Šveitsi valge lambakoer | Š - tähega algavad tõud | Koer.ee\nValge Lambakoer tunnustati FCI poolt 2002 aastal kui Valge Sveitsi Lambakoer. Varasematel aegadel tunti seda tőugu kui Valge Saksa Lambakoer, Ameerika-Kanada Valge Lambakoer vői lihtsalt Valge Lambakoer.\nValge Lambakoera ajalugu on tihedalt seotud Saksa Lambakoera ajalooga. Kapten Max E. Von Stephanitz (1864-1936), kes soovis korrata Colliede edulugu ja luua uus superkoer, mis tal ka őnnestus ja on täna tuntud Saksa Lambakoera nime all, leidis sobiva Saksa Lambakoera prototüübi 1899 aasta aprillikuu näitusel Karlsruhes. Koer oli Hektor Linksrheim, kes hiljem nimetati ümber „Horan Von Grafrath-iks“, sündinud 1 jaanuaril 1895 ja kasvatatud Friedrich Sparwasseri poolt.\n1899 aasta 22 aprillil asutas Max E. Von Stephanitz Saksa Lambakoerte Ühingu (SV) ja Horan Von Grafrath’ile kirjutati välja tőutunnistus numbriga SZ1. Horan Von Grafrath’ist sai Verein für Deutsche Schäferhundes registreeritud esimene Saksa Lambakoer.\nTol ajajärgul ei olnud Saksa Lambakoer selline nagu teda täna tuntakse. Koerte välimus erines nii kasvu, iseloomu kui ka karvastiku poolest. Karvastik varieerus pikast lühikeseni ja värvused olid valge, valge laikudega, pruun, must, sinine, sonaarne, must, punane jne.\nHektori vanaisa oli valge koer Greif sündinud 1878 aastal, kelle omanikuks oli Baron Von Knigge. Greif oli esimene näitustel välja toodud valge lambakoer 1882 ja 1887 aastal Hannoveris. Greifi ja kasvataja Friedrich Sparwasserile kuulunud hundivärvusega emase koera Lotte ühendusest sündis Horani ema Lene. Lene värvuse kohta ei ole kahjuks andmed säilinud kuid teada on, et Lene ja Kastori järeltulijaks sai eelpool mainitud kőikide Saksa Lambakoerte esi-isa Horan Von Grafrath, kes kandis edasi Greifilt päritud valge värvuse geeni. Horani vend, kuulus tsempion von Schwaben jätkas valge geeni edasikandmist ja üks tema järeltulijatest, Berno v.d. Seewiese, sündinud 1913 aastal oli esimene Saksamaa Saksa Lambakoerte Ühingus registreeritud valge Saksalambakoer.\nAnn Tracy, kes importis Saksamaalt parimaid näitusekoeri USA-sse, kennelis hakkasid koheselt ilmuma ka valged kutsikad. Nii sattus Valge Lambakoer Ameerika Ühendriikidesse. 1917 aastal registreeriti USA-s esimene Valge Saksalambakoer. 1920 aastal importis H.N.Hancett Saksamaal kasvatatud Valge Saksalambakoera Minnesotasse. Mőningates varasemate aegade parimate Saksamaa liinide nagu näiteks Oeringen, The Strong Heart, Rin-Tin-Tin ja Long Worth pesakondades sündis tihtipeale valgeid kutsikaid.\n1930 aastatel pärast Max E. Von Stephanitz-i surma hakati Saksamaal valget värvust pidama negatiivseks ilminguks, mis tugevnes veelgi Hitleri vőimuletulekuga kuni 1933 aastal valge värvus lőplikult Saksa Lambakoera tőustandardis dikvalifitseerivaks tunnistati. 60-ndate aastate lőpuks olid Valged Lambakoerad Euroopast peaaegu kadunud. Valge karvastikuga sündinud kutsikad ja nende ilmaletulekuga seotud andmed hävitati. Saksa Lambakoera kasvatajate jaoks oli häbiasi kui pesakonnas sündis valge kutsikas.\nVeel tänapäevalgi juhtub, et Saksamaal vanimate Saksa Lambakoera kasvatajate juures sünnib pesakonda valge kutsikas. Kuid need pannakse kőrvale kohe pärast sündimist ja neist ei räägita. Tőusiseste geneetiliste probleemide tekkimises nagu näiteks koerte karvastiku värvi tuhmumises ja pigmendi vähenemises süüdistati valge värvusega koeri. Kuid hoolimata valge geeni peaaegu, et elimineerimisest jätkus Saksa Lambakoerte karvastiku helenemine ja tuhmumine.\nTänaseks on selgeks tehtud, et mitte valge geen ei olnud süüdi Saksa Lambakoera karvastiku „tuhmumises“ vaid halb aretustegevus. Valge Lambakoer ei ole albiino, neil on väga hea pigment (tumedad silmad, must nina, tume kurgulagi jne). Valge geen on Saksa Lambakoerale samamoodi kaasa antud nagu pikka karva edasi kandev geen.\nAmeerika Ühendriikides ja Kanadas aga jätkati Valge Lambakoera kasvatamist. Valge Lambakoera säilimise eest peamegi tänama Ameerika Ühendriike ja Kanadat, kes Valge Lambakoera hävitamisega kaasa ei läinud vaid teda säilitasid.\n1970-ndatel aastatel toodi Valged Lambakoerad uuesti Euroopasse – Taani ja Sveitsi olid esimesed riigid kes Valget Lambakoera Ameerikast Importima hakkasid. Nüüdseks on Euroopas Valgeid Lambakoeri juba mitmeid tuhandeid ja aastal 2002 tunnustati FCI poolt (number 347) tőug Valge Sveitsi Lambakoer.\nNende aastate jooksul, mil Saksa Lambakoeri ja Valget Lambakoera eraldi aretati on tőugude välimus muutunud üksteisest erinevaks. Valge Lambakoer meenutab rohkem Saksa Lambakoera mőnikümmend aastat tagasi mitte tänapäevast tüüpi Saksa Lambakoera. Valget Lambakoera on nii pikakarvalist kui lühikarvalist. Oma iseloomult on Valge Lambakoer pehmem ja ei ole nii agressiivne kui tänapäeva näituseliini Saksa Lambakoerad kuid vajaduse korral kaitseb ta oma omanikku.\nValge Lambakoer on taibukas ja kiire őppija, vőőraste vastu on Valge Lambakoer umbusklik. Valge Sveitsi Lambakoer on töötav seltsikoer, sőbralik laste vastu, valvas ja tähelepanelik valvekoer.\nVäga palju kasutatakse Valget Lambakoera pimedate juhtkoerana ja teraapiakoerana. Oma iseloomu tőttu sobib ta selleks ideaalselt. Samas on Valget Lambakoera vőimalik leida päästeüksustest, politseist, teda on kasutatud sőjas, palju on Valgeid Lambakoeri IPO3 ja SchH3 tiitlitega jms. Valgete Lambakoerte seas on palju filmistaare, agility ja flyballi koeri ja neid on kasutatud isegi kelgukoertena. Kus iganes Valge Lambakoer ka kasutusele ei vőeta ta saab igal pool hästi hakkama.\nKoostanud: Monika Laneman\nAmeerikas ja Kanadas arenesid valged lambakoerad iseseisvalt omaette koeratõuks. 70ndate alguses imporditi\nesimesed loomad Šveitsi. Ameerikast pärit isast „Lobo“, sündinud 5. märtsil 1966, võib vaadata kui tõu esiisa Šveitsis. Kombinatsioonidest selle Šveitsis registreeritud isase ja hiljem USAst ning Kanadast imporditud koertega sündinud valged lambakoerad levisid ajapikku arvukalt üle kogu Euroopa, kus neid on käesoleval ajal põlvkondade kaupa puhtalt aretatud. Seepärast saigi neid koeri alates 1991. aastast uue tõuna Šveitsi tõuraamatusse (Schweizerischen Hundestammbuches SHSB) kanda.\nJõuline, hästi lihaseline, keskmise suurusega, püstiste kõrvadega, kahekihilise karvaga või pika kahekihilise karvaga valge lambakoer, kellel on venitatud formaat, keskmise raskusega luustik ja elegantne, harmooniline kehakuju.\nMõõduka pikkusega venitatud nelinurga formaat.\nKerepikkuse (mõõdetuna rinnakutipust kuni istmikunukini) suhe turjakõrgusesse = 12 : 10.\nVahemaa laubalõikest ninapeeglini on veidi pikem laubalõike ja kuklakühmu vahelisest vahemaast.\nTemperamentne, mitte närviline, tähelepanelik ja valvas; võõraste suhtes aeg-ajalt veidi eemalehoiduv, mitte kunagi aga kartlik või agressiivne.\nTugev, kuiv ja kaunilõikeline ning kerega sobiv. Nii pealtkui külgvaates kiilukujuline. Lauba ja koonu ülaprofiili jooned on paralleelsed.\nKolju : Vaid veidi kumerduv, markeeritud laubavagu.\nÜleminek laubalt koonule : Mõõdukalt väljendunud, kuid selgelt märgatav.\nNinapeegel : Keskmise suurusega, soovitavalt musta pigmendiga; lubatud on ka kirju nina ja valastunud ninapigment.\nKoon : Tugev, koljuga võrreldes suhteliselt pikk; ninaselg ja koonu alajoon on sirged, ninapeegli suunas teineteisele veidi lähenedes.\nMokad : Kuivad, tihedalt liibuvad, soovitavalt täies ulatuses mustad.\nLõuad / Hambad : Tugev ja täiskomplektne käärhambumus, kusjuures hambad väljuvad lõualuust otse.\nSilmad : Keskmise suurusega, mandlikujulised, veidi viltused, värvilt pruunist kuni tumepruunini; tihedalt liibuvate silmalaugudega; laugude servad soovitavalt mustad.\nKõrvad : Kõrge asetusega, püstised, parelleelselt ettepoole suunatud, suured, venitatud kolmnurga kujulised, tipust ümardunud püstkõrvad.\nKeskmise pikkusega, hästi lihaseline ja kerega harmooniliselt ühilduv, ilma kurgualuse lotita; elegantselt\nkaarduv kuklajoon kulgeb katkematult suhteliselt kõrgel kantud peast kuni turjani.\nJõuline, lihaseline, keskmise pikkusega.\nTuri : Rõhutatud.\nSelg : Horisontaalne, tugev.\nNimme (lanne) : Tugeva lihastikuga.\nLaudjas : Pikk ja keskmise laiusega, sabajuure suunas sujuvalt laskuv.\nRind : Mitte liiga lai, sügav (ca pool turjakõrgusest), küünarnukkideni ulatuv; ovaalne, kaugele taha ulatuv rinnakorv, märgatav eesrind.\nAlajoon ja tühimik : Trimmis, sale tühimikupartii; mõõdukalt ülestõmbunud kõhujoon.\nKogu ulatuses tiheda karvaga kaetud saabelsaba, mis veidi aheneb tipu suunas; üsna madala asetusega,\nvähemalt kannaliigeseni ulatuv; rahuolekus rippuv või viimase kolmandiku ulatuses kergelt üles kaardunud;\nliikumisel kantud kõrgemal, kuid mitte seljajoonest üle ulatuvalt.\nTugevad, püstised, keskmise jämedusega.\nEestvaates sirged; vaid mõõduka laiusega seis; küljelt vaadates hästi nurgitunud.\nÕlad : Pikad ja hästi kaldus asetsevad labaluud; head nurgad; kogu õlavööde on tugeva lihastikuga.\nÕlavarred : Piisava pikkusega, tugeva lihastikuga.\nKüünarnukid : Hästi liibuvad.\nKüünarvarred : Pikad, sirged ja püstised.\nKämblad : Tugevad ja vaid veidi kaldu asetsevad.\nKeskmise pikkusega, tugeva lihastikuga. Tagantvaates sirged ja paralleelsed, mitte liiga laia seisuga; küljelt vaadatuna hästi nurgitunud.\nReied : Keskmise pikkusega, tugeva lihastikuga.\nSääred : Keskmise pikkusega, kaldu asetsevad, tugevate luude ja hea lihastikuga.\nKannaliigesed : Jõulised, hästi nurgitunud.\nPöiad : Keskmise pikkusega, sirged, püstised. Lisavarbad peavad olema eemaldatud (välja arvatud maades, kus\nlisavarvaste eemaldamine on seadustega keelatud).\nKäpad : Ovaalsed, tagumised käpad esimestest veidi pikemad; tihedalt liibuvad ja hästi võlvunud varbad;\ntugevad, vastupidavad, mustad käpapadjandid, soovitavalt tumedad küüned.\nRütmikas liikumine, ühtaegu nii hoogne kui ka vastupidav; kaugele ette ulatuv esisamm ja jõuline tagatõuge; ulatuslik ja kergejalgne traav.\nIlma voltideta, tumeda pigmendiga.\nKARV : Keskmise pikkusega, tihe, hästi liibuv kahekihiline või pikk kahekihiline karv, rikkalik alusvill on kaetud tugeva, sirge okaskarvaga; koon, nägu, kõrvad ja jalgade esiküljed on lühema karvaga ; kuklas ja ja jalgade tagakülgedel on karv veidi pikem. Lubatud on veidi laines karm karv.\nTurjakõrgus : Isased 60 – 66 cm\nEmased 55 – 61 cm\nKehakaal : Isased ca 30 – 40 kg\nEmased ca 25 – 35 kg\nKas koerad on tõesti kogu aeg näljased?\nValmistad endale maitsva võileiva ja asud seda teleri ees isukalt sööma. Peagi märkad, et koer ei suuda pilku su võileivalt pöörata ja vaatab sind sellise...\nSügelus rinnaku piirkonnas\nKüsimus:Tere Mure. 6-aastasel, emasel,steriliseeritud õuekoeral (krants) sügeleb kõhualune, just rinnakorvi kohalt.Löövet ja punetust pole. Lihtsalt sügab...\nPÄRITOLU: SuurbritanniaKASUTUS: terjerFCI KLASSIFIKATSIOON:Rühm 3TerjeridAlarühm 2Madalajalgsed terjeridTöökatsetetaÜLDMULJE:Jässakas, urgu minekuks...\nPeale sügelemisi on koeral silmanägemine halvenenud\nKüsimus: Tere! Minul on selline mure, et mul on 6 aastane isane koer, kes on seguvereline ning jahikoer. Kahtlustasime siin, et koeral on kärntõbi kuna...\nbelgia kääbustõud hurdad jooksuaeg karjakoerad kelgukoerad koerad ja lapsed koprofaagia kuumarabandus


Menstruaaltsükli pikkus | Naistehaigused | Arsti nõuanded | Küsi nõu Eesti tipparstidelt! - Kliinik.ee\nMenstruaaltsükli pikkus 03.11.13 / Naistehaigused\nMul on probleem mentsruaaltsükli pikkusega. Normaalne pikkus on 28-35 päeva, kuid minul on see hetkese seisuga 45 päeva ja iga kuuga on see pikemaks läinud. Alles juunikuus algav tsükkel kestis 31 päeva. Kuid nüüd ei alanud mul oktoobris veritsemine ning ei ole hetkelgi veel hakanud. Veritsemine on kestnud tavaliselt 6-7 päeva. Rindade tundlikus ja paisumine on kaks korda kuus ning kestab tavalisel 3-5 päeva. Veritsus on esimesed kaks päeva väga valusad.\nOlen 174 cm pikk ning kaalun 55-58kg olenevalt täis kõhust ning mingil määral päevadest või ovulatsioonist.\nOlen mõelnud ka pillide peale, kuid auraga ja aurata migreeni tõttu ei saa kasutada.\nKas oleks mingit võimalust tsükli normaalse pikkuse saamiseks? Või on probleem midagi hullemat? Või on tegemist tavalise stressiga?\nTere. Kui tsükkel muutub ebaregulaarseks, siis põhjuseid on mitmeid, reeglina ikka hormonaalne. Kui pillid ei sobi, siisi soovitaks kollaskeha hormmooni tsükli II faasis 10 päeva jooksul .Suure tõenäosusega võib tegemist olla kollaskeha kerge puudulikkusega ja sellega tsükkel reguleerub. Soovitkas ikka minna günekoloogile, teha progesteroon hormoon ja ravi vastavalt. Dr Kadastik\nProbleem menstruatsioontsükliga. Lisasin ka pildi oma tsüklist, kas see on normaalne, et menstruatsioon kestab nii pikalt ja käib nii tihti?\nMenstruatsioon on mul alati olnud pikk ja ...\nKui rasedus ja sugulisel teel levivad infektsioonid on välistatud, siis on tegemist menstruaaltsükli häiretega, mida saab ravida. ...\nMinu mure,sattusin haiglasse suure verejooksuga,mis algas tavapürasete päevadega,siis pisut jäi järgi .Määrimine ikka ja kokku olin veritsenud 3 nädalat ,viimased 3 päeva päris korralik verejooks.Haiglas ...\nTegemist on üleminekueaga, kus on üsna tavapärased menstruaaltsükli häired, verejooksul jms. Kahjuks unustasite kirjutada patoloogilis-histoloogilise ...\nTere! olen 24-aastane naine.Olen kindlas suhtes olnud 4.5 aastat ning ei ole eal kasutanud mingeid tablette raseduse vastu,\net kui tuleb siis tuleb , aga siiani ei ole õnnestunud ja nüüd tegeleme ...\nViljakust vähendavad kindlasti alakaal, s.o. kaal hommikul enne sööki peale sooletühjendust alla 50 kg ka menstruaaltsükli häired, ...\nMai alguses hakkasid mul peale veebruari lõpus toimunud peetunud raseduse puhastust uuesti päevad. Esimene tsükkel oli täiesti OK, pikkus 28 päeva.Teised päevad olid ka täiesti OK, ...\nKahjuks olete unustanud märkida oma vanuse ja rasedusanamneesi.\nLoen Teie kirjast, et veebruari lõpus oli Teil peetund rasedus ja seetõttu emaka õõne puhastus. Suure tõenäosusega ...\nolen 21 aastane. Mens on kõikunud aeg-ajalt, tavaliselt perioodi pikkuseks 35 päeva. Viimasel ajal on see veninud 7 nädalani, s.o. 49 päevani, vahel ka 6 nädalat. Soovin nüüd kasutama hakata rasestumisvastaseid ...\nKui Teie tsükkel on nii ebaregulaarne, võiks enne pillide määramist teha Teile tsükli 3-5 päevani ultraheliuuringu ja määrata veeniverest hormoonanalüüsid. Vastuste järgi oleks raviarstil ...


Tõnis Niinemets: Mulle ei meedi muretseda\nTõnis Niinemets muretsemisele aega ei raiska: ma ei viitsi sellega tegeleda\nEesti Laulu saatejuhti, stand-up koomikut ja tuhandete televaatajate lemmiknäitlejat Tõnis Niinemetsa saame peagi näha komöödiasarja “Alo” 2.hooajas. Sarja uued osad jõuavad eksklusiivselt Elisa Huubi juba selle aasta aprillis. Sarja peategelase rolli mängiv Tõnis Niinemets räägib, kas ja kuidas Alo tegelaskuju tema enda iseloomu ja käitumismustritega samastub, kuidas uue hooaja võtetel vahetevahel “lollitamismootor” käima läheb ning kuidas ta “Eesti Laul 2021” otse-eetrit naudib.\nPositiivsusega lämmatav Alo\n“Alo” on Eesti esimene mockumentary stiilis huumoriseriaal, mis on vaatajate poolt väga soojalt vastu võetud ning fännid on sarja teist hooaega juba kaua oodanud. Sarjas astuvad lisaks Tõnis Niinemetsale üles ka Priit ja Märt Pius, Liis Lass, Saara Nüganen, Priit Võigemast jpt. Alo, keda mängib Tõnis Niinemets, on heatahtlik tegelane. Ta ei taha kellelegi halba, kuid paratamatult temaga pidevalt juhtub midagi.\nTõnis kirjeldab Alot kui tegelast, kes on heatahtlikkuse ja positiivsusega veidi lämmatav, eriti selles osas, mis puudutab suhteid. “Ta on kindlasti sinisilmne ja usaldab inimesi väga kergekäeliselt, kahjuks selle tõttu kasutatakse teda ka kollektiivi poolt väga palju ära. Muidugi on tema energilisus tähelepanuväärne. Ta jaksab palju ning ta pole isekas, kollektiiv ja pere on tal esmajärjekorras,” kirjeldab Tõnis.\nKui palju on Alos Niinemetsa?\nVõrdusmärki enda ja Alo tegelaskuju vahele Tõnis ei pane, aga siiski tunneb näitleja, et osad karakteri iseloomuomadused sarnanevad tema omadega. “Teatav aktiivsus on sarnane ja ilmselt ka heatahtlikkus ja abivalmidus, sest mulle kohutavalt meeldib abiks olla inimestele,” räägib Tõnis. Kohati osutub see Tõnise sõnul tema lähedaste jaoks tüütuks, sest röövib pere arvelt aega ja ka raha.\nÜheks sarnasuseks tegelaskujuga peab Tõnis ka mölapidamatust, sest Alo tegelaskuju on väga väljapoole elav. Erinevuseks Aloga toob Tõnis välja selle, et Alo on liialt muretsev. “Alo kindlasti muretseb mingite asjade pärast ja tema mure on teistele nähtav. Mina olen aga jällegi selline inimene, et peaksin tõenäoliselt rohkem muretsema – üleüldse elus. Mulle ei meeldi muretseda, ma ei viitsi sellega tegeleda,” kommenteerib Tõnis.\nStsenaarium sünnib kõikide asjaosaliste sulest\nSarja stsenaariumi kirjutamisel saavad näitlejad palju kaasa rääkida, kuna nad tunnevad väga hästi enda mängitavat karakterit ning tema olemust. Iga näitleja on oma tegelase puhul autor või looja. Samuti on improvisatsiooni näitlejate tekstides üpris palju, sest igaüks oskab lisada õigeid lauseid või miimikat, mis on sellele tegelaskujule juba omaseks saanud. “Oleme väga palju tagasisidet saanud, et inimesed teavad sellist inimest nagu Viljo, Alo või Guido. Nad on mingisugused kindlad võimendatud inimtüübid, keda tuntakse ära,“ räägib Tõnis.\nSarja sisu on loodud mitme inimese koostöös. Tänu kogu protsessis sees olemisele kinnistub näitlejatele oma osa ja tekst väga hästi ning see hõlbustab ka hiljem kaamerate ees näitlemist. “Me teeme täpselt sellist sarja nagu me ise tahame teha ning mida tahaksime vaadata. See pole kirjutatud ühe inimese poolt, seal on ikkagi mitme inimese ideed, mis omavahel kokku sobitame. Meil käib töö nii, et saame tuumikgrupiga kokku, arutame, mis võiks olla järgnevate episoodide sisu, mis võiks juhtuda, mis on episoodi pealkiri ja mis liinid kuhu arenevad. Seejärel saab stsenarist kogu info dialoogina vormistada, siis me veel parandame, kuni lõpuks oleme tulemusega rahul,” kirjeldab Tõnis sarja stsenaariumi loomist.\nUus hooaeg ja koroona\nVäga palju ei ole võimalik sarjast ette rääkida, kuid Tõnis annab siiski “Alo” fännidele mõned vihjed, et suurt uudishimu rahuldada. “Kui esimeses hooajas oli Alo armastuse otsinguil ja hooaeg lõppes sellega, et Kerdu (Linda Kolde) ja Alo justkui leidsid teineteist, siis see liin saab jätku, mis läheb edasi mõõnade ja tõusudega. Meil on seal ka uusi tegelasi ning ette tuleb igasuguseid olukordi, mida Alo peab lahendama. Muideks me pole teadlikult pookinud sisse koroona teemat,” räägib Tõnis.\nSamuti on üheks suureks sarja läbivaks osaks see, et ettevõte, kus Alo töötab, on vahepeal suures kriisis. Hoolimata üha enam tuure koguvast pandeemiast kulgesid “Alo” teise hooaja võtted rahulikult ning meeskonnal koroonaga ei tulnud silmitsi seista. “Filmisime seda lahti olevas esinduses teatud päevad ning võttemeeskond pidi paratamatult olema maskiga. Riskide vältimiseks püüdsime teadlikult kõiki ebavajalikke kontakte võtteperioodi ajal vältida, et peaks võtted pooleli jätma või selle tõttu kuidagi stsenaariumit muutma,” selgitab Tõnis.\nLollitamismootor sai korralikult tööd\nKomöödiasarja võtetel sai loomulikult ka näitlejatel endal korralikult nalja ning tihti ei suudetud naeru pidama saada. Tõsiseks jäämine võis küll raskeks osutuda, aga päeva lõpus said stseenid ikkagi kenasti filmitud. “Kõik stseenid, mis mul on Priit Võigemastiga koos, on mulle alati kõige lõbusamad ja neid ootan väga. Pean aga tõdema, et need on ka kõige raskemad, sest meie lollitamismootor läheb alati tööle ja me ei saa pidama,” muheleb Tõnis. Samuti tunnistab näitleja, et ta on alati esimene, kes naljakate kohtade pärast naerma puhkeb.\n“Tõesti, Priiduga on meil ikkagi väga palju läinud “lappama” neid stseene, sest pole võimalik edasi teha, nii naljakas hakkab. Natuke olen saanud naermist varjata nii, et pööran pea kaamera eest ära,” muigab Tõnis. Näitlejal on ka meeles üks rüselemise stseen Priiduga, kus rüselemise käigus tuli õigel hetkel kardin akna eest ära tõmmata. See on näitlejatele paras väljakutse, kui samal ajal mõlgub peas mitmeid mõtteid, mis tõsiselt naerma ajavad.\n“Stseeni ajal mõtled selle rüselemise peale, samal ajal itsitad ja siis korra hakkab kuskil kuklas helisema mõte, et sa ju ütlesid perele, et lähed tööle, aga et mis töö see siis lõppkokkuvõttes selline on. Hiljem on juba naljakas ka see, et me ise naerame ja mõtleme, et miks inimesed peaksid vaatama seda. Kuid tegelikult tuleb jääda professionaalseks, sest tegelane ju ainult ei itsita. Muidugi võtte käigus sa saavutad selle, et teed asja tõsiseltvõetavalt ära, aga on ka palju duubleid, mis on läinud aia taha,” kirjeldab Tõnis sarja võttepäevi.\n“Eesti Laul” ja saatejuhitöö\nNüüdseks on “Eesti Laulu” poolfinaalid läbi ning laupäeval on ees ootamas finaalsaade. “Otse eeter on ääretult lahe asi, mulle meeldib see palju rohkem kui igasugune salvestatud saade. Naudin seda väga, ma ei tunne, et ma tulen ära sealt ja olen väsinum kui enne. Pigem ma tulen ära suurema energiaga, kui ma sinna läksin.” kirjeldab Tõnis. See aasta on Tõnise kaassaatejuhiks Grete Kuld, kellele on nii suure publiku ees otse eetris saate juhtimine esmane kogemus.\nEesti Laul 2021 2. poolfinaal / Foto: Erlend Štaub, Sky.ee\n“Nii Grete kui ka mu eelmise paarilise Karl-Eriku puhul on tegemist tõeliste talentidega, kes mind hämmastasid ja positiivselt üllatasid. Kummagi puhul pole ju tegu õppinud ja aastaid ennast koolitanud teletöötajaga. Nende rahulikkus ja enesekindlus, millega nad suudavad otse eetris rääkida, on lihtsalt hämmastav. Meil on Gretega väga lõbus olnud, sest meil on sarnane huumorimeel. Ma olen väga tänulik mõlema aasta eest, mis ma olen saanud nende inimeste kõrval saadet teha,” räägib Tõnis.