Miks nimetas Gibbon Egeuse merd pühaks? - Teave\nMiks nimetas Gibbon Egeuse merd pühaks?\nKuulates Gibboni lugu „Rooma impeeriumi allakäik ja langus”, leidsin peatükis 53 järgmist:\nTraakia, Makedoonia ja Kreeka avarad provintsid olid oma skeptikule kuulekad; Küprose, Rhodose ja Kreeta valdusega kaasnes viiskümmend Egeuse või Püha mere saart; ja nende impeeriumi jäänused ületavad Euroopa kuningriikide suurima mõõdu.\nMulle on võõras viide Egeuse merele kui Pühale merele ja proovisin asja uurida. Ma arvasin, et seal võib viidata sõna kreeka või ladina etümoloogiale, kuid sõna tüve uurimine märgib, et me ei tea tuletust. Lisaks märgib Vikipeedia, et enamik ümbritsevaid inimesi nimetas merd varem saarestikuks.\nSeega, kust tuleb Gibboni viide "Pühale merele"?\n"Αἰγαῖος πόντος / αἰγαῖον πέλαγος" (aigaios täps / aigaion pelagos) etümoloogia selgitamiseks on erinevaid lähenemisviise, nagu on loetletud "Egeuse mere" Vikipeedia kirjes, nt. αἶγες - aiges = "lained" ja Αἰγεύς (Aigeús) eponüümidena (vt Ludi kommentaari ülal).\nTundub, et Gibbon (vt märkus 13, lk 53) pakub alternatiivset selgitust, mis põhineb αἰγαῖος πόντος / αἰγαῖον πέλαγος ja ἁγίος πόντος "sarnasusel", viies seega Egeuse mere keskaegse saarestiku (de) juurde. Pärast kiiret otsimist ei suutnud ma selle etümoloogilise lähenemise jaoks ühtegi muud allikat leida. Lisaks näib Gibboni lähenemine eeldavat õigeusklike kloostrite olemasolu Egeuse mere ümbruses, nt. Athose mäel, vihjates seega spetsiifiliselt kristlikule "pühaduse" varjundile, millel puuduvad juured ühes Kreeka antiiksetes kultuurides / Väike -Aasia. See pole üllatav, sest 53. peatükis kirjutab Gibbon 10. sajandist CE. Võib -olla on Bütsantsi allikaid "püha mere" kohta, aga ma ei teadnud ühtegi. Google tagastab lugematu hulga tabamusi, kus kasutatakse Püha Tooli asemel „püha meri” (kirjavead jne) ...\nÜlim piraatide kaubamärgi sümbol - Jolly Rogeri päritolu\nPiraatide pärimus on tänapäeval paljude seas populaarne teema, kus on romantiseeritud lugusid, mis hõlmavad seiklusi avamerel, seltskondlikkust ja aardejahti. Kuid sajandeid tagasi olid piraadid väga tõelised kurjategijad, üks esimesi näiteid organiseeritud kuritegevusest. Merereisil ründasid piraadid ja rüüstasid, tappes hoolimatusega.\nPraktika sümbolina kasutatakse palju piraatlusobjekte - plangul kõndimine, puidust jalg, silmalapp, käehaak ja üks kuldne kõrvarõngas. Siiski on läbi aegade kõige tuntum piraatluse sümbol olnud kolju- ja ristluukujundusega must lipp - Jolly Roger. Sümbolina lendas Jolly Roger piraatlaevadel, et edastada nende sihtmärkidele sõnum. Selle eesmärk oli sisendada hirmu ja näidata, et pardal olijad olid äärmiselt võimsad.\nKreeka keelt kõnelev Ida-Rooma impeerium, tuntud ka kui Bütsantsi impeerium, mis valitses enamikku Vahemere idaosa rohkem kui 1100 aastat, oli pärast Ladina ristisõdijate 1204. aasta vallutamist saatuslikult nõrgenenud.\nOsmanid vallutasid 1453. aastal kerge vaevaga Konstantinoopoli ja liikusid lõuna suunas Balkani poolsaarele, vallutades 1458. aastal Ateena. Kreeklased pidasid Peloponnesosel vastu kuni 1460. aastani ning veneetslased ja genovlased klammerdusid mõnele saarele, kuid 1500. aastaks enamus tasandikke ja Kreeka saared olid Ottomani käes. Kreeka mäed olid suures osas puutumata ja olid kreeklastele pelgupaik, et põgeneda võõrvõimu eest ja osaleda sissisõjas. \nTürgi okupatsioonist tulihingelise iseseisvussoovi kontekstis ja sarnaste salaühingute selgesõnalise mõju tõttu mujal Euroopas tulid 1814. aastal Odessas kokku kolm kreeklast, et otsustada vabamüürlikul moel salaorganisatsiooni põhiseadus. Selle eesmärk oli ühendada kõik kreeklased relvastatud organisatsiooniga, et kukutada Türgi võim. Kolm asutajat olid Nikolaos Skoufas Arta provintsist, Emmanuil Xanthos Patmosest ja Athanasios Tsakalov Ioanninast.  Varsti pärast neljanda liikme, Panagiotis Anagnostopoulos Andritsainast, algatamist.\nKreeka piirkonnas kavandati palju mässusid ja esimene neist käivitati 6. märtsil 1821 Doonau vürstiriikides. Osmanid panid selle maha, kuid tõrvik oli süüdatud ja sama kuu lõpuks oli Peloponnesose mäss avatud. \n1821. aastal mässasid Peloponnesose kreeka keelt kõnelevad elanikud Osmanite impeeriumi vastu. Pärast mitu kuud kestnud kogu piirkonna võitlust viis Kreeka Vabadussõda esimese autonoomse Kreeka riigi loomiseni pärast 15. sajandi keskpaika.\nJaanuaris 1822 võttis Epidaurose esimene rahvuskogu vastu Kreeka iseseisvusdeklaratsiooni (osa riigi esimesest põhiseadusest), millega kinnitati Kreeka suveräänsust. Uus Kreeka riik oli aga poliitiliselt ebastabiilne ja tal puudusid vahendid oma territoriaalsuse pikaajaliseks säilitamiseks. Mis kõige tähtsam, riigil puudus rahvusvaheline tunnustus ja tal polnud tugevaid liite läänemaailmas.\nPärast Osmanite impeeriumi poolt Kreeka alade tagasivõtmist nägid toonased suurriigid (Briti impeerium, Vene impeerium ja Prantsusmaa Kuningriik) Kreeka vasturünnakut kui võimalust Osmanite impeeriumi veelgi ja sisuliselt nõrgendada. suurendada nende mõju Vahemere idaosas. Suurriigid toetasid Kreeka taasiseseisvumist ning pärast otsustavat lahingut Navarino lahes lepiti Londonis kokku relvarahus (vt Londoni leping (1827)). Kreeka autonoomiat tunnistas lõpuks 1828. aasta Londoni protokoll ja selle täielikku sõltumatust Ottomani impeeriumist 1830. aasta Londoni protokoll.\n1831. aastal põhjustas Kreeka esimese kuberneri krahv Ioannis Kapodistriase mõrv poliitilise ja sotsiaalse ebastabiilsuse, mis seadis ohtu riigi suhted liitlastega. Eskaleerumise vältimiseks ja Kreeka sidemete tugevdamiseks suurriikidega nõustus Kreeka saama 1832. aastal kuningriigiks (vt Londoni leping (1832)). Saxe-Coburgi ja Gotha prints Leopold oli esialgu esimene Kreeka troonikandidaat, kuid ta lükkas pakkumise tagasi. Selle esimeseks kuningaks valiti Baieri vürst Otto Wittelsbachist. Otto saabus ajutisse pealinna Nafplionisse 1833. aastal Briti sõjalaeva pardal.\nKuningas Otto valitsemisaeg (1832–1862) Muuda\nOtto valitsemisaeg osutus murelikuks, kuid see kestis 30 aastat, enne kui ta koos abikaasa kuninganna Amaliaga lahkus Briti sõjalaeva pardalt. Tema valitsemisaja algusaastatel valitses rühm Baieri regente tema nimel ja muutis end väga ebapopulaarseks, püüdes suruda kreeklastele sakslaste ideid jäigast hierarhilisest valitsemisest, hoides samal ajal neist eemal enamikku olulisi riigiameteid. Sellest hoolimata panid nad aluse Kreeka administratsioonile, armeele, kohtusüsteemile ja haridussüsteemile. Otto soovis siiralt anda Kreekale head valitsust, kuid kannatas kahe suure puuduse all - tema roomakatoliku usk ja asjaolu, et tema abielu kuninganna Amaliaga jäi lastetuks. Lisaks püüdis uus kuningriik kaotada traditsioonilise banditismi, mis tähendas paljudel juhtudel konflikti mõne vana revolutsioonilise võitlejaga (klephtes), kes jätkasid seda tava.\nBaieri regendid valitsesid kuni 1837. aastani, mil Suurbritannia ja Prantsusmaa nõudmisel nad tagasi kutsuti ning Otto määras pärast seda ametisse Kreeka ministrid, kuigi Baieri ametnikud juhtisid endiselt enamikku administratsiooni ja armeed. Kuid Kreekal polnud endiselt seadusandlikku kogu ega põhiseadust. Kreeka rahulolematus kasvas kuni mässu tekkimiseni Ateenas septembris 1843. Otto nõustus põhiseaduse andmisega ja kutsus kokku novembris kogunenud rahvusassamblee. Uue põhiseadusega loodi kahekojaline parlament, mis koosneb assambleest (Vouli) ja senat (Gerousia). Seejärel läks võim grupi poliitikute kätte, kellest enamik olid olnud ülemad Osmanite -vastases Vabadussõjas.\nKreeka poliitikas domineeris 19. sajandil rahvusküsimus. Kreeklased unistasid kõigi Kreeka maade vabastamisest ja neid kõiki hõlmava riigi taastamisest, mille pealinn oli Konstantinoopol. Seda nimetati suureks ideeks (Megali idee) ning seda toetasid peaaegu pidevad mässud Osmanite võimu vastu kreekakeelsetel aladel, eriti Kreeta, Tessaalia ja Makedoonia. Krimmi sõja ajal okupeerisid britid Pireuse, et takistada Kreeka kuulutamist Osmanitele kui Venemaa liitlast.\nKreeka poliitikute uus põlvkond muutus üha sallimatumaks kuningas Otto jätkuva sekkumise suhtes valitsusse. 1862. aastal vabastas kuningas oma peaministri, endise admiral Konstantinos Kanarise, selle perioodi silmapaistvaima poliitiku. See vallandamine kutsus esile sõjalise mässu, sundides Otto leppima paratamatusega ja riigist lahkuma. Seejärel palusid kreeklased Suurbritanniat saata kuninganna Victoria poeg prints Alfred uueks kuningaks, kuid teised riigid panid sellele veto.  [märkus 3] Selle asemel sai noorest Taani printsist kuningas George I. George oli põhiseadusliku monarhina väga populaarne valik ja ta nõustus, et tema poegi kasvatatakse Kreeka õigeusu usus. Preemiaks kreeklastele Briti-meelse kuninga vastuvõtmise eest loovutas Suurbritannia Joonia saarte Ameerika Ühendriigid Kreekale.\nOsmanite võimu all kuulus Kreeka kirik Konstantinoopoli oikumeenilisse patriarhaati. Moslemitel polnud kiriku üle kontrolli. Kreeka kuningriigi loomisega otsustas valitsus aga kiriku kontrolli alla võtta, eraldudes Konstantinoopoli patriarhist. Valitsus kuulutas 1833. aastal alaealise kuninga Otto eest tegutsevate Baieri regentide poliitilise otsusega kiriku autokefaalseks (sõltumatuks). [märkus 4] Otsus raputas Kreeka poliitikat aastakümneid, kuna kuninglikud võimud võtsid üha suurema kontrolli. Patriarhaat tunnistas uue staatuse sellisena lõplikult 1850. aastal kompromissitingimustel, andes välja spetsiaalse "Tomose" dekreedi, mis viis selle tagasi normaalsesse seisundisse. Selle tulemusel säilitab see teatud erisidemed "emakirikuga". Piiskoppe oli ainult neli ja neil oli poliitiline roll. \n1833. aastal saatis parlament laiali 400 väikest kloostrit, kus oli alla viie munga või nunna. Maapiirkondades ei olnud preestrid palgalised, ta oli ise taluperemees, kes sai oma toimetulekuks oma talutööst ning koguduseliikmete tasudest ja annetustest. Tema kiriklikud ülesanded piirdusid sakramentide jagamise, matuste, viljaõnnistuste ja eksortsismi juhtimisega. Vähesed osalesid seminaridel. 1840. aastateks toimus üleriigiline ärkamine, mida juhtisid reisivad jutlustajad. Valitsus arreteeris mitu ja üritas ärkamise lõpetada, kuid see osutus liiga võimsaks, kui taaselustajad taunisid kolme piiskoppi nende ametikoha ostmise eest. 1880. aastateks tõi liikumine "Anaplasis" ("regeneratsioon") kaasa uue vaimse energia ja valgustuse. See võitles ilmalikust Lääne -Euroopast imbunud ratsionalistlike ja materialistlike ideede vastu. See edendas katekismuskoole ja piire uurivaid ringe. \nKuningas George I valitsemisaeg (1863–1913) Edit\nSuurbritannia ja kuningas George'i tungival nõudmisel võttis Kreeka 1864. aastal vastu palju demokraatlikuma põhiseaduse. Kuninga volitusi vähendati ja senat kaotati [märkus 5] ning frantsiis laiendati kõigile täiskasvanud meestele. Sellest hoolimata jäi Kreeka poliitika tugevalt dünastiliseks, nagu see oli alati olnud. Peaministritena esines korduvalt perekonnanimesid nagu Zaimis, Rallis ja Trikoupis. Kuigi parteid olid koondunud üksikute juhtide ümber, kandes sageli nende nimesid, eksisteerisid kaks laia poliitilist suundumust: liberaalid eesotsas Charilaos Trikoupise ja hiljem Eleftherios Venizelosega ning konservatiivid eesotsas Theodoros Deligiannisega ja hiljem Thrasivoulos Zaimis.\nTrikoupis ja Deligiannis domineerisid Kreeka poliitikas 19. sajandil, vaheldumisi ametis. Trikoupis pooldas koostööd Suurbritanniaga välisasjades, infrastruktuuri ja põlisrahvatööstuse loomist, kaitsetariifide tõstmist ja progressiivset sotsiaalset seadusandlust, populistlikumad Deligiannid aga sõltusid Kreeka natsionalismi ja megali idee edendamisest.\nKreeka oli kogu 19. sajandi üsna vaesunud riik. Riigil puudus tooraine, infrastruktuur ja kapital. Põllumajandus oli enamasti toimetulekupiiril ning ainsad olulised eksporditarbed olid sõstrad, rosinad ja tubakas. Mõned kreeklased kasvasid rikkaks kaupmeeste ja laevaomanikena ning Pireusest sai suur sadam, kuid vähe sellest rikkusest leidis tee Kreeka talurahvasse. Kreeka jäi lootusetult võlgu Londoni rahandusmajade ees.\n1890. aastateks oli Kreeka praktiliselt pankrotis ja avalik maksejõuetus kuulutati välja 1893. aastal. Maapiirkondades ja saartel valitses vaesus ning seda leevendas ainult ulatuslik väljaränne Ameerika Ühendriikidesse. Maal oli vähe haridust. Sellest hoolimata tehti edusamme side ja infrastruktuuri ehitamisel ning Ateenasse püstitati elegantseid avalikke hooneid. Hoolimata halvast finantsolukorrast korraldas Ateena 1896. aastal olümpiamängude taaselustamise, mis osutus suureks eduks.\nParlamendiprotsess arenes Kreekas George I valitsemisajal suuresti. Esialgu jäi kuninglik eesõigus oma peaministri valimisel ja aitas kaasa valitsuse ebastabiilsusele, kuni dedilomeni reformierakondlase Charilaos Trikoupise 1875. aasta parlamentaarse usalduse põhimõtet. Klientellism ja sagedased valimised olid siiski Kreeka poliitikas normiks ja masendasid riigi arengut. Korruptsioon ja Trikoupise suurenenud kulutused vajaliku infrastruktuuri loomiseks, nagu näiteks Korintose kanal, maksustasid Kreeka nõrga majanduse üle, sundides avaliku maksejõuetuse välja kuulutama 1893. aastal ja nõustuma rahvusvahelise finantskontrolli asutuse kehtestamisega riigi võlglaste tasumiseks. \nTeine 19. sajandi Kreeka poliitiline küsimus oli ainulaadne kreeka keel: keeleküsimus. Kreeka rahvas rääkis kreeka keelt, mida nimetatakse demootiliseks. Paljud haritud eliidid pidasid seda talupoegade murdeks ja otsustasid taastada Vana -Kreeka hiilguse. Aastal avaldati valitsuse dokumente ja ajalehti Katharevousa (puhastatud) kreeka keel, mida vähesed tavalised kreeklased oskasid lugeda. Liberaalid pooldasid demootika tunnustamist rahvuskeelena, kuid konservatiivid ja õigeusu kirik seisid kõikidele sellistele jõupingutustele vastu sedavõrd, et kui 1901. aastal Uus Testament demootiliseks tõlgiti, puhkesid Ateenas rahutused ja valitsus langes ( Evangeliaka). [märkus 6] See teema kimbutas Kreeka poliitikat kuni 1970ndateni.\nKõik kreeklased olid aga ühtsed oma otsustavuses vabastada Ottomani impeeriumi kreekakeelsed provintsid. Eriti Kreetal oli aastatepikkune ülestõus aastatel 1866–1869 tõstnud rahvusmeelsust. Kui 1877. aastal puhkes sõda Venemaa ja Osmanite vahel, kogunesid populaarsed Kreeka meeleolud Venemaa poolele, kuid Kreeka oli liiga vaene ja liiga mures Suurbritannia sekkumise pärast, et ametlikult sõtta astuda. Sellegipoolest loovutati 1881. aastal Berliini lepingu kontekstis Kreekale Tessaalia ja väikesed Epeirose osad, mis pettus Kreeka lootuses Kreeta vastu võtta.\nKreeta kreeklased korraldasid jätkuvalt korrapäraseid mässusid ja 1897. aastal kuulutas Kreeka valitsus Theodoros Deligiannise juhtimisel, rahva ees survele, Osmanitele sõja. Järgnevas Kreeka-Türgi sõjas 1897 võitsid Osmanid halvasti koolitatud ja varustatud Kreeka armee. Suurriikide sekkumise tõttu kaotas Kreeka aga Türgile vaid väikese territooriumi piiri ääres, Kreeta aga loodi autonoomse osariigina, ülemvolinikuks oli Kreeka prints George.\nOsmanite impeeriumi kreeklaste seas kasvas rahvuslike meeleolu jätkuvalt ning 1890. aastateks tekkisid Makedoonias pidevad rahutused. Siin võistlesid kreeklased mitte ainult osmanite, vaid ka bulgaarlastega, kes osalesid relvastatud propagandavõitluses etniliselt segunenud kohaliku elanikkonna südame ja mõistuse nimel, nn "Makedoonia võitluses". Juulis 1908 puhkes Ottomani impeeriumis noor türklaste revolutsioon.\nKasutades Ottomani sisemist segadust, annekteeris Austria-Ungari Bosnia ja Hertsegoviina ning Bulgaaria kuulutas end iseseisvaks Osmanite impeeriumist. Kreetal teatas kohalik elanikkond eesotsas noore poliitikuga, kelle nimi oli Eleftherios Venizelos Enoos, Liit Kreekaga, kutsudes esile uue kriisi. Asjaolu, et Kreeka valitsus eesotsas Dimitrios Rallisega ei osanud samuti olukorda ära kasutada ja Kreeta karika tuua, oli paljude kreeklaste, eriti noorte ohvitseride seas. Need moodustasid salaühingu "Sõjaline Liiga", mille eesmärk oli jäljendada Ottomani kolleege ja otsida reforme. \nSellele järgnenud 15. augustil 1909 toimunud Goudi riigipööre tähistas veelahet Kreeka tänapäeva ajaloos: kuna sõjaväelased olid poliitikas kogenematud, palusid nad Venizelosel, kellel olid laitmatud liberaalsed volitused, tulla Kreekasse oma poliitilise nõunikuna. Venizelos kinnitas end kiiresti mõjuka poliitilise tegelasena ja tema liitlased võitsid augustis 1910 valimised. Venizelos sai peaministriks oktoobris 1910, avades 25 -aastase perioodi, kus tema isiksus domineerib Kreeka poliitikas.\nVenizelos algatas ulatusliku reformiprogrammi, sealhulgas uue ja liberaalsema põhiseaduse ning reformid avaliku halduse, hariduse ja majanduse valdkonnas. Prantsuse ja Briti sõjaväemissioone kutsuti vastavalt sõjaväkke ja mereväkke ning osteti relvi. Vahepeal paljastasid Ottomani impeeriumi nõrkused Liibüas käimasolev Itaalia-Türgi sõda.\n1912. aasta kevadel moodustasid mitmed kahepoolsed lepingud Balkani riikide (Kreeka, Bulgaaria, Montenegro ja Serbia) vahel Balkani Liiga, mis kuulutas oktoobris 1912 Osmanite impeeriumile sõja.\nBalkani sõdade redigeerimine\nMakedoonia rinded Edit\nOsmanite luure oli Kreeka sõjalisi kavatsusi katastroofiliselt valesti lugenud. Tagantjärele tundub, et Ottomani staabid uskusid, et Kreeka rünnak jagatakse võrdselt kahe peamise lähenemisviisi - Makedoonia ja Epeirose - vahel.Seetõttu oli 2. armee staap ühtlaselt tasakaalustanud seitsme Ottomani diviisi lahingujõud Yanya korpuse ja VIII korpuse vahel vastavalt Epiruses ja Makedoonias. Kreeka armee saatis välja ka seitse diviisi, kuid omades initsiatiivi koondas kõik seitse VIII korpuse vastu, jättes Epiiruse rindele vaid hulga iseseisvaid pataljone, kellel oli vaevalt jagunenud jõud. Sellel olid saatuslikud tagajärjed lääne armeerühmale, kuna see tõi kaasa varajase kõigi kolme Makedoonia rinde strateegilise keskuse, Thessaloniki linna, kaotamise, mis lõi nende saatuse.  Ootamatult särava ja kiire kampaania käigus vallutas Thessalia armee linna. Turvaliste sideühenduste puudumisel oli Thessaloniki-Konstantinoopoli koridori säilitamine ülioluline Osmanite impeeriumi üldise strateegilise positsiooni jaoks Balkanil. Kui see oli kadunud, muutus Ottomani armee lüüasaamine vältimatuks. Kindlasti mängisid bulgaarlased ja serblased olulist rolli Ottomani peamiste armeede lüüasaamisel. Nende suured võidud Kirkkilise, Lüleburgazi, Kumanovo ja Monastiri purustasid Ida- ja Vardari armeed. Need võidud ei olnud aga selles mõttes otsustavad, et nad lõpetasid sõja. Ottomani väliarmeed jäid ellu ja Traakias kasvasid nad päevast päeva tegelikult tugevamaks. Strateegilisest seisukohast võimaldas neid võite osaliselt Ottomani armee nõrgenenud seisund, mille tõi kaasa Kreeka armee ja laevastiku aktiivne kohalolek. \nSõjakuulutamisega jõudis Kreeka Thessalia armee kroonprints Constantinus'i juhtimisel põhja poole, ületades edukalt Ottomani vastuseisu kindlustatud Sarantaporo väinas. Pärast teist võitu Giannitsas 2. novembril [O.S. 20. oktoober] 1912 loovutas Osmanite ülem Hasan Tahsin Pasha 9. novembril kreeklastele Thessaloniki ja selle 26 000 -liikmelise garnisoni [O.S. 27. oktoober] 1912. Kaks korpuse peakorterit (Ustruma ja VIII), kaks Nizamiye diviisi (14. ja 22.) ja neli Redifi diviisi (Salonika, Draama, Naslic ja Serez) jäid seega Osmanite lahingukorrale ilma. Lisaks kaotasid Ottomani väed 70 suurtükiväe, 30 kuulipildujat ja 70 000 vintpüssi (Thessaloniki oli läänearmeede keskne relvahoidla). Osmanite vägede hinnangul hukkus Makedoonias kampaania käigus 15 000 ohvitseri ja meest, mis tõi kokku 41 000 sõdurit. Teine otsene tagajärg oli see, et Makedoonia armee hävitamine pitseeris serblastega põhjas võidelnud Ottomani Vardari armee saatuse. Thessaloniki kukkumine jättis selle strateegiliselt isoleerituks, ilma logistilise varustuse ja manööverdamise sügavuseta, tagades selle hävitamise.\nJenidje lahingu tulemustest teada saades saatis Bulgaaria ülemjuhataja kiiresti oma 7. koha Rila Diviis põhjast linna suunas. Divisjon saabus sinna nädal hiljem, päev pärast kreeklastele alistumist. Kuni 10. novembrini oli Kreeka okupeeritud tsooni laiendatud joonele Dojrani järvest kuni Pangaioni mägedeni läände Kavallani. Lõuna -Jugoslaavias maksis aga Kreeka ja Serbia peakorteri vahelise koordineerimise puudumine kreeklastele tagasilöögi 15. novembri Vevi lahingus [O.S. 2. november] 1912, kui Kreeka 5. jalaväediviis ületas oma tee VI Osmanite korpusega (Vardari armee koosseisus, mis koosnes 16., 17. ja 18. Nizamiye diviisist), taandudes pärast Prilepi lahingut serblaste vastu Albaaniasse. Kreeka diviis, kes oli üllatunud ülejäänud Kreeka armeest isoleeritud Ottomani korpuse kohaloleku üle ja oli nüüd üle Bitolale keskendunud vasturünnakutega, oli sunnitud taanduma. Selle tulemusena võitsid serblased kreeklased Bitolale.\nEpiruse esikülg Muuda\nEpeirose rindel oli Kreeka armee esialgu tugevalt üle, kuid osmanite passiivse hoiaku tõttu õnnestus neil Osmanid vallutada Preveza (21. oktoober 1912) ja suruda põhja poole Ioannina suunas. 5. novembril juhtis major Spyros Spyromilios Himarë rannikualal mässu ja saatis Osmanite garnisoni välja, ilma et oleks pidanud vastu seisma,   samal ajal kui 20. novembril sisenesid Kreeka väed Lääne -Makedooniast Korçësse. Kreeka vägedel Epirote rindel polnud aga piisavalt numbreid, et alustada rünnakut Saksamaa kavandatud Bizani kaitsepositsioonide vastu, mis kaitsesid Ioannina linna, ning pidid seetõttu ootama Makedoonia rinde tugevdamist. \nPärast Makedoonia kampaania lõppu paigutati suur osa armeest ümber Epeirosse, kus kroonprints Constantine võttis endale käsu. Bizani lahingus rikuti Ottomani positsioone ja Ioannina võeti 6. märtsil [O.S. 22. veebruar] 1913. Piiramise ajal, 8. veebruaril 1913, sai kreeklaste eest lendav vene lendur N. de Sackoff esimeseks piloodiks, kes kunagi lahingus alla tulistati, kui tema biplaan sai pärast pommiplahvatust maa -tulekahju. Bizani kindluse seinad. Ta tuli alla Preveza väikelinna lähedale, Joonia saarest Lefkasest põhja pool, rannikul, kindlustas kohalikku Kreeka abi, parandas oma lennuki ja jätkas lendu tagasi baasi.  Ioannina langemine võimaldas Kreeka armeel jätkata edasiliikumist Epeirose põhjaossa, tänapäevase Albaania lõunaossa, mille ta okupeeris. Seal selle edasiliikumine peatus, kuigi Serbia kontrolljoon oli väga põhja pool.\nMereväeoperatsioonid Egeuse ja Joonia meredel Muuda\nVaenutegevuse puhkemisel 18. oktoobril sõitis äsja edutatud kontradmiral Pavlos Kountouriotise alla paigutatud Kreeka laevastik Lemnose saarele, vallutades selle kolm päeva hiljem (kuigi lahingud jätkusid saarel kuni 27. oktoobrini) ja rajasid ankrupaiga Moudros Bay juures. Sellel sammul oli suur strateegiline tähtsus, kuna see pakkus kreeklastele ettepoole suunatud baasi Dardanellide läheduses, mis oli Ottomani laevastiku peamine kinnituskoht ja pelgupaik.   Pidades silmas Ottomani laevastiku kiiruse ja laia kaalu üleolekut, ootasid Kreeka planeerijad, et see laheneb väinadest sõja alguses. Arvestades Kreeka laevastiku valmisolekut, mis tulenes sõja enneaegsest puhkemisest, oleks võinud nii varajane Ottomani rünnak saavutada üliolulise võidu. Selle asemel veetis Ottomani merevägi sõja kaks esimest kuud operatsioonidel bulgaarlaste vastu Mustal merel, andes kreeklastele väärtusliku aja ettevalmistuste lõpuleviimiseks ja võimaldades neil tugevdada kontrolli Egeuse mere üle. \nNovembri keskpaigaks olid Kreeka mereväeosad hõivanud Imbrose, Thasose, Agios Efstratiose, Samothrace'i, Psara ja Ikaria saared, samal ajal kui dessandid Lesbose ja Chiose suurematel saartel alles 21. ja 27. novembril. Viimasel olid kohal märkimisväärsed Ottomani garnisonid ja nende vastupanu oli äge. Nad tõmbusid tagasi mägine sisemus ja neid alistati vastavalt 22. detsembril ja 3. jaanuaril.   Ametlikult autonoomset vürstiriiki Samost rünnati alles 13. märtsil 1913 soovist mitte häirida lähedalasuva Dodekanesia itaallasi. Sealsed kokkupõrked jäid lühiajalisteks, sest Ottomani väed taganesid Anatoolia mandrile, nii et saar oli 16. märtsiks kindlalt Kreeka käes.  \nSamal ajal alustati paljude kaubalaevade abil abiristlejateks ümberehitamisega Ottomani rannikul Dardanellidest Suessini lahtine mereblokaad, mis katkestas osmanite varuvoolu (alles jäid Musta mere teed Rumeeniasse). avatud) ja jättis umbes 250 000 Ottomani sõdurit Aasiasse immobiliseerituks.   Joonia meres tegutses Kreeka laevastik ilma vastuseisuta, vedades Eepiruse rinde armeeüksustele varusid. Lisaks pommitasid ja blokeerisid kreeklased 3. detsembril Albaanias Vlorë sadamat ja 27. veebruaril Durrësi sadamat. 3. detsembril algatati ka sõjaeelsest Kreeka piirist Vlorëni ulatuv mereblokaad, mis isoleeris seal asuva Albaania äsja loodud ajutise valitsuse igasugusest välisabist. \nLeitnant Nikolaos Votsis saavutas 31. oktoobril Kreeka moraali jaoks suure edu: ta sõitis oma torpeedopaadiga nr 11 öökatte all Thessaloniki sadamasse, uputas vana Osmanite raudse lahingulaeva. Feth-i Bülend ja pääses vigastusteta. Samal päeval vallutasid Eepiruse armee Kreeka väed Osmanite mereväebaasi Preveza. Osmanid purustasid seal olnud neli laeva, kuid kreeklased suutsid päästa Itaalia ehitatud torpeedopaadid. Antalya ja Tokat, mis telliti Kreeka mereväkke kui Nikopolis ja Tatoi vastavalt.  9. novembril puidust Ottomani relvastatud aurik Trabzon võeti kinni ja uputati Kreeka torpeedopaadiga nr 14 leitnant Periklis Argyropoulose juhtimisel Ayvalıki juurest.\nVastasseisud väljaspool Dardanellide muutmist\nPeamine Ottomani laevastik jäi sõja alguseks Dardanellidele, samas kui Kreeka hävitajad patrullisid pidevalt väina väljapääsu juures, et teatada võimalikust rünnakust. Kountouriotis soovitas väina kaevandada, kuid rahvusvaheliste reaktsioonide kartuses seda ei võetud.  7. detsembril asendati Osmanite laevastiku ülem Tahir Bey ametnike korpuse kullifraktsiooni juht Ramiz Naman Beyga. Lepiti kokku uus strateegia, mille kohaselt pidid Osmanid ära kasutama Kreeka lipulaeva puudumist Averof rünnata teisi Kreeka laevu. Ottomani staap koostas plaani, kuidas meelitada hulk patrullimas käivaid Kreeka hävitajaid lõksu. Esimene selline jõupingutus 12. detsembril ebaõnnestus katlahädade tõttu, kuid teine katse kaks päeva hiljem tõi kaasa Kreeka hävitajate ja ristleja vahelise otsustamatu seotuse Mecidiye. \nSõja esimene suurem laevastikuaktsioon, Elli merelahing, peeti kaks päeva hiljem, 16. detsembril [O.S. 3. detsember] 1912. Osmanite laevastik koos nelja lahingulaeva, üheksa hävitaja ja kuue torpeedopaadiga sõitis väina sissepääsu juurde. Kergemad Ottomani alused jäid tahapoole, kuid lahingulaevade eskadron liikus Kumkale linnuste varjus põhja poole ja võttis kell 9.40 vastu Imbrosest tuleva Kreeka laevastiku. Jättes vanemad lahingulaevad maha, juhtis Kountouriotis Averof iseseisvaks tegevuseks: kasutades oma suurepärast kiirust, lõi see üle Ottomani laevastiku vööri. Osariigid olid kahest küljest tule all sunnitud kiiresti taanduma Dardanellidesse.   Kogu kihlumine kestis vähem kui tund, mille jooksul osmanid said ränka kahju Barbaros Hayreddin ja 18 surnut ja 41 haavatut (enamik nende korratu taandumise ajal) ning kreeklased üks surnud ja seitse haavatut.  \nPärast Elli järel pandi 20. detsembril Osmanite laevastiku juhtima energiline kaptenleitnant Rauf Bey. Kaks päeva hiljem juhtis ta oma väed välja, lootes taas patrullivaid Kreeka hävitajaid lõksu võtta Osmanite laevastiku kahe diviisi vahel, millest üks suundus Imbrosesse ja teine ootas väina sissepääsu juures. Plaan ebaõnnestus, kuna Kreeka laevad katkestasid kiiresti kontakti, samal ajal aga Mecidiye sattus Kreeka allveelaeva rünnaku alla Delfin, mis käivitas selle vastu torpeedo, kuid jättis ajaloo esimese sellise rünnaku vahele.  Sel ajal jätkas Osmanite armee vastumeelsele mereväele Tenedose uuesti okupeerimise plaani survestamist, mida Kreeka hävitajad kasutasid baasina amfiiboperatsiooniga. Operatsioon oli kavandatud 4. jaanuariks. Sel päeval olid ilmastikutingimused ideaalsed ja laevastik oli valmis, kuid Yenihan operatsiooniks ette nähtud polk ei jõudnud õigel ajal kohale. Sellegipoolest käskis mereväelaevastik laevastiku sorteerida ja Kreeka laevastikuga tekkis koostöö, ilma et kummalgi poolel oleks olnud olulisi tulemusi.  Sarnased rünnakud järgnesid 10. ja 11. jaanuaril, kuid nende "kassi ja hiire" operatsioonide tulemused olid alati samad: "Kreeka hävitajatel õnnestus alati jääda Osmanite sõjalaevade levialasse ja iga kord, kui ristlejad tulistasid paar ringi enne tagaajamist. " \nValmistudes järgmiseks Kreeka blokaadi katkestamise katseks, otsustas Ottomani admiraliteet luua kerge ristleja saatmisega ümbersuunamise. Hamidiye, kapteniks Rauf Bey, et rünnata Kreeka kaubalaevandust Egeuse merel. Loodeti, et Averof, ainus suur Kreeka üksus, mis on piisavalt kiire Hamidiye, jälitatakse ja ülejäänud Kreeka laevastik nõrgeneb.   Sel juhul Hamidiye libises ööl vastu 14. – 15. jaanuari Kreeka patrullidest läbi ja pommitas Kreeka Syrosi saare sadamat, uputades Kreeka abiristleja. Makedoonia mis lebas seal ankrus (hiljem tõsteti ja parandati). The Hamidiye lahkus seejärel Egeuse merelt Vahemere ida poole, tehes enne Punasele merele sisenemist peatused Beirutis ja Port Saidis. Kuigi operatsioon andis Ottomaanidele suure moraalse tõuke, ei õnnestunud operatsioonil oma esmast eesmärki saavutada, kuna Kountouriotis keeldus ametist lahkumast ja jätkas Hamidiye.   \nKutsuti Pühale Mäele\nAthose mäe püha poolsaar ulatub Egeuse merre 31 miili ulatuses nagu lisand, mis püüab end Kirde -Kreeka ilmalikust korpusest eemaldada. Umbes viimase tuhande aasta jooksul on siin elanud ida -õigeusu munkade kogukond, kes on sihikindlalt eemaldatud kõigest peale Jumala. Nad elavad ainult selleks, et saada üheks Jeesuse Kristusega. Nende enklaav-langevad lained, tihedad kastanimetsad, 6670 jala kõrguse lumise soonega Athose mägi-on isoleerituse olemus.\nElades ühes poolsaare 20 kloostrist, tosinast kloostrist või sadadest kambritest, eralduvad mungad isegi üksteisest, reserveerides suurema osa ajast palvetamiseks ja üksinduseks. Tundub, et mungad oma raske habeme ja musta rüüga - mida kantakse maailmale surma tähistamiseks - taanduvad Bütsantsi freskoks, igaveseks rituaali vennaskonnaks, teravaks lihtsuseks ja pidevaks jumalateenistuseks, aga ka ebatäiuslikkuseks. Üks vanem ütleb, et "isegi Athose mäel oleme inimesed, kes kõnnivad iga päev pardli serval".\nNad on mehed - eranditult. Jäigalt rakendatud tava kohaselt on naistel keelatud külastada Athose mäge selle algusaegadest saadik - see positsioon sündis pigem nõrkuse kui pahameele tõttu. Nagu ütleb üks munk: "Kui naised peaksid siia tulema, läheks kaks kolmandikku meist koos nendega ja abielluks."\nMunk katkestab oma sidemed oma emalt, kuid võidab teise: Püha Neitsi Maarja (kes legendi järgi oli Küprosele purjetades kursilt kõrvale heidetud, astus jala Athose mäele ja õnnistas selle paganlikke elanikke, kes siis pöördusid). Ta loob tiheda sideme oma kloostri abti või oma kambri vanemaga, kellest saab vaimne isa ja ühe munga sõnade kohaselt "aitab mul leida isiklikku suhet Kristusega". Nende esiletõusude pensionile jäämine või surm võib noorematele munkadele raske olla. Ja vastupidi, noormehe otsus naasta maailma võib olla ka raputav. "Eelmisel aastal lahkus üks," meenutab üks vanem. "Ta ei küsinud minu arvamust," lisab ta, isalikku haiget reetva häälega, "nii et sama hästi on ta läinud."\nKristlikud mungad (tuletatud kreeka juurest monosvõi "vallaline") alustas neljandal sajandil Egiptuse kõrbes esmakordselt kollektiivsete varjupaikade ehk kloostrite moodustamist. See tava levis üle Lähis -Ida ja Euroopasse ning üheksandaks sajandiks olid erakud jõudnud Athose mäele. Sellest ajast alates, kui tsivilisatsioon on muutunud keerulisemaks, on ühiskonnast distantseerumise ja kloostri poole pöördumise põhjused mitmekordistunud. Tõepoolest, pärast seda, kui kaks maailmasõda ja kommunism vähendasid 1971. aastal kloostrite arvu 1145 -ni, on viimastel aastakümnetel toimunud taassünd. Noorte meeste pidev sissevool - sageli kõrgharidusega, endise Nõukogude bloki esindajad - on dramaatiliselt suurendanud Athose mäe auastmeid ligi 2000 munga ja noviitsini, samas kui Kreeka astumine Euroopa Liitu 1981. aastal muutis poolsaare ELi kaitsevahendite jaoks kõlblikuks .\n"Siin on 2000 lugu - igaühel on oma vaimne jalutuskäik," ütleb isa Maximos, kelle enda jalutuskäik sai alguse Long Islandil teismeliste pühendunutena selliste kirglike muusikakunstnike jaoks nagu Lou Reed ja Leonard Cohen ning kellest sai hiljem Harvardi teoloogiaprofessor. enne kui loobusin "elama oma elu Jumalale lähemal".\nPaljud sellised reisid algavad rahutult. Ateena poiss hiilib oma majapidamisest eemale ja kui tema vend tuleb Athose mäele teda tooma, hoiatab poiss: "Ma lihtsalt põgenen uuesti." Pittsburghi toidukaupade poeg jahmatab oma vanemaid oma otsusega - mis tunnistab kaks aastat hiljem, et see võib olla ajutine, öeldes: "Ma mõtlen, kes teab, mida Jumal on plaaninud?" Kui taotlejad ilmuvad valmis, kutsub nende vaimne isa neid tagasi. Vastasel juhul jääb kandidaat küünlavalgel tonseeritud: abt lõikab peanaha juustest pisikese risti, annab talle pühaku nime ja sünnib munk.\nNende lood vaevalt lõpevad, kui nad Athose mäele sisenevad. Austraaliast pärit ekslik hipi, kelle nimi on Peter, on nüüd isa Ierotheos, Ivironi kloostri saavutatud baritonilaulja. Isa Anastasios õppis siin maalima ja eksponeerib nüüd oma töid nii kaugetes kohtades nagu Helsingi ja Granada, Hispaania. Isa Epiphanios võttis endale ülesandeks taastada Mylopotamose iidsed viinamarjaistandused ja täna ekspordib ta suurepärast veini neljasse riiki, lisaks avaldas kokaraamatu mungaretseptidest kolmes keeles.\nHeal või halvemal juhul koosneb kloostri vennaskond meestest, kes lõpuks ei saa olla muud kui need, kes nad on, oma rüü all. Mõned on oma olemuselt sõltumatud ja otsustavad elada omaette maarakkudes. Mõned on väikesearvulised-ja tõepoolest, nagu ütleb üks munk: "kloostrielu võib absoluutselt väikseks teha." Kuid parimad neist ei kiirga mitte ainult head tahet, vaid otsivad sealt, kus seda kõige rohkem vaja on. Isa Makarios Karyesi lähedal asuvast Marouda kambrist on selline mees, kes kingib võõrastele vabalt oma varumantli, varutoa ja kogu raha taskus. "Tõelise usuga," ütleb 58-aastane animeeritud roheliste silmadega munk, "teil on vabadus. Teil on armastus."\nKloostrid on kõike muud kui monoliitsed. Mereäärne Vatopediou klooster on rikas Bütsantsi aarete ja ambitsioonidega-selle munkade seas on täiskohaga muusikajuht-, samas kui agraarlik Konstamonitou klooster on maalähedase eluviisiga, mis ei sisalda elektrit ega Euroopa Liidu annetusi. ("Kõigi nende lihtsate asjadega ei saa te askeetlik olla," märgib üks selle vanemaid.) Athose mäe mungad ei jätnud maha oma inimlikku jultumust, mida kinnitab Simonos Petrase hiilgav positsioneerimine. merepilt nagu klammerduks taevaredeli külge. Mõned mungad aga pühenduvad Karoulia kaljude ääres räsitud onnide eraklikule viljatusele.\nTeised valivad aga innukuse.Nii on see Esfigmenou elanikega, tuhandeaastase kloostriga, mida piinavad piraadid ja tulekahjud ning repressiivsed Osmanid, kuid nüüd oma radikaalsuse ohver. Olles loobunud oikumeeniliste patriarhide dialoogipoliitikast teiste kristlike konfessioonidega ja riputanud välja lipu, mis kuulutab "õigeusk või surm", on Esfigmenou vennaskonna Athose mäe valitsev organ, Püha Kogukond, välja heitnud. Nüüd elab see väljapoole ebaseaduslikku trotsi ja annetusi välismaailma sümpaatsetest nurkadest. "Jätkame oma võitlust," kuulutab renegaat -abt. "Me loodame Kristusele ja Pühale Emale - ja mitte kellelegi teisele."\nLahkuda Athose mäelt mis tahes põhjusel on kohalikus kõnepruugis „maailma minna”. Muidugi jääb poolsaar Maale kinnitatuks ja umbes 2000 ilmalikku töölist jagab seda ligikaudu sama arvu munkadega. Athose mägi on olnud Kreeka osa aastast 1924. Selle kohalik juhtimine asub Karyeses, tolmuses pealinnas ja depoos, kus hoiustatakse välismaailma saadetisi ja äsja saabunud ida -õigeusu palverändureid. (Külastajad peavad taotlema eriluba, mida Püha Kogukond võtab vastu umbes sada meest korraga kuni neljaks päevaks.)\nFikseeritud ja mööduva vahelise ristmikuna kerkib Karyes vastuoludele: munga, kes ühes kivisillutisega mööda kivi kõnnib, ja teises poes küünlaid, rosaariumeid ja ouzopudeleid müüv Nike kott. Siinne peakorteriga politsei tegeleb aeg -ajalt avaliku joobeseisundi või poerööviga. Lisaks asub Püha Kogukond - maailma pikim pidevalt toimiv parlament - Karyeses. Selle liikmed hoolivad nii suurtest asjadest nagu suhted ELiga ja nii väikesed kui see, kes konkreetset poodi rendib. Iga muudatus Athose mäel kujutab endast riski, mida tuleb kaaluda.\nAthose mägi on ellu jäänud, painutades sinna, kuhu peab, kuigi mitte kunagi ilma muretsemiseta. Püha Athanasios, kes asutas Megistis Lavrase kloostri 963. aastal, ajas erakud raevu, tuues muidu rustikaalsesse maastikku jultunud arhitektuuri. Teed ja bussid, siis elekter ja seejärel mobiiltelefonid on kõik olnud ängistuse allikad. Viimane rünnak on Internet. Mõned kloostrid on küberruumi korraldanud nii arglikke rünnakuid - tellinud varuosi, suhelnud juristidega, saanud teaduslikke uuringuid. "Välismaailmaga ühenduses olemine on suur oht," hoiatab üks munk. "Enamikku munkadest ei teavitatud isegi 11. septembrist."\nVälismaailm hiilib üha lähemale. Mount Athose uusimatel munkadel on kõrgharidus, sülearvutid ja vähe kogemusi kanade kasvatamisel. Eelmise aasta muulad on enamasti asendatud kaubikute ja Range Roveritega. Jätkuvalt on murettekitav, et Euroopa Liidu annetusi jätkatakse ainult nööridega - näiteks nõutakse, et naistel lubataks poolsaart külastada. Sel viisil ei saa Athose mägi surelikest muredest kõrvale hiilida.\nOmeti jätkub vennaskond nagu alati: tollihinnaliselt, alati sissepoole pööratud, hiilgav nähtamatus - "seedides surma", ühe oma silmapaistva õpetlase, isa Vasileiose sõnadega, "enne kui see meid seedib".\nPaul sõidab Troasesse\nKui Paul oli lõpetanud visiidid, mida ta soovis teha Rooma provintsis Galaatias (Apostlite teod 16: 6), soovis ta väga evangeliseerida piirkondades, kus ta polnud veel käinud, näiteks Aasia provintsis. Silas on koos temaga Barnabase asemel koos Timoteosega. Paljud teed olid enne teda. Kui ta rändab läände, ületab ta peagi Aasia piiri, kus ta saab laskuda Maeanderi oru kaudu Efesosse, pärast mida saab ta reisida Perga või Attaleiasse.\nPauluse soov reisida otse läände ja külastada Aasiat sel ajal ei täitu. Jumal andis talle Püha Vaimu kaudu teada, et tal on keelatud jutlustada selles provintsis (Ap 16: 6). Paulusel ja seltskonnal jäeti edasi loode suunas Mysia poole (salm 7). Kui rühmitus oli Mysia lähedal ja soovis pöörduda ida poole ning jutlustama Bithynia provintsis, keelas Jumal neil jällegi oma soove täita.\nPärast Mysia läbimist, olles hämmingus, kuhu edasi minna, jõuavad Paul ja seltskond Egeuse mere rannikulinna Troasse (Ap 16: 8).\nTroas on linnaosa või linna nimi. Linnaosana oli sellel oma ajalugu. Kuigi geograafiliselt oli see osa Mysiast ja poliitiliselt Aasia provintsist, räägiti sellest tavaliselt siiski mõlemast erinevalt.\nVäike piirkond nimega Troas, mis ulatub Ida mäest kuni simoonide ja Scamanderi kastetud tasandikuni, oli Trooja sõja stseen. Seda kallast on selle maailma suurmehed külastanud paljudel meeldejäävatel puhkudel. Xerxes läks mööda seda teed, kui ta asus Kreeka vallutama. Julius Caesar oli siin pärast Pharsalia lahingut. Kuid ennekõike seostame seda kohta Euroopa Aasia vallutajaga ja Euroopa Aasia vallutajaga - Makedoonia Aleksander Suure ja Tarsose Paulusega.\nTroasi piirkonnas süttis Aleksandri entusiasm Achilleuse haua juurde tema kangelaslike esivanemate mälestuse järgi. Siin pani ta nende soomused vööle ja sellest eesmärgist hakkas ta kukutama idapoolseid augustikuiseid dünastiaid. Ja nüüd puhkab suur apostel oma võidukäigul samal poeetilisel kaldal.\nPöördudes nüüd linnaosast Troase linna, peame meeles pidama, et selle täielik ja õige nimi oli Alexandria Troas. Mõnikord, nagu Uues Testamendis, nimetatakse seda lihtsalt Troaks (Ap 16: 8, 11, 20: 5 2Korintlastele 2:12 2Timoteosele 4:13), mõnikord, nagu Plinius ja Strabon, lihtsalt Aleksandriaks. See ei olnud aga üks neist linnadest (kokku ligi kakskümmend), mille ehitas ja nimetas Dareios.\nKui apostel Pauluse silmad Troosist läände pöörati, nägi ta äsja mainitud imelist vaadet Samothraoele Imbrose kohal. Ja mis mõtted tal peas olid, kui ta vaatas üle Egeuse mere Euroopasse? Ehkki me ei tea tema hiljutist teekonda juhtinud üleloomulike kavatsuste täpset olemust, oleme laskunud vastupandamatult mõelda, et Paulus seostas oma tulevast tööd Makedoonia mägede kauge lootusega.\nTema mällu on trükitud vaade Makedoonia kaugele maale ja sügaval südames mõte Euroopa kurvast paganusest, oli Paulus nagu Peetrus Joppas valmis ette nägema selle unenäos kõneldava hääle täielikku tähendust. .\nPaulus nägi öises nägemuses Makedoonia meest, kes palus tal öelda: "Tule Makedooniasse ja aita meid" (Ap 16: 9). Hommikul otsustas ta ja tema rühm, et see on koht, kuhu Jumal soovib, et nad läheksid. Peagi purjetasid nad Troast läbi Samothracia ja suundusid Neapolisse (salm 11). Vaatamata oma soovidele oli Jumal Paulust suunanud oma väärtuslikku tõde esmakordselt Euroopa mandrile tooma.\nPalestiina: nime ajalugu\nOlen hiljuti hukka mõistnud keskendumise Reza Aslani religioonile - islamile - rääkides tema uuest raamatust Jeesusest “Zealot: The Life and Times of Jesus of Nazareth”. Arvan, et ajalugu üle vaadates pole propagandale ruumi. Keegi pole objektiivne. Kuid me võime proovida olla tõesed.\nJättes kõrvale oma raamatu teesi, st et Jeesus oli Rooma-vastane juudi revolutsionäär, astub Aslan kõigis oma intervjuudes endast välja, et viidata Jeesuse Juudamaale, st juutide maale, kui „Palestiinale”. Mind huvitab, et ta võib seda nimetada „Nebraskaks”, kui ta ei jäta muljet, et seda tõesti nimetasid Jeesuse ajal Juudamaa elanikud. Kuid Aslan ümbritseb selle “Palestiina” nime ajaloo spooniga. Kui talle esitati kahtlus nime „Palestiina” kasutamise kohta iidses „Juudamaas”, vastab ta, et ta kasutab selle piirkonna jaoks „Rooma tähist”. Aslani sõnul oli see nimetus “Süüria Palestiina”. See on täiesti vale. Veelgi enam, see näitab teatavat küünilisust, kui manipuleeritakse ajalooga ideoloogia eesmärgil. Vaatame seda sõna "Palestiina". Kust see tuleb?\n13. sajandil eKr räägivad egiptlased Egeuse merelt Vahemerele saabuvatest mereinimestest. On üldtunnustatud, et üks neist “mereinimestest” on inimesed, keda Piibel heebrea keeles nimetab “Plishtimiks”. Inglise keeles nimetatakse neid “vilistideks”. Nad okupeerisid ligikaudu piirkonna Vahemere rannikul Gazast põhja poole, tänapäeva Iisraelis Ashdodini ja sisemaal Gati linna. Need on Delila ja Koljati inimesed. Kordan, nad olid Egeuse mere inimesed tänapäeva Kreeka piirkonnast.\nArheoloogia näitab, et kui nad saabusid umbes 1200 eKr, olid nad toitumise, kunsti ja harjumuste poolest üsna kreekapärased. Nad meenutasid näiteks Kreeta või Mükeene inimesi.\n2. Moosese raamat viitab Vahemere äärsele maismaa koridorile kui „Derech Plishtim”, st „vilistide maanteele” (2. Moosese 13:17). Selles lõigus näib nimi olevat üldine. Teisisõnu, hilisel pronksiajal, näiteks 1500 eKr, tundub “vilist” olevat Egeuse mere elanike jaoks üldnimetus, mida tänapäeval nimetaksime minolasteks või mükeenelasteks.\nSiiamaani on kõik korras. Kaasaegse Iisraeli piirkonnas elas Egeuse mere rahvas, keda kutsuti “vilistideks”, alates umbes 1500 eKr, kui nad tulid kauplejateks, kuni 1200 eKr, kui nad asusid elama, kuni 7. sajandini eKr, kui nad kadusid pärast assüürlaste sissetungi sellesse piirkonda. 500 aasta jooksul, mil nad sinna asusid, muutusid nad üha enam kaananlasteks. Kohtunike perioodil (14. – 10. Saj e.m.a) olid nad iisraellaste peavaenlased.\nPärast seda, kui vilistid ajalooliselt etapilt kadusid, püsis nimi “Palestiina”. See tähendab, et inimesed olid kadunud, nimi püsis. Seda esineb siin -seal viidetes klassikalistes kreeka kirjutistes, nt Herodotos. Jeesuse sündimise ajaks polnud selles piirkonnas umbes 600 aastat viliste olnud. Nimetust ei esine evangeeliumides kusagil. Ja Jeesuse ajal Juudamaal elanud inimesed - sealhulgas Jeesus ja kõik tema jüngrid - poleks kunagi oma riiki nimetanud Palestiinaks. Isegi roomlased ei nimetanud seda piirkonda Palestiinaks. Pidage meeles, et kui nad ta risti lõid, panid roomlased Jeesuse pea kohale tahvli, millel oli kiri - kolmes keeles – „Juutide kuningas“, mitte „vilistid“ (Mt 27:37 Mk 15:26 Luuka 23: 38 Johannese 19:19).\nUmbes 35 aastat pärast ristilöömist, umbes neli aastat pärast Jeesuse venna Jaakobuse kividega kivistamist puhkes Juudea ala ulatuslikus juutide mässus Rooma vastu. Riik võitles aastatel 66 CE (AD) kuni 70 CE. 70. aasta augustis hävitati Juudamaa pealinn Jeruusalemm. Jumala tempel, mis oli kestnud umbes 1000 aastat kahes kehastuses, oli nüüd varemetes - hõõguv hunnik. See oli tempel, mille pärast Jeesus nuttis, kui ta kujutas ette selle hävitamist (Luuka 19:41). Juuda võitles veel 3 aastat Surnumere äärses Masada kaljulinnuses. Siis, 73. aastal, kui roomlased hakkasid linnust vallutama, mitte Rooma orjadeks, võtsid viimased juudi kaitsjad endalt ning oma naiste ja laste elu.\nSiinkohal tundsid roomlased, et Juudamaal pole enam kedagi, kes võiks revolutsiooniliselt tõusta. Nad eksisid. Aastatel 115–117 võtsid juudid peamiselt väljaspool Juudamaad ja#8211 roomlastega kibeda sõja. Peamised revolutsioonikeskused olid Aleksandria Egiptuses, Kürene tänapäeva Liibüas ja Küpros. Juutide mäss päästis Partia impeeriumi Rooma pealetungi eest. Pärast haavade lakkumist tõusid aastal 132 m.a.j Juudamaa juudid taas revolutsioonis - seekord juhi nimega “Bar Kochba”, st “tähe poja” all. Kui Bar Kochba ülestõus lõpuks aastal 135 maha suruti, pagendasid roomlased suurema osa juudi rahvast ja nimetasid Juudea ümber Palestiinaks. Et olla selge, sai “Süüria Palestiinast” ametlikult umbes sajandi Rooma provints pärast Jeesuse ristilöömine. Idee oli kustutada juutide kohalolek Juudamaalt ja määrata nende kodumaa, viidates nende piibellikele vaenlastele. See oli viimane alandus. Selguse huvides ei olnud sel ajal viliste ja isegi kui mõned olid imekombel ellu jäänud, polnud nad araablased, vaid kreeklased.\nPalestiina ala ei saanud kunagi iseseisvaks riigiks. Sajandil vallutasid selle moslemite armeed, alustades lahinguid kristlaste ristisõdijatega Püha maa eest. Neid veriseid lahinguid mäletatakse nüüd ristisõdadena. Kaasajal läks Palestiina provints Ottomani türklastelt üle brittidele. 1922. aastal kinkisid britid Saudi Araabiast pärit hašemiitide klannile tüki Palestiina. 1946. aastal sai 80% Briti mandaadist Palestiinast - alast Jordani jõest ida pool - tänapäevane Jordaania araabia hašemiitide kuningriik. Aasta hiljem sai 20% Briti kontrolli all olevast Palestiinast praegune Iisraeli riik ja Palestiina alad.\nAga tulles tagasi Aslani juurde, on see natuke nimemäng, kas pole? Kui britid oleksid Jordani jõest ida pool asuvat piirkonda nimetanud Transjordani asemel „Palestiinaks”, st „üle Jordani”, ei saaks täna keegi öelda, et Palestiina riiki pole. Kui kirjutate Jeesusest raamatu ja nimetate tema riiki selle nimega, mida ta nimetas, st „Juudamaaks“, võivad Iisraeli-vastaste aktivistide poliitkorrektsed armeed teie peale ärrituda. Nii nimetab Aslan iidset Juudamaad “Palestiinaks” ja peidab end provintsi “Rooma tähise” viite taha. See on väga küüniline. On väga küüniline segada Egeuse mere vilistite ajalugu 3200 aastat tagasi, viites nende nimele ja Rooma teise sajandi provintsile. On väga küüniline paigutada kaasaegsed araabia palestiinlased tagasiulatuvalt Jeesuse juudi hellenistlikku maailma.\nKuid oletame, et roomlased olid Jeesuse ajal nimetanud “Juudamaad” Palestiinaks - mida nad ei öelnud - miks ei tahaks kirjanik, kes keskendub Jeesusele kui juudi patrioodile, st. nimi, mida tema vaenlased kasutasid? Ma oleks nagu kirjutanud raamatu põlisameerika kangelasest ja pidanud teda pidevalt indiaanlaseks, sest nii kutsusid valged inimesed teda.\nProfessor Aslan, teil on õigus teie vastu suunatud propaganda kasutamist hukka mõista. Aga nagu nad ütlevad, tehke teistele seda, mida soovite, et nad teile teeksid. Jeesuse päevil nimetati tema riiki Juudeaks ja selle maa üldnimetus oli „Iisrael“ - nagu see on praegu. Võite poliitika üle vaielda, kuid ärgem muutkem ajalugu vastavalt meie vaadetele.\n53. peatükk Kukkumine idas ja#8212 Rooma impeeriumi langus ja langus autor Edward Gibbon\nIda -impeeriumi seisund kümnendal sajandil ja#8212 ulatus ja jaotus, rikkus ja tulud — Konstantinoopoli palee — tiitlid ja bürood — keisrite uhkus ja võim — kreeklaste, araablaste ja frankide taktika ladina keel ja kreeklaste õpingud ja üksindus\nKreeka impeeriumi mälestusmärgid.\nKümnenda sajandi pimedusest paistab paistvat ajaloolise valguse kiir. Constantine Porphyrogenitus teosed Avame uudishimuga ja austame Constantine Porphyrogenituse kuninglikke köiteid, (1) mille ta koostas küpses eas oma poja õpetuseks ja mis tõotab avada idaimpeeriumi seisundi nii rahus kui sõjas nii kodu- kui välismaal. Esimeses neist töödest kirjeldab ta minutite kaupa Konstantinoopoli kiriku ja palee pompoosset tseremooniat vastavalt tema enda ja eelkäijate praktikale. (2) Teises proovib ta täpset ülevaadet nii Euroopa kui ka Aasia provintsidest, teemadest, nagu neid siis nimetati. (3) Rooma taktika süsteemi, vägede distsipliini ja korda ning sõjalisi operatsioone maismaal ja merel selgitatakse kolmandas neist didaktilistest kogudest, mille võib omistada Konstantinusele või tema isale Leole. (4) Neljandas keisririigi halduses paljastab ta Bütsantsi poliitika saladused sõbralikus või vaenulikus suhtluses maa rahvastega. Ajastu kirjanduslik töö, praktilised õigussüsteemid, põllumajandus ja ajalugu võivad tagasi tulla teema ja Makedoonia vürstide auks. Kuuskümmend basiilika raamatut, (5) tsiviilõiguse seadustik ja pandektid kujundati järk -järgult selle jõuka dünastia kolmel esimesel valitsemisajal. Põllumajanduskunst oli lõbustanud iidsete aegade parimate ja targemate vaba aega ning kasutanud pliiatsit ja nende valitud ettekirjutused sisalduvad geopoonika kahekümnes raamatus. (6) Constantinus. Tema käsul analüüsiti pahe ja vooruse ajaloolisi näiteid viiekümne kolmes raamatus, (7) ja iga kodanik võib rakendada oma kaasaegsetele või iseendale möödunud aegade õpetust või hoiatust. Alates seadusandja augustikuisest iseloomust laskub Ida suverään õpetaja ja kirjatundja tagasihoidlikumale ametikohale ning kui tema järglased ja alamad hoolitsesid isapoolsetest hoolimistest, võime pärida ja nautida igavest pärandit.\nLähem uurimine vähendab tõepoolest kingituse väärtust ja järeltulijate tänulikkust: nende keiserlike aarete valduses võime siiski taunida oma vaesust ja teadmatust ning nende autorite hääbuvat hiilgust kustutab ükskõiksus või põlgus. Basiilika vajub Justinianuse seaduste kreeka keeles katkisele koopiale, osalisele ja moonutatud versioonile, kuid vanade tsiviilisikute mõiste asendab sageli fanatismi mõju: ja abielulahutuse, kaasajamise absoluutne keeld. ja huvi raha vastu, orjastab kaubandusvabaduse ja eraelu õnne. Ajaloolises raamatus võis Konstantinuse subjekt imetleda Kreeka ja Rooma jäljendamatuid voorusi: ta võiks õppida, millise energia ja kõrgendusega inimtegevus varem püüdles. Kuid vastupidine mõju pidi ilmnema pühakute elu uue väljaandega, mille suur logoteet ehk impeeriumi kantsler oli ette valmistama ja tume ebauskude fond rikastati Siimoni muinasjutuliste ja õitsvate legendidega Metafrast. (8) Kogu kalendri eelised ja imed on targa silmis vähem arvestatavad kui üksiku talumehe vaev, kes mitmekordistab Looja kingitusi ja varustab oma vendade toitu. Ometi kasutasid Geoponicsi kuninglikud autorid tõsisemalt hävitava kunsti ettekirjutuste selgitamist, mida oli õpetatud juba Xenophoni päevilt, (9) kui kangelaste ja kuningate kunst. Kuid Leo ja Constantine'i taktika on segunenud selle ajastu õrna sulamiga, milles nad elasid. See puudus algsest geeniusest, sest nad kirjutasid kaudselt ümber reeglid ja maksiimid, mis olid võidudega kinnitatud. See ei osanud stiili ja meetodi sobivuses segi ajada pimesi kõige kaugemaid ja ebakõlalisemaid institutsioone - Sparta faalanksi ja Makedooniat, Cato ja Trajani, Augusti ja Theodosiuse leegione.Isegi nende sõjaliste algede kasutamine või vähemalt nende tähtsus võib olla üsna kahtluse alla seatud: nende üldine teooria on dikteeritud mõistuse poolt, kuid teene ja raskused seisnevad rakenduses. Sõduri distsipliini kujundab harjutamine, mitte õppimine: ülema anded on omistatud rahulikule, kuigi kiirele meelele, mille loodus toodab armeede ja rahvaste saatuse otsustamiseks: esimene on elu harjumus. , viimase hetkepilgu ja taktikatundidega võidetud lahinguid võib nummerdada kriitikareeglitest loodud eepiliste luuletustega. Tseremooniate raamat on igav, kuid ebatäiuslik põhjendus põlastusväärsetest ilmingutest, mis olid nakatanud kiriku ja riigi pärast ühe puhtuse järkjärgulist lagunemist ja teise võimu. Teemade või provintside ülevaade võib tõotada sellist autentset ja kasulikku teavet, mida ainult valitsuse uudishimu võib saada traditsiooniliste muinasjuttude asemel linnade päritolu kohta ja pahatahtlikke epigramme nende elanike pahede kohta. (10) Sellist teavet oleks ajaloolasel hea meelega salvestada ega tema vaikimist hukka mõista, kui kõige huvitavamad objektid, pealinna ja provintside elanikkond, maksude ja tulude suurus, alamate ja võõraste arv, kes teenisid keiserliku standardi kohaselt , on jäänud märkamatuks filosoofile Leole ja tema pojale Konstantinusele. Tema traktaat avaliku halduse kohta on määrdunud samade plekkidega, kuid seda eristab eriline väärtus, et rahvaste muistised võivad olla kahtlased või vapustavad, kuid barbaarse maailma geograafia ja kombed on piiritletud uudishimuliku täpsusega. Nendest riikidest olid frangid üksi pädevad jälgima ja kirjeldama ida metropoli. Liutprandi saatkond. Suure Otho suursaadik, Cremona piiskop, on maalinud Konstantinoopoli osariigi umbes kümnenda sajandi keskpaiku: tema stiil on helendav, jutustus elav, vaatlusmeelne ning isegi Liutprandi eelarvamused ja kired on tembeldatud vabaduse ja geeniuse algupärane iseloom. (11) Sellest nappist välis- ja kodumaiste materjalide fondist uurin Bütsantsi impeeriumi vormi ja sisu provintsid ja rikkus, tsiviilvalitsus ja sõjavägi, kreeklaste iseloom ja kirjandus kuuesaja aasta jooksul alates. Herakleose valitsemisaeg tema edukale sissetungile frankide või latiinide vastu.\nImpeeriumi teemad ja provintsid ning selle piirid igal ajastul.\nPärast lõplikku jagunemist Theodosiuse poegade vahel levitasid Sküütiast ja Saksamaalt pärit barbarite parved provintsid üle ja kustutasid Vana-Rooma impeeriumi. Konstantinoopoli nõrkust varjas võimuvõime: tema piirid olid puutumatud või vähemalt terved ning Justinianuse kuningriiki laiendas Aafrika ja Itaalia suurepärane omandamine. Kuid nende uute vallutuste omamine oli mööduv ja ebakindel ning peaaegu osa Ida -impeeriumist rebiti saratseenide käe läbi. Araabia kaliifid rõhusid Süüriat ja Egiptust ning pärast Aafrika vähendamist tungisid nende leitnandid Rooma provintsi, mis oli muudetud Hispaania gooti monarhiaks, ja alistasid selle. Vahemere saared ei olnud nende merejõududele kättesaamatud ning just nende äärmuslikest jaamadest, Kreeta sadamatest ja Kiliikia kindlustest solvasid ustavad või mässulised emiirid trooni ja pealinna majesteetlikkust. Ülejäänud provintsid pandi keisrite kuulekuse all uude vormi ning presidentide, konsulaaride ja krahvide jurisdiktsioon asendati teemade institutsiooniga, (12) või sõjaväevalitsused, mis valitsesid Herakleose järeltulijate ajal ja mida kirjeldab kuningliku autori pastakas. Kahekümne üheksast teemast, millest kaksteist Euroopas ja seitseteist Aasias, on päritolu ebaselge, etümoloogia kahtlane või kapriisne: piirid olid meelevaldsed ja kõikuvad, kuid mõned konkreetsed nimed, mis kõlavad meie kõrva jaoks kõige kummalisemalt, pärinevad vägede iseloomu ja atribuute, mida säilitati vastavate diviiside kulul, ja valvuri jaoks. Kreeka vürstide edevus haaras kõige innukamalt vallutamise varju ja mälestust kaotatud võimust. Eufrati läänepoolsel küljel loodi uus Mesopotaamia: Sitsiilia apellatsioon ja preester viidi Calabria kitsale slipile ning osa Beneventumi hertsogkonnast tõsteti Lombardia teema stiili ja pealkirja alla. Araabia impeeriumi allakäigus võivad Konstantinuse järeltulijad uhkust tunda kindlamate eeliste üle. Nicephoruse, John Zimiscesi ja teise basiiliku võidud taastasid Rooma nime kuulsuse ja laiendasid piire: Kiliikia provints, Antiookia metropol, Kreeta ja Küprose saared taastati Kristus ja keiser: kolmandik Itaaliast liideti Konstantinoopoli trooniga: Bulgaaria kuningriik hävitati ja Makedoonia dünastia viimased suveräänid laiendasid oma võimu Tigrise allikatest kuni Rooma naabruseni. Üheteistkümnendal sajandil varjutasid väljavaadet jälle uued vaenlased ja uued õnnetused: Itaalia säilmed pühkisid normannide seiklused minema ja Türgi vallutajad avastasid Rooma tüvest peaaegu kõik Aasia harud. Pärast neid kaotusi valitsesid Comneni perekonna keisrid Doonaust Peloponesoseni ning Belgradist Nice'i, Trebizondi ja lookleva Meanderi ojani. Avarad Traakia, Makedoonia ja Kreeka provintsid olid oma skeptikule kuulekad, sest Küprose, Rhodose ja Kreeta valdus oli koos viiekümne Egeuse või Püha mere saarega. (13) ja nende impeeriumi jäänused ületavad Euroopa kuningriikide suurima mõõdu.\nÜldine rikkus ja rahvaarv.\nSamad vürstid võivad väärikalt ja tõega väita, et kõigi ristiusumaailma monarhide käes oli neil suurim linn, (14) kõige suuremad tulud, kõige õitsevam ja rahvarikkam riik. Keisririigi allakäigu ja lagunemisega olid lääne linnad lagunenud ja langenud, samuti ei suutnud Rooma varemed ega Pariisi ja Londoni mudaseinad, puidust käpad ja kitsad piirkonnad valmistada ladina võõrast olukorda mõtisklema ja Konstantinoopoli ulatus, tema uhked paleed ja kirikud ning lugematu rahva kunst ja luksus. Tema aarded võisid ligi meelitada, kuid neitsi jõud oli tõrjunud ja lubanud siiski tõrjuda Pärsia ja Bulgaaria, Araabia ja Vene jultunud sissetungi. Provintsid olid vähem õnnelikud ja vallutamatud ning avastada võis vähe linnaosasid, vähe linnu, mida polnud rikkunud mõni äge barbar, kes oli kannatamatu rüüstama, sest ta oli lootusetu omada. Alates Justinianuse ajastust oli Ida impeerium vajunud allapoole oma endist taset, hävitusjõud olid aktiivsemad kui paranemisjõud ja sõjaõnnetusi kibestasid tsiviil- ja kirikliku türannia püsivamad pahad. Barbarite eest põgenenud vangi riisusid ja suveräänide ministrid sageli vangi: Kreeka ebausk lõdvendas meelt palvega ja kõhnutas keha paastudes ning kloostrite ja pidustuste rohkus viis paljud käed ja päevad eemale. inimkonna ajaline teenimine. Ometi olid Bütsantsi impeeriumi alamad endiselt kõige osavamad ja usinamad riigid, keda nende riik oli looduse poolt õnnistatud mulla, kliima ja olukorra eelistega ning kunsti toetamisel ja taastamisel oli nende kannatlik ja rahulik tuju kasulikum kui Euroopa sõjaline vaim ja feodaalne anarhia. Provintsid, mis endiselt impeeriumi juurde kuulusid, taaskasutati ja rikastati nende ebaõnnestumistega, mis olid pöördumatult kadunud. Alates kaliifide ikkest taandusid Süüria, Egiptuse ja Aafrika katoliiklased oma vürsti truuduseni, vendade ühiskonnani: vallasvara, mis väldib rõhumise otsimist, saatis ja leevendas nende pagulust ning Konstantinoopol sai tema rinnale Aleksandria ja Tüürose põgeneva kaubanduse. Vaenuliku või usulise tagakiusamise eest põgenenud Armeenia ja Sküütia pealikke võõrustati külalislahkelt: nende järgijaid julgustati ehitama uusi linnu ning harima jäätmaid ja paljusid kohti nii Euroopas kui ka Aasias, säilitades nime, kombed või vähemalt mälestus nendest rahvuskolooniatest. Isegi barbarite hõimud, kes olid end impeeriumi territooriumil relvadeks seadnud, võeti järk -järgult tagasi kiriku ja riigi seaduste järgi ning seni, kuni nad olid kreeklastest eraldatud, pakkusid nende järeltulijad ustavate ja kuulekate rassi. sõdurid. Kui meil oleks piisavalt materjale Bütsantsi monarhia kahekümne üheksa teema uurimiseks, võiks meie uudishimu valitud näitega rahule jääda: on õnne, et kõige huvitavam provints heidetakse selgeima valgusega ja Peloponesose nimi äratada klassikalise lugeja tähelepanu.\nPeloponesose osariik: sklavoonlased.\nJuba kaheksandal sajandil, Ikonoklastide, Kreeka ja isegi PELOPONESOSe vaevalisel valitsemisajal, (15) ületasid mõned Sclavonian bändid, kes edestasid Bulgaaria kuninglikku standardit. Vanaaja võõrad, Kadmus, Danaus ja Pelops olid sellesse viljakasse pinnasesse külvanud poliitika ja õppimise seemned, kuid põhjamaa metslased hävitasid selle, mis nende haigete ja närbunud juurtest veel alles jäi. Selles ärrituses muutus riik ja elanikud Kreeka veri saastatuks ning Peloponesose uhkeimad aadlikud märgistati välismaalaste ja orjade nimedega. Järgmiste vürstide hoolsusega puhastati maa mingil määral barbaritest ja alandlikku jäänukit sidus sõnakuulelikkuse, austuse ja sõjaväeteenistuse vande, mida nad sageli uuendasid ja sageli rikkusid. Patrase piiramise moodustasid Peloponesose sklavoonlaste ja Aafrika saratseenide ainsad kokkusaamised. Nende viimases hädas elavdas vaga väljamõeldis Korintose pretori lähenemisest kodanike julguse. Nende kavalus oli julge ja edukas, kui võõrad alustasid, mässulised alistusid ja tänase päeva kuulsus omistati fantoomile või võõrale, kes võitles eesrindlikes ridades püha apostel Andrease iseloomu all. Pühamu, mis sisaldas tema säilmeid, oli kaunistatud võidukarikaga ja vangistatud rass oli igavesti pühendatud Patrase suurlinna kiriku teenistusele ja vassalatsioonile. Kahe sklavoonia hõimu mässu tõttu, Helose ja Lacedaemoni naabruses, oli poolsaare rahu sageli häiritud. Mõnikord solvasid nad Bütsantsi valitsuse nõrkust ja olid mõnikord vastu nende rõhumisele, kuni lõpuks nende vaenulike vendade lähenemine välja pressis kuldse pulli, määratledes ära Ezzerite ja Milengi riitused ja kohustused, kelle iga -aastane austusavaldus määrati kaheteistkümne sajaks kullatükid. Neist võõrastest eristas keiserlik geograaf täpselt kodumaise ja võib-olla ka algupärase rassi, kes mingil määral võis oma vere saada palju vigastada saanud helotidelt. Lakoonia vabadikud. Roomlaste ja eriti Augusti liberaalsus oli merelinnad Sparta ülemvõimust eraldanud ja sama kasu jätkamine ülistas neid tiitliga Eleuthero - ehk vabalakoonlased. (16) Constantinus Porphyrogenituse ajal olid nad omandanud Mainotese nime, mille all nad teotavad vabadusnõudeid ebainimliku rüüstamise teel, mis on nende kivistel kallastel hukkunud. Nende territoorium, viljatu, kuid viljakas oliividega, ulatus kuni Malea neemeni: nad võtsid vastu Bütsantsi preetori pealiku või vürsti ja kerge austusavaldus nelisada kullatükki oli pigem nende puutumatuse, mitte nende sõltuvust. Lakoonia vabadikud omandasid roomlaste iseloomu ja järgisid kaua kreeklaste usku. Keiser Basiili innukusega ristiti nad Kristuse usku, kuid Veenuse ja Neptuuni altarid olid need maalähedased võitlejad krooninud viissada aastat pärast nende keelustamist Rooma maailmas. Peloponesose linnad ja tulud. Peloponesose teemal (17) nelikümmend linna olid endiselt nummerdatud ning kahanev Sparta, Argose ja Korintose osariik võidakse peatada kümnendal sajandil, võib -olla võrdsel kaugusel nende antiikse hiilguse ja praeguse hävingu vahel. Sõjaväeteenistuse kohustus kas isiklikult või asendajana määrati provintsi maadele või abisaajatele iga olulise üürniku kohta viie kulla summa ja sama pearaha jagati mitme madalama väärtusega pea vahel . Itaalia sõja väljakuulutamisel vabandasid peloponeslased end vabatahtlikult saja kilo kullaga (neli tuhat naelsterlingit) ja tuhande hobusega koos käte ja püünistega. Kirikud ja kloostrid varustasid oma kontingenti kirikuliste auhindade müügist ja vaese Leukadia piiskopiga, mis ajasid pühaduseteotust. (18) pandi vastutama saja kullatüki pensioni eest. (19)\nValmistab, eriti siidist.\nKuid provintsi rikkus ja tulude usaldus põhinesid õiglasel ja rikkalikul kaubavahetusel ja tootjatel ning mõningaid liberaalse poliitika sümptomeid võib otsida seadusest, mis vabastab Peloponesose meremehed kõikidest isiklikest maksudest ja töömehed pärgamendis ja lillad. Seda nimetust võib õiglaselt kohaldada või laiendada lina-, villase ja eriti siiditootjatele: kaks esimest neist olid Kreekas õitsenud alates Homerose päevast ja viimane võeti kasutusele võib -olla juba Justinianuse ajal. Need kunstid, mida harjutati Korintoses, Teebes ja Argos, pakkusid toitu ja ametit paljudele inimestele: mehed, naised ja lapsed jagati vastavalt nende vanusele ja jõule ning kui paljud neist olid koduorjad, siis nende isandad. , kes juhtis tööd ja nautis kasumit, olid vabas ja auväärses seisus. Kingitused, mille Peloponesose rikas ja helde matroon kinkis tema lapsendatud pojale keiser Basilile, valmistati kahtlemata Kreeka kangastelgedes. Danielis kinkis peenvillast vaiba, mustriga, mis jäljendas paabulinnu saba laike, suurusjärgus, et katta üle uue kiriku põrand, mis on püstitatud Kristuse, peaingel Miikaeli ja prohvet Eelija kolmekordsel nimel . Ta andis kuussada erineva kasutuse ja nimiväärtusega siidi ja lina: siid oli värvitud Tüüria värviga, nõela vaevaga kaunistatud ja lina oli nii peen, et kogu tükk võis rullida õõnes kepp. (20) Kreeka tootjate kirjelduses eristab Sitsiilia ajaloolane nende hinda, lähtudes siidi kaalust ja kvaliteedist, tekstuuri lähedusest, värvide ilust ning tikandite maitsest ja materjalidest. Tavalisest müügist piisas ühest või isegi kahe- või kolmekordsest niidist, kuid kuue niidi liit moodustas tugevama ja kulukama töö. Värvide hulgas tähistab ta sõnaosavust mõjutades punast tulist sära ja rohelise pehmemat läiget. Tikandid olid tõstetud kas siidist või kullast: lihtsamat triipude või ringide ornamenti ületas ilusam lilleimitatsioon: lossi jaoks valmistatud riided või altar särasid sageli vääriskividest ja kujud olid joonistatud nööridega idamaistest pärlitest. (21) Kuni kaheteistkümnenda sajandini valdas ainuüksi Kreeka, kõik ristiusumaa riigid, seda putukat, keda loodus õpetab, ja töölisi, keda kunst on õpetanud seda elegantset luksust valmistama. Kuid saladuse oli varastanud araablaste osavus ja töökus: ida ja lääne kaliifid põlgasid uskmatutelt oma mööblit ja rõivaid laenates ning kaks Hispaania linna, Almeria ja Lissabon, olid kuulsad valmistamise, kasutamise ja võib -olla siidi eksport. transporditi Kreekast Sitsiiliasse. Sitsiiliasse tõid selle esmakordselt sisse normannid ja see kaubanduse väljaränne eristab Rogeri võitu igas vanuses ühtsest ja viljatu vaenutegevusest. Pärast Korintose, Ateena ja Teeba rüüstamist asus tema leitnant mõlema soo kudujate ja kunstnike vangistatud rongi, karikaga, mis oli nende isandale kuulus ja Kreeka keisrile häbiväärne. (22) Sitsiilia kuningas ei olnud praeguse väärtuse suhtes tundetu ja vangide tagastamisel jättis ta välja ainult Teeba ja Korintose mees- ja naistöösturid, kes töötavad, ütleb Bütsantsi ajaloolane, barbarliku isanda all, nagu vanad eretrialased Dariuse teenistuses. (23) Selle tööka koloonia kasutamiseks ehitati Palermo paleesse uhke ehitis (24) ja kunsti levitasid nende lapsed ja jüngrid, et rahuldada läänemaailma kasvavat nõudlust. Sitsiilia kangastelgede lagunemise põhjuseks võib pidada saare hädasid ja Itaalia linnade konkurentsi. Kolmeteistkümne neljateistkümnendal aastal nautis Lucca üksi oma sõservabariikide seas tulusat monopoli. (25) Kodumaine revolutsioon hajutas tootjad Firenzesse, Bolognasse, Veneetsiasse, Milanosse ja isegi Alpidest väljapoole jäävatesse riikidesse ning kolmteist aastat pärast seda sündmust sätestati Modena põhikiri mooruspuude istutamiseks ja reguleeriti toorsiidi tollimakse. (26) Põhja kliima on siidiusside haridusele vähem soodne, kuid Prantsusmaa ja Inglismaa tööstus (27) tarnitakse ja rikastatakse Itaalia ja Hiina toodanguga.\nKreeka impeeriumi tulud.\nPean kordama etteheidet, et aja ebamäärased ja napid mälestusmärgid ei võimalda õiglast hinnangut Kreeka impeeriumi maksude, tulude ja ressursside kohta. Igast Euroopa ja Aasia provintsist voolasid kulla- ja hõbedatükid keiserlikku veehoidlasse rikkalikku ja mitmeaastast voolu. Oksade eraldamine pagasiruumist suurendas Konstantinoopoli suhtelist suurust ja despotismi maksimumid sõlmisid riigi pealinnaga, pealinna paleega ja palee kuningliku isikuga. Kaheteistkümnendal sajandil ida külastanud juudi rändur on kadunud imetlemast Bütsantsi rikkusi.\nKõigis rahandusküsimustes on juudi autoriteet kahtlemata auväärne, kuid kuna kolmsada kuuskümmend viis päeva tooksid aastas üle seitsme miljoni naelsterlingi, on mul kiusatus loobuda vähemalt paljudest kreeka kalendri pidudest. Theodora ja Basil II päästetud aarete mass annab suurepärase, kuigi määramatu ettekujutuse nende varudest ja ressurssidest.Enne kloostrisse naasmist üritas Miikaeli ema kontrollida või paljastada oma tänamatu poja kadumajäämist, andes tasuta ja ustavalt aru rikkusest, mille ta pärandas sada üheksat tuhat naela kulda ja kolmsada tuhat kulda. hõbedat, tema enda ja surnud abikaasa majanduse vilju. (29) Basiiliku ahnus pole vähem tuntud kui tema vaprus ja varandus: tema võidukad armeed maksti ja premeeriti ilma kahesaja tuhande naela (umbes kaheksa miljoni naelsterlingi) massi murdmata, mille ta oli matnud maa -aluste võlvidesse. palee. (30) Kaasaegse poliitika teooria ja praktika lükkab sellise varanduse kogumise tagasi ning meil on parem arvutada rahvuslik rikkus avaliku krediidi kasutamise ja kuritarvitamise kaudu. Ometi haarab antiikaegseid huumorivõtteid endiselt monarh, kes on vaenlaste ees kohutav vabariigi poolt, keda austatakse tema liitlastega, ning mõlemad on saavutanud oma sõjalise jõu ja koduse rahu.\nKeisrite pomp ja luksus.\nÜkskõik, mida võidakse tarbida riigi praegusteks vajadusteks või reserveerida tulevaseks kasutamiseks, oli esimene ja kõige püham nõue keisri suurejoonelisuse ja naudingu järele ning ainult tema äranägemisel võis määratleda tema erasektori kulude suuruse. Konstantinoopoli vürstid olid looduse lihtsusest veel kaugel, pöörlevate aastaaegade tõttu viisid nad maitse või moe abil tagasi pealinna suitsust ja möllust puhtamasse õhku. Nad nautisid või mõjutasid nautima selle aastakäigu maalähedast festivali: nende vaba aega lõbustas tagaajamine ja rahulikum kalapüük ning suvise kuumusega olid nad päikese eest varjutatud ja jahedusest värskendatud tuuled merest. Aasia ja Euroopa rannikud ja saared olid kaetud oma suurepäraste villadega, kuid selle tagasihoidliku kunsti asemel, mis püüab end salaja peita ja loodust kaunistada, aitasid nende aedade marmorist struktuur ainult isanda rikkust. ja arhitekti tööd. Järjestikused pärimis- ja konfiskeerimisohvrid on muutnud paljude linna ja eeslinnade väärikate majade suveräänse omaniku, millest kaksteist eraldati riigiministritele Konstantinoopoli palee. aga suur palee, (31) keiserliku residentsi keskus, oli üksteise sajandi jooksul fikseeritud samale positsioonile hipodroomi, Püha Sophia katedraali ja aedade vahel, mis laskusid paljude terrassidega Propontise kaldale. Esimese Konstantinuse ürgne ehitis oli Vana -Rooma koopia või rivaal, tema järglaste järkjärguline täiustamine püüdis jäljendada vana maailma imesid, (32) ja kümnendal sajandil äratas Bütsantsi palee vähemalt latinlaste imetlust vaieldamatult tugevuse, suuruse ja suurejoonelisuse ülekaaluga. (33) Kuid nii paljude aegade vaev ja varandus tekitasid tohutu ja ebakorrapärase hunniku: iga eraldi hoone oli tähistatud ajastu ja asutaja iseloomuga ning ruumipuudus võib vabandada valitsevat monarhi, kes lammutas, võib -olla salajase rahuloluga , tema eelkäijate tööd. Keiser Theophiluse majandus võimaldas oma kodusele luksusele ja hiilgusele vabamat ja laiemat ruumi. Lemmik suursaadik, kes oli hämmastanud Abbassideid oma uhkuse ja vabaduse üle, esitas naastes palee maketi, mille Bagdadi kaliif hiljuti Tigrise kaldale ehitas. Mudel kopeeriti koheselt ja ületati: Theophiluse uued hooned (34) Kaasas aiad ja viis kirikut, millest üks paistis silma suuruse ja ilu poolest: seda kroonisid kolm kuplit, kullatud messingist katus Itaalia marmorist veergudel ja seinad olid kaetud erinevat värvi marmoritega. Kiriku ees toetas poolringikujulist portikat, mis kujutas Kreeka sigma kuju ja nime, viisteist Frygia marmorist veergu ning maaalused võlvid olid sarnase konstruktsiooniga. Sigma -eelset väljakut kaunistas purskkaev ja basseini serv oli vooderdatud ja kaetud hõbedaste plaatidega. Iga hooaja alguses täiendati basseini vee asemel kõige peenemate puuviljadega, mis jäeti elanikele printsi meelelahutuseks. Ta nautis seda tormilist vaatemängu kullast ja kalliskividest hiilgavast troonist, mille tõstis marmortrepp kõrgele terrassi kõrgusele. Aujärje all istusid tema valvurite ohvitserid, kohtunikud, tsirkuse fraktsioonide ülemad, madalamad astmed olid hõivatud rahva poolt ja all olev koht oli kaetud tantsijate, lauljate ja pantomiimide vägedega. Väljakut ümbritses kohtusaal, arsenal ning erinevad äri- ja meelelahutusasutused ning lilla kamber sai nime keisrinna enda käe järgi iga -aastase sarlakate ja lillade rüüde jagamise järgi. Korterite pikk seeria oli kohandatud aastaaegadega ning kaunistatud marmori ja porfüüriga, maalitud, skulptuuritud ja mosaiikidega ning rohkesti kulda, hõbedat ja vääriskive. Tema väljamõeldud suurejoonelisus kasutas selliste kunstnike oskusi ja kannatlikkust, mida aegadel oli võimalik endale lubada, kuid Ateena maitse oleks põlganud nende kergemeelset ja kulukat tööd lehtpuude ja okstega kuldpuu, mis varjas paljusid linde nende kunstlike nootidega. ja kaks massilise kulla ja loomuliku suurusega lõvi, kes nägid välja ja möirgasid nagu oma metsavennad. Theophiluse järeltulijad Basiiluse ja Korneni dünastiast ei olnud vähem ambitsioonikad, jättes oma elukohast mõne mälestusmärgi ning palee uhkeim ja augustikuu osa oli väärikas kuldse trikliiniumi tiitliga. (35) Mööbel ja teenindajad. Tagasihoidlikuks muutudes soovisid rikkad ja õilsad kreeklased oma suveräänseid eeskujusid jäljendada ning kui nad hobuste seljas tänavatel siidist ja tikandirüüdes läbisid, pidasid lapsed neid kuningateks. (36) Peloponesose matroon, (37) kes oli hellitanud Makedoonia basiiliku imikute varandust, oli õrnusest või edevusest vaimustuses külastama oma lapsendatud poja suurust. Viiesaja miili pikkusel teekonnal Patrasest Konstantinoopolisse vähendas tema vanus või jõuetus hobuse või vankri väsimust: Danieli pehme pesakond või voodi transporditi kümne tugeva orja õlgadele ja kui nad said kerget vahemaad, selle teenuse osutamiseks valiti kolmesaja liikmeline bänd. Teda võõrustati Bütsantsi palees poja aukartusega ning kuninganna au ja mis iganes tema rikkuse päritolu olla võis, ei olnud tema kingitused kuningliku väärikuse väärilised. Olen juba kirjeldanud Peloponesose peeneid ja uudishimulikke tooteid linast, siidist ja villast, kuid tema kingitustest oli kõige vastuvõetavam kolmsada ilusat noort, kellest sada olid eunuhhid (38)\nOma elu jooksul kinkis ta suurema osa oma valdustest Peloponesosesse ja tema testament asutas Leo, tema üldise pärija Basiili poja. Pärast pärandi maksmist lisati keiserlikule valdusele neljakümne villa või talu ja nende uus isand andis kolm tuhat Danieli orja õigust ja siirdati kolooniaks Itaalia rannikule. Selle erasektori matrooni näite põhjal võime hinnata keisrite rikkust ja suurejoonelisust. Ometi on meie naudingud piiratud kitsa ringiga ja ükskõik, mis selle väärtus ka poleks, omab elu luksus oma peremees rohkem süütust ja turvalisust kui avalikkuse varandus.\nKeiserliku perekonna autasud ja tiitlid.\nAbsoluutses valitsuses, mis tasandab aadli ja plebei sünni erinevusi, on suverään ainuke auallikas ja auaste nii palees kui ka impeeriumis sõltub tiitlitest ja ametikohtadest, mis on tema suvalise tahte alusel antud ja taastatud. . Üle tuhande aasta, Vespasianusest Alexius Comnenuseni, (39) keiser oli teine isik või vähemalt teine aste pärast seda, kui Augustuse kõrgeim tiitel oli vabamalt edastatud valitseva monarhi poegadele ja vendadele. Et põgeneda, rikkumata oma lubadust võimsale kaaslasele, oma õe mehele, ja andmata endale võrdset, premeerida oma venna Iisaki vagadust, vahendas kaval Alexius uue ja ülima väärikuse. Kreeka keele õnnelik paindlikkus võimaldas tal ühendada Augusti ja keisri nimed (Sebastos ja autokraator,) ning liit toodab kõlava Sebastokraatori tiitli. Teda tõsteti trooni esimesel sammul keisri kohale: avalikud kiidusõnad kordasid tema nime ja suveräänist eristasid teda vaid mõned omapärased pea ja jalgade kaunistused. Keiser üksi võis eeldada violetse või punase värvi põõsaid ja lähedast diademi või diademi, mis jäljendas Pärsia kuningate moodi. (40) See oli kõrge püramiidne riidest või siidist müts, mida peaaegu varjas pärlite ja ehete rohkus: võra moodustasid horisontaalne ring ja kaks kuldkaart: tippkohtumisel, nende ristumiskohas, asetati maakera või rist, ja kaks nööri või pärlitäpp sõltusid kummagi põsest. Punase asemel olid Sebastokraatori ja Caesari võred rohelised ning nende avatud koroonidel või kroonidel olid vääriskivid säästlikumalt jaotatud. Caesari kõrval ja all lõi Alexiuse väljamõeldis Panhypersebastos ja Protosebastos, mille heli ja tähendus rahuldavad Kreeka kõrvu. Need tähendavad üleolekut ja prioriteeti Augusti lihtsa nime ees ning see püha ja ürgne Rooma vürsti tiitel alandati Bütsantsi õukonna hõimlasteks ja teenijateks. Alexiuse tütar kiidab heldimusega rahulolevalt seda lootuste ja autasude oskuslikku gradatsiooni, kuid sõnateadus on kättesaadav ka kõige kurjematele inimestele ja seda asjata sõnastikku rikastas kergesti tema järglaste uhkus. Oma lemmikpoegadele või -vendadele andsid nad kõrgema nimetuse Lord või Despot, mida illustreeriti uute kaunistuste ja eesõigustega ning asetati kohe keisri enda isiku kohale. Viis pealkirja, 1. Despoot 2. Sebastokraator 3. Caesar 4. Panhypersebastos ja 5. Protosebastos piirdusid tavaliselt tema vere vürstidega: need olid tema majesteetlikkuse emantsioonid, kuid kuna neil ei olnud tavapäraseid funktsioone, oli nende olemasolu kasutu ja nende autoriteet on ebakindel.\nPalee, riigi ja armee kontorid.\nKuid igas monarhias peavad olulised valitsemisvõimud olema jaotatud ja neid peavad kasutama palee ja riigikassa ministrid, laevastik ja armee. Ainuüksi pealkirjad võivad erineda ja ajastute revolutsioonis laskusid krahvid ja praefektid, preetor ja kvestor tundetult alla, samal ajal kui nende sulased tõusid riigi peaauhinna kohale. 1. Monarhias, mis viitab igale objektile vürsti isikule, moodustavad palee hoolitsus ja tseremooniad auväärseima osakonna. Curopalata, (41) Justinianuse ajastul nii silmapaistev, tõrjus välja Protovestiare, kelle primitiivsed funktsioonid piirdusid garderoobi hooldamisega. Sealt edasi laienes tema pädevus arvukate pompide ja luksuste manialitele ning ta juhatas oma hõbekepiga avaliku ja erasektori ees. 2. Iidses Konstantinuse süsteemis kasutati raha saajatele Logothete'i või raamatupidaja nime: peamised ohvitserid eristusid domeeni, ametikohtade, armee, era- ja avaliku varanduse logoteedidena. ja suurt Logothete'i, seaduste ja tulude kõrgeimat kaitsjat, võrreldakse Ladina monarhiate kantsleriga. (42) Tema arukas pilk tungis tsiviilhaldusse ja teda aitasid nõuetekohaselt allutades linna eparh või prefekt, esimene sekretär ning salajase pitseri, arhiivi ja punase või lilla tindi hoidjad. üksi keisri püha allkiri. (43) Välissaadikute tutvustaja ja tõlk olid suured Chiausid (44) ja Dragoman, (45) kaks Türgi päritolu nime ja mis on Sublime Portele siiani tuttavad. 3. Alandlikust valvurite stiilist ja teenistusest tõusid kodumeeskonnad tundmatult kindralite jaama, ida ja lääne sõjalised teemad, Euroopa ja Aasia leegionid, jagunesid sageli, kuni suur kodumaine investeeriti lõpuks ja maavägede absoluutne juhtimine. Protostraator oli oma algsetel ülesannetel hobuse selga istudes keisri assistent: temast sai järk -järgult suure siseriikliku leitnant ja tema pädevus ulatus üle tallide, ratsaväe ja kuningliku jahipidamise haukimine. Stratopedarh oli laagri suur kohtunik: Protospathaire käskis valvuritel konstaablit, (46) suur Aeteriarch ja Acolyth olid eraldi frankide, barbarite ja varangide ehk inglaste pealikud, palgasõdurid võõrad, kes rahvusliku vaimu lagunemisel moodustasid Bütsantsi armeede närvi. 4. Merejõud olid suure hertsogi alluvuses, tema äraolekul kuuletusid nad laevastiku suurele Drungaire'ile ja tema asemel emiirile või admiralile, saratseenide kaevandamise nimele, (47) kuid mis on naturaliseeritud kõikides Euroopa kaasaegsetes keeltes. Nendest ohvitseridest ja paljudest teistest, kelle loetlemine oleks kasutu, kujundati tsiviil- ja sõjaväeline hierarhia. Nende autasud ja teenetemärgid, riietus ja tiitlid, vastastikused tervitused ja vastav ülekaal olid tasakaalus peenema tööga, kui oleks fikseeritud vaba rahva põhiseadus, ja kood oli peaaegu täiuslik, kui see alusetu kangas, uhkuse ja orjuse monument , maeti igaveseks impeeriumi varemetesse. (48)\nKõige kõrgemad tiitlid ja alandlikumad poosid, mida pühendumus on rakendanud kõrgeimale olendile, on meelituste ja hirmuga prostituudiks pandud samalaadsetele olenditele meiega. Kummardamise viis, (49) Diocletianus laenas Pärsia teenistusest maapinnale kummardumist ja keisri jalgade suudlemist, kuid seda jätkati ja süvendati kuni Kreeka monarhia viimase ajani. Välja arvatud ainult pühapäeviti, mil sellest loobuti, usulise uhkuse motiivist, suursaadikute vastuvõtmisest. seda alandavat lugupidamist nõuti kõikidelt, kes sisenesid kuninglikku kohalolekusse, vürstidelt, kes olid investeerinud diadeemi ja lillaga, ning suursaadikutelt, kes esindasid oma sõltumatuid suveräänseid, Aasia, Egiptuse või Hispaania kaliife, Prantsusmaa ja Itaalia kuningaid, ja Vana -Rooma Ladina keisrid. Oma äritehingutes on Cremona piiskop Liutprand (50) kinnitas Franki vaba vaim ja tema peremehe Otho väärikus. Ometi ei saa tema siirus varjata oma esimese publiku alandust. Kui ta troonile lähenes, hakkasid kuldpuu linnud oma noote vehkima, millega kaasnes kahe kuldlõvi möirgamine. Koos oma kahe kaaslasega oli Liutprand sunnitud kummardama ja kummardama ning kolm korda otsaesisega maad puudutama. Ta tõusis, kuid lühikese ajavahemiku jooksul oli troon põrandast laeni heisatud, keiserlik kuju ilmus uutes ja uhkemates rõivastes ning intervjuu lõppes üleolevas ja majesteetlikus vaikuses. Selles ausas ja uudishimulikus jutustuses esindab Cremona piiskop Bütsantsi õukonna tseremooniaid, mida siiani harrastatakse Üllas Portes ja mida viimasel ajastul säilitasid Moskva või Venemaa hertsogid. Pärast pikka mere- ja maismaateekonda Veneetsiast Konstantinoopolisse peatus suursaadik kuldväravas, kuni ametlikud ametnikud viisid ta vastuvõtuks ette valmistatud külalislahkesse paleesse, kuid see palee oli vangla ja tema armukadedad hoidjad keelasid kõik sotsiaalsed suhted kas võõraste või põliselanikega. Esimesel kuulamisel pakkus ta kingitusi oma isandale, orjadele ja kuldsetele vaasidele ning kulukaid soomuseid. Ohvitseride ja vägede silmapaistev makse näitas tema silme all impeeriumi rikkust: teda kostitati kuninglikul banketil, (51) milles rahvaste suursaadikud olid kreeklaste lugupidamise või põlguse all: oma laualt saatis keiser kui kõige märguandvam teenistus taldrikuid, mida ta oli maitsnud ja tema lemmikud vallandati auvärviga. (52) Iga päev hommikul ja õhtul osalesid tema riigiteenistujad ja sõjaväeteenistujad palees oma tööülesannetes, nende töö maksis kätte nende isanda nägemine, võib -olla naeratus, tema käske tähistas noogutus või märk: aga kõik maised ülevus seisis vaikides ja alistunult tema juuresolekul. Rongkäigud ja tunnustused. Korrapäraste või erakorraliste rongkäikude kaudu pealinna kaudu avalikustas ta oma isiku avalikkusele: poliitika riitused olid seotud religiooniga ja tema visiite peamiste kirikute juurde reguleerisid kreeka kalendri festivalid. Nende rongkäikude eelõhtul kuulutasid kuulutajad välja monarhi armulise või jumalakartliku kavatsuse. Tänavad puhastati ja puhastati. Kõnniteed kanti akendelt ja rõdudelt välja kõige kallim mööbel, kuld- ja hõbeplaat ning siidist vooderdised ning karm distsipliin piiras ja vaigistas elanikkonna mässu. Marsi avasid sõjaväeohvitserid oma vägede eesotsas: neid järgisid pikas järjekorras tsiviilvalitsuse magistraadid ja ministrid: keisri isikut valvasid tema eunuhhid ja kodused ning kiriku ukse ees võtsid pühalikult vastu patriarh ja tema vaimulikud. Aplauside ülesannet ei jäetud rahvahulga ebaviisakate ja spontaansete häälte peale. Kõige mugavamad jaamad asusid tsirkuse sinise ja rohelise fraktsiooni ansamblid ning nende raevukad konfliktid, mis olid pealinna raputanud, vajusid tundmatult pärisorjuse jäljendusse. Mõlemalt poolt kajastasid nad reageerivas meloodias keisri kiitust, nende luuletajad ja muusikud juhatasid koori, ja pikka eluiga (53) ja võit oli iga laulu koorem. Publiku, pidusöögi ja kiriku juures kõlasid samad kiidusõnad ning kui tõestust piiritu kõigutamise kohta, korrati neid ladina keeles, (54) Gooti, pärsia, prantsuse ja isegi inglise keel, (55) palgasõdurite poolt, kes säilitasid nende rahvaste tegeliku või väljamõeldud iseloomu. Constantine Porphyrogenituse sulega on see vormi- ja meelitusteadus taandatud suurejooneliseks ja tühiseks, (56) mida järgnevate aegade edevus võiks rikkalikult täiendada.Kuid printsi rahulikum peegeldus viitab kindlasti sellele, et igale tegelasele ja igale valitsemisajale rakendati samu kiidusõnu: ja kui ta oleks tõusnud isiklikust auastmest, mäletaks ta, et tema enda hääl oli kõige valjem ja aplausihimulisem , just sel hetkel, kui ta kadestas oma eelkäija varandust või tegi vandenõu elu vastu. (57)\nKeisrite abielu võõraste rahvastega.\nPõhjamaade ja rahvaste vürstide sõnul soovis Constantinus ilma usu ja kuulsuseta segada oma verd keisrite verega, abielludes kuningliku neitsiga või tütarde pulmaga Rooma printsiga. . (58) Eakas monarh oma pojale antud juhistes paljastab poliitika ja uhkuse salajased eeskujud ning pakub välja kõige korralikumad põhjused, miks keelduda nendest ülekohtustest ja põhjendamatutest nõudmistest. Iga loom, ütleb diskreetne keiser, on ajendatud keele, religiooni ja kommete eristamisest. Õiglane suhtumine põlvnemise puhtusesse säilitab avaliku ja eraelu harmoonia, kuid võõra vere segu on ebakorrapärasuse ja ebakõla viljakas allikas. See oli kunagi olnud tarkade roomlaste arvamus ja praktika: nende kohtupraktika keelas kodaniku ja võõra abielu: vabaduse ja vooruse päevil oleks senaator põlganud, et ta paneks oma tütre kuningaga kokku: Marki au Egiptuse naine solvas Antonyt: (59) ja keiser Tiitus oli rahva umbusaldusega sunnitud vastumeelselt vallandama vastumeelse Berenice'i. (60) Selle igavese keeldu ratifitseeris suure Konstantinuse vapustav sanktsioon. Rahvaste, eriti uskmatute rahvaste suursaadikuid hoiatati pidulikult, et kiriku ja linna rajaja on sellised kummalised liidud hukka mõistnud. Konstantinuse kujuteldav seadus. Tagasivõtmatu seadus kanti Püha Sophia altarile ja salakaval vürst, kes peaks määrduma lilla majesteetlikkuse, jäeti roomlaste tsiviil- ja kiriklikust osadusest välja. Kui suursaadikuid juhendasid Bütsantsi ajaloo valed vennad, võivad nad tuua kolm meeldejäävat näidet selle kujuteldava seaduse rikkumisest: Leo või õigemini tema isa Constantinus Neljanda abielu abielu kuninga tütrega. Chozars, Romanuse lapselapse pulmad Bulgaaria vürstiga ja Prantsusmaa või Itaalia Bertha liit Konstantinus Porphyrogenituse poja noore Romanusega. Neile vastuväidetele koostati kolm vastust, mis lahendasid raskused ja kehtestasid seaduse.\nEsimene. Erand, 733 eKr.\n1. Tegu ja Constantine Copronymuse süüd tunnistati. Iisoria ketser, kes rüvetas ristmikku ja kuulutas sõja pühade piltide vastu, oli tõepoolest omaks võtnud barbarist naise. Selle salakavala liiduga saavutas ta oma kuritegude suuruse ning oli pühendunud kiriku ja järglaste õiglasele umbusaldusele.\nTeine, 941 eKr.\n2. Romanuse seadusliku keisrina ei saa väita, et ta oli plebeistlik usurpaator, kes ei tundnud seadusi ja sõltumata monarhia auastmest. Tema poeg Christopher, pruudi isa, oli vürstide kolledžis auastmes kolmas, korraga mässumeelse vanema teema ja kaasosaline. Bulgaarlased olid siirad ja pühendunud kristlased ning impeeriumi turvalisus koos tuhandete vangide lunastamisega sõltus sellest hullumeelsest liidust. Ometi ei saanud Konstantinuse seadusest loobuda: vaimulikud, senat ja rahvas ei kiitnud Romanuse käitumist heaks ja talle heideti ette nii tema elu kui ka surma kui avaliku häbi autor.\nKolmas, 943 eKr.\n3. Tema enda poja abiellumiseks Itaalia kuninga Hugo tütrega on tark Porphyrogenitus välja mõelnud auväärsema kaitse. Suur ja püha Constantinus hindas frankide truudust ja vaprust (61) ja tema prohvetlik vaim nägi nende tulevase suuruse nägemust.\nAinult nad jäeti üldisest keelust välja: Prantsusmaa kuningas Hugo oli Karl Suure järeltulija (62) ja tema tütar Bertha päris oma pere ja rahva eesõigused. Tõe ja pahatahtlikkuse hääl reetis tundetult keiserliku õukonna pettuse või vea. Hugo pärandvara vähendati Prantsusmaa monarhiast lihtsaks Arlesi krahvkonnaks, kuigi ei eitatud, et ta oli ajastu segaduses anastanud Provence'i suveräänsuse ja tunginud Itaalia kuningriiki. Tema isa oli eraõiguslik aadlik ja kui Bertha sai oma naissoost päritolu karlovinglaste suguvõsast, oli iga samm ebaseaduslikkuse või pahega saastatud. Hugo vanaema oli kuulus Valdrada, teise Lothairi liignaine, mitte naine, kelle abielurikkumine, lahutus ja teised pulmad olid tema vastu äratanud Vatikani äikese. Tema ema, nagu ta oli kujundatud, suur Bertha, oli järjest Arlesi krahvi ja Toscana markii naine: Prantsusmaa ja Itaalia olid skandaalitud tema galantide pärast ja kuni kuuekümnenda eluaastani tema armukesed olid tema ambitsiooni innukad teenijad. Emapidamatuse näite kopeeris Itaalia kuningas ja Hugo kolm lemmiknaist kaunistati Veenuse, Juno ja Semele klassikaliste nimedega. (63) Veenuse tütar võeti vastu Bütsantsi õukonna taotlustele: tema Bertha nimi muudeti Eudoxia nimeks ja ta abiellus, õigemini kihlatud, noore Romanusega, kes oli tulevane idaimpeeriumi pärija. Selle välisliidu lõpuleviimine peatus kahe osapoole õrna vanuse tõttu ja viie aasta lõpus lahutas liit neitsi abikaasa surma tõttu. Keiser Romanuse teine naine oli plebei neiu, kuid sündinud Romanist ja nende kaks tütart, Theophano ja Anne, abielluti maa vürstidega. Otho Saksamaalt, A.D. 972. Vanim anti rahu pantina suure Otho vanimale pojale, kes oli relva ja saatkondadega selle liidu tellinud. Juriidiliselt võib küsida, kui kaugele oli saksil õigus prantsuse rahva eesõigusele, kuid lääne impeeriumi taastanud kangelase kuulsus ja vagadus vaigistas iga skrupi. Pärast äia ja abikaasa surma valitses Theophano Roomat, Itaaliat ja Saksamaad, oma poja vähemuse ajal on kolmas Otho ja latinlased kiitnud keisrinna voorusi, kes ohverdasid kõrgemale kohustusele oma riigi mälestuseks. (64) Tema õe Anne pulmades kadusid kõik eelarvamused ja kõik väärikuse kaalutlused asendati tugevama vajaduse ja hirmu argumendiga. Wolodomir, Venemaa, 988 eKr. Põhjapagan, Wolodomir, Venemaa suur vürst, soovis saada Rooma lilla tütre ja tema nõuet täitsid sõjaähvardused, pöördumise lubadus ja võimas abiline kodumaise mässulise vastu. Kreeka printsess, kes oli oma religiooni ja riigi ohver, rebiti oma isade paleest ja mõisteti metsikuks valitsemisajaks ning lootusetuks pagenduseks Borysthenese kallastel või polaarjoone naabruses. (65) Ometi oli Anne abielu õnnelik ja viljakas: tema pojapoja Joroslause tütart soovitas tema keiserlik päritolu ja Prantsusmaa kuningas Henry I. otsis naist Euroopa ja ristiusu viimastel piiridel. (66)\nBütsantsi palees oli keiser tema määratud tseremooniate esimene ori, jäigad vormid, mis reguleerisid iga sõna ja žesti, piirasid teda palees ja rikkusid vaba aega oma üksinduses. Kuid miljonite elu ja varandused rippusid tema suvalise tahte ja kindlameelse meele üle, mis on üllasem kui luksus ja ahvatlus, võidakse võrgutada aktiivsema naudinguga oma võrdseid käsutada. Seadusandlik ja täidesaatev võim olid koondunud monarhi isikusse ning filosoof Leo likvideeris lõpuks senati volituste viimased jäänused. (67) Orjuslik letargia oli kreeklaste meeled laastanud: mässumeelsetes metsikutes mässudes ei püüdnud nad kunagi vaba põhiseaduse idee poole ja vürsti isiklik iseloom oli nende avaliku õnne ainus allikas ja mõõt. Ebausk neetis nende ahelaid Püha Sophia kirikus, mille krooniti krooniliselt patriarhi altari jalamil, kroonimisvanne. nad lubasid oma passiivset ja tingimusteta kuulekust tema valitsusele ja perekonnale. Tema poolel lubas ta võimalikult palju hoiduda surmanuhtluse ja moonutamise surmanuhtlustest, tema ortodoksne usutunnistus kuulutati tema enda käega alla ning ta lubas kuuletuda seitsme sinodi seadustele ja püha kiriku kaanonitele. (68) Kuid halastuse kindlustunne oli lõtv ja määramatu: ta vandus mitte oma rahvale, vaid nähtamatule kohtunikule ja taevaministrid olid alati valmis kuulutama vääramatut õigust ja vabastama karistuse. nende üleastumised. Kreeka kirikuõpetajad olid ise tsiviilkohtuniku alamad: türanni noogutamisel loodi piiskopid, viidi üle või tagandati või karistati alatu surmaga: mis iganes nende rikkus või mõju oleks, ei saanud nad kunagi edu saavutada Ladina vaimulikud iseseisva vabariigi loomisel ja Konstantinoopoli patriarh mõistis hukka selle, mida ta salaja kadestas, oma Rooma venna ajaliku suuruse. Ometi kontrollivad piiritu despootluse teostamist õnnelikult loodusseadused ja vajalikkus. Proportsionaalselt oma tarkuse ja voorusega piirdub impeeriumi peremees oma püha ja vaevalise kohustusega. Võrreldes oma pahede ja rumalusega langetab ta skepti oma käte jaoks liiga kaalukaks ning kuningliku kuvandi liikumisi juhib mõne ministri või lemmiku märkamatu niit, kes kohustub oma isikliku huvi nimel täitma avaliku rõhumise ülesannet. . Mõnel saatuslikul hetkel võib kõige absoluutsem monarh karta orjarahva põhjust või kapriisi ning kogemus on tõestanud, et kõik, mis on saadud ulatuses, on kadunud kuningliku võimu turvalisuses ja kindluses.\nKreeklaste, saratseenide ja frankide sõjaline jõud.\nÜkskõik, milliseid tiitleid despoot võib eeldada, ükskõik milliseid väiteid ta ka väita võib, peab ta lõpuks mõõgaga sõltuma, et kaitsta teda oma välis- ja sisevaenlaste eest. Alates Karl Suure ajastust kuni ristisõdadeni oli maailm (sest ma vaatan Hiina kaugele monarhiale) okupeeritud ja selle üle vaidlesid vastu kolm suurt impeeriumi või rahvast, kreeklased, saratseenid ja frangid. Nende sõjalist tugevust saab kindlaks teha, kui võrrelda nende julgust, kunsti ja rikkust ning kuulekust kõrgeimale peale, kes võib rakendada kõik riigi energiad. Kreeklased, kes olid esimeses konkurentidest palju madalamad, olid nende sõjakate kvalifikatsioonide teises ja kolmandas osas frankidest paremad ja vähemalt võrdsed saratseenidega.\nKreeklaste rikkus võimaldas neil osta vaesemate riikide teenust ja säilitada merejõudu oma rannikualade kaitsmiseks ja vaenlaste pahandamiseks. (69) Vastastikust kasu pakkuv kaubandus vahetas Konstantinoopoli kulla sklavoonlaste ja türklaste, bulgaarlaste ja venelaste vere vastu: nende vaprus aitas kaasa Nicephoruse ja Zimiscesi võitudele ning kui vaenulik rahvas liialt piirile surus, kutsuti nad tagasi oma riigi kaitsmine ja rahu soov kaugema hõimu hästi juhitud rünnakuga. (70) Vahemere käsku, alates Tanaisi suudmest kuni Heraklese veergudeni, nõudsid alati Konstantinuse järeltulijad ja sageli nad seda ka omasid. Nende pealinn oli täis mereväe kauplusi ja osavaid kunstnikke: Kreeka ja Aasia olukord, pikad rannikud, sügavad lahed ja arvukad saared harjusid oma alamatega navigeerimisega ning Veneetsia ja Amalfi kaubandus varustas meremehi lasteaiaga. keiserlik laevastik. (71) Alates Peloponnesose ja Puuni sõdadest ei olnud tegevusvaldkond laienenud ning merearhitektuuri teadus näib olevat langenud. Konstantinoopoli laevaehitajatele ja tänapäeva mehaanikutele ei olnud teada nende suurepäraste masinate ehitamise kunst, millel oli kolm, kuus või kümme aerulava, üksteisest kõrgemale või maha jäädes. . (72) Dromoonid, (73) või Bütsantsi impeeriumi kerged kambüüsid, olid rahul kaheastmelise aeruga, mis koosnes viiest kahekümnest pingist ja igale pingile istus kaks sõudjat, kes sõudsid mõlemal pool laeva. Neile peame lisama kapteni või pealiku, kes tegutsemise ajal seisis püsti, oma soomukandja kaka peal, kaks tüürimeest roolis ja kaks ohvitseri ees, üks ankru haldaja, teine osutada ja mängida vaenlase vastu vedela tule toru. Kogu meeskond, nagu kunsti lapsekingades, täitis meremeeste ja sõdurite topeltteenistust, neile anti kaitse- ja ründerelvad, vibud ja nooled, mida nad kasutasid ülemiselt korruselt, pikkade haugidega, mille nad läbi surusid alumise astme luugid. Mõnikord olid sõjalaevad tõepoolest suurema ja kindlama ehitusega ning lahingu- ja navigatsioonitööd jagati regulaarsemalt seitsmekümne sõduri ja kahesaja kolmekümne meremehe vahel. Kuid enamasti olid need kerged ja juhitava suurusega ning kuna Peloponesose Malea neem oli endiselt oma iidsete hirmudega riietatud, transporditi keiserlik laevastik viis miili üle korintose lahe. (74) Merendustaktika põhimõtted ei olnud pärast Thukydidese aega mingeid muutusi toimunud: kambüüside eskaader jõudis veel poolkuu poole, lasti rindele ja püüdis oma teravaid nokaid oma vastaste nõrkade külgede vastu suruda. Kivide ja noolemängu valmistamise masin ehitati keset tekki tugevatest puitudest ja pardaleminekut teostas kraana, mis tõstis relvastatud meeste korvid. Signaalide keelt, mis oli tänapäeva mereväe grammatikas nii selge ja rikkalik, väljendasid ebatäiuslikult käsulipu erinevad positsioonid ja värvid. Ööpimeduses edastasid eesmise kambüüsi tuled samu käske jälitada, rünnata, peatada, taganeda, murda, moodustada. Maismaal kordati tulekahju märguandeid ühelt mäelt teisele kaheksast jaamast koosnev kett käsutas viiesaja miili ruumi ja mõne tunni pärast sai Konstantinoopol teada Tarsose saratseenide vaenulikest liigutustest. (75) Kreeka keisrite võimu kohta võib arvata mõningaid hinnanguid Kreeta vähendamiseks ette valmistatud relvastuse uudishimulike ja väikeste detailidega. Pealinnas, Egeuse mere saartel ning Aasia, Makedoonia ja Kreeka meresadamates oli varustatud saja kaheteistkümne kambüüsi laevastik ja seitsekümmend viis Pamphyli stiilis laeva. Selles oli kolmkümmend neli tuhat meremeest, seitse tuhat kolmsada nelikümmend sõdurit, seitsesada venelast ja viis tuhat kaheksakümmend seitse mardaiti, kelle isad olid siirdatud Liibanoni mägedest. Nende töötasu, tõenäoliselt ühe kuu pikkune, oli kolmkümmend neli sajandat kulla, umbes sada kolmkümmend kuus tuhat naela. Meie väljamõeldis on hämmingus relvade ja mootorite, riiete ja voodipesu, meeste leiva ja hobustele mõeldud sööda ning kaupade ja riistade lõputu kokkuvõtte tegemisega, mis on ebapiisavad väikesaare vallutamiseks, kuid piisavalt õitsva koloonia rajamiseks. (76)\nKreeklaste taktika ja iseloom.\nKreeka tule leiutamine, nagu relvapulbergi, ei toonud sõjakunstis totaalset revolutsiooni. Nende vedelate põlevate ainete tõttu võlgnesid Konstantinuse linn ja impeerium nende päästmise ning neid kasutati piiramisrõngastes ja kohutavate tagajärgedega merelahingutes. Kuid need olid kas vähem täiustatud või vähem vastuvõtlikud: antiikaja mootorid, katapulta-, balistae- ja löögijäägid olid endiselt kõige sagedamini ja võimsamalt kasutusel kaitserajatiste ründamisel ja kaitsmisel, samuti ei vähendatud lahingute otsust. jalaväe rivi kiirele ja raskele tulele, keda oli viljatu kaitsta raudrüüdega oma vaenlaste sarnase tule eest. Teras ja raud olid endiselt ühised hävitamise ja ohutuse vahendid ning kümnenda sajandi kiivrid, kiraasid ja kilbid ei erinenud ei vormi ega sisu poolest oluliselt nendest, mis hõlmasid Aleksander või Achilleuse kaaslasi. (77) Kuid selle asemel, et kaasaegseid kreeklasi nagu muiste leegionäre harjuda selle päästva kaalu pideva ja lihtsa kasutamisega, pandi nende soomusrong kõrvale kergetesse vankritesse, mis järgnesid marsile, kuni vaenlase lähenedes asusid nad uuesti kiirustades ja vastumeelselt ebatavalist koormat. Nende ründerelvad koosnesid mõõkadest, lahingukirvestest ja odadest, kuid Makedoonia haugi lühendati neljandiku pikkusest ja vähendati mugavamaks-12 küünart või jalga. Sküütide ja araabia noolte teravust oli tugevalt tunda ning keisrid kurdavad vibulaskmise lagunemist avalike ebaõnne põhjuste pärast ning soovitavad nõuannete ja käskudena sõjaväelastel kuni neljakümneaastaseks saamiseni harjutage hoolikalt vibu harjutamist. (78) Bändid ehk rügemendid olid tavaliselt kolmsada tugevad ning nelja ja kuueteistkümne äärmuse vahelise meediumina moodustati Leo ja Constantinus'i jalaväelased kaheksa sügavusega, kuid ratsavägi asus mõistlikult kaaluma neljas auastmes. rinde kaalu ei saanud tõsta tagantpoolt tulnud hobuste surve. Kui jalaväe või ratsaväe auastmeid mõnikord kahekordistataks, reetis see ettevaatlik massiiv salajase umbusalduse vägede julguse suhtes, kelle arv võib küll liini välimuse paisutada, kuid kellest ainult valitud bänd julgeks odaga kokku puutuda. barbarite mõõgad. Lahingujärjekord pidi olema erinev vastavalt maapinnale, objektile ja vastasele, kuid nende tavaline paigutus, kahes reas ja reservis, esitas järjestikuseid lootusi ja ressursse, mis olid kõige sobivamad nii temperamendile kui ka kreeklaste otsusele. . (79) Tagasilöögi korral langes esimene rida tagasi teise ja reservi vaheaegadeks, jagunedes kaheks jaotuseks, rattas võidu parandamiseks või taganemise katmiseks mööda külgi ringi. Ükskõik, mis volitused suudeti kehtestada, said vähemalt teoreetiliselt hakkama Bütsantsi monarhi laagrid ja marsid, õppused ja arengud, ediktid ja raamatud. (80) Ükskõik, mida kunst sepikojast toota suutis, kangasteljed või laboratoorium olid rikkalikult varustatud vürsti rikkustest ja tema arvukate tööliste tööstusest.Kuid ei autoriteet ega kunst ei suutnud rajada kõige tähtsamat masinat, sõdurit ennast ja kui Konstantinuse tseremooniad eeldavad alati keisri turvalist ja võidukat tagasitulekut, (81) tema taktika tõuseb harva lüüasaamisest pääsemise ja sõja edasilükkamise võimalustest kõrgemale. (82) Hoolimata mõningatest mööduvatest edusammudest vajusid kreeklased enda ja naabrite lugupidamisse. Külm käsi ja lohakas keel oli rahva vulgaarne kirjeldus: taktika autor piirati oma pealinnas ja viimane barbar, kes värises saratseenide ehk frankide nimel, võis uhkusega eksponeerida aumärke. kulda ja hõbedat, mille nad olid Konstantinoopoli nõrgalt suveräänilt välja pressinud. Millist vaimu nende valitsus ja iseloom eitasid, võis mingil määral olla inspireeritud religiooni mõjust, kuid kreeklaste religioon võis neid õpetada ainult kannatama ja järele andma. Keiser Nicephorus, kes taastas hetkeks Rooma nime distsipliini ja hiilguse, soovis anda märtrisurma austusavaldusi kristlastele, kes kaotasid elu uskmatute vastu pühas sõjas. Kuid selle poliitilise seaduse võitsid patriarhi, piiskoppide ja peamiste senaatorite vastuseis ning nad nõudsid jõuliselt Püha Basiili kaanoneid, et kõik, kes on sõduri verise kaubandusega saastatud, tuleks kolme aasta jooksul eraldada. , usklike osadusest. (83)\nSaratseenide iseloom ja taktika.\nNeid kreeklaste piinlusi on võrreldud ürgsete moslemite pisaratega, kui neid lahingust tagasi hoiti, ja see ebauskliku ebausku ja meeleoluka entusiasmi vastandamine avab filosoofilisele pilgule rivaalitsevate rahvaste ajaloo. Viimaste kaliifide ained (84) oli kahtlemata taandunud prohveti kaaslaste innukusest ja usust. Ometi esindas nende võitlususk Jumalat sõja autorina: (85) eluline, kuigi varjatud fanatismi säde helendas endiselt nende religiooni südames ning kristlaste piiridel elavate saratseenide seas süüdati see sageli elavas ja tegusas leegis. Nende regulaarne vägi moodustati vapratest orjadest, kes olid saanud hariduse isikut valvama ja oma isanda eeskuju järgima, kuid Süüria ja Kiliikia, Aafrika ja Hispaania muslimlased äratati üles pasunast, mis kuulutas püha sõja uskmatud. Rikkad püüdlesid surma või võidu poole Jumala nimel, vaeseid ahvatlesid lootused röövida ning vanad, haiged ja naised võtsid oma osa teenimisest, saates asendusliikmed, relvad ja hobused Põld. Need ründavad ja kaitsvad relvad olid oma tugevuse ja iseloomu poolest sarnased roomlaste omadega, keda nad hobuse ja vibu juhtimisel kaugeltki silma paistid: nende vööde, valjade ja mõõkade massiivne hõbe näitas suurejoonelisust. jõukas rahvas ja araablased põlgasid oma esivanemate paljast vaprust, välja arvatud mõned lõunaosa mustad vibulaskjad. Vagunite asemel osales neil pikk rong kaamleid, mulke ja eesleid: nende loomade hulk, keda nad lippude ja striimidega vooderdasid, näis paisutavat oma peremehe ja vaenlase hobuste hiilgust ja suurust. sageli häiritud idamaiste kaamelite ebaviisakas kuju ja vastik lõhn. Janu ja kuumuse kannatamatusest võitmatu oli nende vaim külmunud talvekülma tõttu ning teadlikkus nende kalduvusest magada nõudis kõige rangemaid ettevaatusabinõusid öö üllatuste vastu. Nende lahingukord oli pikk ruut, mis koosnes kahest sügavast ja kindlast joonest, esimene vibulaskjatest, teine ratsaväest. Merel ja maismaal tegutsedes pidasid nad kannatliku kindlusega vastu rünnaku raevule ja jõudsid harva rünnakule, kuni suutsid oma vaenlaste aeglustust märgata ja alla suruda. Aga kui nad tõrjuti ja purustati, ei teadnud nad, kuidas lahingut koguda või uuendada, ja nende hirmu suurendas ebausklik eelarvamus, et Jumal oli kuulutanud end nende vaenlaste poolele. Kaliifide allakäik ja langus toetasid seda hirmuäratavat arvamust ega soovinud mahometlaste ja kristlaste seas mõningaid hämaraid ennustusi (86) mis prognoosisid nende alternatiivseid kaotusi. Araabia impeeriumi ühtsus lagunes, kuid iseseisvad killud olid võrdsed rahvarohke ja võimsa kuningriigiga ning nende mere- ja sõjaväerelvastuses ei pruugi Aleppo või Tunise emiir käsutada põlastusväärseid oskusi, tööstust ja aardeid. Oma rahu- ja sõjatehingutes saratseenidega arvasid Konstantinoopoli vürstid liiga sageli, et nende barbarite distsipliinil pole midagi barbaarset ja et kui neil puudub algne geenius, on nad saanud kiire uudishimu ja jäljendamise. See mudel oli tõepoolest täiuslikum kui nende laevade koopia ning mootorid ja kindlustused olid vähem oskusliku ehitusega ning nad tunnistavad häbenemata, et seesama Jumal, kes on araablastele keele andnud, oli käed kenamalt kujundanud hiinlastest ja kreeklaste peadest. (87)\nFrangid või latinlased.\nMõne Saksa hõimu nimi Reini ja Weseri vahel oli levitanud oma võidukat mõju Gallia, Saksamaa ja Itaalia suurimale osale ning Prantsuse üldnimetus (88) rakendasid kreeklased ja araablased ladina kiriku kristlaste, lääne rahvaste suhtes, kes ulatusid üle oma teadmiste Atlandi ookeani kallastele. Laia keha oli inspireerinud ja ühendanud Karl Suure hing, kuid tema rassi lõhestumine ja mandumine hävitas peagi keiserliku võimu, mis oleks konkureerinud Bütsantsi keisritega, ja maksis kätte kristliku nime pahameele. Vaenlased enam ei kartnud ega suutnud ka alamad enam usaldada, avalike tulude rakendamist, kaubandus- ja tootmistöid sõjaväeteenistuses, provintside ja armeede vastastikust abi ning mereväe eskaadreid, mis asusid regulaarselt Elbe suu Tyberi suudmele. Kümnenda sajandi alguses oli Karl Suure perekond peaaegu kadunud, tema monarhia purustati paljudeks vaenulikeks ja iseseisvateks osariikideks, mille kuningliku tiitli võtsid endale kõige ambitsioonikamad pealikud, kelle mässu jäljendati anarhia ja ebakõlade alluvuses. iga provintsi aadlikud ei allunud oma suveräänile, rõhusid nende vasalle ja pidasid alatist sõjategevust oma võrdsete ja naabrite vastu. Nende erasõjad, mis muutsid valitsuse struktuuri ümber, õhutasid rahva võitlusvaimu. Kaasaegse Euroopa süsteemis omavad mõõga võimu vähemalt tegelikult viis või kuus võimsat võimukust, kelle tegevust korraldatakse kaugel piiril meeste käsul, kes pühendavad oma elu uurimisele ja praktikale. sõjaväekunst: ülejäänud riik ja kogukond naudib keset sõda rahu vaikust ja on muutustest mõistlik ainult avalike maksude süvenemise või vähendamise tõttu. Kümnenda ja üheteistkümnenda sajandi korrarikkumiste ajal oli iga talupoeg sõdur ja igas külas oli kindlustus iga metsas või orus mõrva ja rapsi stseen ning iga lossi isandad olid sunnitud võtma vürstide ja sõdalaste iseloomu. Oma julgusele ja poliitikale usaldasid nad julgelt oma perekonna turvalisust, oma maa kaitset ja vigastuste eest kätte maksmist ning sarnaselt suurema suurusega vallutajatele olid nad liiga sobivad kaitsesõja eesõiguse ületamiseks. Vaimu ja keha võimed karastasid ohu olemasolu ja otsustamise vajadus: seesama vaim keeldus sõbra mahajätmisest ja vaenlasele andestamisest ning selle asemel, et kohtuniku eestkostja all magada, põlgasid nad uhkusega autoriteeti seadustest. Feodaalse anarhia päevil muudeti põllumajandus- ja kunstiinstrumendid verevalamisrelvadeks: tsiviil- ja kirikliku ühiskonna rahumeelsed okupatsioonid kaotati või rikuti ning piiskop, kes vahetas mitra kiivri vastu, tungivalt tungivalt aegade kombeid kui tema ametiaja kohustust. (89)\nNende iseloom ja taktika.\nArmastust vabaduse ja relvade vastu tundsid teadliku uhkusega ka frangid ise ning kreeklased jälgivad seda mõningase imestuse ja õudusega.\nNii kõrge ja kartmatu vaimuga rahvas pidi olema võidukindel, kui neid eeliseid poleks tasakaalustanud paljud kaalukad vead. Nende mereväe lagunemine jättis kreeklased ja saratseenid mere valdusse, igaks tüütuks ja pakkumiseks. Rüütelkonna asutamisele eelnenud ajastul olid frangid ratsaväe teenistuses ebaviisakad ja osavad (91) ja kõigis ohtlikes hädaolukordades olid nende sõdalased oma teadmatusest nii teadlikud, et otsustasid hobustest maha astuda ja jalgsi võidelda. Harjutamata haugide või raketirelvade kasutamisest olid nad koormatud nende mõõkade pikkusest, nende soomuste kaalust, nende kilpide suurusest ja kui ma tohin korrata kasinate kreeklaste satiiri, siis nende raskete raskuste tõttu. mõõdukus. Nende iseseisev vaim põlgas alluvuse ikke ja loobus oma ülemuse standarditest, kui ta üritas seda valdkonda hoida kauem kui nende tingimused või teenistus. Igal pool olid nad avatud vaenlase püünistele, kes olid vähem vaprad, kuid osavamad kui nad ise. Neid võidakse altkäemaksu anda, sest barbarid olid öösiti häbelikud või üllatunud, sest nad jätsid tähelepanuta lähedase laagri ettevaatusabinõud või valvsad valvurid. Suvekampaania väsimus ammendas nende jõu ja kannatlikkuse ning nad vajusid meeleheitesse, kui nende näljas isu oli pettunud rikkalikus veini- ja toiduvarus. Seda frankide üldist iseloomu iseloomustasid mõned rahvuslikud ja kohalikud varjundid, mida peaksin omistama pigem õnnetusele kui kliimale, kuid mis olid nähtavad nii põliselanikele kui ka välismaalastele. Suure Otho suursaadik kuulutas Konstantinoopoli palees, et saksid suudavad mõõkadega paremini vaielda kui pastakatega ja eelistavad paratamatut surma, mitte häbiplekile, kes pöörab vaenlasele selja. (92) See oli Prantsusmaa aadlike au, et nende tagasihoidlikes eluruumides oli sõda ja rapsi nende elu ainus rõõm, ainus tegevus. Nad mõjusid naeruvääristama paleesid, bankette, itaallaste poleeritud viisi, kes kreeklaste endi hinnangul oli taandunud iidsete langobardide vabadusest ja vaprusest. (93)\nLadina keele unustus.\nTuntud Caracalla edikti kohaselt oli tema alamatel Suurbritanniast Egiptuseni õigus roomlaste nimele ja privileegidele ning nende riiklik suverään võis määrata tema juhusliku või alalise elukoha nende ühisriigi mis tahes provintsis. Ida ja lääne jagamisel järgiti hoolikalt ideaalset ühtsust ning Arcadiuse ja Honoriuse järeltulijad kuulutasid oma pealkirjades, seadustes ja põhikirjades end sama ameti lahutamatuteks kolleegideks, kui Rooma ühised suveräänid. maailm ja linn, mida piirasid samad piirid. Pärast Lääne monarhia lagunemist elasid lillad majesteetlikult ainult Konstantinoopoli ja nende vürstidel, Justinianus oli esimene, kes pärast kuuekümneaastast lahutust taastas Vana -Rooma võimu ja väitis, et õigus vallutamise, augustis roomlaste keisri tiitel. (94) Edevuse või rahulolematuse motiiv palus ühel tema järeltulijal Constansil Teisel loobuda Traakia Bosporusest ja taastada Tyberi põlised auavaldused: ekstravagantne projekt (hüüatab pahatahtlik Bütsants), nagu oleks ta rikkunud ilusa ja õitsev neitsi, et rikastada või pigem paljastada kortsus ja kõdunenud matrooni deformatsiooni. (95) Kuid langobardide mõõk astus tema asumisele Itaalias vastu: ta sisenes Roomasse mitte vallutajana, vaid põgenikuna ning pärast kaheteistkümnepäevast visiiti rüüstas ja jättis igaveseks maha maailma iidse pealinna. (96) Lõplik mäss ja Itaalia eraldumine viidi lõpule umbes kaks sajandit pärast Justinianuse vallutamist ja tema valitsemisajast võime lugeda ladina keele järkjärgulist unustust. See seadusandja oli koostanud oma instituudid, seadustiku ja pannid keeles, mida ta peab Rooma valitsuse õigeks ja avalikuks stiiliks, Konstantinoopoli palee ja senati, ida ülikoolilinnaku ja tribunali pühitsetud kõnepruugiks. . (97) Kuid see võõras murre ei olnud Aasia provintside inimestele ja sõduritele teada, suurem osa seaduste tõlgendajatest ja riigiministritest mõistis seda ebatäiuslikult. Pärast lühikest konflikti võitsid loodus ja harjumus inimkonna võimu vananenud institutsioonid: oma alamate üldiseks hüvanguks kuulutas Justinianus oma romaanid välja kahes keeles: tema mahukas kohtupraktika mitu osa tõlgiti järjest (98) originaal unustati, versiooni uuriti ja kreeklane, kelle sisulised teeneid vääris tõepoolest eelistus, saavutas Bütsantsi monarhias seadusliku ja populaarse asutuse. Järgmiste vürstide sünd ja elukoht võõrandasid nad Rooma kõnepruugist: Tiberius araablaste poolt, (99) ja itaallaste Maurice, (100) neid eristatakse kui esimesi Kreeka keisritest kui uue dünastia ja impeeriumi rajajatest: vaikne revolutsioon viidi lõpule enne Herakleiouse surma ja ladina keele varemed olid kohtupraktika ja kiidusõnade poolest tumedalt säilinud. palee. Pärast Lääne impeeriumi taastamist Karl Suure ja Othose poolt omandasid frankide ja latinlaste nimed võrdse tähenduse ja ulatuse ning need üleolevad barbarid kinnitasid teatava õiglusega oma ülemust Rooma keelele ja võimule. Kreeka keisrid ja nende alamad säilitavad ja kinnitavad roomlaste nime. Nad solvasid idamaalast, kes oli loobunud roomlaste riietusest ja kõnepruugist, ning nende mõistlik praktika õigustab kreeklaste sagedast nimetamist. (101) Kuid prints ja inimesed, kellele seda kohaldati, lükkasid selle põlgliku nimetuse nördinult tagasi. Ükskõik millised muutused olid ajastute möödudes sisse viidud, väitsid nad Augustuse ja Konstantini lineaarset ja katkematut järgnevust ning madalaima degenereerumise ja lagunemise perioodil püsis roomlaste nimi Konstantinoopoli impeeriumi viimastes kildudes. (102)\nKuigi ida valitsusega tegeleti ladina keeles, oli kreeka keel kirjanduse ja filosoofia keel, samuti ei saanud selle rikka ja täiusliku kõnepruuki meistrid kiusata kadestama oma Rooma jüngrite laenatud õppimist ja jäljendavat maitset. Pärast paganluse langemist, Süüria ja Egiptuse kaotamist ning Aleksandria ja Ateena koolide väljasuremist jäid kreeklaste õpingud mõttetult pensionile mõnesse tavalisse kloostrisse ja ennekõike Konstantinoopoli kuninglikku kolledžisse, mis põletati. aastal Isauuri Leo valitsemisajal. (103) Selle ajastu pompoosses stiilis nimetati selle sihtasutuse presidenti teaduse päikeseks: tema kaksteist kaaslast, erinevate kunstide ja teaduskondade professorid, olid sodiaagi kaksteist märki, raamatukogu kolmkümmend kuus tuhat viissada köidet oli avatud nende päringutele ja nad võisid näidata iidse käsikirja Homerosest, pärgamendirullil sada kakskümmend jalga pikkuses, imelise madu soolestikku, nagu see oli muinasjutus. (104) Kuid seitsmes ja kaheksa sajandit oli ebakõlade ja pimeduse periood: raamatukogu põletati, kolledž likvideeriti, ikooniklastid on esindatud antiikaja vaenlastena ning metsik teadmatus ja põlgus tähtede vastu on häbistanud Heraklea ja Iisoria vürstid. dünastiad. (105)\nKreeka keele õppimise taaselustamine.\nÜheksandal sajandil jälgime teaduse taastamise esimesi koitu. (106) Pärast araablaste fanatismi vaibumist püüdsid kaliifid vallutada impeeriumi kunsti, mitte provintse: nende liberaalne uudishimu taaselustas kreeklaste jäljendamise, pühkis tolmu nende iidsetest raamatukogudest ja õpetas neid tundma ja premeerida filosoofe, kelle töö oli õppimise ja tõe otsimise naudinguga seni tasutud. Caesar Bardas, Miikael Kolmanda onu, oli helde kirjade kaitsja, tiitel, mis ainuüksi on säilitanud tema mälu ja vabandanud tema ambitsioone. Osake õepoja aaretest eemaldati mõnikord pahede ja rumaluste järele ning Magnaura palees avati kool ja Bardase kohalolek erutas meistrite ja õpilaste eeskuju. Nende eesotsas oli filosoof Leo, Tessaloonika peapiiskop: tema sügavaid oskusi astronoomias ja matemaatikas imetlesid võõrad idamaad ning seda okultistlikku teadust võimendas labane kergeusklikkus, mis eeldab tagasihoidlikult, et kõik teadmised, mis on temast paremad, peavad olema inspiratsiooni või maagia mõju. Keisri tungival anumisel palus tema sõber, kuulus Photius, (107) loobus ilmaliku ja õppimisvõimelise elu vabadusest, tõusis patriarhaalsele troonile ning oli ida ja lääne sinodite vaheldumisi ekskommunikatsioonis ja vabastatud. Isegi preestrivaenu ülestunnistuse järgi ei olnud ükski kunst ega teadus, välja arvatud luule, võõras sellele universaalsele õpetlasele, kes oli sügavas mõtlemises, väsimatu lugemises ja kõnekas diktsioonis. Samal ajal, kui ta töötas protospathaire'i või valvurite kapteni ametikohal, saadeti Photius suursaadikuks Bagdadi kaliifi. (108) Eksiili, võib -olla kinnipidamise, tüütud tunnid meelitasid kokku tema raamatukogu kiirustav koosseis, eruditsiooni ja kriitika elav monument. Kakssada kaheksakümmend kirjanikku, ajaloolast, kõnelejat, filosoofi, teoloogi vaadatakse üle ilma tavapärase meetodita: ta lühendab nende jutustust või õpetust, hindab nende stiili ja iseloomu ning mõistab isegi kirikuisade ees diskreetse vabaduse, mis sageli puruneb läbi aegade ebausu. Keiser Basil, kes kahetses oma haridustee puudusi, usaldas oma poja ja järeltulija Photiuse, filosoofi Leo hoolde ning selle printsi ja tema poja Constantine Porphyrogenituse valitsemisaja moodustab üks Bütsantsi kirjanduse jõukamaid aerasid. . Oma teadlikkuse tõttu antiigi aarded hoiustati nende või nende kaaslaste aedikutega Imperiali raamatukogus, andes neile väljavõtteid ja lühendeid, mis võisid avalikkuse uudishimu lõbustada, ilma et see suruks alla. Lisaks basiilikale ehk seaduste koodeksile levitati võrdselt hoolsalt ka loomakasvatus- ja sõjakunsti, inimtoidu toitmist või hävitamist ning Kreeka ja Rooma ajalugu viiekümne kolmeks peaks või tiitliks, millest ainult kaks (saatkondadest, voorustest ja pahedest) on pääsenud ajavigastustest.Igas jaamas võib lugeja mõelda möödunud maailma kuvandile, rakendada iga lehe õppetundi või hoiatust ning õppida imetlema, võib -olla jäljendama helgema perioodi näiteid. Ma ei hakka röökima Bütsantsi kreeklaste tööde üle, kes muistsete usinal uurimisel on mingil määral väärinud kaasaegsete mälestust ja tänu. Praeguse ajastu teadlased võivad endiselt nautida Stobaeuse filosoofilist tavalist raamatut, Suidase grammatilist ja ajaloolist leksikoni, Tzetzesi chiliaade, mis sisaldavad kuussada jutustust kaheteistkümnes tuhandes salmis, ja Eustathiuse Homerose kommentaare. Tessaloonika peapiiskop, kes oma küllusesarvest on valanud neljasaja kirjaniku nimed ja autoriteedid. Nendest originaalidest ning paljudest teadlaste ja kriitikute hõimust (109) kaheteistkümnenda sajandi kirjanduslikust rikkusest võib moodustada mõningase hinnangu: Konstantinoopoli valgustas Homerose ja Demosthenese, Aristotelese ja Platoni geenius: ja meie praeguste rikkuste nautimisel või hooletusse jätmisel peame kadestama põlvkonda, kes võiks veel tutvuda Theopompuse ajalugu, hüperiidide kõnesid, Menanderi komöödiaid, (110) ning Alcaeuse ja Sappho oodid. Sagedane illustreerimine ei anna tunnistust mitte ainult Kreeka klassikute olemasolust, vaid ka populaarsusest: ajastu üldteadmised võib tuletada kahe õppinud emaslooma, keisrinna Eudocia ja printsess Anna Comnena näitel, kes viljelesid, lillas - retoorika- ja filosoofiakunst. (111) Linna vulgaarne murre oli jäme ja barbaarne: õigem ja viimistletum stiil eristas kiriku ja palee diskursust või vähemalt kompositsioone, mis mõnikord mõjutasid pööninguliste mudelite puhtuse kopeerimist.\nMaitse ja geniaalsus.\nMeie kaasaegses hariduses võib kahe keele, mis enam ei ela, valus, kuigi vajalik saavutamine kulutada noorusliku õpilase aega ja niiskust. Luuletajad ja oraatorid olid pikka aega vangistatud meie Lääne esivanemate barbaarsetesse murretesse, millel puudus harmoonia ja armu ning nende geniaalsus, ilma ettekirjutuste ja eeskujudeta jäeti nende otsustusvõime ja väljamõeldise võimu ja emakeelsete võimude kätte. Kuid Konstantinoopoli kreeklased said pärast labane kõne ebapuhtuse puhastamist tasuta oma iidse keele kasutamise, inimkunsti kõige õnnelikuma kompositsiooni ja tuttavad teadmised ülevatest meistritest, kes olid esimestele rahvastele meeldinud või neid juhendanud. . Kuid need eelised kipuvad ainult süvendama mandunud rahva etteheiteid ja häbi. Nad hoidsid oma elututes kätes oma isade rikkust, pärimata vaimu, mis oli loonud ja parandanud seda püha pärandit: nad lugesid, kiitsid, koostasid, kuid nende loid hinged tundusid ühtviisi mõtlemis- ja tegutsemisvõimetud. Kümne sajandi revolutsioonis ei tehtud ühtegi avastust inimkonna väärikuse tõstmiseks ega õnne edendamiseks. Antiikaja spekulatiivsetele süsteemidele ei ole lisatud ainsatki ideed ning järgemööda kannatlikest jüngritest said omakorda järgneva servilase põlvkonna dogmaatilised õpetajad. Mitte ükski ajaloo, filosoofia või kirjanduse kompositsioon ei ole unustuse eest päästetud stiili või meeleolu, originaalse väljamõeldise või isegi eduka jäljendamise olemusliku ilu tõttu. Proosas vabastab Bütsantsi kirjanikke vähimgi solvav umbusaldusest nende alasti ja oletamatu lihtsus, kuid kõnelejad, kõige kõnekamad (112) omaenese edevuses on nad kõige kaugemal mudelitest, keda nad mõjutavad jäljendama. Igal lehel on meie maitse ja mõistus haavatud hiiglaslike ja vananenud sõnade valiku, jäiga ja keerulise fraseoloogia, piltide ebakõla, lapseliku vale- või hooletute ornamentide mängu ja valusa katse ülendada, et lugejat hämmastada. , ning kaasata tühisuse tähendus hämaruse ja liialdamise suitsusse. Nende proosa tõuseb luule tigeda mõju alla: nende luule vajub allapoole proosa tasasust ja saamatust. Traagilised, eepilised ja lüürilised muusikad olid vaiksed ja kuulsusetud: Konstantinoopoli bardid tõusid harva mõistatuse või epigrammi, paneegika või muinasjutu kohale, unustades isegi proosoodiareeglid ning nende kõrvus kõlas veel Homeri meloodia. ajada segamini igasugused jalad ja silbid impotentsetes tüvedes, mis on saanud poliitiliste või linnavärsside nime. (113) Kreeklaste meeled olid seotud aluse ja ebauskliku ebausuga, mis laiendab tema võimu profaansete teaduste ringile. Nende arusaamad olid metafüüsilistes vaidlustes hämmeldunud: nägemuste ja imede usus olid nad kaotanud kõik moraalsete tõendite põhimõtted ning nende maitse oli häiriv munkade homiiliate tõttu, absurdne deklamatsiooni ja Pühakirja segu. Isegi need põlastusväärsed uuringud ei olnud enam väärikad kõrgemate talentide kuritarvitamise tõttu: Kreeka kiriku juhid olid alandlikult rahul antiikaja oraaklite imetlemise ja kopeerimisega, samuti ei valmistanud kantslikoolid Athanasiuse ja Krüsostoomi kuulsuse rivaale. (114)\nTahad rahvuslikku eeskuju.\nKõigis aktiivse ja spekulatiivse elu püüdlustes on riikide ja üksikisikute jäljendamine inimkonna jõupingutuste ja edusammude kõige võimsam allikas. Vana -Kreeka linnad olid ühendatud liidu ja iseseisvuse õnnelikus segus, mida tänapäeva Euroopa rahvad kordavad suuremal skaalal, kuid lõdvemal kujul, keele, religiooni ja kommete liidu, mis muudab need pealtvaatajad ja kohtunike teene (115) valitsuse sõltumatus ja huvid, mis kinnitavad nende eraldi vabadust ja erutavad neid pürgima hiilgustee esikohale. Roomlaste olukord oli ebasoodsam, kuid vabariigi algusaegadel, mis fikseeris rahvusliku iseloomu, sarnane eeskuju tekkis ka Latiumi ja Itaalia osariikides ning kunstis ja teaduses püüdsid nad oma kreekakeelset võrdsustada või ületada. meistrid. Keisrite impeerium kontrollis kahtlemata inimmõistuse aktiivsust ja arengut, kuid selle suurus võib tõepoolest lubada teatavat ruumi siseriiklikuks konkurentsiks, kuid kui see järk -järgult vähenes, algul ida poole ja lõpuks Kreeka ja Konstantinoopoli, alandati Bütsantsi alamad õudsele ja loidule, nende üksildase ja isoleeritud oleku loomulikule mõjule. Põhjast rõhusid neid barbarite nimetud hõimud, kellele nad vaevalt omistasid meeste nimetuse. Poleeritud araablaste keel ja religioon olid ületamatu takistus igasugusele ühiskondlikule suhtlemisele. Euroopa vallutajad olid nende vennad kristlikus usus, kuid frankide või latinlaste kõne oli teadmata, nende kombed olid ebaviisakad ja nad olid harva rahu või sõja ajal seotud Herakleiouse järeltulijatega. Ainuüksi universumis ei häirinud kreeklaste enesega rahulolevat uhkust välismaiste teenete võrdlus ja pole ime, kas nad minestasid võistlusel, sest neil polnud konkurente, kes sooviksid kiirust, ega kohtunikke, kes oma võitu krooniksid. . Ekspeditsioonid Pühale Maale segunesid Euroopa ja Aasia rahvastega ning just Korneni dünastia ajal puhkes Bütsantsi impeeriumis uuesti teadmiste ja sõjalise vooruse nõrk jäljendus.\nMis juhtus Bütsantsiga pärast Konstantinoopoli langemist?\nNegatiivne külg mõju oli see, et Musta mere kaubandus kukkus kokku, kuna Ottomani impeerium alustas sisuliselt kaubanduse monopoli. The Konstantinoopoli langemine kauplemine Euroopa piirkonnas tõsiselt kahjustatud. Ottomani vallutamine mõjutas Itaalia väga tulusat kaubandust ja vähendas järk -järgult piirkonna kaubandusbaase.\nMis viis ülaltoodud kõrval Bütsantsi impeeriumi allakäiguni? Esimene põhjuseks selle Bütsantsi impeeriumi langus oli Araabia sõda. Lääneküljel Bütsants, konfliktid kasvasid ja hakkasid põhjuseks häda Impeerium. Itaalia linnriigid nagu Veneetsia ja Genova kaotasid araablastele. See konflikt kestis üle 300 aasta.\nSeda silmas pidades, mis juhtus Hagia Sophiaga pärast Konstantinoopoli langemist?\nVeel üks peatükk Hagia Sophia oma elu algas aastal 1453. Sel aastal lõppes Bütsantsi impeerium Konstantinoopol langedes Osmanite impeeriumi sultani Mehmed II armee kätte. Sellest hoolimata jättis kristlik katedraal uutele Ottomani valitsejatele tugeva mulje ja nad otsustasid selle mošeeks muuta.\nHilisematel sajanditel hakkasid ilmuma salpeeter ja tärpentin ning sellest tulenevad tuleohtlikud segud olid ristisõdijatele tuntud kui Kreeka tuli või metsik tuld. Tõeline Kreeka tuli oli ilmselt siiski naftapõhine segu.\nMiks nimetas Gibbon Egeuse merd pühaks? - Ajalugu\nRahvusvaheline standardne piiblientsüklopeedia\n1. Positsioon ja piirid\n2. Üldine kirjeldus\n4. Jõed, järved ja tasandikud\n6. Kliima ja tooted\n3. Lüüdlased, kreeklased ja pärslased\n4. Aleksander ja tema järglased\n6. Roomlased Väike -Aasias\nIII. Alaealine Aasia I saj\n2. Native Social System\n3. Keisri jumalateenistus\n4. Hellenistlik süsteem\n5. Rooma "Coloniae"\nIV. KRISTLIKKUS AASIAS VÄHEM\nKristlikud pealdised jne.\nTehniliselt võib "Väike -Aasia" kirjeldus leida piibellikus entsüklopeedias koha ainult kannatlikkusele, sest riiki, mille kohta see nimi tänapäeval kehtib, ei kutsutud kunagi Vana Testamendi ega Uue Testamendi aegadel. Seda terminit esineb esmakordselt 5. sajandi pKr kirjanikul Orosiusel ja nüüd kasutatakse seda enamikus Euroopa keeltes poolsaarel, mis moodustab Aasia Türgi lääneosa.\nPõhjendus, miks sellesse töösse on lisatud kokkuvõtlik ülevaade Väike -Aasiast tervikuna, selle geograafiast, ajaloost ning selle rahva sotsiaalsest ja poliitilisest seisundist Uue Testamendi aegadel, leiab Gibboni järgmisest lausest: " Rikkad provintsid, mis ulatuvad Eufratist Joonia mereni, olid peamine teater, kus paganate apostel näitas üles oma innukust ja vagadust ", ja ükski piirkond väljaspool Rooma linna pole tänapäevani säilitanud nii palju kasvu ja iseloomu oma ürgsest kristlusest.\n1. Asend ja piirid:\nVäike -Aasia (nagu riiki kutsuti seda Aasia mandrist eristama) või Anatoolia on see poolsaare nimi, mis ulatub põhja pool asuva Musta mere (Pontus Euxinus) ja lõunapoolse Vahemere vahele. kõrgendatud maismaasild Kesk-Aasia ja Kagu-Euroopa vahel. Loodenurgal on poolsaar Euroopast eraldatud Bosporuse, Marmora mere ja hellespunktiga. Läänes piirneb poolsaar Egeuse merega, mille arvukad saared ahvatlesid iidsete aegade kartlikku meremeest Kreeka poole. Läänerannik koos mägede ja jõeorgu vaheldumisega on sügavale taandunud: rannikuala on neli korda pikem kui põhjast lõunasse kulgeva joone pikkus. Selle ranniku arvukad maismaalahed ja sadamad on see on igas vanuses Vahemere kaupmeeste õnnelik jahimaa. Idas on tavaks piiritleda Väike -Aasia piirjoonega, mis on tõmmatud Alexandrettast Samsunini, kuid Uue Testamendi ajaloo mõttes tuleb meeles pidada, et osa Kiliikiast, Kapadookiast ja Pontusest (Galatia) jääb sellest joonest ida poole ( Pikkuskraadid 26–36 idalaiust 36–42 kraadi põhja pool).\n2. Üldine kirjeldus:\nAnatoolia poolsaarel, rannikuriigis ja Kesk -platool on kaks erinevat riiki, mis tähendavad selget ajaloolist arengut. Viimane võtab oma kuju suurte mäeahelike kujult, mis piirasid seda lääne, ida ja põhjaga. Kõrge kesklauaplaat on põhja ja lääne suunas allapoole kaldu, nendel külgedel asuvad mäeahelikud pole nii kõrged kui lõuna- ja kaguosas asuv Tauruse kett. See kett, välja arvatud selle kagunurgas, tõuseb järsult lõunarannikult, mille lainetused see määrab. Põhjas annavad Armeenia levila jätkuks olevad Pontuse mäed (puudub eristav nimi) rannajoonele sarnase iseloomu. Vastuolulisel põhjarannikul on ainult üks hea sadam, Sinope, ja mitte mingil määral tasandikku. Lõunarannikul võivad kiidelda Pamfilia ja Kiliikia tasandikud, mõlemad on väga viljakad, Makri ja Marmariki sadamad ning Adalia ja Alexandretta varjatud lahed. Läänes on tõus rannikult platoole järk -järgulisem. Üle 100 miili kaugusel on Frygia mäed, kust idapoolne platoo algab, Läänerannast koos sisselaskeavade ja kaubanduslinnadega. Need sada miili koosnevad jõeorgudest, mis on jagatud mäeahelikutega ja moodustavad sisekülje ja ranniku vahelise suhtluskanali. Kuigi need kaks piirkonda moodustavad ühe riigi osa, on ilmne, et kõik, mis annab riigile individuaalsuse, nende taimestiku, loomastiku, kliima, elutingimused ja ajaloo, on üks piirkond teistest järsult eraldatud. Platoo ühendab end loomulikult idaga. Oma taimestiku ja kliima, temperatuuri, kuiva pinnase ja õhu kontrastide tõttu moodustab see osa piirkonnast, mis ulatub ida poole Kesk -Aasiani. Rannikumaa meenutab Kreeka mandriosa ja saarte maastikku ja üldist iseloomu. Loomulikult tundus see, et see mõjutas ja mõjutas elanikke teisel pool Egeuse merd. Smyrnas tunneb rändur igas vanuses ära Lõuna -Euroopa särava ja aktiivse elu Iconiumis, ta tunneb idamaade liikumatut ja letargilist rahu. Väike-Aasia on nii oma geograafilise struktuuri kui ka elanikkonna poolest olnud ajaloo jooksul kohtumiskoht nii rahumeelse segunemise kui ka sõjalise kokkupõrke jaoks ida ja lääne igavesti vastanduvate süsteemide jaoks.\nArmeenia mäed ulatuvad läände ja hargnevad joone lähedal, mille oleme Väike -Aasia idapiiriks valinud, kaheks levilaks - Tauruse mäed lõunas ja Pontuse mäed Argaeuse põhjamäel (üle 12 000 jala). ) seisab nende vahemike moodustatud nurga all, lähemal Sõnnile kui põhjapoolsele süsteemile. Sõnni läbistab Kiliikia tasandiku põhjapoolsel küljel Kiliikia väravate läbipääs, mida on lihtne läbida ja mida on veelgi lihtsam kaitsta, samas kui teine looduslik tee viib Kapadokia keskosast Musta mere äärsesse Amisusesse. Need mäeahelikud (Sõnni keskmine kõrgus 7000–10 000 jalga. Põhjaala on palju madalam) ümbritsevad Galatia keskosa ja Lükaoonia tasandikke, mida piiravad läänes sultan Dagh ja Frygia mäed. Viimasest läänerannikule ulatuvad kolm mäeahelikku, mis piiravad Caicuse, Hermuse ja Meanderi orgu. Need orud asuvad idas ja läänes, juhtides loomulikult liiklust nendes suundades.\n4. Jõed, järved ja tasandikud:\nInterjööri suured tasandikud, mis hõlmavad Galatia, Lycaonia ja Cappadocia osi, asuvad 3000–4000 jala kõrgusel. Jõed sisenevad nendesse külgnevatest mägedest, et neid tänapäeval soolajärvedes ja soodes alla neelata. Iidsetel aegadel kasutati suurt osa sellest veest niisutamiseks. Piirkonnad, mis praegu toetavad vaid mõnda armetut küla, olid Rooma perioodil kaetud paljude suurte linnadega, mis tähendab looduslikult viljaka pinnase kõrget harimist. Ülejäänud jõed lõikasid poolsaare läänepoolsel platool mägede ääres läbi kiviste kuristike. Nende jõed avanevad laiadeks orgudeks, mille hulgas Caieuse, Hermuse ja Meanderi jõed on maailma viljakamad. Nendest lääneorudest ja loodes asuvast Sangariuse orust kulgesid suured maanteed sisemusest rannikuni. Nendes orgudes tekkis hellenistlikest ja kreeka-rooma linnadest suurim ja jõukaim, millest kerkis üle kogu riigi kreeka haridus ja kristlus. Väike-Aasia pikim jõgi on Halys, mis kerkib Pontusesse ja pärast tohutut käänakut suubub edelasse Musta merre. See ja Iiris, Amisusest ida pool, on ainsad tähelepanuväärsed jõed põhjarannikul. Lõunaranniku jõed, välja arvatud Sarus ja Pyramus, mis tõusevad Kapadokiasse ja kastavad Kiliikia tasandikku, on pelgalt mägivoolud, mis voolavad kohe merre. Väike -Aasia tähelepanuväärne omadus on selle tuhm, jõed, mis kaovad paekivist maa alla, et ilmuda uuesti allikate ja jõgede peadena paljude miilide kaugusele. Mineraalseid ja termilisi allikaid on arvukalt üle kogu riigi ning neid on eriti palju Meanderi orus. Seal on mitu soolajärve, millest suurim on Tatja järv Lycaonias. Edela mägedes on palju mageveejärvi, nagu Karalis ja Limuae.\nVäike-Aasia maanteesüsteemi iseloomustab loodus ja liiklus on ajaloo algusest saadik järginud samu jooni. Reisija Eufratist või Süüriast siseneb Melitene ja Kaisarea kaudu või Kiliikia väravate kaudu. Kaisareast saab ta Zela ja Amisuse kaudu Mustale merele. Kui ta jätkab läände, peab ta sisenema Egeuse mere piirkonda ühe marsruudi kaudu, mis on märgitud, nagu eespool märgitud, Meandri, Hermuse või Caicuse orgudega. Kui tema sihtkohaks on Bosporus, sõidab ta mööda Sangariuse orgu. Teised teed viivad Adalia lahest Pisidiasse Antiookiasse või Apameiasse või Laodikeasse Lycusel ja sealt mööda Meanderit Efesosse. Hetiitide pealinna asukoht Pterias määras kindlaks idast läände suunduvate reisijate üldkasutuses oleva marsruudi kesktasandist põhja pool ning sellele järgnes Pärsia kuninglik tee. Hiljem kulges idast pärit liiklus marsruudil, mis kulges mööda Axyloni lõunakülge, Iconiumist põhja pool ja Pisidian Antiochiat kuni Lycuseni, Meandri ja Efesoseni. See marsruut langeb kokku Kiliikia väravatega, punktist Iconium kirdes. Vajadus kontrollida Augiidi ajal Pisiidi hõime viis Pisidiasse teede seeria ehitamiseni, mis kiirgasid Antiookiast, üks neist teedest viis Antiookiast Lystrasse ja see oli Pauluse tee Antiookiast läbides. Ikooniumile (Apostlite teod 13:51).\n6. Kliima ja tooted:\nTalv keskplatool on pikk ja karm, suvi on lühike ja palav: aga jahe tuul põhjast (inbat) karastab palavaid pärastlõunaid. Suvel on lõunarannik kuum ja talvel halb, selle kliima on leebe. Musta merega külgnevates piirkondades ei tule palju lund. Lääneranniku kliima sarnaneb Lõuna -Euroopa kliimaga. Riik sisaldab tohutut maavarade hulka, paljud kaevandused töötasid iidsete inimeste poolt. Põhja- ja lõunapoolsetes mägedes on männi-, tamme- ja kuusemetsi. Kesk -platoo on alati olnud kuulus oma suurte lambakarjade poolest.Galatia kuningale Amyntasele kuulusid tohutud karjad, kes karjatasid Lykaonia tasandikul. Vaibad ja vaibad ning muud tekstiiltooted on Väike -Aasiale alati iseloomulikud olnud. Aasia provintsi linnade rikkus sõltus suuresti tekstiili- ja värvimistööstusest (Rev 1–3).\nEespool öeldust järeldub, et vihje Väike -Aasia ajaloole on peaaegu peaaegu ühegi teise riigi puhul selle geograafilises asendis ja struktuuris. "Istutatud nagu sild Aasia ja Euroopa vahele", on see kogu inimkonna ajaloo jooksul olnud ida ja lääne rahvaste kohtumispaik ja lahinguväli. Alates varasemast perioodist, kuhu meie andmed jõuavad, leiame, et seda asustab rasside, religioonide ja sotsiaalsete süsteemide liit, millest ükski pole kunagi päris välja surnud. Ja kogu ajaloo vältel on poolsaarele voolanud uusi rasse, religioone ja sotsiaalsüsteeme, mis on paljude omaduste poolest hävimatud.\nAjaloo koidikul valitses Väike-Aasiat mitteaaria rahvas-hatid või hetiidid, kelle kohta praegu kogunevad teadmised nii kiiresti, et nende kohta ei saa lõplikku aruannet anda. Vaata HITTITES. Väike -Aasia on nüüd tunnistatud nende tsivilisatsiooni keskpunktiks, vastupidiselt vanemale arvamusele, et nad olid Mesopotaamia rahvas. Sellele rahvale kuuluvaid skulptuure ja hieroglüüfe on juba ammu tuntud kogu riigis Smyrnast kuni Eufratini ja peaaegu üksmeelselt eeldatakse, et nende pealinn oli Boghaz Keuil (Ancyrast üle Halysi). See sait on suure tõenäosusega identifitseeritud Herodotose pteriaga, mille Croesus jäädvustas, kui ta marssis pärslaste vastu, järeldades, et see hetiitide osa, mis asus Halysist ida pool, oli sel ajal Pärsia impeeriumi satraapia. . Laiaulatuslikus iidses Boghaz Keui linnas on hiljuti väljakaevamisi teinud Winckler ja Puchstcin, kes on avastanud kuningliku arhiivi jäänused. Need plaadid on kirjutatud savitahvlitele kiilkirjaga, osaliselt babüloonia keeles, osaliselt (eeldatavalt) veel lahtikrüptimata emakeeles. Babülooniakeelsed dokumendid tõestavad, et Hatti ja ida monarhia vahel olid tihedad poliitilised suhted. 14. sajandil eKr näib, et hetiidid olid vallutanud suure osa Süüriast ja asunud Karhemiisi. Edaspidi suhtlesid nad tihedalt Mesopotaamiaga. Umbes esimese aastatuhande algusest olid hiidlased "pidevates suhetes, kas vaenulikud või neutraalsed, üheksateistlastega ja seejärel näitavad nende kunst nii märgatavaid assüürlaste eripärasid, mis peaaegu ei säilita oma individuaalsust".\nFrüügia ja Bitüünia sisserände kuupäev. Kagu -Euroopast saab kindlalt fikseerida, kuid need olid aset leidnud esimese aastatuhande alguseks eKr. Need sisseränded langevad ajaliselt kokku hetti võimu vähenemisega. Pärast paljusid eksirännakuid leidsid früüglased platoo läänepoolsel küljel kodu ja ükski võim ei avaldanud Väike -Aasia varasele arengule sellist mõju nagu früügi, peamiselt religiooni vallas. Frygia kuningad "kerkisid kreeka meelest muljetavaldavamalt kui ükski teine mitte-gronarhia, nende keel oli algkeel ja jumalanna enda kõne oli nende kodumaa suurte kindlustatud linnade maa ja nende kuningad olid jumalad ise. " Materjalijäänused "Früügia riigist"-Midase haud koos kindlustatud akropoliga selle kohal ja paljud teised kivikalmed ümberringi-on Väike-Aasia kõige muljetavaldavamad. mõned hauad. Früügia keelt, indogermaani kõnet, mis sarnaneb nii kreeka kui ka itaalia keelega, tõestavad umbes seitsekümmend pealdist (osa neist on veel avaldamata), mis on olnud levinud ka kristlikul perioodil. Kaks hiljuti leitud pealdist näitavad, et seda räägiti isegi Ikooniumis, "Phrygia kõige kaugemas linnas", Lycaonian poolel, kuni meie ajastu 3. sajandini. Need pealdised mainivad Ma (Cybele) ja Attise nimesid, kelle kultus avaldas sügavat mõju Kreeka ja Rooma religioonidele.\n3. Lüüdlased, kreeklased ja pärslased:\nJärgmine Väike -Aasias kerkiv monarhia on Lydia, kelle päritolu on ebaselge. Frygia impeerium oli langenud enne Cimmerii sissetungi 9. või 8. sajandil eKr. Lüüdia Alyattes, mis asus Phrygia ja Egeuse mere vahel, tõrjus teise sissetungi Cimmerii'sse aastal 617 eKr. Lydia kuningas Croesus (mõlemad nimed olid pärast rikkust vanasõnad) oli kogu riigi isand Halysesse, aga ka kreeka kolooniatesse rannikul. Need kolooniad, mis asutati helladest, olid jõudnud oma kõrgpunkti 8. sajandiks ja naastusid kõik kolm Väike-Aasia rannikut. Nende suutmatus ühiseks eesmärgiks ühendada pani nad Croesuse ja hiljem tema vallutajate, pärslaste (546 eKr) armu. Pärslased jagasid Väike -Aasia satrapiateks, kuid Kreeka linnad paigutati Kreeka dünastiate alla, kellele kuulus Pärsia ülemvõim, ja mitmed siseveekogud jätkasid nende kohalike vürstide võimu all. Xerxese lüüasaamine Hellase poolt vabastas Väike -Aasia Kreeka linnad ja nad jätkasid vabadust Ateena suuruse perioodil. Aastal 386 eKr taastati need Pärsia kuningale Sparta isekal diplomaatial.\n4. Aleksander ja tema järglased:\nKui Aleksander Suur 334. aastal eKr Hellesponti ületas, algas Aasia kreeklaste jaoks uus ajastu. Seni olid Väike-Aasia Kreeka linnad peale spasmiliste kombineerimispüüdluste olnud pelgalt üksteisest sõltumatud kaubandusringkonnad, kes võistlesid üksteisega ja olid mures oma huvide pärast, et üksteist hävitada. Lisaks olid need kolooniad piiratud rannikualade ja lääne avatud jõeorgudega. Idee Kreeka impeeriumist Väike -Aasias sai alguse Aleksander ja realiseerus tema järglaste poolt. Edaspidi kestis linnade rivaalitsemine kindlasti edasi ja tekitas hilisemal perioodil tugevate roomlaste põlgust, kuid edaspidi olid Kreeka linnad Kreeka impeeriumi liikmed ja teadlikud keiserlikust missioonist. Just sellele ajajärgule kuulub helleniseerumine või, nagu Mommsen seda terminit tõlgiks, Väike -Aasia sisemaa tsivilisatsioon. Aleksandri järeltulijate, attaliidide ja seleukiidide, alused hõlmasid poolsaart, mille eesmärk oli tugevdada Kreeka võimu põlisrahvaste üle ja mis kõige tähtsam - tõsta need rassid Kreeka tsivilisatsiooni ja hariduse tasemele. Katse õnnestus vaid osaliselt ja ajutiselt, kuid selline edu nagu see ja hilisemad Rooma jõupingutused samas suunas olid avaldanud sügavat mõju kristluse varasele kasvule riigis (vt allpool).\nOma viisil riiki sisenemisel ja seal asumisel, viisil, kuidas nad mõlemad sattusid Aasia keskkonna mõju alla, avaldasid muljet nende jõulisest individuaalsusest maa kultuuri ja ajaloo, Galatae, keldi rahvas, kes rändas Euroopast aastatel 278–277 eKr, et asuda lõpuks iidsele Phrygia idaosale ja mõlemale poole Halyt, tuletavad meelde tuhande aasta taguse früügia sisserände olulisi jooni. "Galatia piirkonnas, mis oli kaugel perioodil eesmise Aasia ülemvalitsuse peamine asukoht ja mis säilitati tänapäevase Boghaz Keui, varem kuningliku Pteria linna kuulsates kaljuskulptuurides, meenutas peaaegu unustatud hiilgust. sajandite jooksul muutunud keeles ja kommetes keldi saareks keset idarahvaste laineid ja püsinud sellisena sisekorralduses isegi (Rooma) impeeriumi ajal. " Kuid need gallid said tugeva idamaise mõju alla, nad muutsid mingil määral kohaliku religiooni korraldust, mille nad omaks võtsid, kuid võtsid selle omaks nii täielikult, et Galatia arvukatel kultuskirjadel on seni ilmunud vaid üks keldi nimega jumalus (Anderson ajakirjas Hellenistic Studies, 1910, 163 jj). Samuti ei ole riigis leitud ühtki galaatikeelset kirja, kuigi me teame, et seda keelt rääkisid alamad klassid vähemalt 4. sajandil pKr. Galaatlane näib olevat asendanud früügia keele Galatia osas, mis oli varem früügia keel. Galaatias pole leitud früügia kirju, kuigi need on levinud selle lõuna- ja läänepiiriga piirnevas rajoonis. Kuid Galaatian ei suutnud konkureerida kreeka keelega kui haritud klasside keelega ja isegi sellised alandlikumad ordud, kes oskasid kirjutada, kirjutasid kreeka keeles ja Kreeka-Rooma linnaorganisatsioon asendas keldi hõimusüsteemi palju varem ja palju täielikumalt. Galatia kui Rooma munitsipaalorganisatsioon tegi seda Gallias. Sellegipoolest paistsid galaatlased tugevas kontrastis silma nii kreeklaste kui ka idamaade suhtes. Rooma diplomaatia tunnustas ja julgustas seda eraldatust ning Rooma leidis võitluses idamaade ja kreeklaste vastu Mithridate'i ajal usaldusväärseid liitlasi galaatlastest. Keiserlikul perioodil peeti Galaatlasi Väike -Aasia parimateks sõduriteks.\n6. Roomlased Väike -Aasias:\nRoomlased teostasid tõhusat kontrolli Väike -Aasia asjade üle pärast Antiochus Suure lüüasaamist 189 eKr, kuid alles 133 eKr, kui Pergamus Attalus pärandas oma "Aasia" kuningriigi Rooma riigile, sai Rooma algas okupatsioon. See kuningriik moodustas Aasia provintsist teise pärandi, mis langes Roomale Nicomedes III surma korral 74 eKr, ja sai Bithynia provintsiks, millele lisati hiljem Pontus. Kiliikia, provints, mis andis Pauluse impeeriumile ja kirikule, annekteeriti aastal 100 eKr ja Pompeius korraldas ümber aastal 66 eKr. Need provintsid olid juba organiseeritud, teisisõnu oli neis impeeriumi rajamisel kindlasti kehtestatud Rooma valitsemisvorm ja vastavalt põhimõttele, et kogu põhjalikult "rahustatud" territoorium peaks jääma valitsuse alla. senat, samal ajal kui keiser juhtis otseselt piirkondi, kus oli endiselt vaja sõdureid, langesid ülalmainitud provintsid, välja arvatud Kiliikia, senati kätte. Kuid kogu hiljem Väike -Aasias annekteeritud territoorium jäi keisri kätte. Mitmed territooriumid, mille üle Rooma oli protektoraadi kasutanud, olid nüüd organiseeritud provintsideks, otsese keiserliku võimu all. Sellised olid: Galatia, kuhu viimase kuninga Amyntase ajal oli lisatud osa Früügiast, Lükaooniast, Pisidiast ja Pamfüüliast ning mis sai tema surmast 25. eKr Rooma provintsiks (Galatia laiendamine Amyntase juhtimisel, hõlmates ka Antiookiat, Ikoonium, Lystra ja Derbe ning nende linnade kaasamine Galatia provintsi, moodustavad Lõuna -Galatia teooria lõpliku ajaloolise aluse. AD Pontuse osa, mis asub iirise ja Armeenia vahel. Sellest moodustus Pauluse -aegne Väike -Aasia.\nVt AASIA BITHYNIA jne.\nIII. Väike -Aasia esimesel sajandil pKr.\nVäike -Aasia jagunemine Rooma provintsideks ei vastanud selle etnoloogilisele jaotusele ja isegi need jaotused ei olnud alati selgelt märgistatud. Nagu selgub ülaltoodud lühikesest ajaloolisest visandist, koosnes Väike -Aasia elanikkond paljudest ülekaalukatest rassi kihtidest, mis kippusid osaliselt kaotama oma individuaalsust ja vajuma esialgsele Anatoolia tüübile. Vastates laias laastus ülalnimetatud Väike-Aasia kaheks riigiks eraldumisele ning selle iseloomustamisele ida ja lääne kohtumispaigana, võime rasside ja institutsioonide hulgast eraldada kaks peamist koos eksisteerivat sotsiaalsüsteemi, mida me võime nimetada. emakeelne süsteem ja hellenistlik süsteem. Need süsteemid (eriti Rooma valitsuse tulemusel) kattuvad ja segunevad üksteisega, kuid vastavad üldjoontes (Straboni poolt riigis täheldatud) eristusele linna korralduse ja külasüsteemis toimuva vahel. Neid ühiskonnavorme eraldas sügav lõhe.\n2. Natiivne sotsiaalsüsteem:\nRooma impeeriumi ajal oli pidev tendents tõsta ja neelata Anatoolia põliselanikke Kreeka linnadesse ja Rooma kodakondsusse. Kuid apostellikul ajastul ei olnud see protsess riigi sisemuses kaugele jõudnud ja emakeelne sotsiaalsüsteem oli ikkagi see, mille all elas suur osa elanikkonnast. See ühendas teokraatliku valitsemisvormi institutsioonidega, mis tulenesid juba olemasolevast matriarhaalsest ühiskonnast. Põliskogukonna keskuseks oli jumala tempel koos suure preestrite korporatsiooniga, kes elasid templituludest, ja selle inimesed, kes olid jumala teenijad (hierodouloi võrdle Pauluse väljendit "Jumala sulane") ja töötas templimõisatel. Külad, kus need töölised elasid, olid templi lahutamatu lisand ja preestrid (või üksainus preester-dünastia) olid rahva absoluutsed valitsejad. Eriklass nimega hieroi täitis templiteenistusel erifunktsioone (tõenäoliselt ainult teatud aja jooksul). See hõlmas naiste kerguses mõnikord a\nkasinuse teenistus, mõnikord tseremoniaalne prostitutsioon. Lydia naine, kellel on hea sotsiaalne positsioon (nagu tema rooma nimi seda vihjab), uhkeldab pealdisega, et ta pärineb esivanematest, kes olid sel viisil jumala ees teeninud, ja et ta on seda ise teinud. Sellised naised abiellusid hiljem oma auastmes ega häbenenud. Paljud pealdised tõestavad, et jumal (oma preestrite kaudu) jälgis tähelepanelikult kogu moraalset elu ja oma rahva igapäevast rutiini, sest ta oli nende valitseja, kohtunik, abiline ja tervendaja.\n3. Keisri jumalateenistus:\nTeokraatlik valitsus sai keisri kummardamise institutsioonilt uue suuna ja uue tähenduse, kuulekus jumalale, langes nüüd kokku lojaalsusega keisrile. Seleukiidide kuningad ja hiljem Rooma keisrid said suure tõenäosusega seisukoha järgi vallutatud preestrite omandi pärijad (juhtum on kinnitatud Pisidiani Antiookias) ja maad anti algselt templitele kuulunud territooriumilt tehti uutele Seleukiidi ja Rooma sihtasutustele. Nendel pärandiosadel, mida polnud kinkinud polisele ega kolooniale, kestis teokraatlik valitsus, kuid koos Anatoolia jumalaga ilmus nüüd jumala-keisri kuju. Paljudes kohtades kehtestati keisri kultus naabruskonna kõige olulisemas pühakojas, kus jumal-keiser sai hakkama või jagas vanema jumala pühadust, Greekitud Zeusiks, Apolloks jms. keiser ühiselt. Mujal ja eriti linnades asutati uusi templeid keisri kummardamiseks. Väike-Aasia oli keisrikummardamise kodu ja uus institutsioon ei sobinud kusagil nii hästi olemasolevasse ususüsteemi. Sildid on hiljuti toonud palju valgust Xenoi Tekmoreioi ("Salajase märgi külalisõbrad") ühiskonnale, kes elas mõisal, mis kuulus Pisidia Antiookia kõrval Men Askaenosile ja oli nüüd Rooma keisri käes. Kinnisvara haldas keisri esindajana prokurist (kes oli ilmselt kohaliku templi ülempreester). See ühiskond on tüüpiline paljudele teistele, kelle olemasolu Väike -Aasia sisealadel on viimastel aastatel ilmsiks tulnud. Just need ühiskonnad soodustasid keisrikultust kohalikul tasandil, erinevalt provintsi poolest (vt ASIARCH), ja peamiselt ühiskonnad, mis panid Rooma seaduse masinavärgi suurtes tagakiusamistes kristlaste vastu tööle. Aja jooksul kippusid keiserlike valduste inimesed pärisorjuse seisundisse minema, kuid aeg -ajalt tõstis keiser kogu valduse või selle osa linna auastmele.\n4. Hellenistlik süsteem:\nSuur osa Väike-Aasiast pidi algselt valitsema teokraatliku süsteemi järgi, kuid Kreeka linnriik ründas järk-järgult iidse templi territooriumi ja privileege. Mitu neist linnadest "asutasid" Seleukiidid ja Attalidid, see tähendas mõnikord uut sihtasutust, sagedamini Kreeka linnavalitsuse loomist vanemas linnas koos uute elanike lisandumisega. Need elanikud olid sageli juudid, kellele seleukiidid leidsid usaldusväärsed kolonistid: tõenäoliselt kuuluvad sellesse klassi Pisidia Antiookia juudid (Apostlite teod 13:14 jj). Nende sihtasutuste teadlik eesmärk oli riigi helleniseerumine ja nende eeskuju mõjutas naaberlinnu. Kohaliku süsteemi idamaise absolutismiga oli Kreeka ja Rooma linnade korraldus teravas kontrastis. Rooma impeeriumi varasematel sajanditel oli neil linnadel liberaalne omavalitsus. Magistraadid olid samas linnas valivad rikkad mehed, kes võistlesid üksteisega ja linn võistles linnaga, püstitades suurepäraseid avalikke hooneid, asutades koole ja edendades haridust ning edendades kõike seda, mida lääneriigid tsivilisatsiooni all silmas peavad. Koos Kreeka linnadega tuli ka Kreeka Panteon, kuid Hellase jumalad tegid vähe muud, kui lisasid oma nimed riigi jumalatele. Kõikjal, kus meil on üksikasjalikku teavet kultuse kohta Sise -Anatoolias, tunneme kreeka (või rooma) maskeeringu all ära vana Anatoolia jumala olulised tunnused.\nKreeklased olid alati põlganud Aasia religiooni liialdusi ja Anatoolia kreeklaste kõrgem haridus ei suutnud leppida alandatud kultusega, mis püüdis põlistada ühiskondlikke institutsioone, mille all see tekkis, ainult nende koledaimate ja halvimate tingimuste all. aspekte. "Riigis säilitati üldiselt kõrgem ühiskonnatüüp, samas kui suurtes templites hoiti primitiivset sotsiaalset süsteemi religioosse kohustusena, mis lasus Hieroi -nimelisel klassil nende regulaarse teenistuse ajal templis. See kuristik, mis lõhestas religioon riigi haritud elust muutus pidevalt laiemaks ja sügavamaks. Sellises olukorras astus Paulus riiki ja kõikjal, kus haridus oli juba levinud, leidis ta, et pöördujad on valmis ja innukad. " See moodustab "selle imelise ja elektrilise efekti, mis on Apostlite tegudes omistatud apostli jutlusele Galaatias" (Ramsay, Cities and Bishoprics of Phrygia, 96).\n5. Rooma "Coloniae":\nRooma impeeriumi ajal võime jälgida Kreeka linnade korralduse järkjärgulist arengut Rooma linnatüübi suunas. Selle protsessi üks peamisi tegureid oli Väike -Aasia sise -Rooma kolooniate rajamine, mis olid provintsides maha pandud "Rooma tükid". Need kolooniad olid korraldatud täielikult Rooma eeskujul ja tavaliselt olid need veteranide garnisonid, kes hoidsid riigi ohjeldamatuid osi korras. Uue Testamendi ajal olid sellised Antiookia ja Lystra (Ikoonium, mida varem peeti Claudiuse kolooniaks, on nüüd tunnistatud Hadrianuse poolt sellele auastmele tõstetuks).Esimesel sajandil oli kolooniate ametlik keel ladina keel, mis ei tõrjunud kreeka keelt üldises kasutuses, ja kreeka keel asendas selle ametlikes dokumentides peagi. Haridus oli kõrgeimal tasemel Kreeka linnades ja Rooma kolooniates ning Paulus kõneles evangeeliumist ainult neile.\nIV. Kristlus Väike -Aasias.\nJuba Pauluse eluajal oli kristlus end kindlalt sisse seadnud paljudes suuremates kreeka-rooma kultuuri keskustes Aasias ja Galaatias. Aasia provintsi pealinna Efesose evangeliseerimine ja ühe suure poolsaarel kulgeva marsruudi lõpp -punkt aitas suuresti kaasa kristluse levikule provintsi sisemaal ja eriti Früügias. Kristlus juurdus vastavalt Pauluse programmile kõigepealt linnades, kust see levis üle maakondade.\nKristlikud pealdised jne:\nKristlikud pealdised algavad kõige varem Früügiast, kust leiame palju dokumente, mis pärinevad 2. sajandi lõpust ja 3. sajandi algusest pKr. Nende varajaste pealdiste peamine omadus-omadus, mille tõttu on neid raske ära tunda-on nende mahajätmine reeglina kõige pealtnäha kristliku väljanägemisega, eesmärgiga vältida inimeste tähelepanu juhtimist, kes võivad Rooma ametnikke meetmeid võtma nende pühendajate vastu. Lükaoonia pealdised algavad peaaegu sajandit hiljem, mitte, peame arvama, et mitte, sest kristlus levis Iconiumist, Lystrast jmt nii kiiresti kui Aasia linnadest, vaid kuna Kreeka haridus võttis aega, et tungida hõredalt asustatud tasandikesse Kesk -platoo kui Aasia rikkad linnad. Uut religiooni tõestab Plinius kirjavahetus Traianusega (111-13 pKr), mis oli 2. sajandi alguses Bithynias kindlalt paika pandud. Kaugemal ida pool, kus suurtel templitel oli endiselt suur mõju, oli kristluse laienemine aeglasem, kuid 4. sajandil toodi Kapadokokias selliseid mehi nagu Basil ja Gregory. Suured tagakiusamised, nagu tõestavad kirjanduslikud tõendid ja paljud pealdised, möllasid Väike -Aasias eriti tõsiselt. Kiriku mõju Väike -Aasiale Impeeriumi algusaegadel võib otsustada selle järgi, et vaevalt on leitud kogu riigis jälge kristluse peamisest konkurendist Mithraic religioonist. Alates Nicene kirikukogu päevast (325 pKr) oli Väike -Aasia kristluse ajalugu Bütsantsi impeeriumi ajalugu. Bütsantsi ajastusse kuuluvate kirikute varemeid leidub kogu poolsaarel, eriti palju neid on kesk- ja idaosas. Üksikasjaliku uuringu Bütsantsi kristlikust linnast Lycaoniast, mis sisaldas erakordselt palju kirikuid, on avaldanud Sir W. M. Ramsay ja preili G. L. Bell: The Thousand and One Church. Kreeka keelt kõnelevad kristlikud külad paljudes Väike-Aasia osades jätkavad katkematut ühendust Rooma impeeriumiga tänapäevani.\nRamsay arvukad teosed Väike -Aasia kohta, eriti rändur Paulus jt, Kirik Rooma impeeriumis, Pauluse linnad, Kirjad seitsmele kirikule ning Frygia linnad ja piiskopkonnad on selles loos vabalt kasutatud. Täielikuma bibliograafia leiate Encyclopedia Biblica (11. trükk) artiklist "Väike -Aasia" (Hogarth ja Wilson).\nW. M. Calder Teave bibliograafia kohta\nOrr, James, M.A., D.D. Peatoimetaja. "Mõiste" alaealine "". "Rahvusvaheline standardne piiblientsüklopeedia". bible-history.com - ISBE 1915.\n& kopeeri International Standard Bible Encyclopedia (ISBE)\nLiituge vestlusega (2 kommentaari)\n[…] Kõigist rahvustest, kellel on Lääne tsivilisatsioonis halb räpp, pole ehk ühelgi ebasoodsamat mainet kui vilistidel. Tänapäeva inglise keeles kasutame mõistet “Philistine ”, et viidata toorele või tsiviliseerimata inimesele, keda juhib materialism ja kes tavaliselt põlgab intellektuaalset või kunstilist väärtust ” (Merriam-Webster). Selle maine päritolu leitakse heebrea piiblist, kus vilistid on Iisraeli laste peamised konkurendid. Need rahvad seisid sajandeid vaikses vastasseisus, mida katkestas vahelduv sõda, näiteks kuulus Taaveti ja Koljati lahing. […]\nVäga huvitav ja informatiivne. Tõelise ajaloo tunne, mis toob Piibli ellu.\nCopyright © salvadoryoscar.com | Miks nimetas Gibbon Egeuse merd pühaks?...