8 sündmust, mis viisid I maailmasõja puhkemiseni - AJALUGU - Teave\nEsimene maailmasõda, mis kestis aastatel 1914–1918, tutvustas maailmale kaevikusõja õudusi ja surmavaid uusi tehnoloogiaid, nagu mürkgaas ja tankid. Tulemuseks oli ühed kohutavamad tapatalgud, mida maailm kunagi näinud oli, kus hukkus üle 16 miljoni sõjaväelase ja tsiviilisiku.\nSamuti muutis see radikaalselt kaarti, põhjustades sajandeid eksisteerinud laialivalguvate Austria-Ungari, Ottomani ja Vene impeeriumide kokkuvarisemise ning nende asemele uute rahvaste tekkimise. Pikka aega pärast viimase lasu tulistamist jätkus poliitiline segadus ja ühiskondlik murrang ning viisid kaks aastakümmet hiljem teise, veelgi suurema ja verisema ülemaailmse konfliktini.\nTulekahju tekitanud sündmus oli Austria-Ungari keisririigi pärija, ertshertsog Franz Ferdinandi mõrv 1914. aastal. Kuid ajaloolaste sõnul oli I maailmasõda tegelikult paljude sündmuste kulminatsioon, mis ulatus 1800ndate lõpuni. . Sõjatee hõlmas palju valearvestusi ja tegevusi, millel olid ettenägematud tagajärjed.\n"Keegi ei oska täpselt öelda, miks see juhtus," selgitab jutustust Kansas City Esimese maailmasõja muuseumi ja mälestusmärgi filmile. "Mis võib lõpuks olla parim selgitus, miks see nii oli."\nSiin on kaheksa sündmust, mis viisid sõjani.\n1. Prantsuse-Vene liit (1894)\nNii Venemaa kui ka Prantsusmaa, keda oli alandatud Prantsuse-Preisi sõjas aastatel 1870-71, kartsid Saksamaa, mis oli juba sõlminud liite Austria-Ungari ja Itaaliaga, tõusvat võimu. Nii otsustasid mõlemad riigid ühendada jõud ka vastastikuseks kaitseks. See oli I maailmasõja alguses liitlaste pooleks saanud kolmikantant.\n„Minu arvates tugevdas diplomaatilise süsteemi tõepoolest kolmekordse antantide järkjärguline kokkusaamine-Prantsuse-Vene allianss 1894. aastal, Briti-Prantsuse Entente Cordiale 1904. aastal ja Inglise-Vene Antant 1907. aastal. lepingud, mis moodustasid peamised antagonistlikud blokid, mis läksid sõtta 1914. aastal, ”selgitab Albany ülikooli ajaloo dotsent Richard S. Fogarty. "Allianssisüsteem oli sõja kujundamisel ja isegi selle elluviimisel kriitilise tähtsusega: see lõi ootused rahvusvahelisele rivaalitsemisele ja konkurentsile, määrates kindlaks, millist sõda eurooplased ette kujutasid ja milleks valmistusid."\nVAATA: Esimese maailmasõja liidud\n2. Saksa esimene mereväe seadus, (1898)\nSee seadus, mida pooldas Saksamaa äsja ametisse nimetatud keiserliku mereväe sekretär admiral Alfred von Tirpitz, laiendas dramaatiliselt Saksamaa lahingulaevastiku suurust. See oli esimene viiest seadusest, mis dikteerisid ülesehitamist, mille käigus sakslased nägid ette vägede ehitamist, mis olid Suurbritannia kuninglikust mereväest paremad.\n"Tirpitzi eesmärk oli sundida Suurbritanniat Saksamaa tingimustel liitu Saksamaaga," selgitab Eugene Beiriger, DePauli ülikooli ajaloo, rahu, õiguse ja konfliktide uurimise dotsent ning 2018. aasta raamatu autor Esimene maailmasõda: kirjanduse ajalooline uurimine. Britid vastasid sellele, ehitades veelgi rohkem laevu ja lõpetades oma 1880. aastate lõpu „suurepärase isolatsiooni” poliitika, et sõlmida liite Jaapani, Prantsusmaa ja Venemaaga.\n"Saksa mereväe seadused põhjustasid soovimatuid tagajärgi," ütleb Beiriger e -kirjas. "Nad võõrandasid enne sõda Suurbritannia valitsust ja avalikkust."\n3. Vene-Jaapani sõda (1904-1905)\nVenemaa tsaar Nikolai II soovis saada sadama, mis andis tema mere- ja kaubalaevadele juurdepääsu Vaiksele ookeanile ning seadis oma saidid Koreasse. Jaapanlased nägid Venemaa kasvavas agressiivsuses ohtu ja alustasid üllatusrünnakut Nicholase laevastiku vastu Port Arthuris Hiinas. Sellest tuleneva sõja, mis peeti nii merel kui ka maismaal Hiinas, võitsid jaapanlased ja nagu Beiriger märgib, aitas see nihutada võimsuse tasakaalu Euroopas.\nVenemaa liitlased Prantsusmaa ja Suurbritannia, kes olid Jaapaniga liitunud, sõlmisid 1904. aastal oma lepingu, et vältida sõtta sattumist. Prantsusmaa veenis hiljem venelasi sõlmima liitu ka brittidega, pannes aluse nende liidule I maailmasõjas. Lisaks sellele: „Jaapan on peatanud Venemaa laienemise idas,” ütleb Beiriger. "See pööras Venemaa ambitsioonid läände, eriti Balkanil, ja mõjutas valitsuse karme jooni, et tulevastes kriisides mitte taganeda." See Vene võitlus aitas vallandada Esimese maailmasõja vähem kui kümme aastat hiljem.\n4. Austria-Ungari Bosnia ja Hertsegoviina annekteerimine (1908)\n1878. aasta lepingu alusel valitses Austria-Ungari Bosniat ja Hertsegoviinat, kuigi tehniliselt kuulusid nad endiselt Osmanite impeeriumi koosseisu. Kuid pärast seda, kui Austria-Ungari valitsus nende territooriumi annekteeris, läks see samm tagasi. Mõlema provintsi enamasti slaavi elanikkond soovis oma riiki, samas kui lähedalasuva Serbia slaavlased soovisid provintsid ise omastada.\n"Mitmerahvuselistes impeeriumides õhutas natsionalistlik kirg vastupanu kaugetele valitsejatele," ütleb Doran Cart, Esimese maailmasõja muuseumi ja mälestusmärgi vanemkuraator. "Pinge oli Balkanil pulbril kõrge, kus slaavi rahvas Venemaa slaavlaste abiga astus Austria-Ungari valitsusele vastu." Lisaks tõmbas see samm Venemaad, kes nägi end Serbia kaitsjana, Austria-Ungari režiimi järkjärgulise kohtumise suunas.\n5. Teine Maroko kriis (1911)\nPrantslased ja sakslased lõid mitu aastat pead Maroko kohal, kuhu Saksamaa keiser Wilhelm II sekkus, püüdes survestada Prantsuse-Briti liitu. Esimeses Maroko kriisis 1905. aastal purjetas ta tegelikult Tangerisse, et väljendada oma toetust Maroko sultanile Prantsuse huvide vastu. Kuid selle asemel, et konfliktist taganeda, tõusid britid Prantsusmaa toetuseks.\nTeises Maroko kriisis 1911. aastal saatis Saksa välisminister Alfred von Kiderlen-Wächter mereväe ristleja ankrusse Maroko rannikul asuvasse sadamasse, reageerides hõimude mässule, mida sakslased arvasid Prantsusmaa toetavat. ettekääne riigi vallutamiseks. Britid toetasid jällegi prantslasi ja lõpuks oli Saksamaa sunnitud nõustuma Prantsuse protektoraadi tunnustamisega Marokos. Need kaks kriisi surusid britid ja prantslased üksteisele lähemale ning kiirendasid alles võimalikku vastasseisu sakslastega.\n6. Itaalia tungib Liibüasse (1911)\nKaasaegne Itaalia riik, mis sai alguse alles 1861. aastal, oli „suuresti välja jäetud rüselusest, mis ehitas Suurbritannia, Prantsusmaa ja muud riigid ülemaailmseteks impeeriumideks,” selgitab Fogarty. Itaalia valitsus seadis sihikule Liibüa, Põhja -Aafrika riigi, mida teine Lääne -Euroopa võim pole endale nõudnud, ja otsustas selle Ottomani impeeriumilt üle võtta. Itaalia-Türgi sõda lõppes rahulepinguga, kuid Osmanite sõjavägi lahkus Liibüast ja lasi itaallastel selle koloniseerida. See oli esimene sõjaline konflikt, mis hõlmas õhupommitamist, kuid nagu märgib Fogarty, oli tegelik tähtsus see, et see paljastas Ottomani impeeriumi raputuse ja selle libisemise kontrolli äärealade üle. See oli omakorda üks teguritest, mis lõppkokkuvõttes viisid Esimese maailmasõjani, mida Fogarty kirjeldab kui „impeeriumide sõda, mõned laienevad või soovivad laieneda, mõned tahavad hoida seda, mis neil oli, teised aga püüavad meeleheitlikult mitte. kaotavad selle, mis neil üle jäi, "\n7. Balkani sõjad (1912-13)\nSerbia, Bulgaaria, Montenegro ja Kreeka, kes olid 1800. aastatel Ottomani impeeriumist lahku löönud, sõlmisid liidu nimega Balkani liiga. Venemaa toetatud liidu eesmärk oli ära võtta veelgi rohkem türklaste järelejäänud territooriumi Balkanil.\nEsimeses Balkani sõjas 1912. aastal alistasid Serbia, Kreeka ja Montenegro osmanite väed ning sundisid neid vaherahuga nõustuma. Kuid Balkani liiga lagunes peagi ja Teises Balkani sõjas võitlesid bulgaarlased Makedoonia pärast kreeklaste ja serblastega ning Ottomani impeerium ja Rumeenia hüppasid ka bulgaarlaste vastu.\nLõpuks alistati Bulgaaria. Balkani sõjad muutsid piirkonna veelgi ebastabiilsemaks. Osmanite jäetud võimu tühimikus kasvasid pinged Serbia ja Austria-Ungari vahel. See omakorda viis Austria-Ungari ja tema liitlase Saksamaa otsusele, et Austria-Ungari positsiooni tugevdamiseks on mingil hetkel vaja sõda serblastega. "Paljud ajaloolased peavad Balkani sõdu Esimese maailmasõja tõeliseks alguseks," ütleb Fogarty.\n8. Ertshertsog Franz Ferdinandi mõrv (1914)\nVAATA: Kuidas algas vale pööre I maailmasõda\nErtshertsog, kes oli Austria-Ungari troonipärija, läks Sarajevosse Bosnias ja Hertsegoviinas paiknevaid keiserlikke vägesid kontrollima. Teda ja tema abikaasat Sophiet tulistas 19-aastane Serbia revolutsionäär Gavrilo Princip oma autos surnuks.\n"Mõrv tõi esile natsionalismi, mis tõmbas Austria-Ungari impeeriumi õmblustest lahku," selgitab Fogarty, märkides, et Serbia äärmuslased tahtsid tegelikult Franz Ferdinandi surma, kuna kartsid, et ta on liiga mõõdukas ja edendavad võimu jagamise kokkulepet, mis säilitaks Slaavi rahvad impeeriumis.\n"Tema mõrv tappis selle idee, olenemata sellest, kas see oli kunagi realistlik või mitte, ning radikaliseeris Serbia trotsi ja Austria kindlameelsuse lahendada natsionalismi probleem lõplikult, vähemalt seoses Serbiaga," ütleb Fogarty.\nSelle asemel suurenes pinge Euroopa suurriikide vahel, kuna nad asusid kriisis erinevatele külgedele. Nagu Ühendkuningriigi keiserlik sõjamuuseum märgib, pani tapmine nii Austria-Ungari kui ka Venemaa, kes pidas end serblaste kaitsjaks, seotuks. Kumbki neist ei tahtnud taganeda ja tunduda nõrk. Kartes Venemaal vihast võitlust, pöördus Austria-Ungari abi saamiseks Saksamaa poole, kes lubas toetust, kui Austria-Ungarlased kasutavad serblaste vastu jõudu. Saksa toetus julgustas Austria-Ungarit 28. juulil Serbiale sõja kuulutama.\nKaks päeva hiljem mobiliseerisid Venemaa sõjaväelased ja sakslased nägid, et ka nemad on kinni. Nad ei tahtnud võidelda nii Venemaa kui ka tema liitlase Prantsusmaaga kahel rindel üheaegselt, mistõttu oli hädavajalik Prantsuse sõjavägi sõjast välja lüüa enne, kui Venemaa oli võitlusvalmis. Saksamaa kuulutas Venemaale sõja 1. augustil ja kaks päeva hiljem kuulutas sõja Prantsusmaale. Saksa väed kogunesid neutraalse Belgia piirile, mille nad plaanisid Prantsusmaale tungimiseks ületada. Belgia kutsus abi ja 4. augustil kuulutas Suurbritannia Saksamaale sõja.\nEsimene maailmasõda oli alanud.\nSamacheer Kalvi 10. I maailmasõja sotsiaalteaduste puhang ja selle tagajärjed Tekstiraamat Tagasi Küsimused ja vastused\nI. Valige õige vastus\nMillised olid kolm peamist impeeriumi Esimese maailmasõja lõpuks?\na) Saksamaa, Austria Ungari ja Osmanid\nb) Saksamaa, Austria-Ungari ja Venemaa\nc) Hispaania, Portugal ja Itaalia\nd) Saksamaa, Austria-Ungari, Itaalia\nKus võitis Etioopia armee Itaalia armee?\nb) oranž osariik\nMilline riik tõusis Ida -Aasia tugevaimaks üheksateistkümnenda sajandi lõpus?\nKes ütles, et "imperialism on kapitalismi kõrgeim aste"?\nd) Mao Tsetung\nMillega mäletatakse Marne lahingut?\nc) allveelaevade sõda\nMilline riik pärast I maailmasõda asus isolatsioonipoliitikale?\nMillisesse riiki kuulus Rahvasteliidu esimene peasekretär?\nc) hollandi keel\nMilline riik heideti Rahvasteliidust välja Soome ründamise eest?\nJaapan sundis aastal Hiina vastu sõda … … … … … ….\nUus Albaania osariik loodi vastavalt … … … … … … lepingule. allkirjastati mais 1913.\nJaapan sõlmis aastal … … … … … … liidu Inglismaaga.\nBalkanil … … … … … …. oli segarahvastikuga.\nTannenbergi lahingus … … … … … …. kandis suuri kaotusi.\n… … … … … …. peaministrina esindas Prantsusmaad Pariisi rahukonverentsil.\n… … … … … …. sai peaministriks, juhtides uut liberaalide ja mõõdukate sotsialistide koalitsiooni, enne kui Lenin kehtestas bolševike valitsuse.\nLocarno leping allkirjastati aastal … … … … … … ..\nIII. Valige õige väide\ni) Itaalia jäi maailmasõja puhkedes neutraalseks riigiks.\n(ii) Itaalia oli Versailles ’rahuleppe üle palju pettunud.\niii) Itaaliaga allkirjastati Sevresi leping.\n(iv) Itaaliale ei antud isegi väikseid kohti, nagu Trieste, Istria ja Lõuna -Tirool.\na) punktid i ja ii on õiged\n(b) (iii) on õige\n(c) (iv) on õige\nd) punktid i, iii ja iv on õiged\ni) Türgi impeeriumis oli Balkanil palju mitte-türklasi.\n(ii) Türgi võitles keskvõimude poolel\n(iii) Suurbritannia ründas Türgit ja vallutas Konstantinoopoli\n(iv) Türgi üritab rünnata Suessi kanalit, kuid löödi tagasi.\n(b) (i) ja (Hi) on õiged\nd) punktid i, ii ja iv on õiged\nVäide (A): Saksamaa ja Ameerika Ühendriigid toodavad odavamaid tööstuskaupu ja vallutavad Inglismaa turge.\nPõhjus (R): Mõlemad riigid tootsid oma tööstusharu jaoks vajalikku toorainet.\na) Nii A kui ka R on õiged\n(b) A -l on õigus, kuid R ei ole õige põhjus\n(c) Nii A kui ka R eksivad\n(d) R -il on õigus, kuid sellel pole A -le mingit tähtsust.\nVäide (A): Euroopa esimesed katsed Aafrikas kolooniaid raiuda tõid kaasa verised lahingud.\nPõhjus (R): põlisrahvastik tundis tugevat vastupanu.\nIV. Sobitage järgmine\nKuidas hindate Hiina-Jaapani sõja tähtsust?\nHiina-Jaapani sõda toimus aastatel 1894 ja#8211 1895. Hiina sai sõjas lüüa. Jaapan annekteeris Liaotungi poolsaare Port Arturiga, hoolimata kolme suurriigi - Venemaa, Saksamaa ja Prantsusmaa - hoiatusest. Sellega oli Jaapan tõestanud, et on Ida- ja Aasia tugevaim rahvas.\nNimetage kolmekordse antantriigi riigid.\nSuurbritannia, Prantsusmaa ja Venemaa.\nMillised olid natsionalismi kolm võitlevat vormi Euroopas?\nNatsionalismi kolm võitlevat vormi olid Inglismaa jingoism, Prantsusmaa šovinism ja Saksamaa Kultur.\nMida teate kaevikusõjast?\nKaevikusõda on maasõja tüüp, mis kasutab okupeeritud võitlusliine, mis koosnevad suures osas sõjalistest kaevikutest, kus väed on vaenlase väikerelvade tule eest hästi kaitstud ja suurtükiväe eest oluliselt kaitstud. See on sõjapidamine, kus vastased relvajõud ründavad, vasturünnakuid teevad ja kaitsevad suhteliselt püsivate maasse kaevatud kaevikute süsteemide eest.\nMilline oli Mustafa Kemal Pasha roll?\nKui britt ründas otse Türgit ja püüdis vallutada Konstantinoopoli, asusid türklased vapralt võitlusse ja Mustafa Kemal Pasha mängis suurt rolli riigi vabaduse võitmisel. Ta tegi lõpu sultanaadile ja kalifaadile. Ta moderniseeris selle ja muutis selle tunnustamiseks.\nTõstke esile Venemaa revolutsiooni globaalne mõju?\nVene revolutsioon vallandas inimeste kujutlusvõime kogu maailmas. Paljudes riikides loodi kommunistlikud parteid. Vene kommunistlik valitsus julgustas kolooniaid oma vabaduse eest võitlema ja andis neile kogu toetuse. Arutelud võtmeküsimuste, maareformide, sotsiaalhoolekande, töötajate õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse üle toimuvad globaalses kontekstis.\nLoetlege Rahvasteliidu ebaõnnestumise kaks põhjust.\nLiigal polnud oma sõjalist jõudu, ta ei suutnud oma otsuseid jõustada. Kuigi see kuulus kogu maailmas, sai sellest Euroopa diplomaatia keskus.\nVI. Vastake igale allkirjale antud küsimustele\na) Mida teate monopolkapitalismist?\nb) Kuidas sai Jaapan keiserlikuks jõuks?\nc) Miks vajasid tööstusriigid 19. sajandil kolooniaid?\nd) Millised olid kapitalismi vastandid?\na) Kapitalismi, mis põhineb vabakaubanduse põhimõttel ilma riigi kontrolli või reguleerimiseta, nimetatakse monopoolseks kapitalismiks.\nb) Jaapan tõusis keiserliku võimuna, annekteerides Liaotungi poolsaare Port Arturiga, hoolimata Venemaa, Saksamaa ja Prantsusmaa hoiatusest.\nc) Kuna kolooniad toimisid üleliigse kauba ja tohutu toormaterjali turuna.\nd) Kapitalism tekitas äärmise vaesuse ja äärmise rikkuse. Slumm ja pilvelõhkuja. Impeeriumriik ja sõltuv ekspluateeritud koloonia.\na) Milline oli Saksamaa keiser keiser Wilhelm II?\nSaksamaa keiser keiser Wilhelm II oli halastamatult enesekindel ja agressiivne. Ta kuulutas, et Saksamaa on maailma juht.\nb) Kuidas nimetati Saksamaa vägivaldset vormi?\nSeda nimetati Saksamaa kultuuriks.\nc) Miks sekkus keiser Wilhelm Maroko juhtumisse?\nSuurbritannia kokkuleppe Prantsusmaaga seoses tema huvidega Maroko vastu nõustus Saksamaa. Nii tunnistas Saksamaa keiser Wilhelm II tahtlikult sultani iseseisvust ja nõudis rahvusvahelist konverentsi, et otsustada Maroko tuleviku üle.\nd) Mis juhtus Saksamaa kolooniatega Aafrikas?\nLiitlased ründasid Lääne -ja Ida -Aafrika saksa kolooniaid. Kuna need kolooniad asusid Saksamaast üsna kaugel, ei saanud nad kohe abi ja pidid seetõttu liitlastele alla andma.\na) Miks loodi Balkani liiga?\nb) Millised olid esimese Balkani sõja tulemused?\nc) Kes said selles sõjas lüüa?\nd) Mis oli selle teise Balkani sõja lõpus allkirjastatud lepingu nimi?\na) Kreeka, Serbia, Bulgaaria ja Montenegro kontrollimiseks türklastelt Balkani järglaste moodustamisel moodustati märtsis 1912 Balkani liiga.\nb) Balkani liiga alistas I Balkani sõjas Türgi väed.\nc) Türgi ja Bulgaaria said selles sõjas lüüa.\nd) Bukaresti leping augustis 1913.\nVII. Vastake üksikasjalikult järgmisele\nArutlege Esimese maailmasõja peamiste põhjuste üle.\nEsimese maailmasõja põhjused on toodud allpool:\nEuroopa liitude ja vastuliitude moodustamine\nRahvusluse vägivaldsete vormide teke sellistes riikides nagu Inglismaa, Prantsusmaa ja Saksamaa\nSaksa keisri keiser Wilhelm II agressiivne suhtumine\nPrantsusmaa vaenulikkus Saksamaa suhtes\nVõimalus keiserliku võimupoliitika jaoks Balkanil\nVahetu põhjus, mille hulka kuulus 28. juunil 1914 Bosnia serblase Principi tapmine ertshertsog Franz Ferdinandi, vennapoeg ja Austria-Ungari keisri Franz Josephi pärija.\nTõstke esile Versailles 'lepingu Saksamaaga seotud sätted.\nKõik keskvõimud olid sunnitud maksma sõjahüvitist, eriti Saksamaa pidi maksma kantud kahjude eest suure summa.\nSaksamaa pidi heastamiskomisjoni andmetel maksma 6600 miljonit naela, kuid seda saab maksta osade kaupa.\nSakslastel ei tohiks olla allveelaevu ja õhujõudu, kuid neil võib olla väike merevägi ja ühe miljoni mehe armee.\nAustria ja Saksamaa läksid lahku ning Austria sai iseseisvuse.\nKõik Saksa kolooniad kuulusid Rahvuste Liiga volitatud aladele.\nSaksamaa pidi liitlastele loovutama kõik oma ülemereomandid, õigused ja tiitlid.\nSaksamaa loovutas Alsace-Lotringi Prantsusmaale.\nTa allkirjastas Venemaaga Brest-Litovski lepingu ja Bulgaariaga Bukaresti lepingu.\nReinimaa pidi okupeerima liitlased. Reinimaa idaosa pidi demilitariseerima.\nPoola taasloodi Balti koridoriga, mis sisaldas Saksamaa Danzigi sadamat.\nSelgitage Vene revolutsiooni kulgu Lenini juhtimisel.\nLenin viibis Šveitsis, kui revolutsioon Venemaal puhkes. Ta tahtis revolutsiooni jätkata.\nTema loosung „Kogu võim nõukogude võimudele” võitis peagi tööliste juhid. Sõjaaja nappusest laastatud inimesi köitis loosung „Leib, rahu ja maa”.\nOktoobris veenis Lenin bolševike keskkomiteed otsustama otsese revolutsiooni üle. Trotski koostas detailplaneeringu\nRelvastatud vabrikutöötajad ja revolutsioonilised väed vallutasid 7. novembril peamised valitsushooned, sealhulgas peaministri peakorteri Talvepalee\n8. novembril 1917 oli Venemaal ametis uus kommunistlik valitsus. Selle pea oli seekord Lenin. Bolševike partei nimetati ümber Vene Kommunistlikuks Parteiks.\nHinnake Rahvasteliidu tehtud tööd, tuues välja ebaõnnestumise põhjused?\nRahvaste Liiga loodi 1920. aastal eesmärgiga vältida sõda ja säilitada rahu maailmas.\nLiiga peamine töö oli lahendada Rootsi ja Soome vahel tekkinud vaidlus Aalandi saare suveräänsuse üle. See otsustas, et saar peaks minema Soome.\nLiiga lahendas Sileesia ülempiiri Poola ja Saksamaa vahel.\nKui Kreeka ja Bulgaaria vahel 1925. aastal tekkisid vaidlused, tungis Kreeka Bulgaariasse ja Liiga määras relvarahu.\nLiigal õnnestus 1925. aastal allkirjastada Locarno leping, millega Saksamaa, Prantsusmaa, Belgia, Suurbritannia ja Itaalia tagavad vastastikku rahu Lääne -Euroopas.\nLiiga ebaõnnestumise peamine põhjus oli Itaalia, Jaapan ja Saksamaa eesotsas diktaatoritega, kes keeldusid liidu korraldustest kinni pidamast ning hakkasid rikkuma ja liiga reegleid.\nKui League rikkumise hukka mõistis, loobusid nad oma liikmelisusest.\nLiigal polnud oma sõjalist jõudu.\nKuigi sellel oli ülemaailmne liikmeskond, sai sellest Euroopa diplomaatia keskus.\nLiiga jäi passiivseks tunnistajaks sündmustele, probleemidele ja rikkumiste juhtumitele, mistõttu see lagunes lõplikult 1946. aastal.\nÕpilasi saab õpetada märkima lahingukohti ja sõjas osalenud riikide pealinnu.\na) Esimese maailmasõja lahingud:\ni) Tannenbergi lahing\n(ii) Marne'i lahing\niii) Gallipoli lahing\niv) Jüütimaa lahing\nv) Verduni lahing\nvi) Passchendaele'i lahing\nvii) Caporetto lahing\n(viii) Cambrai lahing\nix) Somme'i lahing.\nb) IWWga tegelevate riikide pealinnad.\nKeskvõimud ja pealinn:\n(i) Saksamaa ja#8211 Berliin\n(ii) Austria ja#8211 Viin\n(iii) Ungari ja#8211 Budapest\n(iv) Itaalia ja#8211 Rooma\n(v) Ottomani impeerium ja#8211 Istanbul, Bursa, Edirne, Sogut\n(vi) Bulgaaria ja#8211 Sofia\n(i) Suurbritannia ja#8211 London\n(ii) Prantsusmaa ja#8211 Pariis\n(iii) Venemaa ja#8211 Moskva\n(v) Ameerika Ühendriigid ja#8211 Washington D.C\nÜliõpilased proovivad ülesannet või projektitööd, mis käsitlevad India sõdurite rolli erinevates lahinguväljades üle maailma ja sõja ajal kannatanuid.\nSõja ajal panustas India armee Euroopa, Vahemere ja Lähis -Ida riikidesse suure hulga diviiside ja sõltumatute brigaadidega. India armee võitles Saksa keisririigi vastu Saksamaa Ida -Aafrikas ja läänerindel. India diviisid saadeti ka Egiptusesse, Gallipolisse ja ligi 700 000 teenis Mesopotaamias Osmanite impeeriumi vastu. Kuigi mõned diviisid saadeti välismaale, pidid teised jääma Indiasse, valvama Loodepiiri ning täitma sisejulgeolekut ja väljaõpet.\nLisaks alalistele diviisidele moodustas India armee ka hulga iseseisvaid brigaade. Lõuna -armee koosseisus asus Adeni brigaad Adeni protektoraadis strateegiliselt tähtsal mereteel Euroopast Indiasse, kus lahingutegevus oli piiratud.\nBannu brigaad, Derajatide brigaad ja Kohati brigaad kuulusid kõik Põhjaarmeesse ja nad paigutati mööda Loodepiiri. Lõuna-Pärsia brigaad loodi 1915. aastal Pärsia kampaania alguses, et kaitsta Lõuna-Pärsias ja Pärsia lahes asuvaid Inglise-Pärsia naftarajatisi.\nSõja puhkemisel oli India armees 150 000 väljaõppinud meest ja India valitsus pakkus teenistust kahe ratsaväe ja kahe jalaväediviisi teenimiseks välismaal. India ekspeditsioonivägede A all tuntud jõud ühendati Briti ekspeditsioonivägedega ja neljast diviisist moodustati kaks armeekorpust: jalaväe India korpus ja India ratsaväe korpus.\nIndia ekspeditsiooniväed B koosnes 27. (Bangalore) brigaadist 9. (Secunderabad) diviisist ja keiserliku teenistuse jalaväebrigaadist, pioneeripataljonist, mäesuurtükipatareist ja inseneridest saadeti Tanganyikasse ülesanne tungida Saksa Ida -Aafrikasse. Force C moodustati India armee 29. pandžabist koos poolte pataljonidega Jindi, Bharatpuri, Kapurthala ja Rampuri vürstiriikidest. Suurim välisväeteenistuses olnud India armee vägi oli India ekspeditsioonivägi D Mesopotaamias, kindralleitnant Sir John Nixoni juhtimisel.\nVälismaal teenis üle miljoni India sõduri, kellest 62 000 suri ja 67 000 sai haavata. Kokku suri sõja ajal vähemalt 74 187 India sõdurit. Feldmarssal Sir Claude Auchinleck, India armee ülemjuhataja aastast 1942, kommenteeris, et britid „poleks saanud mõlemast sõjast [I ja II maailmasõda] läbi tulla, kui neil poleks olnud India armeed”.\nMärkige maailmakaardile järgmised riigid.\nSamacheer Kalvi 10. I maailmasõja sotsiaalteaduste puhang ja selle tagajärjed Täiendavad olulised küsimused ja vastused\nTeenistuslepingule kirjutati alla:\nImperialismipoliitikat, mida järgisid Euroopa riigid aastatel 1870–1945, tunti kui … …\na) Uus imperialism\nb) sõjaline imperialism\nPresident Woodrow Wilson esitas rahvaste liigas … … … … .. punkte.\nModemarmee ja mereväega oli … .. kujunenud arenenud industrialiseerituks\nMõjusfääri võtsid Euroopa riigid vastu aastatel#8230 ja#8230\n… … … … .. on Venemaa parlamendi nimi.\nSõna “imperialism” on tuletatud sõnadest … …\na) kreeka keel\nNikolai II loobus troonilt kohtadel … … … … …. 1917.\na) 12. märts\nb) 15. märts\nc) 18. november\nd) 14. oktoober\n… … arendamine. kiirendas kaupade liikumist kolooniate ja teiste riikide vahel.\nEsimese maailmasõja suurim tulemus oli … … … … ….\nTrust on … … … … … tööstusorganisatsioon.\nLõuna -Aafrika imperialistlikku peaministrit kutsuti … … … … ….\nKartell tähendab … … … … …. sama ärivaldkonna ettevõtetest.\n… … … … … leping. allkirjastati pärast Vene-Jaapani sõda ja Jaapan sai tagasi Arturi sadama.\nRahvusluse vägivaldset vormi Saksamaal nimetati … … … … ….\nPrantsusmaa ja Saksamaa olid vanad … … … … ….\nVaen ja sõja puhkemiseni 1914.\nUus Albaania osariik loodi vastavalt … … … … … lepingule. allkirjastatud 1913.\nVenemaa kandis lahingus … … … … … suuri kaotusi.\nKaevikusõda oli stiil, mida järgiti … … … … … lahingus.\nVenemaa allkirjastas lepingu#8230 … … … …. koos Saksamaaga.\nItaalia liitus ametlikult liitlastega kohtades … … … … ….\nJüütimaa lahing on … … … … …. lahing.\n… … … … …. on Saksamaa poolt uppunud Ameerika laeva nimi.\n… … … … …. oli üks põhimõte Pariisi rahukonverentsi neljateistkümnes punktis.\nSõjaolud tõid kaasa … … … … …. liikumine Indias.\n… … … … …. moderniseeris Türgi ja muutis seda igasuguse äratundmise tõttu.\n£ on … … … … … sümbol.\nEnamlaste partei nimetati ümber … … … … …. pidu.\nAustria ja Serbia\nIII. Valige õiged väited.\ni) Saksamaa tööstussaavutused 19. sajandi teisel poolel andsid talle Euroopas domineeriva positsiooni.\n(ii) Kui Saksamaa jõudis ekspluateerimise areenile, muutus ta oma sõjalise jõu poolest nõrgaks.\n(iii) Kui kuhugi mujale laieneda polnud, haarasid imperialistlikud riigid teiste valdused.\niv) Venemaa, Suurbritannia ja Prantsusmaa ühinesid kolooniatega.\n(b) (i) ja (iii) on valed\n(c) (ii) ja (iv) on valed\ni) Keskriigid olid Saksamaa, Austria-Ungari, Türgi ja Bulgaaria.\n(ii) Itaalia toetas tugevalt Saksamaad.\n(iii) Aprillis 1916 kirjutasid Suurbritannia, Prantsusmaa ja Itaalia alla Londoni lepingule.\niv) Itaalia nõustus pärast sõda selle territooriumi vastutasuks alustama sõda keskvõimude vastu.\na) i, ii ja iii on õiged\n(b) (ii), (iii) ja (iv) on õiged\nc) punktid i ja iii on õiged\nd) punktid i ja iv on õiged\n(i) Kaevikud on kraavid, mille on kaevanud sõdurid.\n(ii) Seda tehti selleks, et kaitsta end vaenlase tule eest.\n(iii) Jüütimaa lahing on Trenchi sõjategevuse jaoks meeldejääv.\n(iv) Esimeses maailmasõjas kasutatud kraavisüsteem koosnes kuuest kuni seitsmest üksteisega paralleelselt kulgevast kaevikujoonest.\n(a) (ii) ja (iv) on õiged\nb) punktid i ja ii on õiged\nc) punktid i ja iv on õiged\n(d) (iii) ja (iv) on õiged\ni) Versailles 'lepingu põhisäte oli, et kõik keskvõimud olid suunatud sõjahüvitise maksmisele.\n(ii) Kõik Saksa kolooniad said Rahvasteliidu alluvuses.\niii) Saare söekaevandus anti Bulgaariale.\niv) Põhja -Schleswig anti Prantsusmaale.\n(a) (iii) ja (iv) on õiged\n(c) (i), (ii), (iv) on õiged\n(d) (ii) ja (iv) on õiged\ni) Kolmikliit sõlmiti 1882. aastal Saksamaa, Austria-Ungari ja Itaalia vahel.\n(ii) Entente cordiale allkirjastati 1906. aastal Suurbritannia ja Venemaa vahel.\niii) Suurbritannia, Prantsusmaa ja Venemaa vahel sõlmiti kolmekordne antant.\n(iv) Suurbritannia Belgia neutraalsuse rikkumine sundis sakslast sõtta astuma.\na) i, ii, iv on õiged\n(b) (iii) ja (iv) on õiged\nVäide (A): vaatamata kolme suurriigi, Venemaa, Saksamaa ja Prantsusmaa hoiatusele, annekteeris Jaapan Liaotungi poolsaare koos Port Arturiga.\nPõhjus (R): Jaapan tõestas, et on Ida -Aasia tugevaim riik.\n(d) R -il on õigus, kuid sellel pole A -le mingit tähtsust\nVäide (A): Hollandis Haagis peeti 1899. ja 1907. aastal kaks rahukonverentsi.\nPõhjus (R): Venemaa Lenin tahtis tuua universaalset rahu ja soovitas neid konverentse.\nVäide (A): Itaalia ühines ametlikult Austriaga sõdivate liitlastega, keda esialgu toetati, kuid lõpuks lagunes.\nPõhjus (R): Sakslased tulid Austriasse ja aitasid#8217.\nVäide (A): Saksamaal ja Austrias kannatasid naised ja lapsed nälga ja puudust.\nPõhjus (R): Lennukeid kasutati sihitud tsiviilelanikkonna pommitamiseks.\nVäide (A): marksistidel Venemaal oli õnn saada Lenin oma juhiks.\nPõhjus (T): tsaar Nikolai li oli oma naise Alexandra tugeva mõju all.\nVäide (A): Rahvasteliit võiks rakendada kollektiivse julgeoleku põhimõtet.\nPõhjus (R): seda toetasid Itaalia, Jaapan ja Saksamaa.\nSobitage I veerg II veeruga.\nÜhendage I veerg II veeruga.\nVI. Vastake lühidalt järgmistele küsimustele\nMis oli kapitalistlike riikide eesmärk?\nKapitalistlike riikide eesmärk oli toota üha rohkem. Toodetud ülejääki kasutati uute tehaste, raudteede, aurulaevade ja muude selliste ettevõtete ehitamiseks.\nMis on kolonialism?\ni) Kolonialism viitab kolooniate omandamise ja säilitamise poliitikale, eriti ekspluateerimiseks.\n(ii) See tähendab ka seda, et see on suhe põlisrahvaste enamuse ja vähemusrahvusest välismaalaste sissetungijate vahel.\nMis oli esimese maailmasõja vahetu põhjus?\nAustria-Ungari keisri Franz Josephi vennapoeg ja pärija. Ertshertsog Franz Ferdinandi tappis Bosnia serblane Princip. See oli kohene põhjus, sest Austria sai abi Saksamaalt ja Serbia Venemaalt. Nii algas sõda 1914.\nKuidas sai Hiinast rahvusvaheline koloonia?\nBuurid said võõrvõimud lüüa.\nHiina pealinna Pekingisse jõudes põgenes keisrinna Dowager pealinnast,\nUSAja Inglismaa sõnastas avatud uste poliitika või ka mina poliitika.\nHiina territooriumid jagati välisriikide vahel kaubandusõiguste nimel. Nii sai Hiinast rahvusvaheline koloonia.\nMida mõistate Pariisi rahukonverentsi all?\nPariisi rahukonverents toimus jaanuaris 1919 kaks kuud pärast vaherahu allkirjastamist.\nOlulised isiksused olid ameeriklane Woodrow Wilson ja britt Lloyd George. 28. juunil 1919 allkirjastati Versailles ’peeglite saalis rahuleping.\n1908. aastal annekteeris Austria Bosnia ja Hertsegoviina Berliini kongressi vastu.\nAustria prints Francis Ferdinand ja tema naine mõrvati 28. juunil 1914 Sarajevos.\nAustria saatis Serbiale ultimaatumi, kuid Serbia eiras seda.\nNii kuulutas Austria 28. juulil 1914 Serbiale sõja.\nKirjutage Lenini tõstatatud loosungid, mis köitsid nõukogude inimesi.\n„Kogu võim nõukogude kätte” ja „Leib, rahu ja maa” olid Lenini tõstatatud loosungid, mis köitsid sõjaaja puudusest laastatud nõukogude inimesi.\nKirjutage Versailles'i lepingu mis tahes kaks tingimust.\nSaksamaale määrati tohutu sõjahüvitis. Tema armee vähenes.\nSaksamaa ülemeremaad jagunesid võidukate riikide vahel.\nKirjutage mis tahes kaks Liiga eesmärki.\nRahvasteliidu kaks peamist eesmärki olid (i) vältida sõda ja säilitada rahu maailmas, (ii) edendada rahvusvahelist koostööd majandus- ja sotsiaalküsimustes.\nMida sa mõtled Vene revolutsiooni all?\nMonarhi langemist veebruaris 1917 ja oktoobrisündmusi nimetatakse Vene revolutsiooniks.\nMis on Duma? Miks vallandas tsaar esimese duuma 75 päeva jooksul pärast selle valimist?\nVenemaal Nikolai II poolt 1905. aastal loodud valikuline seadusandlik kogu on tuntud kui duuma. Kuna tsaar ei tahtnud, et keegi tema autoriteeti kahtluse alla seaks, lasi ta esimese duuma 75 päeva jooksul tagasi.\nVII. Vastake igale allkirjale antud küsimustele\n1. Imperialismi tunnused\na) Mis viis imperialismi kontseptsioonini?\nKapitalism tõi paratamatult kaasa imperialismi kontseptsiooni.\nb) Mis oli Lenini idee imperialismi kohta?\nLenini sõnul on imperialism kapitalismi kõrgeim aste.\nc) Millistel eesmärkidel kolooniaid kasutati?\nKolooniad olid kaupade turg ja ka suured tooraine tarnijad, nagu puuvill, kumm jne.\nd) Milline oli imperialismi loogika peale koloniseerimise?\nImperialismi loogika peale koloniseerimise oli täielik militariseerimine ja totaalne sõda.\n2. Saksamaa ambitsioon\n(а) Kes oli Saksamaa valitseja Esimese maailmasõja ajal?\nb) Mida ta uskus?\nTa uskus, et ainult Saksamaa on pädev valitsema kogu maailma.\nc) Mida ta ei suutnud taluda?\nTa ei talunud brittide ütlust, et Päike ei loo kunagi Briti impeeriumis.\na) Nimetage 1916. aastal toimunud merelahing?\n1916. aastal toimus Põhjameres merelahing, mida kutsuti Jüütimaa lahinguks.\nb) Milline riik alustas pärast seda merealust sõda?\nPärast seda alustas Saksamaa oma allveelaevade sõda.\n(c) Nimetage laev, mis Madrast pommitas?\nMadrast pommitanud laev oli kuulus Emdeni laev.\n(d) Nimetage Ameerika laev, mille torpedeeris Saksa allveelaev.\nAmeerika laeva Lusitania torpedeeris Saksa allveelaev.\n4. Esimese maailmasõja käik\na) Esitage Esimese maailmasõja kestus.\n28. juulist 1914 kuni 11. novembrini 1918.\nb) Keda nimetati keskvõimudeks?\nRiike, mis olid Saksamaa poolel, nimetati keskvõimudeks.\nc) Keda kutsuti liitlasteks?\nSuurbritannia poolel olnud riike kutsuti liitlasteks.\nd) Mida ja kõiki kasutati sõjas?\nSõjas kasutati suurtükiväge, tanke ja allveelaevu.\na) Kus ta sündis?\nLenin oli pomm 1870. aastal Volga keskosa lähedal haritud vanematele.\nb) Milline oli tema usk?\nLenin uskus, et vabaduse lehvitamine toimub massitegevuse kaudu.\nc) Millal ja miks ta arreteeriti?\nTa arreteeriti 1895 ja hoiti Serbias, kuna ta julgustas Peterburi vabrikutöölisi marksismi ideid.\nd) Kuidas ta moodustas bolševike partei?\nLenin sai väikese enamuse poolehoiu, mida nimetatakse bolševikeks ja mida hiljem nimetati bolševike parteiks.\na) Kuidas koostati lepingute tingimused?\nPõhineb Ameerika presidendi Woodrow Wilsoni neljateistkümnel punktil.\nb) Mida andis Saksamaa Prantsusmaale?\nSaksamaa loovutas Alsace'i ja Lotringi Euroopale.\nc) Kus monarhia kaotati?\nSaksamaal, Venemaal, Austrias ja Türgis.\nd) nimetage uued vabariigid.\nTšehhoslovakkia ja Poola.\nVIII. Vastake üksikasjalikult järgmisele\nKirjutage märkus Rahvasteliidu struktuuri ja koosseisu kohta.\nRahvasteliidu leping sõlmiti Pariisi rahukonverentsil pärast esimest maailmasõda.\nUSA president -Woodrow Wilson toetas suuresti selle ülesande täitmist.\nLiiga struktuur koosneb assambleest, nõukogust, sekretariaadist, alalisest kohtust ja rahvusvahelisest tööorganisatsioonist.\nAssamblees olid esindatud kõik liikmesriigid.\nIga liikmesriik ’ ja tal oli üks hääl ning neil oli ka vetoõigus.\nNõukogu alalisteks liikmeteks kuulutati algselt Suurbritannia, Prantsusmaa, Itaalia, Jaapan ja Ameerika Ühendriigid.\nNõukogu oli Liiga täitevvõim.\nSekretariaadi töötajad määras peasekretär ametisse nõukoguga konsulteerides.\nEuroopa Kohus koosnes viieteistkümnest kohtunikust.\nRahvusvaheline tööorganisatsioon koosnes sekretariaadist. Üldkonverentsil osaleb neli esindajat igast riigist.\nRahvasteliidu esimene peasekretär oli britt Sir Eric Drummond.\nMillised olid esimese maailmasõja tulemused?\nEsimene maailmasõda lõppes Pariisi rahukonverentsil 1919.\nDanzigi linn rahvusvahelistati.\nLithuvania, Läti ja Eesti said iseseisvuse.\nEsimene maailmasõda tõi inimestele rääkimata viletsuse.\nKõik rahvad soovisid alalist organit, et säilitada rahu maailmas. Nii loodi Rahvasteliit 1920.\nVõitnud riigid sundisid lüüa saanud riike ebaõiglaste lepingutega. See külvas seemne Teiseks maailmasõjaks.\nMilline oli Esimese maailmasõja mõju Indiale?\nEsimene maailmasõda oli ajaloo üks hävitavamaid sõdu.\nVaenutegevuse tagajärjel hukkus üle 8,5 miljoni sõduri, mis ületab sõjaväelaste hukkunuid kõigis 19. sajandi Euroopa võimude vahelistes sõdades. Kuigi täpset ohvrite statistikat on raske kindlaks teha, sai lahingus haavata hinnanguliselt 21 miljonit meest.\nTohutud kaotused konflikti kõikidel osapooltel tulenesid osaliselt uute relvade ja sõjalise taktika kasutuselevõtmisest, nagu kaugmaa suurtükivägi, tankid, mürkgaas ja õhusõda. Samuti ei suutnud sõjaväe juhid kohandada oma taktikat sõjapidamise üha mehhaniseerituma iseloomuga. Hõõrdumispoliitika, eriti läänerindel, maksis sadade tuhandete sõdurite elu.\n1. juulil 1916 kaotas raskeim elu ühe päeva jooksul. Sel päeval kannatas ainult Briti armee Somme'il üle 57 000 inimese.\nSaksamaal ja Venemaal hukkus kõige rohkem sõjaväelasi: hinnanguliselt vastavalt 1 773 700 ja 1 700 000. Prantsusmaa kaotas kuusteist protsenti mobiliseeritud vägedest, mis on kõrgeim suremus võrreldes lähetatud vägedega.\nAsquith peaministrina Edit\n4. augustil kuulutas kuningas George V oma peaministri, Vabaerakonna juhi H. H. Asquithi nõuannete alusel sõja. Suurbritannia peamised sõjakuulutamise põhjused keskendusid sügavale pühendumusele Prantsusmaale ja vältimisele Vabaerakonna lõhestamisest. Tippliberaalid ähvardasid tagasi astuda, kui kabinet keeldub Prantsusmaad toetamast - see tähendaks valitsuse kontrolli kaotamist koalitsioonile või unionistlikule (st konservatiivsele) opositsioonile. Liberaalide suur sõjavastane element toetaks siiski sõda, et austada 1839. aasta lepingut Belgia neutraalsuse tagamise kohta, nii et avalik põhjus oli pigem Prantsusmaa kui Prantsusmaa.   Seetõttu valitsuse esitatud avalik põhjus. ja seda kasutati plakatitel, oli Suurbritannia kohustatud kaitsma Belgia neutraalsust vastavalt 1839. aasta Londoni lepingule.\nStrateegilist riski, mida kujutas endast Saksamaa kontroll Belgia ja lõpuks Prantsusmaa ranniku üle, peeti vastuvõetamatuks. Saksamaa garantiid sõjajärgsele käitumisele seadis kahtluse alla Belgia neutraalsuse häbiväärne kohtlemine. Londoni lepinguga ei olnud aga Suurbritanniat iseseisvalt Belgia neutraalsuse kaitsmiseks võetud. Veelgi enam, meresõja planeerimine näitas, et Suurbritannia oleks rikkunud Belgia neutraalsust, blokeerides sõjaga Saksamaaga oma sadamad (takistamaks imporditud kaupade Saksamaale jõudmist).\nSuurbritannia kohustus oma Entente'i partnerite, nii Prantsusmaa kui ka Venemaa ees, olid esmatähtsad tegurid. Välisminister Edward Gray väitis, et salajased mereväelepingud Prantsusmaaga tekitasid moraalse kohustuse „päästa Prantsusmaa Saksamaa lüüasaamisest. Briti rahvuslik huvi lükkas tagasi Saksamaa kontrolli Prantsusmaa, Belgia ja Hollandi üle. Gray hoiatas, et liitlaste hülgamine oleks püsiv katastroof: kui Saksamaa võidab sõja või Antant võidab ilma Briti toetuseta, jääb Suurbritannia igal juhul ilma sõpradeta. See oleks jätnud nii Suurbritannia kui ka tema impeeriumi isolatsiooni suhtes haavatavaks. \nVälisministeeriumi vanemekspert Eyre Crowe ütles:\nKui sõda peaks tulema ja Inglismaa kõrvale jääma, peab juhtuma üks kahest asjast. a) Saksamaa või Austria võidavad, purustavad Prantsusmaa ja alandavad Venemaad. Milline saab olema sõbraliku Inglismaa positsioon? b) Või võidavad Prantsusmaa ja Venemaa. Milline oleks nende suhtumine Inglismaasse? Aga India ja Vahemeri? : 544\nLiberaalide juhtkonna kriis Edit\nVabaerakond oleks võinud lühikese sõja üle elada, kuid Suure sõja kogu nõudis jõulisi meetmeid, mille partei oli ammu tagasi lükanud. Tulemuseks oli Vabaerakonna valitsuse juhtimise võime püsiv hävitamine. Ajaloolane Robert Blake selgitab dilemmat:\nliberaalid olid traditsiooniliselt sõna-, südametunnistuse- ja kaubandusvabaduse partei. Nad olid jingoismi, raske relvastuse ja sundimise vastu. Liberaalid ei olnud kogu südamest ega üksmeelsed ajateenistuse, tsensuuri, riigikaitse seaduse, karmuse suhtes välismaalaste ja patsifistide suhtes, tööjõu ja tööstuse suhtes. Konservatiivid. selliseid kahtlusi polnud. \nBlake märgib lisaks, et just liberaalid, mitte konservatiivid vajasid Belgiasse moraalset pahameelt, et õigustada sõtta minekut, samas kui konservatiivid kutsusid sekkuma alates kriisi algusest. reaalpoliitika ja jõudude tasakaal. \nBriti rahvas oli pettunud, et sõjas ei saavutatud kiiret võitu. Nad olid kuninglikus mereväes juba ammu suurt uhkust ja kulutusi kandnud, kuid nüüd oli rõõmustamiseks vähe. 1916. aasta mais toimunud Jüütimaa lahing oli esimene ja ainus kord, kui Saksa laevastik vaidlustas Põhjamere kontrolli, kuid see oli ülekaalukas ja määrati peamiselt tähtsamate U-paatide abistamiseks. Kuna liberaalid juhtisid sõda ilma unionistidega (konservatiivid) konsulteerimata, toimusid rasked partisanirünnakud. Kuid isegi liberaalide kommentaatorid olid hämmingus energia puudumise üleval. Sel ajal oli avalik arvamus nii meedias kui ka tänaval tugevalt vaenulik iga tsiviilriietuses noormehe vastu, keda tembeldati lõdvaks. Juhtiv liberaalide ajaleht ,. Manchester Guardian kaebas:\nAsjaolu, et valitsus ei ole julgenud esitada väljakutse rahvale endast kõrgemale tõusta, on üks paljudest märkidest. Sõda ei võeta tegelikult tõsiselt. Kuidas saab süüdistada mõnda loid, kui valitsus ise on loid. \nAsquithi liberaalvalitsus kukutati mais 1915, eriti seoses ebapiisava suurtükiväe tootmise kriisiga ja admiral Fisheri protesti tagasiastumisega katastroofilise Gallipoli kampaania tõttu Türgi vastu. Vastumeelselt valimistel hukatusele vastu astudes asutas Asquith 25. mail uue koalitsioonivalitsuse, kusjuures suurem osa uuest kabinetist on pärit tema enda liberaalsest parteist ja unionistlikust (konservatiivsest) parteist koos sümboolse leiboristliku esindusega. Uus valitsus kestis poolteist aastat ja see oli viimane kord, kui liberaalid valitsust kontrollisid.  Ajaloolase A.J. Sõjaaja küsimustes ei jõutud üldse kokkuleppele. Mõlema partei juhid mõistsid, et kibedad arutelud parlamendis õõnestavad veelgi rahva moraali ja seetõttu ei arutanud alamkoda kordagi sõda enne maid 1915. Taylor väidab: \nUnionistid pidasid Saksamaad üldiselt ohtlikuks rivaaliks ja rõõmustasid võimaluse üle hävitada. Nad pidasid karmi peaga sõda halastamatute meetoditega, hukka mõistetud liberaalse "pehmuse" enne sõda ja praegu. Liberaalid nõudsid, et jääksime kõrgemeelseteks. Paljud neist said sissetulekuid sõja toetamiseks alles siis, kui sakslased Belgiasse tungisid. Idealistlikel motiividel sõtta astudes soovivad liberaalid sellega võidelda õilsate vahenditega ja neil oli raskem oma põhimõtetest loobuda kui taluda teie kaotust.\nLloyd George kui peaminister Edit\nSee koalitsioonivalitsus kestis kuni 1916. aastani, mil unionistid ei olnud rahul Asquithi ja liberaalide asjaajamisega, eriti Somme'i lahingu pärast.  Asquithi vastased võtsid nüüd kontrolli, eesotsas Bonar Law'ga (konservatiivide liider), Sir Edward Carsoniga (Ulsteri unionistide juht) ja David Lloyd George'iga (tollane kabineti minister). Law'l, kellel oli väljaspool oma parteid vähe liitlasi, puudus piisav toetus uue koalitsiooni loomiseks. Liberaal Lloyd George seevastu nautis palju laiemat toetust ja moodustas nõuetekohaselt enamus-konservatiivse koalitsioonivalitsuse koos Lloyd George Liberaalide ja Leiboristidega. Asquith oli endiselt partei juht, kuid tema ja tema järgijad kolisid parlamendi opositsioonipinkidesse. \nLloyd George asus kohe Briti sõjapüügi ümberkujundamisele, võttes kindla kontrolli nii sõjalise kui ka sisepoliitika üle.   Sõjakabinet kohtus oma eksisteerimise esimese 235 päeva jooksul 200 korda.  Selle loomine tähistas üleminekut totaalsele sõjaseisundile - ideele, et iga mees, naine ja laps peaksid oma osa sõjapüüdlustes mängima. Veelgi enam, otsustati, et valitsuse liikmed peaksid olema mehed, kes kontrollisid sõjategevust, kasutades peamiselt võimu, mis neile oli antud riigikaitse seaduse alusel.  Esimest korda sai valitsus kiiresti reageerida, ilma lõputu bürokraatiata, et seda siduda, ning ajakohase statistikaga sellistes küsimustes nagu kaubalaevastiku seis ja talutoodang.  See poliitika tähendas selget nihet Asquithi esialgsest laissez-faire’i poliitikast , mida oli iseloomustanud Winston Churchilli deklaratsioon „tavapärase asjaajamise kohta” novembris 1914.  Lloyd George'i valitsuse edu põhjuseks võib olla ka üldine soovimatus valimiste järele ja sellest tulenev eriarvamuste praktiline puudumine. \nKevadel 1918 tuli kiiresti järjestikku sõjalisi ja poliitilisi kriise.  Sakslastel, kes olid väed idarindelt kolinud ja nad uue taktika järgi ümber õpetanud, oli läänerindel nüüd rohkem sõdureid kui liitlasi. 21. märtsil 1918 alustas Saksamaa täiemahulist kevadrünnakut Suurbritannia ja Prantsuse liinide vastu, lootes võitu lahinguväljal enne Ameerika Ühendriikide vägede suurt hulka saabumist. Liitlaste armeed langesid segaduses 40 miili tagasi ja lüüasaamisega London mõistis, et vajab mobiilsõja vastu võitlemiseks rohkem vägesid. Lloyd George leidis pool miljonit sõdurit ja kiirustas nad Prantsusmaale, palus Ameerika presidendilt Woodrow Wilsonilt viivitamatut abi ja nõustus Prantsuse marssal Fochi nimetamisega läänerinde ülemjuhatajaks, et oleks võimalik koordineerida liitlasvägede käsitsemist. Saksa pealetung. \nHoolimata tugevatest hoiatustest, et see on halb mõte, otsustas sõjakabinet 1918. aastal kehtestada Iirimaale ajateenistuse. Peamine põhjus oli see, et Suurbritannia tööjõud nõudis seda kui tasu teatud töötajate erandite vähendamise eest. Labor soovis kehtestada põhimõtet, et kedagi ei vabastata, kuid ta ei nõudnud, et ajateenistus peaks tegelikult toimuma Iirimaal. Ettepanek jõustati, kuid seda ei viidud ellu. Rooma -katoliku piiskopid astusid esimest korda võitlusse, nõudes avalikku vastupanu kohustuslikule ajateenistusele, samas kui enamik Iiri natsionaliste asus toetama alistumatut liikumist Sinn Féin (eemal põhiseaduslikust Iiri rahvusparteist). See osutus otsustavaks hetkeks, millega lõppes iirlaste valmisolek liitu jääda.  \n7. mail 1918 kutsus tegevteenistuses viibiv kõrge sõjaväeohvitser kindralmajor Sir Frederick Maurice esile teise kriisi, kui ta avalikkuse ette jõudis, väites, et Lloyd George oli sõjaväeküsimustes parlamendile valetanud. Esindajatekoja liberaalide juht Asquith võttis süüdistused vastu ja ründas Lloyd George'i (samuti liberaali). Kui Asquithi ettekanne oli kehv, kaitses Lloyd George jõuliselt oma seisukohta, käsitledes debatti usaldushääletusena. Ta võitis koja Maurice'i väidete jõulise ümberlükkamisega. Peamised tulemused olid Lloyd George'i tugevdamine, Asquithi nõrgenemine, üldise strateegia avaliku kriitika lõpetamine ja sõjaväe tsiviilkontrolli tugevdamine.   Vahepeal jäi Saksamaa pealetung soiku ja lõpuks vastupidi. Võit tuli 11. novembril 1918. \nAjaloolane George H. Cassar on hinnanud Lloyd George'i pärandit sõjajuhina:\nMida me peame pärast kõike öeldut ja tehtud Lloyd George'i pärandist sõjajuhina tegema? Koduväljakul saavutas ta erinevaid tulemusi keeruliste ja mõnel juhul enneolematute probleemide lahendamisel. Oleks raske parandada tema suhtlemist tööjõuga ja kodumaise toidu suurendamise programmi, kuid tööjõu, hinnakontrolli ja toidujagamise sektorites võttis ta oma eelkäijaga sama lähenemisviisi, asudes tegutsema ainult muutuva olemuse tõttu. konfliktist. Riikliku moraali elutähtsas valdkonnas, kuigi tal puudusid Churchilli tehnilised eelised, kahjustas tema isiklik käitumine tema võimet teha rahvast rohkem. Kõike arvesse võttes on ebatõenäoline, et keegi tema poliitikaaslastest oleks saanud kodus asju sama tõhusalt lahendada kui tema, kuigi võib väita, et kui keegi teine oleks juhtinud, poleks erinevus lõpliku muutmiseks piisav. tulemus. Sõja läbiviimisel edendas ta mõnes mõttes märkimisväärselt Entente'i eesmärki, kuid strateegia määramisel, mis on üks peamisi ülesandeid, mille eest peaminister peab vastutama, oli ta vaieldamatult ebaõnnestunud. Kokkuvõtteks võib öelda, et kuigi Lloyd George'i panus kaalus üles tema vead, on varu minu arvates liiga kitsas, et teda kaasata Suurbritannia silmapaistvate sõjajuhtide panteoni. \nVabaerakonna kokkuvarisemine Muuda\n1918. aasta üldvalimistel viis Lloyd George, "mees, kes võitis sõja", oma koalitsiooni uueks khaki valimised ja võitis ülekaaluka võidu Asquithian Liberaalide ja äsja tekkiva Tööpartei üle. Lloyd George ja konservatiivide liider Bonar Law kirjutasid kandidaatidele ühise toetuskirja, milles teatasid, et neid peetakse koalitsiooni ametlikeks kandidaatideks - see "kupong", nagu sai teatavaks, väljastati paljude istuvate liberaalide parlamendisaadikute vastasele, hävitades seniseid ametivõime.  Asquith ja enamik tema liberaalseid kolleege kaotasid kohad. Lloyd George oli üha enam noorendatud konservatiivide partei mõju all. Vabaerakond ei taastunud kunagi. \nEnne sõda kulutas valitsus 1918. aastal 13 protsenti rahvamajanduse kogutoodangust (RKT) 59 protsenti kogurahvatulust. Sõda rahastati kodu- ja välismaalt suurte summade laenamisega, uute maksude ja inflatsiooniga. Seda rahastati kaudselt hoolduse ja remondi edasilükkamisega ning mittevajalike projektide tühistamisega.  Valitsus vältis kaudseid makse, sest need tõstsid elukallidust ja tekitasid töölisklassi seas rahulolematust. Aastatel 1913–14 saadi tubaka ja alkoholi kaudsete maksudega 75 miljonit naela, otseste maksudega aga 88 miljonit naela, sealhulgas 44 miljoni naela suurune tulumaks ja 22 miljoni naela suurused kinnisvaramaksud. See tähendab, et 1918. aastaks tulid 54 protsenti tuludest otsestest maksudest, otsesed maksud moodustasid 80 protsenti tuludest.  Suurt rõhku pandi „õiglasele“ ja „teaduslikule“ olemisele. Avalikkus üldiselt toetas raskeid uusi makse minimaalsete kaebustega. Riigikassa lükkas tagasi ettepanekud karmi kapitalimaksu kehtestamiseks, mida tööerakond tahtis kasutada kapitalistide nõrgestamiseks. Selle asemel kehtestati ülemäärane kasumimaks, 50 protsenti sõjaeelsest tasemest kõrgemast kasumist, tõsteti see määr 1917. aastal 80 protsendile.   Luksuskaupade impordile, nagu autod, kellad ja käekellad, lisandus aktsiis. Ei olnud müügimaksu ega käibemaksu. Peamine tulude kasv tuli tulumaksust, mis 1915. aastal tõusis 3 -ni. 6d naelas (17,5%) ja individuaalseid erandeid vähendati. Tulumaksu määr kasvas 1916. aastal 5 naelani (25%) ja 1918. aastal 6 -ni (30%). Kokku moodustasid maksud maksimaalselt 30 protsenti riiklikest kuludest, ülejäänud aga laenamisest. Riigivõlg kasvas 625 miljonilt naelalt 7800 miljonile naelale. Valitsuse võlakirjad maksid tavaliselt viis protsenti. Inflatsioon kasvas nii, et nael ostis 1919. aastal vaid kolmandiku ostetud korvist. 1914. Palgad jäid maha ning eriti rängalt said kannatada vaesed ja pensionärid.  \nSuurbritannia kuninglik perekond seisis Esimese maailmasõja ajal silmitsi tõsise probleemiga, kuna tal oli veresidemed Saksamaa, Suurbritannia peamise vastase sõjas valitseva perekonnaga. Enne sõda oli Briti kuninglik perekond tuntud kui Saxe-Coburgi ja Gotha maja. 1910. aastal sai George V oma isa Edward VII surma järel kuningaks ja valitses kogu sõja vältel. Ta oli Saksa keiser Wilhelm II esimene nõbu, kes tuli sümboliseerima kõiki sõjakoledusi. Kuninganna Mary, ehkki briti nagu tema ema, oli Tecki hertsogi tütar, Württembergi kuningliku koja järeltulija. Sõja ajal kirjutas H. G. Wells Suurbritannia „tulnukate ja mitteinspireerivast kohtust” ning George vastas kuulsalt: „Ma võin olla innustamatu, aga ma olen neetud, kui ma olen võõras.” \n17. juulil 1917 andis kuningas George Briti natsionalistlike tunnete rahustamiseks Nõukogus korralduse, mis muutis tema perekonna nime Windsori kojaks. Ta võttis spetsiaalselt Windsori perekonnanimeks kõikidele kuninganna Victoria järeltulijatele, kes elasid siis Suurbritannias, välja arvatud naised, kes abiellusid teistesse perekondadesse ja nende järeltulijad.  Tema ja tema sugulased, kes olid Briti alamad, loobusid kõigi saksa tiitlite ja stiilide kasutamisest ning võtsid kasutusele ingliskeelsed perekonnanimed. George kompenseeris mitmetele oma meessugulastele sugulasi, luues neile Briti eakaaslased. Nii sai tema nõbust, Battenbergi printsist Louis, Milford Haveni markii, tema õest, tecki hertsogist aga Cambridge'i mark. Teised, näiteks Schleswig-Holsteini printsess Marie Louise ja Schleswig-Holsteini printsess Helena Victoria, lõpetasid lihtsalt oma territoriaalsete tähiste kasutamise. Samuti lihtsustati kuningliku pere liikmete nimetamise süsteemi.  Suurbritannia kuningliku perekonna sugulased, kes sõdisid Saksa poolel, katkestati lihtsalt nende Briti perekonnad, peatati 1919. aasta määrusega nõukogus vastavalt 1917. aasta pealkirjade äravõtmise seaduse sätetele. \nArengud Venemaal tekitasid monarhiale veel ühe probleemi. Venemaa tsaar Nikolai II oli kuningas George'i esimene nõbu ja kaks monarhi nägid välja väga sarnased.  Kui Nikolai 1917. aasta Vene revolutsioonis kukutati, palus liberaalne Vene valitsus, et tsaar ja tema pere saaksid Suurbritannias varjupaiga. Kabinet nõustus, kuid kuningas oli mures, et avalik arvamus oli vaenulik, ja ütles ei. Tõenäoliselt oleks tsaar igal juhul keeldunud Venemaalt lahkumast. Ta jäi ja 1918. aastal käskis bolševike juht Lenin ta koos perega tappa.  \nWalesi prints - tulevane Edward VIII - soovis sõjas osaleda, kuid valitsus keeldus seda lubamast, viidates tohutule kahjule, mis troonipärija tabamise korral tekiks.  Sellest hoolimata nägi Edward omal käel kraavisõda ja üritas rindejoont külastada nii tihti kui võimalik, mille eest sai ta 1916. aastal sõjalise risti. Tema roll sõjas, kuigi piiratud, tõi kaasa tema suure populaarsust konflikti veteranide seas.  \nSarnaselt olid kaasatud ka teised kuningliku perekonna liikmed. Yorki hertsog (hiljem George VI) telliti kuninglikust mereväest ja nägi tegutsemist torniohvitserina HMS -i pardal Collingwood Jüütimaa lahingus, kuid ei näinud sõjas edasisi meetmeid, peamiselt halva tervise tõttu.  Kuninganna ainus tütar printsess Mary külastas koos emaga haiglaid ja hoolekandeorganisatsioone, aidates kaasa projektidele, millega anda lohutust Briti sõjaväelastele ja aidata nende perekondi. Üks neist projektidest oli printsess Mary oma Jõulukinkide fond, mille kaudu saadeti 1914. aasta jõuludeks kõigile Briti sõduritele ja meremeestele 162 000 naela väärtuses kingitusi.  Ta osales aktiivselt tüdrukute giidi liikumise, vabatahtliku abi üksuse (VAD), maatüdrukute ja 1918. a. ta läbis õenduskursuse ja läks tööle Great Ormond Streeti haiglasse. \nEsimene riigikaitse seadus (DORA) võeti vastu 8. augustil 1914, sõja esimestel nädalatel,  kuigi järgnevatel kuudel selle sätteid pikendati.  See andis valitsusele laiaulatuslikud volitused,  näiteks võime rekvireerida sõjategevuseks vajalikke hooneid või maad.  Mõned asjad, mida Briti avalikkusel keelati teha, olid raudteesildade all logelemine,  metsloomade söötmine  ning mere- ja sõjaväeküsimuste arutamine.  Tutvustati ka Briti suveaega.  Alkohoolsed joogid pidid nüüd olema joodetud, pubide sulgemisaegu tõsteti 12.30–22.00 ja augustist 1916 ei saanud londonlased kella 22.00–7.00 enam taksile vilistada.  Seda on kritiseeritud nii selle tugevuse kui ka surmanuhtluse hoiatava kasutamise eest  - kuigi akt ise ei viidanud surmanuhtlusele, nägi see ette, et neid reegleid rikkuvad tsiviilisikud saavad armees kohut mõista sõjakohtud, kus maksimaalne karistus oli surm. \nVälismaalaste piiramise seadus, mis võeti vastu 5. augustil, kohustas kõiki välisriigi kodanikke registreeruma politseis ning 9. septembriks oli seda teinud veidi alla 67 000 Saksamaa, Austria ja Ungari kodaniku.   Vaenlase osariikide kodanikele kehtisid piirangud reisimisele, spionaažiks kasutatava varustuse omamisele ja tõenäoliselt sissetungivatele aladele elamiseks.  Valitsus ei soovinud laialdast internatsiooni kehtestada. Sellega tühistati 7. augusti 1914. aasta sõjaline otsus interneerida kõik vaenlase osariikide kodanikud vanuses 17–42 eluaastat ja keskenduti selle asemel ainult neile, keda kahtlustatakse ohus riigi julgeolekule. Septembriks peeti kinni 10 500 välismaalast, kuid ajavahemikus novembrist 1914 kuni aprillini 1915 arreteeriti vähe ja tuhanded internatuurid vabastati. Avalik Saksa-vastane meeleolu, mis oli alates oktoobrist pärast teateid Saksamaa koledustest Belgias tõusnud, saavutas haripunkti pärast LMS-i LMSitania uppumist 7. mail 1915. Intsident põhjustas nädala mässu kogu riigis, mille jooksul praktiliselt iga Saksamaa omanduses olnud kauplusel purustati aknad. Reaktsioon sundis valitsust rakendama rangemat internimispoliitikat, seda nii välismaalaste kui ka riigi turvalisuse eest. Kõik sõjaealised mitte-naturaliseerunud vaenlase kodanikud tuli interneerida, üle sõjaväelaste aga kodumaale tagasi saata ning 1917. aastaks elas vaid väike osa vaenlase kodanikke vabaduses.   \nEsimese maailmasõja ajal oli Briti armee teiste Euroopa suurriikidega võrreldes väike. Aastal 1914 oli brittidel väike, suuresti linnaline Inglise vabatahtlik vägi , kuhu kuulus 400 000 sõdurit, kellest peaaegu pooled saadeti ülemeremaadesse tohutu Briti impeeriumi garnisoni juurde. (1914. aasta augustis lähetati välismaale 157 jalaväepataljonist 74 ja 12 ratsarügementi. : 504) See kogusumma hõlmas regulaarväge ja territoriaalväe reservväelasi. : 504 Koos moodustasid nad Briti ekspeditsiooniväe (BEF),  Prantsusmaal teenistuseks ja said tuntuks kui vanad põlglased. Vabatahtlike mass aastatel 1914–1915, rahvasuus tuntud kui Kitcheneri armee, oli määratud Somme'i lahingus tegutsema. : 504 Jaanuaris 1916 kehtestati ajateenistus (esialgu vallalised mehed, laiendati mais abielus meestele) ja 1918. aasta lõpuks oli armee saavutanud oma jõudluse tipu - 4,5 miljonit meest. : 504\nKuningliku mereväe muutmine\nSõja alguses oli kuninglik merevägi maailma suurim merevägi, mis tulenes suuresti 1889. aasta merekaitseseadusest ja kahe võimsuse standardist, mis nõudis mereväele säilitada mitmeid lahingulaevu, näiteks nende tugevus oli vähemalt võrdne kahe järgmise maailma suurima mereväe, mis tol hetkel olid Prantsusmaa ja Venemaa, koosjõuga. \nSuurem osa kuningliku mereväe tugevusest paigutati kodus suurlaevastikku, mille peamine eesmärk oli kaasata Saksamaa avamerelaevastik. Otsustavat võitu ei tulnud kunagi. Kuninglik merevägi ja Saksa keiserlik merevägi puutusid kokku, eriti Heligoland Bighti lahingus ja Jüütimaa lahingus.  Pidades silmas nende väiksemat arvu ja tulejõudu, mõtlesid sakslased välja plaani, et tõmmata osa Briti laevastikust lõksu ja viia see 1916. aasta mais Jüütimaal ellu, kuid tulemus oli ebaselge. 1916. aasta augustis proovis avamerelaevastik sarnast peibutusoperatsiooni ja tal „vedas hävingust”.  Jüütimaa kuningliku mereväe õppetunnid muutsid selle tulevikus tõhusamaks jõuks. \n1914. aastal oli merevägi reservväelastest moodustanud ka 63. (kuningliku mereväe) diviisi ning see teenis laialdaselt Vahemerel ja läänerindel.  Peaaegu pooled kuningliku mereväe ohvritest sõja ajal kannatasid selle diviisi käes, sõdides maismaal ja mitte merel. \nBriti lennuteenused Muuda\nSõja alguses saadeti David Hendersoni juhitud kuninglik lendkorpus (RFC) Prantsusmaale ja seda kasutati esmakordselt õhust avastamiseks septembris 1914, kuid see muutus tõhusaks alles siis, kui nad täiustasid traadita side kasutamist Aubers Ridge'is. 9. mail 1915. Aerofotograafiat üritati teha 1914. aastal, kuid see hakkas uuesti kehtima alles järgmisel aastal. Aastal 1915 asendas Hendersoni Hugh Trenchard ja RFC võttis agressiivse poosi. 1918. aastaks võis fotopilte teha 15 000 jala (4600 m) kauguselt ja neid tõlgendas üle 3000 töötaja. Lennukid kandsid langevarju alles 1918. aastal, ehkki need olid saadaval juba enne sõda.  17. augustil 1917 esitas kindral Jan Smuts sõjanõukogule aruande õhuväe tuleviku kohta. Kuna see võib „hävitada vaenlase maid ning hävitada suures ulatuses tööstus- ja rahvastikukeskusi”, soovitas ta moodustada uue lennuteenistuse, mis oleks tasemel armee ja mereväega. Uue teenuse loomine muudaks kuningliku mereväeteenistuse (RNAS) vähekasutatud mehed ja masinad kogu läänerindel tegutsemiseks kättesaadavaks, samuti lõpetataks talitustevaheline rivaalitsemine, mis kohati oli õhusõidukite hankeid ebasoodsalt mõjutanud. 1. aprillil 1918 ühendati RFC ja RNAS, moodustades uue teenistuse - Royal Air Force (RAF). \nEriti sõja algfaasis otsustasid paljud mehed erinevatel põhjustel relvajõududega ühineda - 5. septembriks 1914 oli üle 225 000 liitunud võitlema Kitcheneri armee eest.  Sõja jooksul aitasid värbamismäära kaasa mitmed tegurid, sealhulgas patriotism, parlamentaarse värbamiskomisjoni töö plakatite koostamisel, kahanevad alternatiivsed töövõimalused ja seiklushimu alandliku rutiini eest pääsemiseks.  Populaarsed osutusid ka Palsi pataljonid, kus terved pataljonid kasvatati väikesest geograafilisest piirkonnast või tööandjalt. Walesis ja Šotimaal täheldati kõrgemaid värbamismäärasid, kuigi kõmri ja iirlase puhul kippusid poliitilised pinged "värbamisel midagi halba tegema". \nVärbamine püsis aastatel 1914 ja 1915 alguses üsna stabiilsena, kuid langes hilisematel aastatel dramaatiliselt, eriti pärast Somme'i kampaaniat, mis tõi kaasa 500 000 ohvrit. Selle tulemusena kehtestati ajateenistus esimest korda jaanuaris 1916 üksikutele meestele ja seda laiendati mais -juunis sõjaväeteenistuse seaduste alusel kõigile Inglismaal, Walesis ja Šotimaal asuvatele meestele vanuses 18 kuni 41 aastat.  \nLinnakeskused koos oma vaesuse ja töötusega olid Briti regulaarse armee lemmikvärbamiskohad. Dundee, kus džuuditööstuses domineerisid naised, oli piiratud meeste tööhõive, reservväelaste ja teenivate sõdurite hulgas oli üks suurimaid kui peaaegu üheski teises Suurbritannia linnas.  Mure oma perede elatustaseme pärast pani mehed kõhklema vabatahtliku värbamise määra suurenemisest pärast seda, kui valitsus oli taganud tapetud või puudega meeste ellujäänutele iganädalase eluaegse stipendiumi.  Pärast ajateenistuse kehtestamist jaanuarist 1916 mõjutas see kõiki riigi osi.\nVabatahtlikele lootmise poliitika oli järsult vähendanud rasketööstuse suutlikkust toota sõjaks vajalikku laskemoona. Ajaloolane RJQ Adams teatab, et sõjaväkke läks 19% raua- ja terasetööstuse meestest, 22% kaevuritest, 20% inseneritööstusest, 24% elektritööstusest, 16% väikerelvameistritest ja 24% meestest, kes olid tegelenud lõhkeainete valmistamisega.  Vastuseks eelistati kriitilisi tööstusharusid armeele ("reserveeritud ametid"), sealhulgas laskemoona, toiduainete tootmist ja kaubalaevandust. \nAjateenistuse kriis 1918. aastal Edit\nAprillis 1918 esitati õigusaktid, mis võimaldasid ajateenistust laiendada Iirimaale.  Kuigi see lõpuks ei realiseerunud, oli mõju "katastroofiline".  Hoolimata märkimisväärsest arvust vabatahtlikest Iiri rügementidest,  oli idee jõustatud ajateenistus osutus ebapopulaarseks. Reaktsiooni aluseks oli eelkõige asjaolu, et ajateenistuse rakendamine Iirimaal oli seotud "Iirimaa omavalitsuse meetmega".  Ajateenistuse ja kodukorra sidumine sel viisil pahandas Westminsteri Iiri parteisid, kes lahkusid protestiks ja naasid Iirimaale opositsiooni korraldama.  Selle tulemusel kuulutati välja üldstreik ja 23. aprillil 1918 lõpetati töö raudteedel, dokkides, tehastes, veskites, teatrites, kinodes, trammides, avalikes teenustes, laevatehastes, ajalehtedes, kauplustes ja isegi ametlikus laskemoonas. tehased. Streiki kirjeldati kui "täielikku ja terviklikku, enneolematut sündmust väljaspool mandririike".  Lõppkokkuvõttes oli see täielik huvi kaotamine koduvaliku vastu ja rahva toetus natsionalistlikule Iiri parteile, kelle separatistlik vabariiklik partei Sinn Féin 1918. aasta detsembris Iirimaa üldvalimistel, mis oli üks Anglo eelkäijaid, otseselt lüüa saanud. -Iiri sõda.\nKohusetundlikud vastuväited Muuda\nAjateenistusseadusega kehtestati õigus sõjaväeteenistusest keelduda, võimaldades kohusetundlikele vastuväidetele täieliku erandi teha, täita alternatiivset tsiviilteenistust või teenida sõjaväes mittevõitlejana vastavalt sellele, mil määral nad suudavad sõjaväeteenistust veenda. Tribunal nende vastuväidete kvaliteedi kohta.  Umbes 16 500 meest registreeriti kohusetundlike vastuväidetena, kusjuures kveekeritel oli suur roll. Ligikaudu 4500 vastuväite esitajat saadeti taludesse „riikliku tähtsusega tööd” tegema, 7000-le määrati kandevõime kandja kohustused, kuid 6000 sunniti sõjaväkke ja kui nad keeldusid korraldustest, saadeti nad vangla, nagu Richmondi kuusteist.  Umbes 843 kohusetundlikku vastuväite esitajat istusid vanglas üle kahe aasta, kümme suri seal viibides, seitsmeteistkümnele määrati algselt surmanuhtlus (kuid nad said eluaegse vangistuse) ja 142 mõisteti eluaegseks vangistuseks.  Kohusetundlikud vastuväite esitajad, kes ei pidanud kasulikku panust andma, kaotati pärast sõda viis aastat ilma õigusteta. \nEsimese maailmasõja alguses ähvardas Briti saarte elanikkond esimest korda pärast Napoleoni sõdu pärast merereide rünnakuohtu. Riik sattus ka tsepeliinide ja fikseeritud tiivaga lennukite õhurünnakute rünnaku alla, teine esimene. : 709 \nNovembris 1914 toimunud rüüsteretk Yarmouthile oli Saksa mereväe rünnak Suurbritannia Põhjamere sadama ja Great Yarmouthi linna vastu. Linnale tekitati vähe kahju, sest mürsud maandusid rannale alles siis, kui Briti hävitajad katkestasid avamerele miini laskvad Saksa laevad. Üks Briti allveelaev uputati miiniga, kui see üritas sadamast lahkuda ja Saksa laevu rünnata, samas kui üks Saksa soomusristeerija uputati pärast seda, kui ta tabas kaks miini väljaspool oma kodusadamat. \n1914. aasta detsembris korraldas Saksa merevägi rünnakuid Suurbritannia rannikuäärsetele linnadele Scarborough, Hartlepool ja Whitby. Rünnaku tagajärjel hukkus 137 ja hukkus 593 inimest,  kellest paljud olid tsiviilisikud. Rünnak muutis Saksa mereväe Suurbritannia avalikkuse jaoks väga ebapopulaarseks, kuna see oli rünnak Briti tsiviilisikute vastu nende kodudes. Samuti kritiseeriti Briti kuninglikku mereväge, kuna see ei suutnud reidi ära hoida.  \nYarmouthi ja Lowestoft Edit pommitamine\nAprillis 1916 pommitas saksa lahinguristlejate eskaader koos reisijate ja hävitajatega Yarmouthi ja Lowestofti rannasadamaid. Kuigi sadamatel oli teatav sõjaline tähtsus, oli haarangu peamine eesmärk ahvatleda kaitsvaid laevu, mille võis seejärel kas lahinguristlejate eskadrill või kogu avamerelaevastik, kes oli merel, võimaluse korral sekkuda. esitas ennast. Tulemus oli ebaselge: lähedal asuvad kuningliku mereväe üksused olid sekkumiseks liiga väikesed, nii et nad jäid suuresti saksa lahinguristlejatest eemale ning Saksa laevad tõmbusid tagasi, enne kui esimene Briti kiirreageerimislahingu eskaader või Suurlaevastik saabuda jõudis. \nSaksa tsepeliinid pommitasid idarannikul asuvaid linnu, alustades 19. jaanuaril 1915 Great Yarmouthiga.  London sai löögi ka samal aastal, 31. mail.  Suurbritannia sõjategevust toetav propaganda kasutas neid reide sageli enda kasuks: üks värbamisplakat väitis: "Kuulidega on palju parem silmitsi seista kui kodus pommiga tappa" (vt pilti). Avalikkuse reaktsioon oli aga segane, kui 10 000 külastas Scarboroughi, et seal sealset kahju vaadata, teatasid Londoni teatrid, et külastajaid on Zeppelini ilmaga - pimedatel ja ilusatel ööd - vähem. \nKogu 1917. aasta jooksul hakkas Saksamaa kasutusele võtma üha rohkem fikseeritud tiivaga pommitajaid, Gotha G.IV esimene sihtmärk oli Folkestone 25. mail 1917, pärast seda rünnakut vähenes õhulaevade rünnakute arv kiiresti fikseeritud tiivaga lennukite rünnakute kasuks,  enne kui Zeppelini rüüsteretked täielikult tühistati. Kokku lasid tsepeliinid 6000 pommi, mille tagajärjel hukkus 556 ja sai haavata 1357 inimest.  Varsti pärast Folkestone'i haarangut alustasid pommitajad Londonit haaranguid: üks 14. Gotha päevavalgereis 13. juunil 1917 põhjustas Londoni idaosas 162 surma.  Vastuseks sellele uuele ohule määrati kindralmajor Edward Bailey Ashmore, RFC piloot, kes juhtis hiljem Belgias suurtükiväediviisi, välja töötama täiustatud avastamis-, side- ja juhtimissüsteemi . Metropolitan Observation Service, hõlmas Londoni õhutõrjepiirkonda ja laienes hiljem ida poole Kentishi ja Essexi ranniku suunas. Metropolitan Observation Service töötas täielikult kuni 1918. aasta hilissuveni (viimane Saksamaa pommirünnak, mis toimus 19. mail 1918).  Sõja ajal korraldasid sakslased Inglismaale 51 õhulaevareidi ja 52 fikseeritud tiivaga pommirünnakut, mille käigus langes kokku 280 tonni pomme. Hukkunuid oli 1413 ja haavatuid 3 409.  Õhutõrjemeetmete edu ei piirdunud 397 rünnakutes osalenud lennukiga, vaid 24 Gothat tulistati alla (kuigi 37 hukkus õnnetustes), hoolimata hinnangulisest 14 540 õhutõrjereisist. lennuki kohta. Tsepeliinivastased kaitsed olid edukamad-17 tulistati alla ja 21 kaotas õnnetustes. \nPropaganda ja tsensuur olid sõja ajal tihedalt seotud.  Vajadust säilitada moraali ja vastandada Saksa propagandat tunnistati sõja alguses ning sõjapropaganda büroo loodi Charles Mastermani juhtimisel septembris 1914.  Büroo võttis tööle sellised silmapaistvad kirjanikud nagu HG Wells, Arthur Conan Doyle, Rudyard Kipling ja ajalehtede toimetajad. Kuni selle kaotamiseni 1917. aastal avaldas osakond 300 raamatut ja voldikut 21 keeles, jagas igal nädalal üle 4000 propagandafoto ning levitas meediale kaarte, karikatuure ja laternateid.  Masterman tellis ka sõjast rääkivaid filme, näiteks Somme'i lahing, mis ilmus augustis 1916, samal ajal kui lahing moraali edendajana veel pooleli oli ja üldiselt leidis see soodsa vastuvõtu. Ajad teatas 22. augustil 1916, et "\nRahvarohke publik. olid huvitatud ja põnevil, et sõja tegelikkus nii eredalt nende ette tuuakse, ja kui naised pidid mõnikord silmad sulgema, et põgeneda hetkeks filmi lahingutammast, siis tundub arvamus olevat üldine. oli tark, et kodused inimesed nägid seda pilku meie sõdurite tegemistest ning julgeid ja kannatavaid Pikardias. \nMeedia - sealhulgas ajakirjandus, film. plakatid ja stendid - kutsuti masside propagandaks relvadeks. Manipulaatorid soosisid masside harimiseks ülem- ja keskklassi autoriteetseid tegelasi. Sel ajal olid kinopublik suuresti töölisklassi tüübid. Seevastu Teises maailmasõjas oli võrdõiguslikkus teema ja klassierinevusi vähendati. \nSõja ajal olid ajalehed allutatud Valdkonna kaitse seadus, millel oli lõpuks kaks määrust, mis piirasid nende avaldamist:  eeskiri 18, mis keelas tundliku sõjalise teabe, vägede ja laevaliikluse lekkimise, ning määrus 27, mis muutis kuriteoks „valearuannete levitamise”, mis võiksid kahjustada värbamist "," õõnestada avalikkuse usaldust pankade või valuuta vastu "või põhjustada" Tema Majesteedi rahulolematust ".  Kui ametlik pressibüroo ebaõnnestus (tal puudusid seadusega ettenähtud volitused alles aprillis 1916), toimisid ajalehtede toimetajad ja omanikud halastamatult enesetsensuuriga.  Olles töötanud valitsuses, said ajakirjandusparunid vikont Rothermere,  parun Beaverbrook (vastuolude meres),  ja vikont Northcliffe . Nendel põhjustel on jõutud järeldusele, et tsensuur, mis oma kõrghetkel surus maha ainult sotsialistlikke ajakirju (ja lühidalt ka paremat tiiba) Gloobus) avaldas Briti ajakirjandusele vähem mõju kui reklaamitulude vähenemine ja kulude tõus, millega nad ka sõja ajal silmitsi seisid.  Üks suur lünk ametlikus tsensuuris seisnes parlamendi eesõiguses, kui parlamendis öeldust võis vabalt teatada.  Kõige kurikuulsam tsensuuritegu sõja algusaegadel oli HMSi uppumine Jultunud oktoobril 1914, kui ajakirjandus oli suunatud kahjumist mitte teatama, hoolimata sellest, et reisijad jälgisid liinilaeva RMS Olümpia ja teatas kiiresti Ameerika ajakirjanduses. \nSelle perioodi populaarseimate paberite hulka kuulusid päevalehed nagu Ajad, Daily Telegraph ja Hommikune postitus, nädalalehed nagu Graafika ja perioodika nagu John Bull, mis nõudis 900 000 tiraaži nädalas.  Avalik nõudlus sõjauudiste järele väljendus ajalehtede suurenenud müügis. Pärast Saksa mereväe haarangut Hartlepoolile ja Scarborough'le, Daily Mail pühendas haarangule kolm täislehte ja Õhtuuudised teatas sellest Ajad oli juba veerand kümneks hommikul välja müüdud, isegi kõrgendatud hindadega.  Daily Mail ise suurenes ringluses 800 000 -lt päevas 1914. aastal 1,5 miljonini 1916. aastaks. \nAvalikkuse janu uudiste ja teabe järele rahuldasid osaliselt uudisteajakirjad, mis olid pühendatud sõjast teatamisele. Nende hulka kuulusid teiste hulgas Sõda illustreeris, Illustreeritud sõjauudisedja Sõjakujutisja olid rikkalikult täis fotosid ja illustratsioone, olenemata nende sihtrühmast. Ajakirju toodeti kõikidele klassidele ning need varieerusid nii hinna kui ka tooni poolest. Nende väljaannete koostamisel andsid oma panuse paljud muidu kuulsad kirjanikud, kellest kolm näidet olid H.G. Wells, Arthur Conan Doyle ja Rudyard Kipling. Toimetuse juhised varieerusid odavamates väljaannetes, eriti peeti olulisemaks patriotismi tekitamist kui rinde arengut puudutavate uudiste edastamist. Lood Saksa julmustest olid tavalised. \n13. augustil 1914 nähti Iiri rügementi Connaught Rangereid laulmas laulu "See on pikk tee Tipperaryni", kui nad marssisid läbi Boulogne'i. Daily Mail korrespondent George Curnock, kes teatas sündmusest tolles ajalehes 18. augustil 1914. Seejärel võtsid laulu üles teised Briti armee üksused. 1914. aasta novembris laulis seda pantomiimis tuntud muusikasaali laulja Florrie Forde, mis aitas kaasa selle ülemaailmsele populaarsusele.  Teine laul aastast 1916, mis sai väga populaarseks muusikasaali ja marsilauluna, tõstes Briti moraali selle sõja õudustele vaatamata, oli "Pakkige oma hädad oma vanasse komplekti". \nSõja luuletused Muuda\nSeal oli ka märkimisväärne sõjaluuletajate rühm, kes kirjutasid oma sõjakogemustest, mis köitsid avalikkuse tähelepanu. Mõned surid tegevteenistuses, kõige kuulsamad Rupert Brooke, Isaac Rosenberg ja Wilfred Owen, samas kui mõned, näiteks Siegfried Sassoon, jäid ellu. Luuletuste teemad hõlmasid sõdurite noorust (või naiivsust) ning nende väärikat võitlus- ja surmaviisi. See on ilmne sellistes ridades nagu "Nad langesid näoga vaenlase poole", Laurence Binyoni teosest võetud "Mälestuste oodist" Langenute jaoks, mis avaldati esmakordselt aastal Ajad septembril 1914.  Naisluuletajad, nagu Vera Brittain, kirjutasid ka kodurindelt, et kurvastada rindel võitlevate vendade ja armukeste kaotuste pärast. \nÜldiselt juhtisid britid sõja majandust edukalt. Puudus sõjaeelne majandusressursside mobiliseerimise plaan. Kontroll kehtestati aeglaselt, kuna üks kiireloomuline vajadus järgnes teisele.  Kuna Londoni linn oli maailma finantspealinn, oli kogu Suurbritannias võimalik rahandusega sujuvalt hakkama saada, kulutades sõjapüüdlustele iga päev 4 miljonit naela. \nMajandus kasvas (SKP arvestuses) aastatel 1914–1918 umbes 14%, hoolimata sellest, et teenustes polnud nii palju mehi, kuid Saksamaa majandus kahanes 27%. Sõjas vähenes tsiviilisikute tarbimine ja lahingumoon paigutati ümber. Valitsuse osa SKP -st tõusis 8% -lt 1913. aastal 38% -ni 1918. aastal (võrreldes 50% -ga 1943. aastal).   Sõda sundis Suurbritanniat kasutama oma rahalisi reserve ja laenama suuri summasid USA era- ja valitsusvõlausaldajatelt.  Ameerika tooraine ja toidu saadetised võimaldasid Suurbritannial toita ennast ja oma armeed, säilitades samal ajal tootlikkuse. Rahastamine oli üldiselt edukas,  kuna linna tugev finantsseisund minimeeris inflatsiooni kahjulikke mõjusid, vastupidiselt palju halvematele tingimustele Saksamaal.  Tarbijate üldine tarbimine vähenes aastatel 1914–1919 18%.  Naisi oli saadaval ja paljud sisenesid laskemoona tehastesse ning võtsid meeste poolt vabanenud muid töökohti kodus.  \nŠotimaa on spetsialiseerunud tööjõu, laevade, masinate, toidu (eriti kala) ja raha pakkumisele. Selle laevaehitustööstus laieneb kolmandiku võrra. \nKooskõlas oma tavapärase äritegevuse poliitikaga ei soovinud valitsus esialgu toiduturge kontrollida.  Ta võitles jõupingutustega, et püüda kehtestada teraviljatootmise miinimumhinnad, kuid leebus olulise impordi (suhkur, liha ja teravili) kontrollimise valdkonnas. Kui see muutusi sisse viis, olid need ainult piiratud. Aastal 1916 muutus ebaseaduslikuks tarbida rohkem kui kahte rooga avalikus söögikohas lõunasöögi ajal või rohkem kui kolme õhtusöögi eest trahvide kehtestamist tuvi või hulkuvate loomade toitmise eest. \nJaanuaris 1917 hakkas Saksamaa U-paate (allveelaevu) kasutama, et uputada liitlaste ja hiljem neutraalseid laevu, mis toovad riiki toitu, püüdes Suurbritanniat nende piiramatu allveelaevade sõjaprogrammi tõttu kaotada. Üks vastus sellele ohule oli vabatahtliku normimise kehtestamine veebruaris 1917,  mille ohverdasid kuningas ja kuninganna ise.  Leiba hakati alates selle aasta septembrist subsideerima, kui kohalikud omavalitsused võtsid asja enda kätte, kehtestati kohustuslik normimine järk -järgult ajavahemikus detsembrist 1917 kuni veebruarini 1918,  kuna Suurbritannia nisupoodide pakkumine vähenes vaid kuue nädala väärtusele.  Suurem osa sellest oli riigi tervisele kasulik,  hädavajalike toiduainete tarbimise ühtlustamise kaudu. Mõistmise toimimiseks tutvustati 15. juulil 1918 ratsiooniraamatuid või, margariini, searasva, liha ja suhkru kohta.  Sõja ajal vähenes keskmine kütteväärtus vaid kolm protsenti, kuid valgu tarbimine kuus protsenti. \nSuurbritannia kogutoodang langes sõja jooksul kümme protsenti, kuid teatud tööstusharudes, nagu teras, kasvas see siiski.  Kuigi Suurbritannia seisis silmitsi 1915. aasta väga vastuolulise Shell -kriisiga, kus läänerindel oli tõsine suurtükiväe puudus.  Kutsuti üles uus juhtkond. 1915. aastal moodustati laskemoona tootmise kontrollimiseks David Lloyd George'i alluvuses uus võimas laskemoona ministeerium. \nValitsuse poliitika oli ajaloolase ja konservatiivse poliitiku J. A. R. Marriotti sõnul järgmine:\nÜkski erahuvi ei tohtinud takistada riigi teenust ega ohustada selle turvalisust. Ametiühingute eeskirjad tuleb peatada, tööandjate kasumid peavad olema piiratud, osavad mehed peavad võitlema, kui mitte kaevikus, aga tehastes tuleb inimjõudu kokku hoida tööjõu lahjenemisega ja naiste eratehaste töölevõtmine peab olema kontrolli all ning luuakse uued riiklikud tehased. Tulemused õigustasid uut poliitikat: väljund oli imeline ja kaup lõpuks kätte saadi. \n1915. aasta aprilliks oli sõja lõpuks Prantsusmaale saadetud vaid kaks miljonit mürsku, see arv ulatus 187 miljonini  ja aasta sõjaeelne kerge laskemoona tootmine võis valmis saada vaid nelja päevaga 1918. aastaks pakkus lennukite tootmine tööd 60 000 mehele ja naisele 1918 Briti firmas, kus töötas üle 347 000 inimese. \nLahingumoona tööstuslik tootmine oli sõja keskne tunnusjoon ning kuna kolmandik tööjõu meestest läks sõjaväkke, oli nõudlus tööstustööjõu järele väga suur. Suur hulk naisi töötas ajutiselt.  Enamik ametiühinguid toetas jõuliselt sõjategevust, vähendades streike ja piiravaid tavasid. Söekaevurid ja insenerid olid aga vähem entusiastlikud.  Ametiühinguid julgustati, kuna liikmete arv kasvas 4,1 miljonilt 1914. aastal 6,5 miljonile 1918. aastal, saavutades 8,3 miljoni piiri 1920. aastal, enne kui langes 5,4 miljonini 1923. aastal.  Liikmeskond kasvas 4,1 miljonilt 1914. aastal 6,5 miljonini 1918. aastal , ulatudes 8,3 miljonini 1920. aastal, enne kui taandus 5,4 miljonini 1923. aastal.  1914. aastal oli 65% ametiühingu liikmetest seotud Ametiühingute Kongressiga (TUC), mis tõusis 1920. aastal 77% -ni. Naisi võeti kurjalt vastu ametiühingud. Vaadates lihttööliste liitu, lõpetab Cathy Hunt oma austuse naistöötajate vastu, „oli parimal juhul ebajärjekindel ja halvimal juhul peaaegu täielikult suunatud meesliikmete töötingimuste parandamisele ja kaitsmisele“.  Tööjõu prestiiž polnud kunagi olnud kõrgem ja see paigutas oma juhid süstemaatiliselt parlamenti. \n1915. aasta sõjamoona seadus järgnes 1915. aasta kestade kriisile, kui materjali tarnimine rindele muutus poliitiliseks teemaks. Seadus keelas streigid ja sulgemised ning asendas need kohustusliku vahekohtuga. See lõi sõjatööstuste kontrollimise süsteemi ja moodustas laskemoona tribunalid, mis olid erikohtud heade töövõtete jõustamiseks. Ta peatas selleks ajaks ametiühingute piiravad tegevused. See püüdis kontrollida tööjõu liikuvust töökohtade vahel. Kohtud leidsid, et laskemoona mõiste on piisavalt lai, et hõlmata tekstiilitöölisi ja sadamatöölisi. 1915. aasta seadus tühistati 1919. aastal, kuid sarnased õigusaktid jõustusid Teise maailmasõja ajal.   \nAlles detsembris 1917 loodi tööjõu sõjakabinetikomitee ja Suurbritannia valitsus hoidus kohustusliku töö suunamise kehtestamisest (kuigi 388 meest viidi vabatahtliku riikliku teenistussüsteemi raames üle). Belgia põgenikest said töötajad, kuigi neid peeti sageli "tööröövliteks". Samamoodi tekitas pahameelt ka Iiri töötajate kasutamine ajateenistusest vabastamise tõttu.  Muretsedes tööjõu lahjenemise mõju pärast, mille põhjustas väliste rühmade kaasamine põhitööjõukogusse, pöördusid mõnede piirkondade töötajad streigi poole. Suuremate tööstusharude tõhusus paranes sõja ajal märgatavalt. Näiteks sai Singer Clydebanki õmblusmasinate tehas üle 5000 valitsuslepingu ja valmistas 303 miljonit suurtükiväe, mürsukomponentide, põleti ja lennukite osi, aga ka granaate, vintpüssi osi ja 361 000 hobuseraua. Sõja lõpus oli selle 14 000 töötajaga umbes 70 protsenti naisi. \nEnergia oli Briti sõjapüüdluste jaoks kriitiline tegur. Suurem osa energiavarudest tuli Suurbritannia söekaevandustest, kus probleemiks oli tööjõu pakkumine. Kriitiline oli aga naftavool laevadele, veoautodele ja tööstuslikuks kasutamiseks. Suurbritannias puudusid naftakaevud, nii et kõik imporditi. USA pumpas kaks kolmandikku maailma naftast. 1917. aastal oli Suurbritannia kogutarbimine 827 miljonit barrelit, millest 85 protsenti tarnis USA ja 6 protsenti Mehhiko.  1917. aasta suur probleem oli see, kui palju tankereid Saksa U-paadid üle elavad. Konvoid ja uute tankerite ehitamine lahendasid Saksamaa ohu, samas kui valitsuse range kontroll garanteeris kõigi oluliste vajaduste katmise. Liitlastevaheline naftakonverents eraldas Ameerika varud Suurbritanniale, Prantsusmaale ja Itaaliale. \nKuningliku mereväe kütteõli oli kõrgeim prioriteet. 1917. aastal tarbis kuninglik merevägi 12 500 tonni kuus, kuid Anglo-Pärsia naftaettevõttelt saadi varusid 30 000 tonni kuus, kasutades selleks nende Pärsias asuvaid naftakaevusid. \nKogu sõja vältel tekkis riigis tõsine puudus töövõimelistest meestest ("tööjõust") ning naised pidid võtma endale paljud traditsioonilised meesrollid, eriti relvatootmise valdkonnas, kuigi see oli märkimisväärne vaid sõja hilisematel aastatel, sest tööandjad seadsid tööandjad sageli esikohale.  Mõlemad naised leidsid tööd laskemoona tehastes ("munitsioonikettidena") vaatamata esialgsele ametiühingute vastuseisule, mis otseselt aitasid kaasa sõjapüüdlustele, aga ka riigiteenistuses, kus nad võtsid meeste töökohad, vabastades nad rindele. Teenistuses hõivatud naiste arv kasvas 33 000 -lt 1911. aastal 102 000 -le 1921. aastaks üle 102 000 -le.  Naiste tööhõive üldist kasvu hinnatakse 1,4 miljonile, 5,9 -lt 7,3 miljonile,  ja naissoost ametiühinguliikmete arv kasvas 357 000 1914. aastal üle miljoni 1918. aastaks - kasv 160 protsenti.  Beckett arvab, et enamik neist olid töölisklassi naised, kes asusid tööle nooremas eas kui muidu, või abielus naised, kes naasid tööle. See koos asjaoluga, et ainult 23 protsenti laskemoona tööstuse naistest tegeles tegelikult meeste tööga, piiraks oluliselt sõja üldist mõju töötava naise pikaajalistele väljavaadetele. \nKui valitsus sihtis naisi sõja alguses, keskendus ta oma olemasolevate rollide laiendamisele, näiteks Belgia pagulaste abistamisele, aga ka meeste värbamismäärade parandamisele. Nad tegid seda nii nn "valge sule ordu" kaudu kui ka lubades meestele mugavusi rindel olles. Veebruaris 1916 loodi rühmad ja alustati kampaaniat naiste abistamiseks põllumajanduses ning 1917. aasta märtsis loodi naiste maavägi. Üks eesmärk oli meelitada ligi keskklassi naisi, kes oleksid eeskujuks patriootlikule kaasatusele ebatraditsioonilistes ülesannetes. Naiste maaväe vormiriietus sisaldas aga meessoost kombinesoone ja pükse, mis tekitasid arutelu sellise ristimise kasulikkuse üle. Valitsus vastas retoorikaga, mis sõnaselgelt uusi rolle feminiseeris.  1918. aastal hindas kaubandusnõukogu hinnangul 148 000 naist põllumajandustööl, kuigi on pakutud ka ligi 260 000 naist. \nSõda põhjustas lõhe ka Suurbritannia sufražettide liikumises, kus peavool, keda esindasid Emmeline Pankhurst ja tema tütar Christabeli naiste sotsiaal- ja poliitiline liit, kutsusid sõja ajaks oma relvakampaanias relvarahu. Seevastu radikaalsemad sufražetid, nagu Emmeline'i teise tütre Sylvia juhitav naiste valimisliit, jätkasid (kohati vägivaldset) võitlust. Naistel lubati ka relvajõududega ühineda mittevõitleja rollis  ning sõja lõpuks oli relvajõududega liitunud 80 000 naist, kes töötasid sellistes abirollides nagu õendus ja toiduvalmistamine. \nPärast sõda polnud miljonitel naasvatel sõduritel ikka veel hääleõigust.  See tekitas poliitikutele veel ühe dilemma, kuna võis näha, et nad hoidsid hääletamist tagasi nende meeste poolt, kes olid äsja võidelnud Briti demokraatliku poliitilise süsteemi säilitamise eest. 1918. aasta rahvaesinduse seadus püüdis probleemi lahendada, andes õiguse kõikidele täiskasvanud meestele, kui nad olid üle 21 -aastased ja kodumajapidamised.  Samuti andis see hääle üle 30 -aastastele naistele, kes vastasid kinnisvara miinimumnõuetele. Viimase grupi valimisõigust aktsepteeriti kui tunnustust naiste kaitsetöötajate panusele,  kuigi parlamendi liikmete (parlamendiliikmete) toonased tunded on kahtluse alla seatud.  Samal aastal lubas parlamendi (naiste kvalifikatsiooni) seadus 1918 üle 21 -aastastel naistel parlamendiliikmena. \n1918. aasta uus koalitsioonivalitsus pani endale ülesandeks luua "kangelastele sobiv maa" David Lloyd George'i 23. novembril 1918 Wolverhamptonis peetud kõnest, kus ta ütles: "Mis on meie ülesanne? Suurbritannia sobivaks muuta riik, kus kangelased elada saavad. "  Üldisemalt on sõda nii konflikti ajal kui ka pärast seda arvestatud mõnede sotsiaalsete tõkete kõrvaldamisega, mis olid läbinud Victoria ja Edwardi Suurbritannia. \nSõjal oli maapiirkondadele sügav mõju, kuna U-paatide blokaad nõudis valitsuselt täielikku kontrolli toiduahela ja põllumajandustöö üle. Teraviljakasvatus oli kõrge prioriteet ja 1917. aasta maisitootmise seadus garanteeris hinnad, reguleeris palgamäärasid ja nõudis põllumajandustootjatelt tõhususstandardite täitmist. Valitsus tegi tugevaid kampaaniaid marginaalse maa muutmiseks põllumaaks.    Naiste maaarmee tõi linnadest ja linnadest 23 000 noort naist lehmi lüpsma, puuvilju korjama ja muul viisil teenistustega liitunud mehi asendama.  Traktorite ja masinate laialdasem kasutamine asendas ka talutöölisi. 1915. aasta lõpuks oli maal aga puudu nii meestest kui hobustest. Maakonna sõjapõllumajanduse täitevkomiteed teatasid, et meeste jätkuv väljasaatmine vähendab toiduainete tootmist, kuna põllumehed olid veendunud, et talu pidamine nõuab teatud arvu mehi. ja hobused. \nKenneth Morgan väidab, et "ülekaalukas kõmri rahva mass loobus oma poliitilisest ja tööstuslikust lõhest ning heitis isuga sõtta". Intellektuaalid ja ministrid edendasid aktiivselt sõjavaimu. Kuna teenistustes osales 280 000 meest (14% elanikkonnast), ületas Walesi proportsionaalne pingutus nii Inglismaad kui ka Šotimaad.  Kuid Adrian Gregory juhib tähelepanu sellele, et Walesi söekaevandajad toetasid ametlikult sõjategevust, kuid keeldusid valitsuse taotlusest lühendada nende puhkust. Pärast mõningast arutelu nõustusid kaevurid tööpäeva pikendama. \nŠotimaa eripära on pälvinud teadlaste suurt tähelepanu.  Daniel Coetzee näitab, et toetas sõjapüüdlusi laialdase entusiasmiga.  See pakkus eriti tööjõudu, laevu, masinaid, toitu (eriti kala) ja raha, osaledes konfliktis teatava entusiasmiga.  Šotimaa, mille elanike arv oli 1911. aastal 4,8 miljonit, saatis sõtta 690 000 meest, kellest 74 000 suri lahingutes või haigustesse ning 150 000 sai raskelt haavata.   Šotimaa linnakeskused koos oma vaesuse ja töötusega olid Briti regulaarse armee lemmikvärbamiskohad ning Dundee, kus naissoost domineerinud džuuditööstuse piiratud meeste tööhõive oli üks suurimaid reservväelasi ja teenivaid sõdureid kui peaaegu mis tahes teises Briti linnas.  Mure oma pere elatustaseme pärast pani mehed kõhklema vabatahtliku värbamise määra tõusmisest pärast seda, kui valitsus oli taganud tapetud või puudega meeste ellujäänutele iganädalase elustiili.  Pärast ajateenistuse kehtestamist jaanuarist 1916 mõjutas see kõiki riigi osi. Mõnikord moodustasid Šoti väed aktiivsetest võitlejatest suure osa ja said vastavaid kaotusi, nagu näiteks Loose lahingus, kus oli kolm šotlaste diviisi ja teised Šoti üksused.  Seega, kuigi šotlased olid vaid 10 protsenti Briti elanikkonnast, moodustasid nad 15 protsenti riigi relvajõududest ja moodustasid lõpuks 20 protsenti surnutest.  Mõned piirkonnad, nagu hõredalt asustatud Lewise saar ja Harris, kannatasid Suurbritannia mis tahes osas suurimate proportsionaalsete kaotuste all.  Clydeside'i laevatehased ja lähedal asuvad inseneripoodid olid Šotimaa peamised sõjatööstuse keskused. Glasgow's põhjustas radikaalne agitatsioon tööstuslikke ja poliitilisi rahutusi, mis jätkusid ka pärast sõja lõppu. \nSõjajärgses väljaandes Briti impeeriumi sõjaliste jõupingutuste statistika Suure sõja ajal 1914–1920 (Sõjaamet, märts 1922), on ametlikus aruandes loetletud 908 371 sõdurit, kes on tapetud tegevuse käigus, surevad haavadesse, surevad sõjavangidena või on kadunud maailmasõjas. (See on jagatud Suurbritanniaks ja selle kolooniateks 704 121 Briti India 64 449 Kanada 56 639 Austraalia 59 330 Uus -Meremaa 16 711 Lõuna -Aafrika 7 121.)  Eraldi olid loetletud kuninglik merevägi (sealhulgas Kuninglik mereväeteenistus kuni 31. märtsini 1918) sõjas hukkunud ja kadunud 32 287 ja kaubalaevastiku sõjas surnud 14 661.  Kuningliku lendava korpuse ja tärkava kuningliku õhujõudude näitajaid sõjaameti aruandes ei esitatud. \nTeine väljaanne, Ohvrid ja meditsiiniline statistika (1931), lõplik köide Sõja ametlik meditsiinilugu, toob Suurbritannia impeeriumi armeele surma põhjuseks kaotusi.  Aastatel 1914–1918 kogunes lahingus kokku 876 084 inimest, sealhulgas 418 361 inimest, 167 172 suri haavadesse, 113 173 haigustesse või vigastustesse, 161 046 teadmata kadunuks ja 16 332 suri sõjavangina. \nRahvaste Ühenduse sõjahaudade komisjon loetleb 888 246 keiserliku sõjasurma (välja arvatud eraldi loetletud valdused). See näitaja hõlmab tuvastatud matuseid ja mälestusmärkidel nimega mälestusi on veel 187 644 identifitseerimata matust keisririigist tervikuna. \nTsiviilisikute suremus ületas sõjaeelse taseme 292 000 võrra, mis hõlmas 109 000 surma toidupuuduse tõttu ja 183 577 Hispaania grippi.  1922. aasta sõjaameti aruandes kirjeldati üksikasjalikult 1260 tsiviilisiku ja 310 sõjaväelase surma kodusaarte õhu- ja merepommitamise tõttu.  Kaotused merel said U-paatide rünnakutes surma 908 tsiviilisikut ja 63 kalurit. \n1918. aastal 4,8 miljoni elanikuga Šotimaa saatis sõtta 690 000 meest, kellest 74 000 suri lahingutes või haigustes ning 150 000 sai raskelt haavata.   Mõnikord moodustasid Šoti väed aktiivsetest võitlejatest suure osa ja said vastavaid kaotusi, nagu näiteks Loosi lahingus, kus oli kolm šotlaste diviisi ja teised Šoti üksused.  Seega, kuigi šotlased olid vaid 10 protsenti Briti elanikkonnast, moodustasid nad 15 protsenti riigi relvajõududest ja moodustasid lõpuks 20 protsenti surnutest.  Mõned piirkonnad, nagu hõredalt asustatud Lewise saar ja Harris, kannatasid Suurbritannia mis tahes osas suurimate proportsionaalsete kaotuste all.  Clydeside'i laevatehased ja Lääne-Kesk-Šotimaa inseneritöökojad said impeeriumi kõige olulisemaks laevaehituse ja relvatootmise keskuseks. Madalmaal, eriti Glasgow's, põhjustasid kehvad töö- ja elamistingimused tööstuslikke ja poliitilisi rahutusi. \nLäänerinde, aga ka Gallipoli ja Mesopotaamia õudused liideti kahekümnenda sajandi kollektiivse teadvusega. Suurel määral keskendus sõda populaarses kultuuris Somme'i lahingu esimesele päevale. Ajaloolane A.J. \nKaevikusõja kujutistest said inimeste kannatuste ja vastupidavuse ikoonilised sümbolid. Sõjajärgses maailmas oli palju veterane, kes olid koorešokist rikutud või kahjustatud. 1921. aastal sai sõjapuude tõttu pensioni 1 187 450 meest, kellest viiendik oli saanud tõsiseid jäsemete või nägemise kaotusi, halvatust või hullumeelsust. \nSõda oli suur majanduslik katastroof, sest Suurbritannia muutus maailma suurimaks ülemereinvestorist suurimaks võlglaseks, kuna intressimaksed kulutasid umbes 40 protsenti riigieelarvest.  Inflatsioon kahekordistus ajavahemikus 1914 kuni selle tipphetkeni 1920. aastal, samal ajal kui naelsterlingi väärtus langes 61,2 protsenti. Reparatsioonid vaba Saksa söe näol surusid kohaliku tööstuse alla, saades alguse 1926. aasta üldstreigile.  Sõja ajal müüdi Briti erainvesteeringuid välismaale, kogudes 550 miljonit naela. Sõja ajal toimus aga ka 250 miljoni naela suurune uus investeering. Rahaline puhaskahjum oli seega umbes 300 miljonit naela vähem kui kaheaastane investeering võrreldes sõjaeelse keskmise määraga ja rohkem kui asendatud 1928. aastaga.  Materiaalne kahju oli "väike": kõige olulisem 40 % Briti kaupmehest Saksa U-paatide poolt uppunud laevastik. Suurem osa sellest asendati 1918. aastal ja kõik vahetult pärast sõda.  Sõjaajaloolane Correlli Barnett on väitnud, et "objektiivselt ei tekitanud Suur sõda mingil juhul Suurbritanniale halvavat majanduslikku kahju", kuid sõda ainult "sandistas Briti psühholoogiliselt"(rõhk originaalis). \nVähem konkreetsete muudatuste hulka kuulub Briti impeeriumis valitsevate domineerimiste kasvav enesekindlus. Sellised lahingud nagu Gallipoli Austraalia ja Uus -Meremaa eest  ja Vimy Ridge Kanada eest tõid kaasa rahvusliku uhkuse suurenemise ja suurema vastumeelsuse jääda Londonile alluvaks.  Neid lahinguid kujutati nende rahvaste propagandas sageli soodsalt kui nende võimu sümboleid sõja ajal.   Sõda vabastas vaibunud põlisrahvaste natsionalismi, kuna elanikkond püüdis ära kasutada Ida-Euroopas enesemääramise kehtestamisega kaasnenud pretsedenti. Suurbritanniat ähvardasid rahutused Iirimaal (1919–21), Indias (1919), Egiptuses (1919–23), Palestiinas (1920–21) ja Iraagis (1920) ajal, mil nad pidid demilitariseeruma.  Sellest hoolimata saabus Suurbritannia ainus territoriaalne kaotus Iirimaal , kus viivitus kodureeglite küsimusele lahenduse leidmisega koos 1916. aasta ülestõusmispüha tõusuga ja ebaõnnestunud katse kehtestada Iirimaal ajateenistus suurendasid separatistlike radikaalide toetust. ja viis kaudselt Iiri Vabadussõja puhkemiseni 1919. aastal. \nEdasised muudatused toimusid 1919. aastal. Versailles 'lepinguga võttis London enda käsutusse täiendavalt 1 800 000 ruutmiili (4 700 000 km 2) ja 13 miljonit uut teemat.  Saksamaa ja Ottomani impeeriumi kolooniad jagati Rahvasteliidu mandaadina liitlastele (sealhulgas Austraaliale, Uus -Meremaale ja Lõuna -Aafrika Vabariigile) ümber, Suurbritannia sai kontrolli Palestiina ja Transjordani, Iraagi, Kameruni ja Togo osade üle ning Tanganyika.  Tõepoolest, Briti impeerium saavutas pärast asustamist oma territoriaalse tipu. \nImperialism kui Esimese maailmasõja põhjus\nImperialism on süsteem, kus üks võimas rahvas hõivab, kontrollib ja kasutab ära väiksemaid riike. Mitmed Euroopa riigid olid enne Esimest maailmasõda keisririigid. Keiserlik rivaalitsemine ja konkurents uute territooriumide ja valduste pärast õhutasid pingeid Euroopa suurriikide vahel ja muutusid sõja puhkemise teguriks.\nNagu eespool mainitud, on imperialism süsteem, kus suur ja võimas rahvas domineerib ja kasutab ära väiksemaid riike, mida tuntakse kolooniatena. Koos on keiserlik võim ja tema kolooniad tuntud kui impeerium.\nEnamikul juhtudel nimetatakse keiserlikku rahvast eufemistlikult "emamaaks". See loob kontrolli oma kolooniate üle nende tahte vastaselt - näiteks sissetungimise ja annekteerimise, poliitilise surve, sõja või sõjalise vallutamise kaudu. Kui kontroll on loodud, kuulutatakse see territoorium kolooniaks.\nKolooniaid juhib kas keiserlik rahvas, nukuvalitsus või kohalikud kaastöötajad. Sageli paikneb koloonias sõjaväeline kohalolek, et säilitada korda, summutada eriarvamusi ja ülestõuse ning heidutada keiserlikke rivaale.\nImperialismil võib olla sõjalisi või geopoliitilisi eeliseid, kuid selle peamine peibutis on majanduslik. Kolooniad eksisteerivad peamiselt keiserliku võimu rikastamiseks. See võib hõlmata väärismetallide või muude ressursside, näiteks puidu, kummi, riisi või muude toiduainete tarnimist. Kolooniad võivad olla ka hindamatu odava tööjõu, põllumajandusmaa ja kaubandussadamate allikad.\nEnne Esimest maailmasõda oli maailma suurim, rikkaim ja domineerivaim keiserlik võim Suurbritannia.\nBriti impeerium okupeeris kuulsalt veerandi maakerast („päike ei loo Suurbritanniale kunagi” oli 19. sajandi keskpaiga kuulus loosung). Briti koloniaalvaldused hõlmasid 1800ndate lõpus Kanadat, Indiat, Tseiloni (Sri Lanka), Birmat, Austraaliat, Uus -Meremaad, Hongkongi, mitmeid Vaikse ookeani ja Kariibi mere saari, Lõuna -Aafrikat, Rodeesiat, Egiptust ja teisi Aafrika piirkondi.\nPaljud neist kolooniatest omandati kerge vaevaga. Teistel kulus vallutamiseks rohkem aega, vaeva ja verevalamist. Näiteks Suurbritannia omandas Lõuna-Aafrika pärast kulukaid sõdu zuluste (põliselanike hõimud) ja buuride (Hollandi kaevandamise valged talupidajad) vastu.\nBriti imperialism keskendus kaubanduse säilitamisele ja laiendamisele, tooraine importimisele ja tööstuskaupade müügile. Suurbritannia keiserlikku võimu tugevdasid tema võimas merevägi, maailma suurim ja kaubanduslike (kommerts) laevade laevastik.\nTeised Euroopa keiserlikud võimud\nPrantsusmaa oli veel üks oluline keiserlik võim. Prantsuse keiserlike valduste hulka kuulusid Indohiina (Vietnam, Laos ja Kambodža), mõned Vaikse ookeani saared ning mitmed kolooniad Lääne- ja Loode-Aafrikas.\nSaksa impeeriumi koosseisu kuulusid Shandong (Hiina provints), Uus-Guinea, Samoa ja teised Vaikse ookeani saared ning mitmed kolooniad Kesk- ja Edela-Aafrikas. Hispaania impeerium hõlmas kunagi Filipiinid ja suure osa Lõuna -Ameerikast, kuigi 20. sajandi alguseks oli Hispaania keiserlik võim kahanemas.\nMandri-Euroopale lähemate impeeriumide hulka kuulusid Venemaa, Austria-Ungari ja Ottomani sultanaat. Venemaa valitses keiserliku võimuna Soome, Poola ja mitme Kesk -Aasia piirkonna üle. Venemaa katastroofiline sõda Jaapani vastu aastatel 1904-5 oli katse laiendada tema keiserlikku haaret Koreasse ja Põhja-Hiinasse.\nHoolimata Euroopa imperialismi hukkamõistmisest Ameerikas, tegelesid Ameerika Ühendriigid ka teatud impeeriumi ülesehitamisega, eriti 1800ndate lõpus. Siin on nimekiri 1900. aastate alguse olulisematest keiserlikest võimudest:\nÜlemaailmsed impeeriumid 1914\nBriti impeerium võttis Indias, Lõuna -Aafrikas, Austraalias, Uus -Meremaal, Kanadas, Hongkongis, Põhja -Aafrika osades, Vaikse ookeani ja Kariibi mere saartel ning järeleandmisi Hiinas.\nVenemaa valitses tänapäeva Poolat, Soomet, Eestit, Lätit, Leedut, Ukrainat, Gruusiat ja mitmeid Kesk-Aasia piirkondi, näiteks Kasahstani. Venemaal olid ka koloniaalhuvid Ida -Aasias, sealhulgas järeleandmine Hiinas.\nPrantsusmaa säilitasid kolooniaid tänapäeva Vietnamis, Laoses ja Kambodžas, Lääne-Aafrika ja India piirkondades, väikseid valdusi Lõuna-Ameerikas ning saari Vaikse ookeani ja Kariibi mere piirkonnas.\nSaksamaa oli haaranud oma kontrolli alla tänapäeva Tansaania, Namiibia ja Kameruni Aafrikas, Saksamaa Uus-Guinea, mõned Vaikse ookeani saared ning olulise järeleandmise Shandongis (Hiina).\nAustria-Ungari ei omanud kolooniaid väljaspool Euroopat, kuid oli siiski impeerium, mis valitses mitmete erinevate piirkondade, etniliste ja keelerühmade üle. Selle piirkondade hulka kuulusid Böömimaa, Moraavia, Sileesia, Galicia, Transilvaania, Tirool ja pärast 1908. aastat Bosnia ja Hertsegoviina.\nHispaania omas kunagi suurt impeeriumi, mis hõlmas Kuubat, Filipiinid ja suuri Lõuna-Ameerika alasid, kuid 1914. aastaks jäid hispaanlastele vaid väikesed koloniaalalad Ameerikas ja Loode-Aafrikas.\nAmeerika Ühendriigid oli suhteliselt uus tulija imperialismis, kuid oli 1914. aastaks saanud kontrolli Filipiinide, Guami, Ameerika Samoa, Puerto Rico ja mitmete Vaikse ookeani saarte üle. Kuigi hiljem Ameerika Ühendriikidesse imendunud, võib nii Alaskat kui ka Hawaii saari pidada koloonia omandamiseks.\nOttomani impeerium oli kunagi maailma suurim impeerium, vallutades Ida -Euroopa, Lähis -Ida ja suure osa Põhja -Aafrikast. Osmanite territoorium oli oluliselt kahanenud, kuid 1914. aastaks säilitas sultanaat oma vana impeeriumi-tänapäeva Türgi, Egiptuse, Süüria, Palestiina, Armeenia ja Makedoonia-südame.\nPortugal oli 1914. aastal Aafrika, Goa (India) ja Ida-Timori (Indoneesia) tänapäeva Angola ja Mosambiigi keiserlik valitseja.\nBelgia oli üks väikseimaid riike Euroopas, kuid omas siiski märkimisväärset Aafrika kolooniat (Belgia Kongo) ja väikest järeleandmist Hiinas.\nHolland oli mitu väikest kolooniavaldust Lõuna-Ameerikas (Hollandi Guajaanas), Aasias (Batavia või tänapäeva Indoneesia) ja Vaikse ookeani piirkonnas.\nItaalia aastaks oli ta kolinud Põhja-Aafrikasse, liites tänapäeva Liibüa, Somaalia ja Eritrea. Samuti tegi ta väikese järeleandmise Hiinas.\nRüselus Aafrika poole\n1800. aastate teisel poolel tekkis märkimisväärne "impeeriumi tung". Seda meeleheitlikku tõuget uute kolooniate loomiseks toetas kasvav natsionalism, kasvav nõudlus maa järele ja koduvõimaluste vähenemine. Kaks suhteliselt uut tulijat impeeriumi loomisel olid äsja ühendatud riigid Saksamaa ja Itaalia.\nMees, kes aitas 1870ndatel Saksa riiki üles ehitada, Otto von Bismarck, ei näidanud kolooniate kogumise vastu suurt huvi - kuid teised sakslased ei jaganud Bismarcki seisukohta. Sellised organisatsioonid nagu Colonial League (moodustati 1882. aastal Berliinis) toetasid Saksamaa keiserlikku laienemist.\nKeiser ja tema nõustajad koostasid oma keiserliku kujunduse, keskendudes enamasti Aafrikale. 1884. aastal omandas Saksamaa Togolandi, Kamerunid ja Edela-Aafrika (praegu Namiibia). Kuus aastat hiljem sattus suur osa Ida -Aafrikast Saksamaa kontrolli alla ja sai uue nime Tanganyika (nüüd Tansaania).\nSee Aafrika koloniseerimine võeti Saksamaal hästi vastu, kuid see tekitas probleeme Suurbritannias ja Prantsusmaal. Paljud unistasid Londonis Briti omanduses olevast raudteest, mis kulgeb kogu Aafrika ulatuses ("Kairost Kapini"). Sakslaste kontroll Ida -Aafrikas oli selle nägemuse takistuseks.\nKaks Maroko kriisi\nAafrika impeeriumi rüselus tekitas ka mitmeid diplomaatilisi vahejuhtumeid. Kaks olulist kriisi tulenes Loode-Aafrika Marokos toimunud sündmustest. Ehkki Maroko pole Prantsusmaa koloonia, paigutas ta selle Prantsusmaa mõjusfääri. Pariis püüdis luua Marokos protektoraadi, sekkus Saksa keiser.\n1905. aastal sõitis Wilhelm II Maroko Tangieri linna, kus pidas kõne, mis toetas Maroko iseseisvuse ideed. See pani Prantsuse valitsuse vastu ja vallandas rea vihaseid diplomaatilisi vastuseid ja palavikulisi pressiteateid.\nTeine kriis puhkes 1911. aastal. Kui prantslased üritasid Marokos mässu maha suruda, maandasid sakslased relvastatud laeva. Panther, Maroko Agadiri sadamas - maandumine ilma loata, eelneva hoiatuseta või ilmselgel eesmärgil. See juhtum käivitas veelgi tugevama reaktsiooni ning viis Prantsusmaa ja Saksamaa sõja äärele.\nNeed Saksa provokatsiooniteod ei olnud mõeldud Marokosse tungimiseks ega selle impeeriumi laiendamiseks, vaid selleks, et lüüa kiil Prantsusmaa ja Suurbritannia vahele. Sellel oli vastupidine mõju, see tugevdas Inglise-Prantsuse liitu ja võimendas saksa keele kriitikat Weltpolitik ja „relvapaatide diplomaatia” nii Prantsusmaal kui ka Suurbritannias.\nLagunev Ottomani impeerium\nKeiserlik ebastabiilsus oli veel üks Euroopa pingeid põhjustav tegur. Osmanite impeeriumi kriitilised probleemid tekitasid Ida -Euroopas ebakindlust ja ähvardasid rikkuda jõudude tasakaalu.\nSatiristid kirjeldasid 1800. aastate teiseks pooleks "haige Euroopa meest", Ottomani sultanaat oli kiiresti poliitilises, sõjalises ja majanduslikus allakäigus. Osmanid said lüüa mitmes sõjas, sealhulgas Krimmi sõjas (1853–56), Vene-Türgi sõjas (1877–78) ja Esimeses Balkani sõjas (1912–13). Need lüüasaamised koos rahvusluse tõusu ja revolutsioonidega Osmanite kontrolli all olevates piirkondades tõid kaasa järkjärgulise, kuid olulise territooriumi kaotuse.\nOttomani impeeriumi kahanemise ja kokkuvarisemise ohu tõttu nõudsid teised Euroopa keiserlikud võimud piirkonna territooriumi või mõju kindlustamist. Austria-Ungari lootis laieneda Balkanile. Venemaa asus piirama Austria laienemist, tagades samal ajal juurdepääsu Mustale merele. Saksamaa tahtis tagada oma Berliini-Bagdadi raudtee turvalisuse ja valmimise.\nSuurbritannial ja Prantsusmaal olid piirkonnas ka koloniaal- ja kaubandushuvid. Idaküsimus - küsimus, mis juhtub Ida -Euroopas Ottomani taandudes - oli 19. sajandi lõpu oluline kõneaine. Need arengud tõmbasid Euroopa suurriigid Balkani sfääri, luues võimalusi rivaalitsemiseks ja suurendades pingeid.\n1. Imperialism on süsteem, kus võimas rahvusriik haarab või kontrollib territooriume väljaspool oma piire. Neid territooriume peetakse kolooniateks ja neid hallatakse.\n2. Mitmed Euroopa riigid säilitasid I maailmasõjale eelnenud aastakümnetel impeeriumid. Briti impeerium oli vaieldamatult suurim, ulatudes ühel hetkel umbes veerandi maakerast.\n3. Sõjaeelsel perioodil rabelesid Euroopa riigid uute koloniaalvalduste omandamiseks. Suur osa sellest toimus Aafrikas, kus Suurbritannia, Prantsusmaa ja Saksamaa võistlesid maa ja kontrolli pärast.\n4. See „rüselus impeeriumi nimel” õhutas rivaalitsemist ja tõi kaasa mitmeid diplomaatilisi vahejuhtumeid, näiteks kaks Maroko kriisi, mille suures osas põhjustas Saksa keiser.\n5. Teise keiserliku võimu - Osmanite impeeriumi - allakäik äratas Euroopa võimude tähelepanu, kes otsisid territooriumi, mõju või juurdepääsu Balkanil ja Ida -Euroopas.\nAjaskaala - 1914\nEsimene maailmasõda kestis neli aastat ja hõlmas paljusid rahvusriike.\nSelles jaotises on loetletud olulised sündmused aastal 1914 - esimene sõja -aasta, mis algas laialdaselt oodatud liikumissõjana, kuid mis seletamatult (tänapäeva silmis) muutusid kangekaelseks kaevikusõjaks.\nIgapäevase konto jaoks klõpsake iga kuu, kasutades nuppu külgriba paremale.\n28. juuni Austria-Ungari impeeriumi troonipärija ertshertsog Franz Ferdinandi mõrv Bosnias Sarajevos\n29. juuli - 9. detsember Austria-Ungari tungib korduvalt Serbiale, kuid lüüakse korduvalt tagasi\n1. august Sõja puhkemine - Saksamaa kuulutab Venemaale sõja\n3. august Saksamaa kuulutab Prantsusmaale sõja\n4. august Saksamaa tungib neutraalsesse Belgiasse\n4. august Suurbritannia kuulutab Saksamaale sõja\n4. august USA president Woodrow Wilson kuulutas välja USA neutraalsuspoliitika\n14. august Piiride lahing algab\n17.-19. August Venemaa tungib Ida -Preisimaale\n23. august Jaapan kuulutab Saksamaale sõja\n23. august - 2. september Austria-Ungari tungib Venemaa Poolasse (Galicia)\n26.-30. August Tannenbergi lahing, mille Venemaa kaotab Saksamaa suurima edu idarinde sõjas\n5-10 september Esimene Marne'i lahing peatab Saksamaa edasiliikumise, mille tulemuseks on patiseis ja kaevikusõda\n9.-14. September Esimene Masuuria järvede lahing, mille Venemaa kaotab\n14. september Algab esimene Aisne lahing\n15. september - 24. november "Võidusõit merele", kaevikud ilmuvad 15. septembril\n17.-28. September Austria-Saksa rünnak Lääne-Poolale\n14. oktoober - 22. november Esimene Ypresi lahing\n29. oktoober Türgi astub sõda keskriikide poolel\n8. detsember Falklandi saarte lahing\n21. detsember Saksa esimene õhurünnak Suurbritanniale\n25. detsember Läänerindel sõdurite poolt välja kuulutatud mitteametlik jõulurahu\n"Hun" oli slängi termin, mida liitlased kasutasid sakslaste kirjeldamiseks. "Boche" oli teine.\n8 sündmust, mis viisid I maailmasõja puhkemiseni - AJALUGU\nEsimesel maailmasõjal, kuigi see puhkes üsna kiiresti, oli sõjani mitmeid pikaajalisi põhjusi. Üks peamine pikaajaline põhjus oli Euroopa liidusüsteem. Aja jooksul oli Euroopas tekkinud kaks liitu: kolmikliit ja kolmikantant. Kolmikliit koosnes kolmest riigist: Saksamaa, Austria-Ungari ja Itaalia. Kolmikantant koosnes Inglismaast, Prantsusmaast ja Venemaast. Nende liitude eesmärk oli kaitsta teisi riike ühe riigi ründamise korral. Need aitasid ka rahvustel üksteist rünnata: kui üks rahvas teadis, et rünnak konkreetse rahva vastu võib õhutada sõda mitme teise riigiga, võivad nad vähem üksteist rünnata.\nTeine pikaajaline põhjus, mis viis Esimese maailmasõjani, oli võidurelvastumine Euroopas. Mitmed Euroopa riigid ehitasid sõjaks valmistudes oma suurtükivägesid. Seda suurendati uute relvade leiutamisega. Näiteks Ameerika leiutaja Sir Hiram Maxim leiutas selle aja jooksul esimese tõelise kuulipilduja. Maxim tundis, et selle relva leiutamine oleks nii hirmutav, et see võib takistada rahvustel sõtta minna, kuid pärast kuulipilduja tutvustamist Euroopas hakkasid peaaegu kõik riigid oma suurtükiväge kindlustama. See võidurelvastumine tõi kaasa ka muude relvade leiutamise, nagu uued lahingulaevad, allveelaevad ja mürgised gaasid. Mida igaks riigiks sõjaks valmistuti, seda rohkem tekkisid pinged Euroopas.\nEsimese maailmasõja puhkemisele aitasid suuresti kaasa ka keiserlikud rivaalitsemised ja natsionalism. Aafrikas ja Kaug -Idas olid Euroopa riigid juba aastaid konkureerinud erinevate kolooniate kontrolli pärast. See pinge aitas kaasa ka rahvusluse suurenemisele. Pingeid aitasid Euroopas tekitada kaks natsionalismi vormi: uhkus oma riigi üle ning uhkus oma pärandi ja tausta üle. Esimene neist põhjustas eurooplastele kiirema kaitse oma riigi eest, kui nad tunnevad end ohustatuna. Teine, mida nähti peamiselt serblastel ja bosnialastel, oli nende inimeste uhkus, kellel polnud oma riiki ja kes tahtsid teistest riikidest, näiteks Austria-Ungarist, lahku minna.\nLisaks pikaajalistele põhjustele oli üks sündmus, mis murdis kaameli selja. Austria-Ungari ertshertsog Franz Ferdinand mõrvati Bosnia pealinnas Sarajevos Bosnia pealinnas tuntud Serbia rahvuslaste rühmituse poolt. Austria süüdistas mõrvas Serbiat ja esitas rahvale ultimaatumi. Serbia pidi lubama Austrial asendada Serbia valitsuse ja sõjaväe ning täitma mitmeid muid põhjendamatuid nõudmisi, vastasel juhul kuulutab Austria-Ungari Serbiale sõja. Neile anti nende nõuete täitmiseks range tähtaeg. Austria-Ungari ei olnud aga teadlik Serbia salaliidust Venemaaga. Niipea kui Venemaa hakkas oma liitlase kaitseks sõjaks mobiliseeruma, valmistus Saksamaa astuma ja aitama nende liitlast Austria-Ungarit. See omakorda pani Suurbritannia ja Prantsusmaa valmistuma sõjaks Saksamaa vastu, alustades Esimest maailmasõda.\nMillised Esimese maailmasõja põhjustatud tingimused viisid Vene revolutsiooni puhkemiseni?\nA. Venemaa ülevõtmine Saksamaa poolt\nB. miljonite venelaste surm lahingus\nC. Suurbritannia ja Prantsusmaa sissetung Venemaale\nD. Venemaa võit keskvõimu üle\nKontrollisin kõike ja ei leidnud vastust, palun aidake, poisid, on minu viimane lootus\nMa arvan, et see on A, palun kontrollige uuesti\nKas Saksamaa võttis Venemaa üle?\nMa ei tea, et vajan uuesti kontrollimisel abi\nei aidanud, vaatasin Internetist ja ei leidnud\nEsimesest saidist Google'is-e-märkmed\n& quot; Eksperdi vastused\nÕPETAJA eNotes koolitaja | SERTIFITSEERITUD KOOLITAJA\nVenemaa oli ebakindlas olukorras, kui ta astus 1914. aastal esimesse maailmasõda, täpselt nagu oli see jaapanlaste poolt 1905. aastal alistatud. Alguses oli siiski lootust, et võidukas sõjategevus võib riigi kokku viia.\nParaku kannatasid venelased lahinguväljal võitude asemel tagasilööke. Kahe kaotusega 1914. aastal Tannenbergis ja Esimeses Masuuria järvede lahingus kaotas Venemaa 250 000 sõdurit, mis võrdub kahega. & quot\nEsimese maailmasõja ja Venemaa revolutsiooni kiirkontrolli vastused:\n1: Suurenevad pinged Euroopa riikide vahel\ndanil on õigus, sain 100% aitäh dan\nJuulikriis oli kuuajaline sündmuste ahelreaktsioon sündmustele, mis järgnesid Austria pärija ertshertsog Franz Ferdinandi atentaadile Sarajevos 28. juunil 1914. See algas Austria ultimaatumiga Serbiale ja lõppes Euroopa suurriikide sõjakuulutustega.\nJuulikriis oli täis sisemisi mõtisklusi ja debatte, diplomaatilisi nõuandeid ja positsioone, natsionalistlikku rinnapeksmist ja lõpuks sõjalist mobilisatsiooni ning sõjaähvardusi. Kuigi ajaloolastel on erinevad seisukohad selle kohta, kes ja mis juhtis kriisi, on üksmeel selles, et see kujutas endast diplomaatia lagunemist ja läbikukkumist.\nViin süüdistab Serbiat\nPolitsei- ja sõjaväevõimud arreteerisid ja kuulasid üle Franz Ferdinandi mõrvari Gavrilo Principi. Tema ja tema kaastöötajad tunnistasid, et nad on tegutsenud iseseisvalt, ilma Serbia valitsuse teadmata ja abita.\nPaljud Austria-Ungari keiserlikus režiimis otsustasid seda mitte uskuda. Nad arvasid tapmised Serbiale ja selle juhtidele. Isegi kui Serbia valitsus ei tellinud ega toetanud mõrvaplaani, olid nad kaasosalised selles, et nad ei suutnud ohjeldada nende piirides tegutsevaid natsionalistlikke ja terrorirühmitusi.\nAustria uurijad tõid välja kaudseid tõendeid, mis viitavad sellele, et osa rühmitusest oli saanud Serbia sõjaväeohvitseri koolituse. Samal ajal nägid Austria-Ungari keiserliku valitsuse militaristid vahejuhtumina võimalust tungida Serbiasse ja purustada selle mässulised elemendid.\nMõrvale järgnenud kuu pikkune periood sai nimeks "juulikriis". See meelitas ühel või teisel kujul enamikku Euroopa suuremaid poliitilisi juhte. Mõned püüdsid sõda vältida, samas kui teised tundusid põrglikult esimesi laske tulistades.\nAustraalia-Ungari ja Saksa diplomaadid arutasid koosviibimistel, mis võib juhtuda, kui Viin astub Serbia vastu karistusmeetmeid. Nende nimekirja tipus oli see, kuidas Venemaa võiks reageerida sõja korral serblaste vastu.\nKeiseri tühi tšekk\n5. juulil andis keiser Wilhelm II Viinile välja oma kuulsa tühja tšeki. Austria-Ungari võis tegutseda nii, nagu soovis, ja Saksamaa toetaks neid, kui Venemaa sekkub.\nEraviisiliselt soovisid keiser ja tema sõjaväeülem von Moltke sõda Venemaa ja Prantsusmaaga varem kui hiljem. Mõlemad uskusid, et Saksamaa on sõjaks paremini valmis kui kumbki. Nad tahtsid varakult lüüa, enne kui venelased ja prantslased said piisavalt mobiliseeruda.\nSelle tulemusena kutsus keiser oma Austria liitlasi tungivalt ja halastamatult Serbiaga toime. Ta ei uskunud, et venelased kuulutavad Austria-Ungarile sõja, kuid kui nad seda teeksid, vastaks Saksamaa sõjakuulutusega Peterburi vastu.\nPärast selle lepingu sõlmimist läksid Wilhelm ja mitmed Austria poliitikud puhkama. See oli tõenäoliselt tahtlik trikk, et viidata nende huvile kriisi vastu.\n23. juulil, neli nädalat pärast mõrva, sai Serbia valitsus Austria-Ungari ultimaatumi. See sisaldas 10 kindlalt sõnastatud nõuet ja serblaste kohustust nõustuda selle tingimustega 48 tunni jooksul.\nAustria-ungarlaste nõudmised Serbiale olid järgmised:\nAustria-vastase propaganda eest vastutavate Serbia väljaannete keelustamine.\nAustria-vastaste isikute kõrvaldamine Serbia sõjaväest, valitsusest ja avalikust teenistusest.\nSerbia õpetajate ja õppekava eemaldamine, mis oli soodustanud või õhutanud Austria-vastast tunnet.\nSerbia natsionalistliku rühmituse keelustamine ja laialisaatmine Narodna Odbrana ("Rahvakaitse").\nPiirangud piiriülese relvakaubanduse vastu ja korrumpeerunud piiriametnike tagandamine.\nSerbia ja Austria ühine uurimine mõrvaplaani kohta, mille viisid läbi Serbia ametnikud ning mis hõlmas Serbia tsiviilisikute ja sõjaväelaste uurimist ja ülekuulamist.\nWinston Churchill, kes vastutas Suurbritannia kuningliku mereväe eest, nimetas Austria ultimaatumit "kõige rumalamaks omalaadseks dokumendiks".\nUltimaatumi saades pöördus Serbia kohe vene keele nõustaja poole. St.\nSuurbritannia välisminister Sir Edward Gray sekkus, et vältida sõda. Gray soovitas vahenduskonverentsi kõigi rahvaste vahel, kes on kriisis osalised - kuid nii Berliin kui ka Viin lükkasid selle tagasi.\nSerbia vastas Austria ultimaatumile vahetult enne tähtaja möödumist.Ta allus enamikule nõudmistest, kuid lükkas tagasi punktis 6 nõutud Austria juhitud uurimise, väites, et see on nende suveräänsuse rikkumine. Nad kordasid, et nende valitsus ei andnud Principile ja teistele mõrvaritele moraalset ega materiaalset tuge.\nAustria suursaadik sai Serbia vastuse, luges selle korra läbi ja lahkus kohe Belgradist Viini. Austria-Ungari keiser Franz Joseph kuulutas pärast nõunike mõningast süvenemist 28. juulil, täpselt kuu aega pärast Franz Ferdinandi mõrva, Serbiale sõja.\nSee sõjakuulutus käivitas ahelreaktsiooni, mis tõmbas kiiresti ülejäänud Euroopasse. Sidudes nende liitudest - või täpsemalt nende juhtide pühendumusest nendele liitudele - tõmbus rahvas rahvuse järel sõja spiraali.\nVenemaa, Serbia kauaaegne kaitsja, mõistis Viini agressiooni hukka ja hakkas kohe oma vägesid mobiliseerima Austria-Ungari vastu. Augustil kuulutasid Saksamaa valitsejad Venemaale sõja.\nSchlieffeni plaan on aktiveeritud\nBerliin süütas ka kaitsme kauaoodatud Schlieffeni plaani, selle pikaajalise kava vältimiseks pikaajalise kahe rinde sõja vältimiseks, tungides Prantsusmaale läbi neutraalse Belgia ja Luksemburgi. See plaan aktiveeriti järgmisel päeval.\nSaksamaa sissetungi Belgiasse kutsus Suurbritannia kaasa. See omakorda viis selleni, et Briti võimude - Austraalia, Uus -Meremaa, Kanada, India ja Lõuna -Aafrika - valitsused kuulutasid Saksamaale sõja.\nAugusti lõpuks oli suurem osa Euroopast sõjas, kuigi mõned riigid (Šveits, Rootsi, Norra, Hispaania ja Holland) jäid kogu selle aja neutraalseks.\nNagu arvata võis, toimus Esimese maailmasõja esimene sõjategevus Serbias. Austria-Ungari väed ületasid juuli saagi hõivamiseks piiri.\nAgressoritel ei läinud aga nii hästi, kui nad olid oodanud, kuid tänu mõningasele kangekaelsele Serbia vastupanule, millele lisandusid nende kindralite eksimused.\nAugusti alguseks viisid Saksa väed ellu Schlieffeni plaani, samas kui teine Saksa kontingent idas tagas Tannenbergis põhjaliku võidu venelaste üle. Mujal oli esimesel kuul lahinguid vähe, sest enamik sõdivaid riike pani oma energia armee värbamisse, väljaõppesse, varustamisse ja mobiliseerimisse.\n"Rünnakukultus soodustas Saksa ja Austria ekspansionismi, mis viis 1914. aasta juuli kriisi ja sõjani. Sakslased eelistasid ilmselt status quot maailmasõjale kogu Entente vastu ja nad poleks 1914. aasta juuli kriisi õhutanud, kui oleksid teadnud, et sellest saab maailmasõda. Minu arvates tahtsid sakslased piiritletud kontinentaalset sõda Prantsusmaa ja Venemaa vastu ning paljud Saksa eliidi esindajad toetasid juulikuise kriisi õhutamist lootuses just sellist sõda esile kutsuda. Veelgi enam, Saksa juhid tunnistasid ja aktsepteerisid riski, et see võib kaasa tuua laiema sõja Suurbritannia ja Belgia vastu. ”\n1. Juulikriis oli kuu aega kestnud ultimaatumite, diplomaatilise suhtluse ja ähvarduste periood, mis kulmineerus I maailmasõja puhkemisega.\n2. See alustas ertshertsog Franz Ferdinandi mõrva 28. juunil 1914. Saksamaa õhutusel esitas Austria-Ungari Serbiale range ultimaatumi.\n3. Järgnes kuu aega kestev periood, mis hõlmas diplomaatilist nõustamist Euroopa riikide vahel, sealhulgas pakkumisi vahendamiseks ja lubadusi sõjaliseks toetuseks.\n4. Serblased aktsepteerisid enamikku, kuid mitte kõiki Austria-Ungari ultimaatumi tingimusi. Rahulolematuna ja Saksamaa toel kuulutas Viin Serbiale sõja.\n5. See ajendas Venemaad andma korralduse oma vägede mobiliseerimiseks, valmistudes võimalikuks sõjaks Austria-Ungari vastu. Saksamaa järgis eeskuju ja esitas sõjakuulutused juuli lõpus ja augusti alguses 1914.\nKuidas aitasid liidud kaasa Esimese maailmasõja puhkemisele?\nLiidud aitasid kaasa Esimese maailmasõja puhkemisele, sundides Euroopa suurriike sõtta minema, kui nende liitlased seda tegid. Kaks suurt liitu enne sõja puhkemist olid keskriigid, mis koosnesid Saksamaast ja Austria-Ungarist, ning Entente ehk liitlasriigid, mis koosnesid Suurbritanniast, Venemaast ja Prantsusmaast.\nSõjakaitsme süüdanud säde oli Austria ertshertsogi Franz Ferdinandi mõrv Sarajevos 28. juunil 1914. Palgamõrvar oli Serbia natsionalist, kes soovis Austria-Ungari lahkumist Balkanilt. Austria-Ungari saatis Serbia valitsusele ultimaatumi, mis lubas sõda, kui konkreetseid nõudmisi ei täideta. Venemaa oli aga lubanud serblasi kaitsta ja ähvardas kättemaksuga. Kui Austria 28. juulil 1914 Serbiasse tungis, alustas Saksa armee sõjaks mobiliseerimist, mis ajendas sama tegema ka Vene armeed. Eeldusel, et Austria-ungarlased hoolitsevad venelaste eest, kuulutas Saksamaa 3. augustil Prantsusmaale sõja, alustades pealetungi läbi Belgia, mis oli neutraalne riik. Tänu liidule Belgiaga astus Suurbritannia 7. augustil sõjasse sakslaste vastu. Euroopa suhete jõuvahekorra teooria tõttu vajalike keeruliste liitude tõttu puhkes sõja puhkemine mandri väikeses nurgas. kogu mandrit hõlmav tulekahju.\nVaata videot: La Primera Guerra Mundial en imágenes\nCopyright © ciwanekurd.net | 8 sündmust, mis viisid Esimese maailmasõja puhkemiseni...