TSOON 2 | 2007 by Teater NO99 - Issuu\nIntervjuu ﬁlmi “Tabamata ime” režissööridega Marianne Kõrver\nMis Andres Maimikul, Jaak Kilmil, Marko Raadil, Marianne Kõrveril, Arbo Tammiksaarel ja Rainer Sarnetil arus oli, kui nad vana tolmuse Vilde riiulilt võtsid ja kinolinale panid, selgub nüüd! Miks just Vilde ja “Tabamata ime”? Andres Maimik: Kui Jalakas käis välja mõtte, et peaks Krahliga ühist filmi tegema, siis põhiprobleemiks oli ühise teema leidmine. Igaühel meist olid taskud pungil kõikvõimalikest ideejuppidest, aga neid ei saanud ühiseks tervikuks siduda. No ja siis kaaluti läbi terve hulk kõikvõimalikke eesti autoreid. Ühe teose kohta krimpsutas üks nina ja teise kohta teine, kuni lõpuks jõuti igihalja Vildeni, mis sai omamoodi kompromissvariandiks. Õnneks on “Tabamata imes” omajagu aktuaalseid teemasid, mis ka tänapäeva kontekstis vastu kõlisevad. Jaotasime algselt näidendi stseenide kaupa omavahel ära, kes mingit osa hakkab lavastama. Kui ma algteksti lõpuks läbi lugesin, siis tõusis küll nutumaik kurku – nii palju sõnavohavust, nii palju teatraalsust, nii palju manerismi - täielik salongidraama. 200 lehekülge 4 vaatuses - Vildele justnagu oleks makstud sõna pealt. Mis kuradi filmi sellest saab üldse teha? Õnneks aga loobuti peagi stseenijaotusest ning igaühele anti vabad käed teksti tõlgendamisel. Jaak Kilmi: Igasuguseid ideid oli. Algas sellest, et kuskil tiirles idee, et võiks teha lühifilmide kasseti, st erinevad lühifilmid, mida ei seo mitte miski peale selle, et neid esitatakse koos. Istusime Krahli baaris, igal ühel oma ettekujutus ja siis tuligi see mõte, et peaks mingi kirjandusteose ligi võtma. “Ekke Moor”? “Tõde ja õigus”? Tore, kui oleks vana ja tolmunud, mis esitaks väljakutse uuele nägemusele. Vilde “Tabamata ime” oli üks variantidest. Ühtaegu kopitanud ja teisalt kaasaegne teema. Välismaise tunnustuse otsimine on eesti kultuurile ja meediale vist alati oluliseks probleemiks olnud. Otsustasime, et ainukeseks piiranguks jääb Vilde loo moraal. Et see oleks Eduard Vilde krestomaatilise teksti vaba tõlgendus. Et igal režissööril on tema lühifilmi piires vabad käed nii sisulises kui vormilises mõttes. Marko Raat: Mäletan, et oli vaja leida otsetee teatrist filmi. Kuna ühe materjali sobitamine kõigile on nagunii natuke vägivaldne tegevus, siis otsisime eelkõige kooli ja kultuuri kohustusliku kirjanduse nimekirjast mõnda sellist, mida tasuks uuesti meelde tuletada. Loopisime kohalike klassikute nimesid ja teoseid, kuni “Tabamata ime” kõige rohkem segama jäi. Tundus huvitav, seda enam, et ma polnud lugenud. Aga seda ma ei julgenud kohe öelda. Mis sind “Tabamata ime” puhul kõige rohkem erutas? Millest su ﬁlm räägib? Andres Maimik: Ma valetaks, kui hakkaks rääkima intellektuaalsest erutusest või loomingulisest väljakutsest. Kuna olen suhteliselt antiintellektuaalne režissöör, siis ma ei püüdnudki tabada ajatuid teemasid ja üldinimlikke momente, ei nimetut igatsust ega magusat valu. Võib-olla johtub see dokumentalisti taustast, aga enim käivitavad mind elulised aspektid; see, mis on silmaga näha ja käega kombitav. Elik kogemuslik materjal, mida ma ise olen läbi elanud või mida teised on vahendanud. Võtsin aluseks vana hea žanri – film filmirahvast ning ristasin selle pseudodokumentaali väljendusvahenditega. Pooled kõrvalosalistest mängivad iseennast ja mitmed mängivad mõnda teist tegelikult eksisteerivat isikut. Täpsemalt on tegemist ühe persekukkunud filmi persekukkunud esilinastusega, kus kõik üritavad halva mängu juures head nägu teha, kuni see skisofreenne silmakirjalikkus muutub Leo Saalepile (kes minu episoodis on noor lootustandev filmirežissöör) endalegi talumatuks. Nagu see eesti (kino)värk käib – kõik siin kõiki tunnevad ja üksteist sarjavad. Ei mingit universaalsust, puhas lokaalne värk.\nMarko Raat: Minu “Tabamata ime” räägib lihtsast kauboist, kes sattus kunsti libedale jääle ja igatseb nüüd tagasi endise kõrtsipianisti elu järele. Lugesin näidendi läbi ja sain aru, et ega Vilde hetkel päris minu teema ja veregrupp ei ole. Aga midagi selles vanamoodsalt lobisevas ja vohavas tekstis oli. Üsna pea sain ka aru, et midagi sisuliselt väga uut ja ootamatut ma kunstniku ja publiku vahelise suhte kohta ei oska öelda. Nii et seda osa näidendi satiirist või romantilisest alltekstist ma endale baasiks võtta ei saa. Jäävad suhted kolmnurgas ja barokne tekst.\nveel Vaino Vahing sama konfliktne. “Tabamata ime” räägib kunstnikust ja kunstiseltskonna ning -tööstuse vastuoludest. Kumb kumba ära kasutab? Rooska saavad mõlemad pooled, sest eks ole ju kokkulepped kunstniku ja tööstuse vahel vastastikused. Kuigi näidendi lõppedes näeme, et panused pole võrdsed. Lõpuks on ikka kunstnik see, kes oma naha turule toob ja selle eest vastutab.\nJa ülejäänu tuli iseenesest. Mind oli juba pikemat aega painanud Bachi muusika. Ja Vilde tekst on puhas barokk: liialdav, täis tundeseisundeid ja meeleliigutuste otsekirjeldusi, ebaloomulik, kummaline, ekstsentriline, puhas meeleline ilu.\nMarko Raat: Ei ole. Aga mina jäin üsna tekstitruuks. Tundus huvitav kuulata ühe sama asja ütlemist eri moel. Sain tänu Vilde dialoogivariatsioonidele Bachi fuugadega veel paremaks sõbraks. Ehk siis Suumani Sassi vabalt tsiteerides: “Kuna mul midagi öelda ei olnud, siis ma oma peamiselt luuletasin…”\nJa Vilde on ka täielik polüfoonia: Kõik hääled on võrdsed ja ajavad erinevate meloodiatena samal ajal oma asja. Vesterni keskkonna lisamine Bachile tuli juba väga loogiliselt. Von Krahli baar on kui valmis saloon. (Kuna me leppisime alguses eriti ahistavates ja dogmaatilistes tingimustes kokku nii, et ka filmimine peaks piirnema Von Krahli majaga. Aga lõpuks olime vist ainult Arbo ja mina, kes seda järgisid.) Ja kui oli otsustatud, et tuleb vestern, siis oli selge, et ega teistesse Tallinna restoranidesse me ilmselt hobusega sisse ei saaks. Jaak Kilmi: Leo Saalepi väidetav rahvusvaheline läbimurre on kujundanud temast siinse kultuuriüldsuse silmis kauaoodatud eesti kultuuri päästeingli. Leo Saalepi esitlemine kohalikule kultuuriüldsusele on üsna ilmekas episood Vilde näidendist, ehk siis kohaliku kauaoodatud kultuuriheerose imetlev vastuvõtt. Samasugused tüübid sama mõtteviisiga innustuvad samasugustest Leodest ka praegu. Hoolimata Vilde arhailisest keelepruugist on isegi nende jutt sama. Teisalt erutas mind mõte, et kuidas nii vohavast ja pealtnäha ebaatraktiivsest episoodist võiks teha naljaka filmi. Et kuidas selline situatsioon näeks välja tänapäeval. See oli rohkem nagu väljakutse. Minu loo tegevuspaigaks on fotostuudio, kus seltskonnaajakirja jaoks pildistatakse Eestisse naasnud tuntud pianisti Leo Saalepit, kes poseerib romantilise aktina kontsertklaveril. Ent ühel hetkel sekkuvad sündmuste kulgu varjud minevikust ja asi võtab ootamatu pöörde. Marianne Kõrver: Mind huvitas geeniuseks olemise võimalikkus laiemas mõttes, Marcus Aureliuse igahaljas mõte - kui tahad kuulsaks saada, siis mõtle, KES on need inimesed, ke lle silmis tahad kuulsaks saada, ja MILLISED nad on. Geenius on ju ikkagi kellegi teise, tõenäoliselt mõne “arvamusliidri” ja tema jüngrite subjektiivne hinnang. Kuidas geeniused sünnivad, mis peab selleks tegema, et geeniuseks saada, ja mida kindlasti teha ei tohi, et geeniusestaatust säilitada - neid teemasid peaks minu film puudutama.\nKui oluline oli ﬁlmi tegemise puhul truuksjäämine autori algmaterjalile?\nJaak Kilmi: Minu filmi (kaas)stsenaristiks oli Urmas Vadi. Me koos genereerisime minu algse idee põhjal selle loo, mis on praeguse filmi aluseks. Kogu dialooginduse ja tegelaste psühholoogilised sügavused ja madalused ja muu jätsin puhtalt tema kirjutada. Minu teada jättis ta Vildest üks-üheselt sisse vaid ühe repliigi. Lugu ise on muidugi Vilde “Tabamata ime”. Sisuliselt üsna täpselt järgitud, samas suure tõlgendusvabadusega. Näiteks kui Vildel on Leo Saalep muutunud psüühiliselt inimvareks, et mitte öelda zombieks, siis meil muutub ta ka füüsiliselt. Arbo Tammiksaar: Oluline oli vaid teema, mitte algupäranditruudus. Marianne Kõrver: Stsenaariumis oli mul kogu Saalepi naisliin autoritruult kirjas. Veidi arhailisest kõnepruugist hoolimata on tegu väga kaasaegselt mõtestatud tekstiga. Ei näinud põhjust seda ise hakata ümber kirjutama. Montaažis selgus tõsiasi, et kogu naisliin hägustab filmi põhiideed ning sündis otsus kogu see Vilde-värk viimse lauseni välja visata. Andres Maimik: Vilde algtekstist on alles vaid tegelaste nimed. Rainer Sarnet: Olulised olid mõned Vilde konkreetsed laused, näiteks: “Me oleme metsinimesed. Kultuurikliima pureb selliseid kõige õelamini.” Kas teatris ﬁlmi lavastamine erineb kuidagi tavalisest ﬁlmitegemisest? Marko Raat: Võib-olla tõesti. Kui selle all mõelda seda, et teatris on näitetrupp ja püsiv meeskond kogu aeg olemas. Erinevalt nn “tavalisest” filmitegemisest, kus kogu kooslus saab reeglina alles protsessis kokku. Aga põhimõtteliselt peaks nagunii iga filmi või teatrilavastuse tegemine olema kõigest eelnevast erinev ja eriline kogemus.\nAndres Maimik: Ei oskagi öelda. Oma nimekate kaasrežissööridega võrreldes olen ma täielik algaja mängufilmilavastaja ning sellest johtuvalt puudub Minu film viib Vilde kunstnikudilemma performancekunsti korralik võrdlusmaterjal. Võib-olla oli produktsioon maailma. Ma ei ole kunagi eriti aru saanud sellistest väiksem ja kodusem. Ja finantsiliste probleemide tõttu kultuurikriitikas levinud mõistetest nagu “piiride ka liiga forsseeritud ajagraafikuga. Seda, et raha põle, on ületamine” või “lõpuni minek”. Mida see tähendab? Mida muidugi üldine eesti filmi jama. Aga samas oli entusiasmi selleks tegema peab? Mis piiridest üldse räägitakse? rohkem. Ja kui Krahli näitlejatega on saavutatud hea Kus see lõpp on? Kas see tähendaks šokeerimist? Kas kontakt, siis võtteplats säriseb loomingulisest õhinast tänapäeva kultuuritarbijat on üldse võimalik millegagi ning improvisatsioonilustist. Mitte keegi ei loiva kaamera šokeerida? Minu film ei tohiks küll kedagi šokeerida, aga ette eesmärgiga teha käbens oma zajoob ära, et vähemalt pakub performancekunstnik Leo Saalep välja pääseda kiiremini õhtale. omapoolse versiooni “lõpuni minemisest”. Arbo Tammiksaar: Mind erutas Vilde mehelik sarm, tema kirjutise varjamatu seksuaalsus, isegi pornograafilisus. Üksteisele tahakeeramine. Rainer Sarnet: Vilde on kriitiline realist. Dramaturgina on ta strindberglikult terav. Eesti dramaturgiast on vahest\nJaak Kilmi: Ma näen oma filmi ikkagi eraldi lühifilmina, kuigi tegevus toimub ühes ruumis ning koha ja aja ühtsus on kah loosse sisse kirjutatud. Selles mõttes on ta teaterlik. Ent protsessi ja mahu poolest ei näe ma erinevust mistahes lühifilmi tootmisest.\nArbo Tammiksaar: Ei tea.\nilmvõimatu, ent suuremas jaos õnnestus meil karakterid nõnda ümber konstrueerida, et tegelaste omavaheline Kas ﬁlmi tegemisele seatud piirangud (samade suhtekolmnurk leiaks uusi ja paradoksaalseid näitlejate kasutamine, piiratud tehnilised võimalused) avaldumisvorme. Palju aitas sellele kaasa ka kunstnik ahistasid sinu režissöörigeeniust või tekitasid Reet Ausi oivaline kostüümivalik. kokkuvõttes mingi uue kvaliteedi? Jaak Kilmi: Kuigi me tegime ühte ja sama filmi, ei Marko Raat: Kipun halvad asjad unustama. Ei mäleta. arvestanud me üksteise asjadega. Tegemist on kuue Küllap piirangud ikka rohkem inspireerisid, kui ahistasid. režissööri tõlgendusega Ed. Vilde “Tabamata imest”, Ainult öövõtteid küll kellelegi ei soovita, tagurpidi täpselt nii nagu keegi materjalile lähenemisel vajalikuks päevarežiim ei toimi reaalsuses. (Kuna filmisime töötavas pidas. Algmaterjalile truuks jäämine oli mulle ikka tähtis. baar-restoranis, siis algasid meie võtted kell üks öösel.) Nii kokkuleppeliselt kui ka piirangu mõttes. Vana tõde, See on enesepettus, et inimesed siis päeval ei tee et piirangud toidavad fantaasiat. Väga mänguline oli midagi ja ainult magavad. mõelda, kuidas üks või teine Vilde eelmise sajandi alguse tegelane või näiteks keskkond võiks väljenduda Andres Maimik: Juba Dogma manifest kutsuti praegusel ajal ja et oleks lahe ka. Kuigi ega see vana ellu selleks, et piirangute abil avada meel uueks Vilde ei piiranud ju tegelikult. Kuigi vormiliselt puhas inspiratsiooniks. Ehk kõik mis ei tapa, teeb meid õudus ja peavalu, on “Tabamata imel” tugev lugu, hea sensitiivsemaks. Sellest ma vist juba rääkisin, kuidas dramaturgiaga, nii et ikkagi pigem inspireeriv. esialgu tegi Vilde teatrile kirjutatud baastekst nõutuks. Aga kui see jama sai ületet, siis läks nigu lepse reega Marianne Kõrver: Pean tehnilistest piirangutest mööda kruavi äärt. Väike probleem oli sellega, et rääkides au andma Rein Marani pädevale õppetööle näitlejad olid eelnevalt oma tegelaskujude peale filmikoolis, kus esimese kursuse tudengitele õpetatakse kinnistatud. Kuna ma filmisin oma jao viimasena, vaeste inimeste moodi filmi tegema. Seda küll siis mõtlesin, et vangerdused näitlejate ning nende loosungi all, et nii tehaksegi filme. Tol hetkel ei osanud kehastatavate rollide vahel väldivad type-castingu sellest piisavalt lugu pidada, aga salli-, liivakoti- ja stampe ning toovad uusi ootamatuid vaatenurki. ratastoolitehnika detailne tundmine ja leidlikkus uute Põhiosas sain oma tahtmise. Ja selle üle on mul väga sarnaste vaeseinimesetehnikate arendamisel on siiski hea meel, et Leo Saalepit jäi mängima Taavi, mitte ilmselt kasuks tulnud. Ma kasutasin näiteks isetehtud Juhan, nagu ma algselt olin planeerinud. Mõlemad relsse, mis “Eesti balladidel” näitlejaid ühest lava otsast on praeguses rollijaotuses täielikud kompvekid. Ja teise sõidutas. Aga kui kaamera stabiilselt liigub, siis ma viimasena pidin silmas pidama, et ei tekiks ülejäänud viie usun, et vaatajal on sügavalt ükskõik, kas see kaader episoodiga liiga palju kordusi. Täielikult vältida neid on on üles filmitud Panther Evolutioniga või sallitehnikas.\nSee ei tähenda loomulikult seda, et ma ei hinda tehnilist kvaliteeti või et mul oleks midagi professionaalse filmitehnika kasutamise vastu, aga alternatiivse filmitegemise võimaluse olemasolu peab olema elementaarne. Sellistel võtetel on oluliselt tugevam loominguline energia nii võttegrupil kui näitlejatel – kõik on vabatahtlikult tulnud võtteplatsile ainult sellel eesmärgil, et sünniks võimalikult hea film. Arbo Tammiksaar: Piirangud olid seotud eelkõige teiste režissööridega. Tohutu aeg kulus kooskõlastamiseks ning nagu selgus hiljem, ei täidetud neid kokkuleppeid niikuinii. Minu tehtu jaoks osutus see otsustava tähtsusega asjaoluks – filmitud lõigud pidi hiljem monteeritama üheks tervikfilmiks, kuid tegelikkuses ei vaevunud keegi teine sellest põhimõttest kinni pidama. Seega on need irdsetena mõjuvad stseenid vaid osa kujuteldavast tervikust. Sellistena neid võtkegi. Rainer Sarnet: Ega uus kvaliteet eelarvest väga palju ei sõltugi. Vaese filmi voorusest on palju räägitud, mobiilsus, väiksem kramp ja vastutus. Kõik tegijad on vabatahlikult sellega nõustunud ja südamega asja juures. Tegelikult pole aga sugugi vähem õilsam filmi ka suurema raha eest teha. Odava filmi ideoloogiat ei tohiks demagoogiliselt ära kasutada. Nagu öeldakse: “Kiida lolli, loll poeb ka nahast välja”.\nIntervjuu ﬁlmi “Tabamata ime” režissööridega. Marianne Kõrver Rahvuse säilimiseks on vaja hullumeelset ideed. Vestlus Kalev Katusega Eestis võimul thatcheristid ja populistid. Milles küsimus? Kolime Berliini! Erki Laur Tsooni Tüdruk. Anni Kuidas edasi? Vestlus Andrei Hvostoviga Avant-garde on ajalugu. Meie ei ole. Juhan Ulfsaki vestlus Veit Spengleriga Jacques Tati “Playtime” on satiir modernistliku ühiskonna transparentsete ideaalide üle. “Playtime” on kaasaegne muinasjutt. Andres Lõo Armasta kõike sa. Ernst Enno\nTSOONi annavad välja teater NO99, Von Krahli Teater, Kanuti Gildi SAAL ja NYYD Ensemble. NO99 on asutatud 2004. aastal. Teater on välja toonud kümmekond uuslavastust, mille seas on lood kangelastest, sõjast, armastusest, võimust, sõprusest jne. Teatri kunstiline juht on Tiit Ojasoo, peakunstnik Ene-Liis Semper. Trupis on kümme näitlejat: Tambet Tuisk, Gert Raudsep, Kristjan Sarv, Mirtel Pohla, Jaak Prints, Andres Mähar, Sergo Vares, Rasmus Kaljujärv, Inga Salurand ja Risto Kübar. Teater asub Tallinnas aadressil Sakala 3. Teatri koduleht on www.no99.ee. Von Krahli Teater on asutatud 1992. aastal, olles esimene järjepidevalt kaasaegseid lähenemisi pakkuv teater Eestis. Tänaseks on välja toodud mitukümmend lavastust, kus tõlgendatakse nii rahvusvahelist kui eesti klassikat, aga ka kaasaegseid oopereid jne. Teatri kunstiline juht on Peeter Jalakas, truppi kuuluvad Taavi Eelmaa, Juhan Ulfsak, Riina Maidre, Liina Vahtrik, Erki Laur ja Tiina Tauraite. Teater asub Tallinnas aadressil Rataskaevu 10, koduleht on www.vonkrahl.ee. Kanuti Gildi SAAL on asutatud 2002. aastal. SAALis toimuvad kaasaegse tantsu etendused, kus astuvad üles nii siinsed kui välismaised autorid. Samuti korraldab SAAL erinevaid kaasaegsele tantsule (ja ka nt performance’ile) pühendatud festivale. SAALi teatrijuht on Priit Raud, SAAL asub Tallinnas aadressil Pikk 20, koduleht on www.saal.ee. NYYD Ensemble’i esimene kontsert toimus 1993. aastal. See on uue muusika ansambel, milles mängivad riigi parimad noored instrumentalistid. Kavva kuulub peamiselt 20. sajandi muusika, osaletakse ka muusikateatriprojektides. Tihe side on ansamblil Eesti kaasaegsete heliloojatega, kellelt tellitakse uusteoseid. NYYD Ensemble’i kunstiline juht on Olari Elts, koduleht asub aadressil www.nyyd.ee. TSOON Toimetajad: Eero Epner, Juhan Ulfsak, Priit Raud, Siiri Siimer Kujundaja: Martin Pedanik Fotod: Erki Laur (kaas, lk 14), Inga Salurand (lk 6/7 - lavastus ГЕП) ISSN 1736-5260\nRahvuse säilimiseks on Vestlus Kalev Katusega\nMilline on rahvastiku juurdekasvu või säilimise üldised mudelid? Ja milliste meetmetega on võimalik rahvaarvu alles hoida ja kasvatada? Kusagil 19. sajandi keskpaigas saab alguse demograafiline üleminek. Peamiselt Euroopas asunud riigid või eurooplastega asustatud maad olid siin esimesed (välja jättes Prantsusmaad, kus see algas varem). Teised rahvad teevad demograafilises arengus läbi täpselt samasuguse tsükli, aga kuni 200-aastase ajanihkega. Euroopas juhtus nii, et sündimus langes kümnekonnas riigis enne Teist maailmasõda alla taastetasandi, kuid sellele järgnes korraks beebibuum. Kusagil 60ndatel jääb sündimus juba süstemaatiliselt alla taastetasandi ning täna on Euroopas üks riik teise järel alla taasetasandi. See tähendab aga seda, et lapsi pole enam piisavalt, et rahvaarv säiliks. Näiliselt püsib rahvaarv siiski kõrge veel 60-70 aastat peale sündimuse langust, kuid seda juba vanade inimeste arvelt. Püüd laste arvu tõsta või taastetasandit saavutada on Euroopas suhteliselt pikk katsetuste seeria, umbes 50 aastat, ning isegi valitsused on aru saanud, et lihtsakoelised meetmed (maksame raha, ehitame kortereid jms) ei toimi. Muuseas, Eestis on sündimus viimasel ajal küll umbes kaks ja pool aastat tõusnud, aga see pole tingitud emapalgast või muudest majanduslikest meetmetest, vaid see on struktuurne nihe, mis kestab veel umbes poolteist aastat, mitte kauem – see on selge. Euroopas on seega erinevaid meetmeid proovitud ja on selge, et rahaga ei saa. Nii ongi üldine seisukoht ka teaduses, et vajatakse hullumeelset ideed. Me peame mingit suhteliselt olulist ühiskonna alustala nihutama. Mida täpselt, pole teada – kuidas ühiskond vastu võtab, pole selge, aga on vaja. Ei ole muidugi tõenäoline, et lahenduse leiavad kõik rahvad üheaegselt. Need, kes leiavad, on teistest järgmistel sajanditel hoopis edukamad, ja need, kes ei leia, on õnnetumad, võib-olla surevad isegi välja. Uus rahvaste ülesrivistumine toimub aga kindlasti – see on selge. Miks praegu siis sündimus kasvab? Praegu on sünnitusealisi naisi väga palju. Aga nad on naised, kes pärinevad 22-25 000listest põlvkondadest.\nSündivus langes 1998. aastal 12 000ni millegagi. Kui s e e põlvkond jõuab sünnitusikka, siis on neid kaks korda vähem kui praegu sünnitavaid naisi. Sündimuse küsimused ei ole reguleeritud seega materiaalsete asjade poolt, vaid nihete poolt mentaliteedis. Kas langus on paratamatu? Demograafiline üleminek viib struktuurile, kus rahvaarv enam ei kasva ning aeg, mil eestlaste arv ainult kasvas, ei tule enam eal. Ent see ei tähenda, et ta peaks väga palju vähenema. Praegu on Eestis sündimus umbes säärane, et põlvkonna jooksul kaotab rahvas kaotab kolmandiku. See on päris kindlasti liiga palju ja pikalt ei saa nii olla. Muide, 1990ndate alguses helistas mulle üks toonane Rahvarinde aktivist ja ütles, et demograafide ülesanne on öelda, kuidas oleks eestlasi kaks miljonit ja võimalikult kiiresti. Ma siis arvutasin välja, kui palju lapsi peab igal naisel olema ja kandsin ette. Alustasin: “Kui 25 aasta jooksul...”, aga juba katkestati: “Ei, see on liiga pikk aeg”. Ma siiski jätkasin: “...siis need arvutused näitavad, et igal naisel peaks sündima 15 last, aga kui 50 aasta pärast, siis kuus või seitse.” Ehk teisisõnu – rohkem kui iial keskmiselt on sündinud lapsi. Toru visati ära. Ent kui küsida, mida siis ikkagi tuleks ühiskonnas teha, siis enamik teadlasi ütleb, et viga on ühiskonnas endas. Viga on selles, et inimese elu on 70-80 aastat, aga ühiskondlik struktuur on nii ehitatud, et pidevalt tungivad peale hetkelised väärtused: tehke täna nii ja homme naa. Kõik, mis väärtustab lühiajalist, vastandub rahvastikule. Kui sa lapse saad, siis annad talle 20 aastat. Kui sa näed, et ühiskond ei mõtlegi 20 aastat stabiilne olla, vaid piirdub nelja aastaga ja mõttega, et “küll me siis neile valimistel ära teeme”, siis ei saa sa enam loota ühtse struktuuri püsimisele ja pead võtma vastutuse enda peale. Eile oli vist uudis, et Tartus pannakse kool kinni – säärased näited. Ajakirjanduse peegeldus oli muidugi nii, et küsimus on ärimeeste-vaheline, jättes kahe silma alt välja teise poole ehk laste poole. Ühiskond on ehitatud lühemaajalise tsükli peale ja see segab. Selleks, et rahvastiku areng ja taaste oleks normaalne, peavad ühiskonna teised valdkonnad esimese võimalusena võtma pikema tsükli peale. ÜRO teeb rahvastikuprognoose 50 aasta peale, soovitades teha ka\nmajandusprognoosid nii pika aja peale. Mõnel riigil tõesti nii on, aga Eestis on koguni arvud (mitte prognoos) nelja aasta peale. Ma saan aru, et nii on palju raskem, aga see mõte... Kui me tahame rahvastiku arengut korda teha, siis enim segab ühiskonna igapäevane korraldus. Majandus on ju niikuinii loomupäraselt tsükliline. Selle asemel, et seda natuke loomupärasemalt pikema tsükli peale teha, tehakse veel lühemaks. Kes peaks muutuse algatama? Poliitikud, ajakirjandus, arvamusliidrid? Eesti poliitikutest on see jutt üsna kaugel, sest säärane mõte välistab mängu, vastused on konkreetsed ja poliitikud solvuvad. Seda ma julgen kinnitada. Ma olen näinud, kuidas paljude silmad tuhmuvad, kui neile öelda, et rahvastiku arengus ei juhtu nelja aastaga midagi. Eesti jaoks on see päris uus maailm, kuid mujal on siiski meetmeid poliitilisel tasandil läbi viidud. Näiteks Prantsusmaa. Kõik tema naabrid on madalama sündimusega ning prantslased põhjendavad seda teadlike tegudega. Neil on näiteks rahvastikukomisjon, kus on eesotsas vabariigi president ja aseesimeheks rahvastikuinstituudi direktor. Nemad lasevad kõik tähtsamad otsused komisjonist läbi, seal tehakse rahvastikuaudit. Kui ühe või teise küsimuse puhul tuleb välja, et ühtmoodi otsus on rahvastiku arengule soodsam kui mõni teine otsus, siis otsustatakse demograafilise viisi kasuks. Ma küsisin kord direktori käest, kes oli seal olnud 20 aastat olnud, et mitu korda on olnud nii, et sa tuled ekspertiisidega ja arutluse tulemusel selgub, et rahaline või mõni muu eesmärk on tähtsam. Ta hakkas naerma ja ütles, et meil tahavad ministrid ka järgmine kord saada valituks, nii ei ole juhtunud kordagi. Mitte kordagi. Pikaajalise töö tulemus on see, et nad on taastearvule suhteliselt lähedal. Kas Eestis on mingid mentaliteedi erijooned? Sündimus on siin tegelikult Euroopa keskmine. Muide, on rahvus, kelle puhul on täheldatud ainukestena Euroopas seda efekti, et kui ideaalne laste arv (kui küsitakse, mitut last soovitaks, kui kõik oleks soovi järgi) on üldiselt võrreldav ja see on alati üle kahe olnud, siis nende puhul see arv on langenud alla 2 (1,9) ja see on äratanud suurt tähelepanu, küsitakse, kas see tähendab pöördumatut\nvaja hullumeelset ideed\nmentaliteedinihet. Tegemist on sakslastega. Seda nähakse siiski väga tõsise ohuna, seda mõttemuutust on juba peaaegu võimatu pöörata. Kas Euroopas on vahe põlisrahvaste ja immigrantide sündimuse vahel? Kas Eestis on laste saamise käitumine erinev venelaste ja eestlaste vahel? Ikka on. See eristamine on igal pool. Kõik sõltub sellest, kui palju erineb sissesõitnute demograafiline areng põlisrahva omast. Väga jämedalt öeldes on immigrantide sündimus alati veidi madalam kui nende emamaal – immigratsioon vähendab sündimust alati. Ent kuhu nad tulevad, selles kontekstis võib see teisiti tunduda. Eesti kontekstis oli 1950ndatel immigrantide sündimus kõrge, 1960ndatel olukord võrdsustus. Kümnendi lõpul toimus omalaadne krõks, kus eestlaste sündimus tõusis üle taastetasandi ja rahvus oli 15-20 aastat kõige olulisem tunnus. See, kas elati maal või linnas, kas oldi kõrgharidusega või ilma, see ei mänginud sel ajal nii suurt rolli kui rahvuslik kuuluvus. 1980ndatel hakkas nii Venemaal, Ukrainas kui ka siiasõitnutel sündimus taas tõusma ja jõudis eestlastega ühele tasemele. Aga Eestis on nähtus, mida esineb rohkem kui Lääne-Euroopas ja see on see, et immigrantide lapsed säilitavad oma vanemate regiooni sündimuse ning arenguloogika. Eestis läheb venelaste sündimus nii nagu Venemaal. Kas ajaloost on teada ka näidet, et kui rahvus on jõudnud kriitiliste piirideni, siis hakkab toimuma poolmüstiline iseregulatsioon? Ilmselt mõtlevad mitmed eestlased, et praegu on meid piisavalt ning kui tõesti jääb väheks, küll siis sünnib juurde. Reeglina on siis juba hilja. Kui langus on väga kiire, siis see ei tähenda mitte seda, et arv on väga suur, vaid seda, et kui meie suhteliselt väikesed põlvkonnad, mis on viimaste aastate jooksul sündinud – kaksteist ja pool tuhat aastas – jõuavad keskikka ning neil endil on sama palju lapsi kui nende vanematel, siis tähendab see, et neil on lapsi kokku seitse tuhat. Ja neil omakorda kolm ja pool tuhat. Ja nii edasi. Mõni aeg tagasi oli poliitikute seas jutt, et “ikka on välja tuldud”, tuues näiteks Põhjasõja. Jämedalt oli enne Põhjasõda 400 000 inimest, peale sõda ja katku jäi järgi 150 000. Peaaegu kolmekordne vähenemine,\naga sajandi lõpuks oli jälle umbes 400 000 – taastus ära. Ent ma vaatasin kord, kui palju oli sünnitusealisi naisi ning tuli välja, et neid oli sama palju, kui on Eestis viie aasta pärast! Kui on mingi kriis (sõda, nälg), siis surevad esimestena kõige nõrgemad ehk toona lapsed, keda siis oli umbes pool, ning vanurid. Alles jäid ainult “täisverelised” mehed ja naised. Ent kui tänapäeval see langus toimub, siis struktuur on selline, et pooled on pensioniealised ja nemad ei saa kindlasti lapsi. Seetõttu on arv petlik, struktuur on olulisem. Üks Eesti erijooni olevat Teie sõnul see, et 1970ndate põlvkond on eriliselt küüniline. Sündimuse langus toimus 1990ndatel ju väga kiiresti, peaaegu kaks korda. See aga ei tähendanud, et terve ühiskond muutus, vaid käitumist muutsid eelkõige need, kes 1990ndatel sünnitasid ehk siis 1970ndate põlvkond. Ja see oli ette teada, et see põlvkond on teistmoodi. Ta on kirjeldatav mitut viisi, aga ma mäletan, et 80ndate keskel, kui nad olid alles väikesed ja koolis, oli juba aru saada, et nad on teistmoodi. Olen paar korda viidanud ühele konverentsile 1987. aastal, mille jaoks tegin sündimuse prognoosi seitsme eri mudeli järgi ning kõik seitse varianti näitasid, et sündimus hakkab langema. Tegelik kiirus oli veidi kiirem, aga peapõhjus oli just 1970ndate põlvkonnas. Võib öelda, et sealt tuleb rohkem kurjategijaid kui iial varem Eestis mõnest põlvkonnast, aga samal ajal ka hästi asjalikke inimesi. Diferentsiatsioon on suur. Seda võib mitut moodi seletada, kuid üks võimalus on öelda, et see oli põlvkond, mis sai endale esimesed Nõukogude koolitusega õpetajad. Eestis säilis vabariigiaegne koolisüsteem 1960ndateni, siis hakkasid omaaegsed õpetajad või seal süsteemis hariduse saanud pensionile minema ja uued õpetajad tulid niimoodi, et kes mujale ei kõlvanud, saadeti õpetajaks. Aga see on muidugi spekulatsioon.\n1970ndate põlvkond on raha suhtes kuidagi tundlikum. Uues põlvkonnas ei tundu nii olevat, ka põlvkonnasisest eristumist on vähem. Kui pessimistlik või optimistlik Te ise eestlaste tuleviku osas olete? Oh, see on täpselt arvutatav. Suuremas plaanis: ma arvan kahte asja. Niimoodi ilmselt ei ole, et inimkonda on sisse kavandatud iseenese hukk. Rahvaarvu vähenemine Euroopas on samas kindel, siin ei ole midagi rääkida, see juhtub igal pool, Albaania kaasa arvatud. Aga kui me 12 miljardi pealt läheme tagasi 1 miljardi peale, siis see ei tähenda hukku, ning ma ei arva, et rahvaarv väheneks ja jääkski vähenema kuni nullini. Küll aga arvan ma rahvastikuteadlasena, et arvestatav hulk rahvaid kaob. Ja need on rahvad, kes ei suuda või ei taha oma ühiskonnakorraldust muuta. Need muutused peavad olema suhteliselt tugevad. Muutused ei tule mitte niivõrd rahvastiku arengust, kuivõrd majandusest. Majanduse areng on kogu aeg läinud niimoodi, et kui sa teed midagi hästi, tahad sa ka rohkem teha – kui kasum on suur, siis oledki parem. See aga lõpeb. Homne majandus ei saa keskenduda rohkemale. Rohkemat ei ole ju vaja, sest inimeste arv väheneb. Sa ei saa ju tomateid kaks korda rohkem süüa. Sa võid saapaid iga päev vahetada, aga kui iga poole päeva tagant seda tegema pead, siis läheb jamaks. Majanduse alused peavad olema tulevikus teistsugused. Need, kellel läheb edukalt, need ei tahagi rohkem toota. Riigi sekkumine peab majandusse olema järjest suurem, sest kui mõni hull tahab rohkem toota, tuleb ta peatada. Siin tulevad suured muudatused. Kas Ansipi jutt, et inimareng on eespool majandusarengut ning hoopis majandus tuleks järgi võtta, on demagoogia?\nKas oskate öelda, kuidas praeguse keskkoolilõpetajad käituma hakkavad?\nSee on muidugi demagoogia. Indeksit, millele Ansip viitab, teadlased ei kasuta, eriti Euroopa riikide kohta. See, et meie poliitikud seda kasutavad... noh, igasugu asju võib kasutada. Sündimust see ei suurenda.\nSee on üks teine seltskond küll, jah. Kui ma 1970ndate kohta ütlesin, et “küüniline”, siis võib-olla polnud see päris täpne. Üllataval kombel on see väga marksistlik põlvkond. Kõike mõõdetakse rahas, ükskõik, kas negatiivselt või positiivselt. Puhtalt kommunistlikud ideed.\nEestis võimul thatcheristid ja populistid. Milles küsimus? Kolime Berliini! Erki Laur\nAlustuseks – see kirjutis ei ole üleskutse kukutada kuninganna Londonit tema pealinnatroonilt. God save the popculture & Britannia nüüd ja igavesti! Tahan hoopis kutsuda üles kohalikku noort kunstnikku või teatraali pakkima kergesse reisikotti oma Mac ja hambahari ning need uuesti Berliinis välja võtma. Miks? Sest nüüd on küll see õige (loe: viimane) aeg käes ja kaua see bohemianparty seal kokkuõmmeldud siiamikaksiklinnas kestab, ei tea ükski allpool sõna võttev Berliini-ekspertki, aga eestlane ju aimab, et ega hea asi kaua kesta. Ühe lausega ära öeldes on fenomen järgmine: tänu madalatele üürihindadele ja vabadele pindadele Ida-Berliinis on sinna kolinud arvestatav hulk kunstnikke üle gloobuse ja moodustanud võimsa armee, mille lahinglipule on tikitud “alles neue!” ja mis annab kiire kogupaugu kohe, kui kuskilt pistab pea välja kodanlus, igavus või kommerts. Muidugi: plaadid, mis Berliini stuudiotes lindistatakse, tulevad välja Inglismaal ja Ameerikas, seal proovitud teatritükid esietenduvad Pariisis, superdisain leiab omaniku Jaapanis ja tantsutükki tulevad inimesed Kanuti Gildi SAALi vaatama, sest Berliinis endas raha napib (sellest ei tule virulasel ennast segada lasta, küll meile annab Palmaru reisuraha). Seega – Berliin on inimeste ja ideede kohtumispaik, kust leiad oma järgmise projekti jaoks ühest Prenzlauer Bergi tuhandest hämarast boheemlaste baarist (mis on vaatamata esmaspäeva õhtule tihedalt rahvast täis ja kus tee mit Jägermeister maksab kodused 4 euri) nii kunstniku, dramaturgi, videomehe kui 4 tantsijat. Niisiis, teotahtelised noored, minge tehke seal etendusi ja näidake pärast meile ka! Parem olla reamees Berliinis, kui kindral Tartus, Kuperjanovi ühikas!\nBerliini fenomenist: Peeter Jalakas (Esimest korda Berliinis kusagil 1984, alates 1989 lugematu arv kordi, järgmine kord lähen ilmselt järgmisel kuul): Berliin on ehedaim näide väikekodanliku eurooplase närve kõditavast trotslikust boheemlusest. Maguskibe meenutus kunagi ka meie maailmajaos eksisteerinud töölisklassist. Piscator, Brecht, Volksbühne, stabiilne wurstihind Alexanderplatzil. Tiit Ojasoo (Esimest korda kursusega 1999. aasta Theatertreffenil - saime 30 DEM-i päevaraha ja hommikul hotellis kalamarja - vabadus. Viimati sõitsin paar kuud tagasi läbi Berliini Hamburgi, sättisin nii, et saaks õhtul Volksbühnesse minna. Mais lähen ilmselt jälle nagu viimased viis aastat Theatertreffenile): Berliinis on alati väga rahulik. Kuigi kõiksugu naljakaid kebjakaid kohtab seal, politseinikud on hobustel ja kultuuri lademeis. Mart Kangro (Mina ja Berliiin said laulatatud siis, kui Berliin vastas mulle, et tema armastab mind ka – minu armastusest ainiti poleks piisanud. Siiani on ta truu olnud. Ma olen sinna läinud alati, kui on kutsutud, vahel harva ka siis, kui endal on igatsus suur. Viimati kutsus jaanuaris ja mais tahaks jälle näha.): Berliin kannab karakterit, mida iga teise suurriigi suur ja tähtis linn (nagu NYC ei peegelda USAd ega Istanbul Türgit ja Tallinn Eestit, heh, heh). Berliin ja Saksamaa kaasagses tähenduses on kaks täiesti erinevat nähtust, lausa riiki. Berliinlased ei ole sakslased, see on omamoodi sootsium, vabam ja paindlikum, seeläbi ka atraktiivsem, mitte rikkam, küll aga suur ja lai just geograafiliselt. Kõigil on ruumi, aga ka kõiki on piisavalt palju, et mitte tunda üksindust. Temas on piisavalt korrapära ja paras annus anarhiat. Ennekõike aga ajalugu, mis võimaldab näha kõiki värve – kui ühest otsast parandatakse, siis teisest juba laguneb...\nMiks on Berliin nii kaua nö kultuuripealinnana vastu pidanud, mida arvad, kaua veel? Peeter Jalakas: Osaliselt teadlik kultuuripoliitika, osaliselt – peamiselt idapoolne – proletaarne kontekst ja sellest johtuvad hinnad ja pinnad. Tiit Ojasoo: Kahe Saksamaa ajal oli Lääne-Berliin koht, kus sai legaalselt Lääne-Saksa sõjaväeteenistusest kõrvale hoida, see kasvatas mitteontlike noormeeste kontsentratsiooni, nende, kes peale kultuuri suurt muud ei oska. Aga nüüd, kus Tacheles ei ole enam ammu kultuurimaja oma algses sõnastuses, peab lootma, et poliitika säästab kultuuri kinnisvarahindade eest. Mart Kangro: Berliini kogukond on noor, müüri langemine andis tõuke paljudele. Berliin tundus atraktiivsena ja mis tähtis, odava linnana. Kes tahtis teha äri läks Münchenisse ja Baierimaale, kes kunsti – Berliini. Nüüd on mure, et järsku on kunsti liigagi palju – see teda elujõulisena hoiabki, vaatamata sellele, et raha kultuuri tarbeks muudkui kärbitakse. Seda, kui kauaks entusiasmi jätkub, ei tea keegi.\nShowcase Beat Le Mot (Hamburg)/ Von Krahli Teater (Tallinn) Nikolai Duric (SBLM), Taavi Eelmaa (VKT), Thorsten Eibeler (SBLM), Maarja Jakobson (külalisena VKT), Dariusz Kostyra (SBLM), Veit Sprenger (SBLM), Rain Tolk (külalisena VKT), Juhan Ulfsak (VKT) koreograafia Angela Guerreiro, Tamas Moricz muusika Albrecht Kunze produtsendid Florian Ackermann, Tobias Brenk\n“Jänese aastaga” eesti publiku sooja vastuvõtu osaliseks saanud soome lavastaja Kristian Smedsi uus lavastus Von Krahli Teatris. Lugu räägib noore algaja näitekirjaniku traagilisest heitlusest avangardi ja armastuse vahel. Laval on unikaalne näiteseltskond – lisaks Von Krahli näitlejatele hiilgavad laval Helgi Sallo, Lembit Ulfsak ja Aleksandr Eelmaa. Näha saab ehtsat “uue ja vana kooli” teatrilahingut. Läbi võetakse kõik põhiküsimused, mis peavad vastuse leidama. Olgu siis tegemist armastuse, teatri või isade ja poegadega.\nAadeldiletandid Showcase Beat Le Mot versus pseudoavangardistid Von Krahli Teatrist. EUROPIRAADID panevad selga piraadirõivad, et pääseda lähemale globaalse hüperjõu poolt piitsutatud kujutluspiltidele Euroopast: see on illegaalsete tööliste ja sparglikorjajate; sigarettide, “Põgene! Siit tulevad uued vormid!” – ütleb Juhan Ulfsak Treplevina oma emale Arkadinale, keda mängib Lembit bensiini ja aiapäkapikkude; hambaarstide, juuksurite ja prostituutide Euroopa; rahapesufirmade ja petiste Euroopa. Ulfsak. Etendused 16/17/18/20/21/22/23/25 aprill kell 19.00 29/30 aprill Donaufestival (Krems, Austria) Piletid 150/200\nKISS KISS KISS There’s a tear in my beer There’s a gun in my rum There’s a knife in my wife There’s a sin in my gin Storm of reason, splash of tears The northern and the southern hemispheres Love emerges and it disappears I do it for your love There’s a gin in my gin There’s a swine in my wine There’s a song in my dong There’s a queen in my dream Storm of reason, splash of tears The northern and the southern hemispheres Love emerges and it disappears I do it for your love\nEtendused 21/22/24/25/28/30/31 märts ja 1/4 aprill NB! Etendused algavad kell 18.00! Piletid 150/200\nÕnne valem Bryars/Jalakas/Elts\n9. aprillil esietendub Peeter Jalaka kauaoodatud “Õnne valem/To Define Happiness”. Von Krahli Akadeemia esimesel, kosmoloogiateemalisel sessioonil alguse saanud idee, mis on inspireeritud Stephen Hawkingi raamatust “A Brief History of Time”, on jõudnud lõpusirgele. Spetsiaalselt Von Krahli teatrile on kirjutanud originaalmuusika maailmakuulus minimalist Gavin Bryars (“The Sinking of the Titanic”, “Jesus’ Blood Never Failed Me Yet”). Mängupaigaks on endine Valiori Tolliladu, Uus-Sadama 12 Helilooja Gavin Bryars Autor ja lavastaja Peeter Jalakas Dirigent ja muusikaline juht Olari Elts Kunstnik Kirke Kangro Kostüümikunstnik Reet Aus Valguskunstnik Teemu Nurmelin Videokunstnik Ville Hyvönen Tehniline korraldus Enar Tarmo Laulutekstid Maarja Kangro Musitseerib NYYD Ensemble Laval Stanislav Varkki, Larissa Lebedeva, Riina Maidre, Erki Laur jpt. Estietendus 9. aprillil kell 21.00 Etendused 10/11/12/14 aprill Piletid 200/250\nANNI Teatritudeng Vanus: 24 Zodiaak: Härg (tõusev Ambur) Hobid: Kunst an sich Lemmikﬁlosoof: Hegel, Kant, Schopenhauer, Nietzsche Helilooja: Wagner Lavastaja: Cristoph Martahler Lavastus: Felix Ruckert. “Messaiahgame” Tsitaat: “Die Frage ist: Wie kauft man einen Messer”(Brecht) – Küsimus on selles, kuidas nuga osta\nГЕП – Garjatšie estonskie parni\n1. aprillil algab Saksamaa Nordrhein-Westfahleni (NRW) liidumaa kultuurifestivali RUHRPOTT tantsuprogramm. NRW on kindlasti üks Saksamaa ja kogu Euroopa tantsukeskusi, kus tegevuses hulganisti koreograafe-tantsijaid ning mitmeid suuri ja tunnustatud tantsumaju. RUHRPOTT festivali tantsuprogramm pakub vaatamiseks väga mitmekülgse ja meeleoluka läbilõike piirkonna tantsukunstist ning samas annab hea ülevaate Eesti ja NRW kunstnike juba eksisteerivast koostööst. Kokku on aprillikuu jooksul kavas neli erinevat lavastust. Peale Tallinna saab etendusi jälgida ka Tartus ja Viljandis. Erinevates koostööprojektides astuvad uues rollis meie publiku ette Sven Kuntu ja Andres Lõo. Kevadise tantsuprogrammi lõpetab Euroopa tantsumaastiku vanameister Raimund Hoghe. Kogu festivali infot leiab: www.ruhrpott.ee\nUmbes kümne aasta pärast pole enam Tartut. Veel mõned aastad ja kaardilt kaovad Viljandi ning Pärnu, siis juba Narva ja Kohtla-Järve. Inimesi jääb järjest vähemaks ning aeglaselt, kuid kindlalt on eestlased otsustanud välja surra. Rahvastikuteadlaste sõnul ei ole see enam vastuseta küsimus, see on aja küsimus. Kogu maailmas toimub tasapisi rahvaste pingerea ümberpaiknemine. Kas eestlastel on sinna üldse asja? Ja kas on mingigi võimalus mitte olla viimane? Kamp kutte otsustab teha meeleheitliku, aga õige sammu. “Euroopa on oma rahvaste väljasuremisele otsinud lahendusi sada aastat,” ütlevad teadlased. “Tänaseks on selge, et päästab ainult hullumeelne idee”. Ja neil meestel on see idee olemas. Osades Rasmus Kaljujärv, Gert Raudsep, Elina Reinold (külalisena), Inga Salurand, Risto Kübar, Jaak Prints, Sergo Vares, Andres Mähar, Mirtel Pohla, Tambet Tuisk, Kristjan Sarv. Esietendus 16. mail Etendused 18/24/25/26/29/30 mail\nKuningas Ubu Jarry/Ojasoo/Semper/Chalice\nEelmise suve hittlavastus uue staari esituses! Kuningas Ubu rollis Chalice, kes pole enam täismees, vaid emand Ubu poeg. See aga keerab kogu loole juba hoopis teise nihke... Absurdi klassika ja suurejooneline vaatemäng! Muusika Chalice’ilt, kes treib laule veelgi juurde! Lavastus, kujundus ja peaosatäitjad nimetati teatri aastapreemiate kandidaatideks! Semper saigi parima lavastuskunstniku tiitli, juhei! Vat selline lugu. Lavastaja Tiit Ojasoo Kunstnik Ene-Liis Semper Muusikaline kujundus Chalice Osades Chalice, Marika Vaarik (külalistena) ning Tambet Tuisk, Gert Raudsep, Risto Kübar, Inga Salurand, Rasmus Kaljujärv, Kristjan Sarv, Mirtel Pohla, Andres Mähar, Sergo Vares, Jaak Prints NB! Viimast suve!\nThe Orchestra Jo Strømgren\nPopulaarsest muusikaorkestrist allesjäänud kannatavad tõsise pohmelli käes kusagil Soome metsade sügavuses. Esilaulja on lahkunud suure linna lavale soolokarjääri tegema ja kõik, mida nad saavad teha, on oodata, et ehk ta tuleb kord veel tagasi. Kuid lõppematud rongid aina mööduvad, kõlades iga korraga tühjemalt. Raha on otsas, pudelid tühjad ja ka nöörid on kadunud. Muusika on surnud ja elu vaikuses ei ole ju mingi elu. Kuid just siis peatub ootamatult üks rong… Üks Põhjamaade teatri- ja tantsumaailma tippnimesid Jo Strømgren on oma originaalse ning absurdselt humoristliku “käekirjaga“ juba paaril korral vapustanud Eesti publikut ja pressi. Nüüd saab Eesti publikule osaks ainulaadne võimalus osaleda Strømgren’i uue lavastuse “The Orchestra” maailma esietendusel! Etendused 25/26 aprill\nKuidas edasi? Andrei Hvostov (vestluse üleskirjutus)\nSaksamaal on praegu käimas suur diskussioon, kus haritud naised küsivad, miks tehakse nemad vastutavaks ja miks peavad nemad olema päästeinglid, kes õppimise-töötamise kõrvalt peavad viskuma ambrasuurile ning päästma väljasurevat rahvust? Ma olen Barbi Pilvrelt ja teistelt haritud naistelt kuulnud samasugust retoorikat: miks on eesti mehed võtnud pähe, et nad hakkavad eesti rahvust päästma üle naiste kehade? Miks peavad nemad vastutama? Muide, natsi-Saksamaal, kus emadusest oli tehtud kultus, iive ikkagi langes. See oli postindustriaalne rahvus, mis kannatas samade “vigade” käes, mille käes meie praegu, kuigi ka neile olid ette nähtud tohutud soodustused. Oli näiteks korraldus, et alates neljandast lapsest käisid noored tüdrukud kohustusliku riigi tööteenistuse raames paljulapselisi peresid aitamas. Ent ka sellistes tingimustes ei tahtnud naised sünnitada. Kui meil praegu samasugune korraldus sisse viia, siis emad oleksid väga rõõmsad, et nad saavad riigi kaudu plika, kes käib poes ja peseb pesu, see oleks suur kergendus. Aga see polnud ikkagi eriti tulemuslik. Lääne-Euroopas, Prantsusmaal ja mujal on kuuldavasti väga suured soodustused noortele peredele, aga ka see ei mõju. Ma ise pakkusin paar aastat tagasi välja idee, et paljulapselisus tuleb teha vaimlises mõttes ihaldusväärseks. Inimesi tuleks premeerida sellega, et valimistel saavad nad lisahääli. Vastavalt alaealiste laste arvule saaks ema ka hääli juurde. Näiteks Suurbritannias said kuni 1947. aastani Oxfordi ja Cambridge’i lõpetanud kaks häält, see praktika ei ole tundmatu. Kui noored pered saaksid valimistel niivõrd otsustavaks jõuks, siis riigi poliitika muutuks perekeskseks – ja nihe võiks juhtuda. Kui noor naine otsustaks rahvust päästa, sünnitaks kolm-neli last, siis ta muutuks valimistel otsustavaks jõuks. Majanduslikult pole ta enam määrav, karjäär tuleb unustada, aga keegi ei saa enam öelda, et ta on mittekeegi – nagu praegu öeldakse, et noored emad marginaliseeruvad, viie aasta möödudes lakkavad nad olemast tööturu jaoks ihaldusväärsed. Viie aasta möödudes on nad muutumas kodukanadeks, mida ükski moodne naine muidugi ei taha. Valimiste lisahääl muudaks seda olukorda kindlasti. Pöörduksin tagasi valimisõiguse juurde. Vanasti, kui me olime võrdselt vaesed, siis laste lisandumine perekonda ei teinud asja oluliselt hullemaks. Niikuinii ei saanud keegi minna Egiptusesse puhkusele. Närune materialism on laste vähese arvu põhjusena minu arvates täiesti olemas. Niipea kui tuleviku ees on tumedad pilved, niipea kerkib täiskasvanud inimese ette küsimus tema vastutusest. Ja reeglina oleme me kõik tuleviku suhtes praegu pessimistlikud, alates kliimast ja lõpetades majanduslike krahhidega. Kui me usume, et tulevik on sünge, siis on ka vastutustundetu lapsi siia maailma sigitada, eks? Mis puudutab tarbimisühiskonda, siis on selge, et põlvkond, mis küllust praegu naudib, on ilmselt viimane, mis seda teha saab, meie laste\nmaailm on märksa vaesem ja piiratum. See on täiesti vältimatu, et nii juhtub. Kui ma enne ütlesin, et miks naiste arvelt peab see kõik toimuma, siis võib ka küsida, miks me tahame oma lastele seda, mida me ise ei taha – vaesust, võib-olla isegi kirjeldamatut vaesust? Praegu elame ikkagi suhteliselt külluslikult, energiat on piisavalt, aga niipea kui naftat ja teisi energiakandjaid ei tule, siis ongi pidu läbi. Võib ju ka lapsi importida. Kui võtta arengumaadest kolmeaastased lapsed ehk keerulisim iga on möödas, ja tuua nad Eestisse, siis võib neist kerge vaevaga eestlase vormida. Täpselt sellise nagu vaja! Pole oluline, millise nahavärviga ta on, sini-must-valge saab talle omaseks. äiteks Palestiinas on tohutult palju lapsi, keda on üle. Sealt on ka hoiak, miks lapsi võib kasutada enesetaputerroristidena: miks mitte, neid on ju nii palju. Lapse elu ei maksa eriti palju. Neid piirkondi on päris palju, kus lapsi on l i i g a palju, Aafrikas on vist iga laps ülearune. Kõik oleksid rahul, va skinheadid, kes defineerivad eestlust läbi valgete juuste ja siniste silmade. Aga palju neid skinheadegi on? Rahvuse defineerimine on muidugi keeruline, ma olen nii palju definitsioone lugenud, mis kõik erinevad. Ka keeleliselt, nation-nationality on siiski teine kui rahvusrahvuslus. Minu jaoks on eestlus Benedict Anderssoni definitsiooni järgi inimgrupp, mis tunneb enda seotust ühise mineviku kaudu. Me ju meelsasti mööname, et eestluse ajalugu on väga traagiline, siin on nii palju seda, millepärast tahaks kohe küünla panna. Ühine valu ja ühine traagika on see, mis inimesi seostab. See pole ainult eestlastega nii, see on ka venelastega nii. Eestis elavad venelased jagavad minevikku Venemaal elavate venelastega, nende minevikupilt on nendega ühine, mitte meiega, seetõttu ka kõik need jamad pronkssõduriga. Muide, venelaste tulevikupessimism on ju veel hullem kui eestlastel. Nad tunnevad end siin ebasoovitud vähemusena, neid tolereeritakse, aga ei soovita ega armastata. Olen hakanud kuulma eesti koolides töötavatelt õpetajadelt, et viies-kuues-seitsmes klass, seal on tekkinud tohutud rahvuslikud konfliktid. Kui klassis on viis-kuus vene last, siis neil tekib eesti lastega mingi tohutu pinge, saadetakse pikalt perse, kästakse kohvrid pakkida ja Moskvasse sõita. See retoorika, mis oli kümme aastat tagasi täiskasvanute seas, on nüüd tagasi. Kust see tuleb, keegi ei tea. Ilmselt kodus räägitakse, venekeelses öeldakse, et kuradi fašistid, eestikeelses öeldakse, et kuradi tiblad. See lootus, et paneme lapsed eestikeelsetesse koolidesse ja kasvatame nad eestlasteks, oli naiivne juba siis, kui mõte välja käidi, aga on nüüd vist ka empiiriliselt tõestatud. Venelastel on tunne, et kõik, mis Eestis toimub, toimub nende arvelt. Aastaid tagasi oli märgata retoorika, et on imelik, et ühelt poolt tähendab kodakondsuse puudumine poliitilise esindatuse puudumist, aga teisalt on ikkagi kohustus maksta makse. Sellest algas ju kunagi Amee-\nrika revolutsioon: kui maksad makse, siis peab olema ka poliitiline esindatus. Seetõttu väidavad siinsed venelased, et siinne majandusedu on kuidagi nende arvel toimunud. Venelaste rahvustunne on pigem tugevnemas. Pronkssõdur polnud juba tükk aega mingi sümbol, aga nüüd ta ongi puhtalt rahvuslik sümbol. Laste omamine muudab sideme naisega väga tugevaks ja kui sa selle sideme purustad ning teise juurde lähed, siis on see väga valuline kõigile. Praegu vist propageeritaksegi, et inimene peab oma elu jooksul palju töökohti pidama, palju õppima, palju peresid omama. See on täiesti normaalne, et sul on elu jooksul kolm-neli elukaaslast. See, mis keskajal oli levinud ühiskonna kõrgkihi hulgas, on nüüd alla jõudnud, nagu kuningad omal ajal, nii autoremondiluksepad tänapäeval. Hoiak, et mida rohkem naisi, seda uhkem, see on jõudnud lihtrahvani. Aga naised ei ole sellega nõus ja see muudab suhted väga raskeks. Armastus on niigi habras ja kui naine jääb nüüd lastega üksi, on see veel eriti raske. Meeste seas levib aga vastutustundetus. Olete näinud filmi “Ruudi”? Nad järgivad seal ülemaailmset trendi, et Ruudil on ainult ema, isa ei ole, ja Ruudi võtab pähe, et ta peab oma emale mehe leidma. Selliseid motiive on viimasel ajal üha enam näha ju ka ameerika filmides. Õpetajate väitel saavadki lapsed ise palju enam hakkama, nii sellega, mis koolis toimub, kui ka sellega, mis väljaspool kooli toimub. Varaküpsed ja iseseisvad. Ma kuulen õpetajatelt muudki. Pisar tuleb silma, kui kuuled, mis algkoolis toimub. Näiteks teatud teemadest on targem mitte rääkida. Kui on isadepäev tulemas ja vaja kaart joonistada, siis sõnastatakse see nii, et nüüd joonistame kaardi vanaisale, meestele, ema elukaaslasele... Sõna “isa” on tabu. Kui sa ütled, et nüüd joonistame “isale”, siis selgub, et kahel kolmandikul ei ole isa, osad hakkavad nutma, keegi tõstab käe ja ütlevad, et “aga mul ei ole isa” või “mul on mitu isa, millisele neist kolmest?”. Isa on muutunud haruldaseks nähtuseks. Mehed on jah, tropiks muutunud. Täitsa nõus. Vastutust lükatakse edasi. Muide, on ammune tähelepanek, et näiteks moodne sakslane saab täiskasvanuks 35-aastaselt, mitte varem. Saksa suurlinnad on täis keskealisi inimesi, kes käituvad ja on nagu lapsed, lükates vastutus pidevalt edasi. Ja sama on juhtumas ka Eestis. Miks see nii on? Ma olen ikka mõelnud, et Nõukogude võim murdis eesti maarahval selgroo, sest tegi kõik alkohoolikuteks. Ja kapitalism murdis linnarahva selgroo. See on ühiskonna paine, et kui sa ei lähe valikuvõimalustega kaasa, siis oled sa luuser. Millele seda eestlust nüüd üles ehitada? Alkohoolikutele maal või karjäärihulludele linnas? Paradoks on, et noored inimesed rabelevad ja pingutavad, aga mille nimel? Ehk ehitataksegi üles heaoluühiskond, aga kellele see pärandub, mille nimel?\nAvant-garde on ajalugu. Meie ei ole Juhan Ulfsaki vestlus Veit Spengleriga\nEksklusiivintervjuu otse Hamburgist soostus Tsoonile andma Showcase Beat Le Mot asutajaliige ja peaideoloog Veit Spengler.\nMulle tundub, et 90ndad oli eksperimentide dekaad, kusjuures nüüd need eksperimendid on saanud settida, omandanud vormi ja sturktuuri. Mõnikord on tulemuseks igavus, mõnikord kasvamine tugevusks, kui inimesed on teadlikud oma tegevusest. Meie põhiteemad praeguses ajahetkes on seotud lausega “teadmine on jõud”. Me tegeleme ka majanduskasvu ideoloogiaga, mis on eeltingimuseks jõukusele. On aeg, et meil hakkaksid tekkima kahtlused selle ideoloogia suhtes, mille võiks nüüd juba asendada sotsiaalse kasvu idee, misiganes see ka siis ei tähendaks.\nKuidas Europiraadid sellesse pilti mahuvad?\nMillises suunas muutub saksa teater?\nEuropiraadid on omaette nähtus. Me oleme enda nägemuses väga tihedas seoses Von Krahli esteetidega. Siiski leidub ka erinevusi. Mina arvan nii, et Von Krahl teeb teatrit ja sööstab mõnikord performance’i maailma. Showcase tegeleb performance’iga, sööstes mõnikord teatrimaailma. Teater tähenduses rollimäng, lineaarse loo jutustamine jne. Europiraatides me kohtume ja loomulikult võitleme. Seega on Europiraadid ka metateatri tükk.\nMeil siin kasutatakse vahel mõistet “tüüpiline saksa teater”. On selline asi aastal 2007 olemas? Jah. Just seda teater Showcase Beat Le Mot teebki. Kuidas teie sellese pilti sobite?\nKas hea teater on globaalne või lokaalne? Minu arvates globaalne. Päris kindlasti. Mulle ei lähe üldse peale see kohalik hipilik kimume-savu-küpsetamekooki-pask. Kui teater on kohalik, peab ta muutuma globaalseks läbi oma kohapaiksuse. Ma armastan massikultuuri, kuna nii paljud inimesed käivad seda vaatamas. See pakub ka võimalust sõnastada ohtlikke teemasid ning ka kuulda neid. Milline on teie poliitiline manifest? Ma olen ultra-piraat Dschabo tendentsidega. See oleks siis pidev, kuid väga hästi organiseeritud revolutsioon. Milline on teie kunstiline manifest? Vea oma nahk lavale! (Die eigene Haut zu Markte tragen!) Mis on teie arvates poliitiline teater? Kas te olete seda proovinud teha? Kas Europiraadid on poliitiline teater?\nMillises suunas muutub Showcase Beat Le Mot? Oma kolmes või neljas viimases töös oleme olnud väga konkreetsed, väga teemakesksed, omamoodi klassikalised. See oli hea ja vajalik. Inimesed ütlevad, et me oleme leidnud oma stiili. Järgmine samm oleks siiski astuda tagasi eksperimentide maailma, rohkem seonduva vabadusega, enam abstraktsioone. Loodetavasti suudame hoida oma trupi esteetilist täpsust ja tihket sidusust, mille me oleme viimaste aastate jooksul nende uute otsingute käigus suutnud saavutada. Milline on teater 100 aasta pärast? 100 aasta pärast on elektripirnide kasutamine seadusega keelatud, et vähendada CO2 paiskumist õhuruumi. Seega valgustatakse teatrilava ainult neoonlampidega. Ma ei usu, et kõik teatrimajad ära kaotatakse, nagu mõned tänapäeval arvavad. Kuid professionaalsust defineeritakse tänapäevasest erinevalt. Ajasite prooviperioodil Eestit tihti segamini Makedooniaga. Mis on neil riikidel ühist? Mida erinevat? Kus elavad ilusamad inimesed? Mõlemad riigid on väikesed, kangekaelsed ja ümbritsetud vihavaenlastega (nii nad vähemalt väidavad). Mõlemad riigid on ajalooliselt seotud Saksamaaga. Ja mõlemas riigis on inimesed palju kenamad kui seal, kust meie tuleme.\nMe püüdleme selle poole. Siiski ei võimalda kunst otseselt poliitilist eneseväljendust. Kunst muudab kõik ohutuks ja nauditavaks. Isegi kui rääkida räigetel poliitilistel teemadel. Siiski pole ta kasutu, kuna meelelahutuse kaudu võib võita teiste poolehoidu ja moodustada grupeeringuid. Võib-olla on kunsti kontekstis kõige poliitilisem väljund, millega tegelda, õppimine koos publikuga. Europiraatides tegeleme me küsimustega, kuidas organiseerida laeva, millist riigikorda kasutada, millised reeglid kehtestada. See sisaldab ka küsimust, kas lindpriius tuleks siduda distsipliiniga ning mil moel kehtestatakse või kukutatakse autoriteet piraatide poolt. Nende küsimustega tegelevad kõik poliitilised liikumised.\nMida te Eesti teatrist teate/olete näinud? Mis te sellest arvate?\nMida tähendab avangardism täna? Mida teeb avangardist aastal 2007?\nMiks teie bändil selline nimi on?\nAvant-garde on ajalugu. Meie ei ole.\nSest ühe väga kuulsa kohaliku Hamburgi bändi nimi on “The Beatles”. Ja veel paar ülisalajast põhjust.\nMilliseid uusi teemasid võiks teater käsitleda, võrreldes näiteks 90ndate aastatega?\nViimati nägin ma Von Krahls “Võluflööti”. Mulle meeldis see väga. Ma käisin ka ühes teises teatris, mille nime ma olen unustanud. Seal ma nägin “Stalkerit”, mille lavastas üks sakslane. Kuid see polnud üldse tüüpiline saksa teater, kuna ta ei meenutanud millegagi Showcase Beat Le Motd. Mis musa te kuulate? Hetkel väga palju vene punkmuusikat, kuna mul on venelasest tüdruksõber. Vabandage, sõbrad.\nShowcase Beat Le Mot on 1997. aastal asutatud rahvusvaheline performance-, teatri- ja kunstiproduktsiooni ühendus. Asutamisest saati on nad ühiselt töötanud erinevate etenduskunstidega seonduvate ja lähedaste valdkondadega. Nad on loonud ja lavastanud omaenda lavastusi Hamburgi (kampnagel), Berliini (Volksbühne, Podewil, Hallesches Ufer, Hebbel Theater), Müncheni (SpielArt), Hannoveri (EXPO 2000), Giesseni, Dresdeni (Hellerau) ja Düsseldorfi (FFT) teatrimajades. Nad on käinud ringreisidel Euroopas ja näidanud oma töid Helsingis (artgenda 2000), Grazis (steirischer herbst), Stockholmis, Pariisis (Fondation Cartier), Zagrebis (Eurokaz Festival / Urban Festival), Zadaris (zadarznova festival), Ljubljanas (Mladi Llevi), Splitis, Sarajevos, Inglismaal Cardiffis (Chapter Arts), Antwerpenis ja Bolonjas. Nad on olnud kaaslavastajaks Arthur Schnitzler’i töös Reigen Hamburgi Deutsches Schauspielhaus’is. Nad on kirjutanud ja lavastanud omaenda teatritükke, teinud kostööd näitlejateansambliga Von Krahli Teatris Tallinnas ja Makedoonia Rahvusteatris Bitolas. Nad on lavastanud muusikavideoid televisiooni tarbeks ja kutsunud ellu kunstiprojekte Hamburgi ja Pariisi galeriides. Showcase Beat Le Mot liikmed on tegevad ka poliitilistes ja teoreetilistes kontekstides, avaldades kirjutisi kultuuriteooriast ja eriliigiliste meediate esteetikast. Grupeering on organiseerinud poliitilisi ja kultuuriteemalisi kongresse, sümpoosione ja klubiüritusi Berliinis, Hamburgis ja Bochumis. Nad on kureerinud ja kaaskureerinud kunsti- ja teatrifestivale Giessenis, Hamburgis ja Düsseldorfis. Nende peamiseks eesmärgiks on aga omaenda performancite ja lavaliste etteastete produtseerimine, mis hõlmab väga mitmetasandilist tööd: organiseerimine, dramaturgia, tekst, muusika, ruumikujundus, valguskujundus, näitlemine, lavastamine, toiduvalmistamine ja jookide segamine. Showcase Beat Le Moti on Euroopa pressis olnud laialdaselt lahatud kui “uue Giesseni koolkonna“ protagoniste (Giessen on teatrikõrgkool, mille nad kõik lõpetanud on) eelkõige oma uudse lähenemisviisi poolest erineva massimeedia, nagu popmuusika, sport, filmid, koomiksid, televisioon ja kaunid kunstid, integreerimisel väga isikliku vaatepunktiga pidevalt vahelduvate sotsiaalsete teemade kontekstis. Praegusel hetkel on nad käinud maha pika tee keerukast performance-ööde maailmast uue seeriatoodangu lihtsuse ja paindlikkuse juurde. Uue performancite seeriaga GOMUNE püüavad nad leida võimalusi legendaarse Jaapani manga-seeria Okami lavastamiseks, mis seab neile ülesandeks väga ökonoomse, ekstra koloriitse ja rangelt mittepsühholoogilise teatrikeele loomise. Oma viimases töös, kolmetunnisel õhtul alarm Hamburg Shanghai, lahkavad nad Hiina kultuuri, kaasaegseid arengusuundi Hiina majanduses ja nende endi suhet globaalpoliitilistesse teemadesse. Showcase Beat Le Mot liikmed on: Nikola Duric, Thorsten Eibeler, Dariusz Kostyra ja Veit Sprenger.\nVon Krahli Teatri ja Showcase Beat Le Mot ühistööd “Europiraadid” näidatakse Von Krahli teatris aprillikuus. Ainult 8 etendust!\nJacques Tati “Playtime” on satiir modernistliku ühiskonna transparentsete ideaalide üle. “Playtime” on kaasaegne muinasjutt Andres Lõo\nEno “Muusika lennuväljadele” oli filmi valmimise ajal veel saabumata, kuid globaalne küla oli juba sündinud. Kuigi filmi tegevus leiab aset Pariisis - täpsemalt, filmimiseks loodud hüperrealistlikus miraažlinnas - võiksid need sündmused toimuda mistahes tänapäevases suurlinnas, kus elatakse kapitali kuhjamise reeglite järgi. Ka täna, 40 aastat hiljem. Tati viitab läbipaistvuse fassaadi taha pugevale umbavatusele urbaanse ilmakodaniku hinges. Seda ühest küljest. Teisalt aga viitab Jacques kõikvõimalikkuse faktorile ja inimlikule apsaklusele, kaose momendile elu-armastan-sind-maatriksis. Hetkel, mil minu e-posti potsatab EasyJeti lennukood, olen lunastanud viisa Macondosse, Tuhande ja Ühe Platoo Maal, Animerias. Saabusin äsja Düsseldorfist, te pole vist Düsseldorfis käinud... “Muinasjutt on päästik mu püssil, millel pole ei kuju ega lõhna ega pindpinevaid omadusi. Õigupoolest, et jahtida unikorne Ruhri basseinis või Viru rabas, pole mul püssi tarviski”, nii kirjutasin oma märkmetes, kaks nädalat enne meie show esietendumist Düsseldorfi ühes silmapaistvamas kultuuriasutuses, tantsuteater Tanzhaus NRW-s. Meie etendus, “Gift” pühenduski nn kaasaegse muinasjutu jutustamisele. Düsseldorfis: Nende paari kuu jooksul, mis ma siin veetnud olen, pole elu väga suuri pöördeid üles võtnud. Vähemalt mitte keskkonna mõjul, sest Düsseldorf on üks maailma igavamaid linnu. Erinevalt Kölnist. Hiljuti inaugureeritud sakslasest paavst tegi oma esimese “välisvisiidi” just kodulinn Kölni, mispuhul kümned tuhanded noorkristlased paasti tervitama tõttasid.\nÜhele ärevale noorkunstnikule pakub Kölnis asuv AMusiku plaadipood ja Kölni katerdaali läheduses asuv hiiglaslik muusikatarvete selver märksa enam, kui kalk ja elitistlik Düsseldorf oma Königsallee lõhnagaleriide, hüperklerikaalse Tonhalle ja kunstimekade K20, K21 ja kohaliku Kunsthallega. Kunagine Euroopa kultuurielu keskus on täna saksiku high classi mängumaa, Euroopa suurima jaapanlaste kogukonna pesapaik ning loomulikult ansambel Kraftwerki kodulinn. Tihti kirjutatakse Düsseldrof ja Köln kokku. Asuvad nad ju nii lähestikku - kõigest kakskümmend viis minutit rongiga. Düsseldrof/ Kölnist on pärit ka ansamblid Kreidler ning Mouse on Mars, Mapstation, Musiccargo jne. Kindlalt saab iseäranis Kreidleri puhul märkida Kraftwerki ja krautroki otseseid mõjusid. Jättes kõrvale kapsad ja hiired - jõujaamad ning rongide müra annavad Düsseldorfis vahetpidamata tooni. Muidugi! hüüatasin ma mõttes, kui esimest korda Düsseldorfi saabusin - rongid ja Kraftwerk! Bändi liikme ja tehnokraadi, Florian Schneideri sõnul, “niipea, kui astute rongi, viibite te muusikalises instrumendis”. See on modernistlik muinasjutt. Schneider võiks olla Harry Potteri vanaisa. Industrialiseerimine, tehnitsistliku eluga mugavnemine, masina saabumine privaatsfääri ja hilisem massiline droogide tarvitamine peale 2. Ilmasõja lõppu - tähenduses, inimese masinastumise legitimeerimine - need faktorid on suunanud inimkonna masinate hingestamise fantastilistele radadele. Welcome to Animeria! Joseph Beuys, urbaanse šamanismi isana, püüdis animeerida seda, mida tema kaasaegne, Andy Warhol igal võimalusel deanimeeris - inimest, muidugi. Beuysi vihased, sotsiaalset närvi kudistavad aktsioonid Kunstakademie Düsseldorfis ja mujal võitlesid eelkõige igaühe\nunikaalsuse nimel, vabaduse eest olla haritud ning õiguse eest tunda end kõiksuse osana, ka kõige lagedamal tundral. Warhol aga naeris välja inimese ihaluse kuulsuse järele. Tal oli inimestest täiesti ükskõik. Staar = antistaar. Üldistan mõlemi puhul tugevalt, sest püüan tähelepanu juhtida millelegi, mida pole. See miski, mida pole, on see, mis teeb Kaasaegsest Muinasjutust muinasjutu. ... ja Kuningas kõneles niimoodi: Üks muinaslugu terendab tundmata horisondil. Seda muinaslugu ei saa raamatukaante vahele suruda. Ta on taltsutamatu, sest Muinaslugu peitub olematuses. Eremiidid, võideldes kuningate ülemvõimu vastu, peavad pühimast pühimaks vaid üht - säiligu Saladus. Nad seavad kahtluse alla meie õiguse maale, mida valitseme ja et kuulutasime socratesliku loogika ainuvõimalikuks tõeks. Kuid kuhu kadusid kõik kaunid õied... Nii seavad eremiidid küsimuse - Milleks metamaatika asemel matemaatika? Järgides filosoofiat, mis tänini püüab vältida metafüüsikat, ja ma hooman, et muutute ärevaks, sest oma mühaklikkuses kardate ilma jääda päästvast äratundmisest - tahate, et kõigel oleks tähendus, te üüratud kalkulistid - pühendan teid Saladusse, mis tõmbab alla joone kõigele. Sest tahan teid südamest emmata. Sest tahate vaid emmatud saada. Võtke seda kui kingitust. Ja see Saladus on...\nVon Krahl ja NYYD täidavad tühjuse õnnega See on endine Valiori Tolliladu, Uus-Sadama 12. Praegu pole siin laos põhimõtteliselt mitte midagi. Aga lehe ilmumise ajaks on siin laos 100 tonni puhast Eestimaa rannaliiva, skulptuurid, tants, näitlejad, mehed, naised, Mac’id, kettaruum ja Gavin Bryarsi kirjutatud muusika. Siis viseeritakse siinsamas ja mitu õhtut järjest sellele 100 tonni kaaluvale liivahunnikule Õnne Valem. See valem toetub füüsiku ja filosoofi Stephen Hawkingi teooriale universumi tekke algpõhjustest. Peeter Jalaka kirjutatud ja lavastatud visioon õnne võimalikkusest inimkonditsioonis on jõudnud peenmateeriast atomaarsele tasandile. Põder, mine minema, inimesed tulevad!\nArmasta kõike sa Ernst Enno Armasta kõike sa, Nagu kandlekeel, Armastaja meel, Kumiseb kõigele Otseteed südame Küsima: Oled sa rändaja, Ühes siis sula sa, Valguseks ilmale. Armasta kõike sa, Ühine ilmaga! Nõri oja teel, Oja jõe veel Üheks kui sulavad, kasvavad, paisuvad Kohama, Õitseb siis õnnistus, Vägevus, sigivus Mustale mullale.\n18.00 Kajakas Von Krahl 200/150\n19.30 Gift In-Jung Jun/Blue Elephant (Düsseldorf) Kanuti Gildi SAAL RUHRPOTT festivali raames 120/70\n19.30 hypekas Sandra Z/Renate Valme/Jane Raidma/Krista Köster/LiinaKarina Mikkor Kanuti Gildi SAAL 25\n19.30 Tallinna Ülikooli tantsutudengite diplomitööd Kanuti Gildi SAAL 25\n19.00 ΓΕΠ NO88 150/100\nL 31.03 18.00 Kajakas Von Krahl 200/150\n21.00 Õnne valem Von Krahl/Nyyd Ensemble Endine tolliladu Uus-Sadama 19-12 250/200\nP 01.04 18.00 Kajakas Von Krahl 200/150 19.30 The Corner Ludica & Sven Kuntu (Düsseldorf-Tallinn) Esietendus Kanuti Gildi SAAL RUHRPOTT festivali raames 120/70\nK 11.04 19.00 Hirvekütt NO90 150/100 20.00 Gift In-Jung Jun/Blue Elephant (Düsseldorf) TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia Must Saal RUHRPOTT festivali raames 75/50\nE 02.04 19.00 Nafta! Ver. 1.2 NO93 150/100 19.00 Under green Ground Mouvoir/Stephanie Thiersch (Köln) Tartu Sadamateatris RUHRPOTT festivali raames 90/50\n19.00 Hirvekütt NO90 150/100 19.30 Throwing the body into the ﬁght Raimund Hoghe (Düsseldorf) Kanuti Gildi SAAL RUHRPOTT festivali raames 120/70 L 14.04 19.00 Hirvekütt NO90 150/100 21.00 Õnne valem Von Krahl/Nyyd Ensemble Endine tolliladu Uus-Sadama 19-12 250/200\nN 05.04 19.30 Teise korruse ﬁlmid Ragnar Neljandi/Märt Kivi & Elo Soode Kanuti Gildi SAAL\nE 09.04 21.00 Õnne valem Von Krahl/Nyyd Ensemble Endine tolliladu Uus-Sadama 19-12 / Esietendus 250/200\n19.00 Europiraadid Showcase Beat Le Mot/Von Krahl Von Krahli teater 200/150 19.30 Roots Oksana Titova/Juhan Ulfsak Kanuti Gildi SAAL 90/50\n19.30 Sümpoosium Räägime tantsust: Alastus kunstis Kanuti Gildi SAAL R 20.04\n19.30 Under green Ground Mouvoir/Stephanie Thiersch (Köln) Kanuti Gildi SAAL RUHRPOTT festivali raames 120/70\n19.30 Roots Oksana Titova/Juhan Ulfsak Kanuti Gildi SAAL 90/50\n19.30 The Corner Ludica & Sven Kuntu (Düsseldorf-Tallinn) Kanuti Gildi SAAL RUHRPOTT festivali raames 120/70\n19.00 Europiraadid Showcase Beat Le Mot/Von Krahl Von Krahli teater 200/150\nE 16.04 19.00 Europiraadid Showcase Beat Le Mot/Von Krahl Von Krahli teater 200/150 19.30 Improtest: BF Heikki & Kalle Tikas Kanuti Gildi SAAL 90/50\nR 18.05 K 25.04 19.00 Europiraadid Showcase Beat Le Mot/Von Krahl Von Krahli teater 200/150 19.30 The Orchestra Jo Strømgren Kompani (Bergen) Maailma esietendus Kanuti Gildi Saal 190/125\nN 26.04 19.00 Kajakas NO99 ja EMTA lavakunstikool 150/100 19.30 The Orchestra Jo Strømgren Kompani (Bergen) Kanuti Gildi Saal 190/125\nK 09.05 19.30 Tantsuniirid Triin Reemann Esietendus Kanuti Gildi SAAL 90/50\nN 10.05 19.00 Europiraadid Showcase Beat Le Mot/Von Krahl Von Krahli teater 200/150 19.30 Sümpoosium Räägime tantsust: Provokatsioon kunstis Kanuti Gildi SAAL\n19.30 Tantsuniirid Triin Reemann Kanuti Gildi SAAL 90/50\nR 11.05 19.30 TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia tantsutudengite diplomitööd Kanuti Gildi SAAL / 25\nL 21.04 19.00 Nafta! Ver. 1.2 NO93 150/100 19.00 Europiraadid Showcase Beat Le Mot/Von Krahl Von Krahli teater 200/150\nP 22.04 19.00 Europiraadid Showcase Beat Le Mot/Von Krahl Von Krahli teater 200/150\nE 23.04 19.00 Europiraadid Showcase Beat Le Mot/Von Krahl Von Krahli teater 200/150\nE 14.05 19.00 Totu Kuul NO89 T 15.05 18.00 Kajakas Von Krahl 200/150 19.30 Tallinna Ülikooli tantsutudengite diplomitööd Kanuti Gildi SAAL / 25\nK 16.05 18.00 Kajakas Von Krahl 200/150 19.00 ΓΕΠ NO88 Esietendus 150/100\n18.00 Kajakas Von Krahl 200/150 19.00 ΓΕΠ NO88 150/100 L 19.05 16.00 Nafta! Ver. 1.2 NO93 Külalisetendus Vanemuise suures majas 150/100 18.00 Kajakas Von Krahl 200/150 19.00 Nafta! Ver. 1.2 NO93 Külalisetendus Vanemuise suures majas 150/100 19.30 Tallinna Ülikooli tantsutudengite diplomitööd Kanuti Gildi SAAL 25\nP 20.05 18.00 Kajakas Von Krahl 200/150\nE 21.05 19.00 Hirvekütt NO90 Külalisetendus Tartu Sadamateatris 150/100 T 22.05 18.00 Kajakas Von Krahl 200/150 19.00 Hirvekütt NO90 Külalisetendus Tartu Sadamateatris 150/100 19.30 Teise korruse ﬁlmid Rait Siska Kanuti Gildi SAAL\n19.30 The Story of M.&M. Part II Mairika Plakso/Margus Toomla Kanuti Gildi SAAL 90/50 R 25.05 19.00 ΓΕΠ NO88 150/100 19.30 The Story of M.&M. Part II Mairika Plakso/Margus Toomla Kanuti Gildi SAAL 90/50 L 26.05 19.00 ΓΕΠ NO88 150/100 T 29.05 19.00 ΓΕΠ NO88 150/100 19.30 Sündmuste Horisont Katrin Essenson/Mari Savitski Kanuti Gildi SAAL 90/50 K 30.05 19.00 ΓΕΠ NO88 150/100 N 31.05 19.00 ΓΕΠ NO88 150/100 R 01.06 23.00 Briviba/Vabadus Màrtin Eihe/Kaja Kann/Aigars Apinis (Riia-Tallinn) Kanuti Gildi SAAL 90/50 L 02.06 23.00 Shoot Somebody 1-minutiliste tantsufilmide festival 14.06-29.06 Eesti naiste laulud Von Krahl Naissaare Omari küün 370 28.06-14.07\nK 23.05 18.00 Kajakas Von Krahl 200/150 19.00 Hirvekütt NO90 Külalisetendus Tartu Sadamateatris 150/100\nKuningas Ubu NO91 Haapsalu lennuväli 250/200 Piletid müügil: teatri NO99 lavastustele NO99 kassas (Sakala 3, 66 05 051) ja Piletimaailmas, Von Krahli teatri ja Kanuti Gildi SAALi lavastustele Von Krahli kassas (Rataskaevu 10, 62 69 090), kodulehel (www.vonkrahl.ee) ja Piletilevis ning SAALi jaoks ka Piletimaailmas, NYYDi kontserditele Piletimaailmas.\nTSOON 2 | 2007\nKas teatris ﬁ lmi lavastamine erineb kuidagi tavalisest ﬁ lmitegemisest? Kui oluline oli ﬁ lmi tegemise puhul truuksjäämine autori algmater...


Kes on rikkaim YouTuber? Suurimad teenijad saavad nooremaks! - Meelelahutus\nKõige rikkamad YouTuberid muutuvad üha nooremaks!\nKuulsuseks pidamine tähendas tavaliselt seda, et töötasite selles valdkonnas näitleja, muusiku või profisportlasena. Sotsiaalmeedia on aga muutnud seda, kuidas maailm meelelahutust tarbib. Erinevad meediumid, nagu YouTube, Twitch, Instagram ja muud rakendused, on loonud mõjutajate subkultuuri, kes on tõusnud mõneks tänapäeva suurimaks staariks.\nKes on siis rikkaim YouTuber?\nNeed sotsiaalmeediakuulsused teenivad igal aastal oma kanalites igapäevase või iganädalase vlogisisu kaudu miljoneid dollareid. Väidetavalt on ühe mõjutaja praegune netoväärtus 50 miljonit dollarit.\nKes on siis rikkaim YouTuber 2019. aastal ? Vastavalt Rikkaim , siin on nimekiri kõige suurema brutoarvuga vlogijatest ja nende esitatud sissetulekutest. Vaata järgi!\n10. Lilly Singh: 14 miljonit dollarit\nLilly Singh , teise nimega Superwoman, on oma YouTube'i lehel kogunud ligi 15 miljonit fänni. Oma koomiliste videote ja relatiivse isiksuse poolest tuntud Lilly võõrustab nüüd uut hilisõhtune jutusaade NBC-s tänavu septembris, asendades Viimane kõne Carson Dalyga .\nSalvestage kuupäev, sest Lilly Singhiga väike hiline esilinastused, ”kirjutas naine reklaamfilmi Instagrami pildil. Kui see saade sarnaneb tema kanaliga, ei saa me kindlasti oodata!\n9. Sean McLoughlin: 16 miljonit dollarit\nSean McLoughlin, tuntud ka kui Jacksepticeye, on profimängija, kellel on oma YouTube'i kanalil rohkem kui 22 miljonit tellijat.\nTa mitte ainult ei postita oma lehele koomilisi visandeid, vaid on ka tuntuks saanud oma mängukommentaaride kaudu. Praegu kandideerib ta 2019. aasta teismeliste valiku auhinnale 'Choice Gamer'.\n8. Anastasia Radzinskaya: 18 miljonit dollarit\nAnastasia Radzinskaja on vene-ameeriklane YouTuber on praegu voogedastusplatvormi üks suuremaid lapsestaare, tema kanalit on tellinud enam kui 117 miljonit. Kuueaastane laps räägib mitut keelt (vene, inglise ja hispaania keelt) ning on loonud viirusevideoid, mis tutvustavad lastele mõeldud sõbralikke tegevusi „Stacy”.\nVastavalt Forbes , Teenisid Stacy arvukad YouTube'i kanalid ja bränditehingud 2019. aastal 18 miljonit dollarit. Lähete, tüdruk!\n7. Logan Paul: 19 miljonit dollarit\nVastuoluline YouTuber Logan Paul võis alustada juba surnud rakendusega Vine, nii et see ei olnud üllatav, kui ta hüppas meediume ja sai äärmiselt edukaks iganädalaste vlogide loomisel. Tema ennekuulmatud videod, mis on täis lõbusaid jama ja mõnikord surma trotsivaid trikke, on tekitanud jõhkra jälituse.\nLoganit on mõne oma sisu osas siiski tõsise tagasilöögiga kohanud. 2017. aastal laadis ta üles video Jaapanis filmimise ajal surnukehast. Ehkki ta kaotas pärast vaieldavat videot veidi tuge, on ta endiselt YouTube'i üks suurimaid teenijaid.\n6. Jake Paul: 19 miljonit dollarit\nJärgides oma suure venna jälgedes, Jake Paul on kindlasti üks suurimaid nimesid YouTube'is. Koos oma 'Team 10' meeskonnaga on Jake'i vlogid täis ennekuulmatuid pidusid, pööraseid trikke ja pilku tema ülimenukatesse elustiilidesse.\nViimati on Jake teinud saate YouTuber Tana Mongeau kõrval ka pealkirju. Need kaks on paar kuud kohtunud ja hiljuti abiellunud. Siiski on teatatud, et nende suhe on üks suur PR-stunt . Noh, me ei saa öelda, et oleksime nii üllatunud.\n5. Felix Kjellberg: 20 miljonit dollarit\nFelix Kjellberg aka Pewdiepie on YouTube'is üks suurimaid jälgimisi. Pro-mängija on koomilisi videoid loonud alates 2010. aastast ja tema kanalil on peaaegu 100 miljonit tellijat.\nRõivaste ja reklaamitehingutega pole me üllatunud, kui saame teada, et ta on vähem kui 10 aasta jooksul väikese varanduse kogunud.\n4. Colleen Ballinger: 30 miljonit dollarit\nTuntud oma YouTuberi persona Miranda laulab , Colleen Ballinger on üks suurimaid mõjutajaid tööstuses. Lisaks tohutule jälgimisele sotsiaalmeedias, on koomik laiendanud oma brändi viimase nädala vlogide kaudu ja esinenud kahes Netflixi saates.\nTa on isegi pseudo-isiksuse all ringi tuuritanud ja on suurepärased sõbrad selliste kuulsustega nagu Ariana Grande. Põhimõtteliselt tapab ta mängu.\n3. Daniel Middleton: 45 miljonit dollarit\nDaniel Middleton, tuntud ka kui DanTDM, on YouTube'i üks suurimaid profimängijaid. Oma kanali avas ta 2012. aastal, mängides ülemaailmset hittmängu Minecraft . Ta postitab oma 22 miljonile fännile regulaarselt videoid, kus ta mängib mitmesuguseid mänge.\nDaniel mängis ka oma miniseeriaid YouTube Redis ja on avaldanud graafilise romaani, Trayaurus ja võlunud kristall, mis oli New York Times Enimmüüdud nimekiri.\n2. Ryan Kaji: 30 miljonit dollarit - 100 miljonit dollarit\n8-aastane Ryan Kaji on dubleerinud Forbes kui 2019. aasta kõige rohkem teeniv YouTuber, kelle eeldatav sissetulek on 26 miljonit dollarit. Pärast oma videokarjääri alustamist 2015. aastal on Ryan laiendanud oma kaubamärki, hõlmates kaupa ja isegi oma Nickelodeoni sarja, Ryani müsteerium Playdate.\nRyani arvukate äripüüdluste tõttu on tema teada netoväärtus, mis langeb vahemikus 30 miljonit dollarit võimalusel 100 miljonit dollarit . Kuule, pole paha poiss ...\n1. Jeffree Star: 50 miljonit dollarit\nIlu guru Jeffree Star postitab regulaarselt videoid, kommenteerides meigitooteid, Hollywoodi draamasid ja tema isiklikku elu. Mõjutajal on olnud suuremad sotsiaalmeedia hagid koos Kardashian-Jenneri klanniga, kaasmõjutaja James Charles , ja veel.\nEhkki teda võib tööstusele teada anda, et ta teele kallab, on Jeffree ka ilukommuunides hästi tunnustatud. Tema populaarne meigibränd Jeffree Star Cosmetics on kindlasti määranud riba teistele mõjutajate brändidele.\nsasha pieterse kaalutõus


Vabaerakonnas käib võimuvõitlus: uue juhina nähakse Kaul Nurme\nVabaerakonnas käib võimuvõitlus: uue juhina nähakse Kaul Nurme (18)\nMarvel Riik, Triinu Laan , 24. august 2018 16:23\nAndres Herkeliga ei olda erakonnas rahul. Foto: Teet Malsroos\nViimastel nädalatel on Vabaerakonnas toimunud käärimine: alles maikuus erakonna juhiks saanud Andres Herkeli asemel soovitakse näha aseesimees Kaul Nurme.\nNeljapäeva õhtul tegid viis juhatuse liiget ettepaneku, et Herkel lahkuks esimehe kohalt ning tema asemel võtaks erakonna juhtimise ajutiselt üle Kaul Nurm. Kui Herkel ettepanekuga nõus ei olnud, otsustas juhatusest lahkuda Jaanus Ojangu.\nOlukord Vabaerakonnas on murelikuks teinud ka Elo Lutsepa, kes saatis reedel erakonna liikmetele kirja, kus avaldas kahetsust, et juhatuse koosolekul oli kaasa mõtlevaid ja kuulavaid erakonnakaaslasi suhteliselt vähe kokku tulnud.\n"Eilsel koosolekul tegi mulle kõige rohkem haiget see, et meie, kes me kutsume väljast inimesi meie vabal platvormil kandideerima, sildistame oma inimesi, kes julgevad muret väljendada erakonna praeguse seisu ja tuleviku pärast mässajateks, erakonna lõhkujateks, ütleme, et nad ei soovi koostööd teha. Miks meiega siis ei liitu neid suuri kuulsaid nimesid? Kas teid ei tee see rahulolematuks?" küsib Lutsepp.\nTa tõi välja, et eilsel koosolekul rünnati alusetult Heli Künnapast, kes oli varem erakonnale murekirja saatnud. "Paneme laua taha istuma ja aru andma, häbiposti, viskame välja ja muud sellised sõnad, mis eile koosolekul lendasid, olid ikka meie erakonna nime ja aadetega absoluutselt sobimatud," rõhutab Lutsepp.\n"Olgu siis kõigile teadmiseks, et tegime Jaanus Ojanguga selleks, et rahustada pingeid erakonnas ja taastada koostööõhkkond, erakonna esimehele ettepaneku tagasi astuda ja kuni erakorralise üldkoosolekuni anda erakonna juhtimine üle Vabaerakonna aseesimehele Kaul Nurmele, kellele toetub suur osa meie programmilistest põhimõtetest, kellel on suur juhtimiskogemus ja selge tahe muuta olukorda poliitilises võitluses, mida eelseisvad valimised kindlasti on. Meid toetasid ka Monika Haukanõmm ja Vahur Kollom ja vajab märkimist, et Kaul Nurm on ka valmis seda vastutust võtma.\nEttepanek ei leidnud isegi mitte kaalumist," kirjutas Lutsepp.\nTa lisas, et kuigi Jaanus Ojangu astus eile juhatuse liikme kohalt tagasi, hoiab teda seda tegemast asjaolu, et oli nõus asuma tegevusse esinduskogu eestseisuses. "Kui ma lahkun juhatusest, siis pean ka esinduskogust lahkuma. Kuna esinduskogu on kogu tema eksisteerimise ajal kuulutatud mõttetuks laadaks, ehkki just seal on kinnitatud erakonna poliitilised otsused ja sõnumid ja see on koht, kus me just nimelt saame kõik sõna, et arutada erakonnale olulisi teemasid. Aga kui meie ettepanek rahu saavutada erakonnas tõesti on nii vastuvõetamatu, siis kindlasti võtan ka mina juhatuse liikmena vastutuse ja taandan end juhatusest."\nLutsepp on nördinud, et kiri lekkis\nElo Lutsepp ütles Õhtulehele, et kiri oli mõeldud erakonnakaaslastele ning et ta on nördinud sellest, et see on jõudnud laiema avalikkuse ette.\n„See oli soov oma kaaslastega südamest südamesse rääkida,“ sõnas Lutsepp.\nLutsepp ei osanud öelda millal on Vabaerakonnas oodata järgmisi arenguid. Ta märkis aga, et on muret tekitav, et enamikul liikmetel pole võimalik sõna sekka öelda, sest arutelud toimuvad päevasel ajal. „Praegu toimub ümarlaud. Eile juhatuse koosolekul tõstsin ka selle küsimuse üles, et inimestel pole võimalik keset tööpäeva tulla kokku ühe laua taha, et arutada. Me oleme ju enamjaolt tööinimesed, et sellepärast olin ma ka sunnitud selle kirja kirjutama, et erakonnakaaslastele näidata, et ma ei ole kuhugi põõsasse kadunud,“ märkis Lutsepp.\nLutsepp tunnistas, et erakonnas on probleemid, mis tuleb lahendada, sest poliitjõudu kuuluvad inimesed ja riigikogu valimisteks välja töötatav programm on head. „On ikkagi väga kurb, kui lihtsalt meie oma sisekempluse või poliittehnoloogia, mida me ise taunime, tõttu peaksid kõik meie head ideed sumbuma,“ rääkis ta. „Ma ei ole selline, et võtaksin lipu või sõjakirve ja läheksin õhutama mässule. Ma pigem tahan, et me leiaksime lahenduse ja meie meelest, koos Jaanus Ojanguga, oli see lahendus Kaul Nurm, kes on suure organisatsiooni juhtimise kogemusega ja erakonna aseesimees. Ta on erakonnas lugupeetud ja väga konstruktiivne, suur osa programmist ongi tema poolt sõnastatud, läbi analüüsitud. Et äkki tooks see praegu lahenduse sellele patiseisule ja me saaksime rahulikult edasi minna. ainult kuus kuud on ju valimisteni.“\nPraeguse seisu järgi ei ole sündmused Ojangu ja Lutsepa soovi järgi läinud. Eilsel Vabaerakonna juhatusel visati õhku lootus, et järgmise nädala jooksul räägitakse oma mõtted selgeks, et siis kodurahus valimisteks valmistuda.


SEB 10. Tallinna Sügisjooks - SPORTINFO\nSEB Tallinna Sügisjooksul üle 12 000 osaleja 13.09.2009 (0)\nSEB X Tallinna Sügisjooksul ületati Eesti rahvaspordiürituste unelmpiir – esmakordselt osales Eestis toimunud spordiüritusel üle 10 000 osavõtja. Suurürituse võitjateks poolmaratonis (21,1 ...\nPühapäeval toimub X Tallinna Sügisjooks 10.09.2009 (0)\nSEB X Tallinna Sügisjooks pakub Tallinna autovabal päeval liikumisrõõmu ning meelelahutust tuhandetele inimestele. Koostöös Kultuuripealinna Sihtasutuse ja Rahvusooper Estoniaga pakutakse ...\nTallinna Sügisjooks - 21 km\nTallinna Sügisjooks - 10 km\nTallinna Sügisjooks - 10 km kepikõnd\nSEB 10. Tallinna Sügisjooks\nDistance 21,1 km 11:00\nHaribo lastejooksud 10:30-12:30\nOrganizētājs MTÜ Spordiürituste Korraldamise Klubi, Pärnu mnt. 142a, 11317 Tallinn Tel. 654 8462, www.jooks.ee renna@jooks.ee\nPROGRAMME AJAVÕTT LASTEJOOKSUD EMV POOLMARATONIS RONGIGA JOOKSULE\nSügisjooksu amtelik võistlusaeg läheb käima stardipaugust!\nAjavõtt toimub ka 2009. aastal kiibiga.\nAjavõttu SEB Tallinna Sügisjooksul teostab ChampionChip Eesti OÜ.\nKIIBID PEAVAD OLEMA KÕIGIL!\nKa 10km kepikõnd on ajavõtuga, nii et kõigil tuleb võistluskeskusest või Sekretariaadi telgist välja võtta oma kiip ja kinnitada see vastavalt nõuetel jooksutossu külge.\n• Kiipe väljastatakse võistluskeskuses alates 7. septembrist kl 10-19 ja võistluspäeval alates kella 9.00 Sekretariaadi telgist, mis asub stardi-finišialas Vabaduse väljaku parklas.\n• Juhul, kui sul on stardinumber juba käes, saad kiibi kätte oma stardinumbri ettenäitamisel. Juhul, kui võtad ka stardinumbri välja võistluskeskusest või Sekretariaadi telgist, on kiip kinnitatud Sinu stardimaterjalide külge!\n• Kiibikotist leiad kiibi (must) koos kinnitusklipiga (punane) – kiipi ära kellelegi edasi anna. Kui oled kindel, et sa ei stardi, jäta kiip välja võtmata või tagasta korraldajatele sekretariaati esimesel võimalusel.\n• Kinnita kiip klipiga jooksusussile nagu juhendis kirjas. Kui vajad abi pöördu korraldajate poole!\n• Peale finisheerimist tuleb sul kiip tagastada korraldajatele (korjatakse ära finishikoridori lõpus või too see ise sekretariaadi telki)! Jooksja süül kadunud kiibi eest on korraldajatel õigus trahvida 400 krooniga ja jätta Sind ilma Vikingline kinkekaardist.\nSarnaselt eelmisele aastale kasutame ka sel korral kiibi kinnitamiseks jooksusussile nn klippi! Loe hoolikalt läbi käesolev juhend, sest kiibi valesti kinnitamise korral, võib Sinu aeg jääda finishis fikseerimata.\n1. aseta klipp jooksusussi (mida sa kannad võistlusel) paelte ristumiskoha alla nii, et paelad läbivad „hammaste“ kõrval olevaid kanaleid* – pilt 1 (vt pöördel);\n2. pinguta sussipaelad sulle sobivalt ja kinnita kiip klipi külge surudes ülevalt alla – kuuled iseloomulikku klõpsatust – pilt 2;\n3. kontrolli kiibi kinnitumist hoides sõrmedega kiibi otstest ja liigutades kiipi üles – alla ning vasakule – paremale – pilt 3;\n4. kui kiip klipi küljest ära ei tule, on kinnitus OK ja sinu aegade fikseerimine garanteeritud;\n5. peale finisheerimist tagasta kiip Kiibitelki, vastasel juhul on korraldajatel õigus sind trahvida 400 krooniga või jätta sind ilma Vikingline kinkekaardist ja diplomist.\n41st Tartu Maraton (Estoloppet 4. stage) 11th Tallinn Cycling Marathon 9th Rakvere Cycling Marathon 9. Rakke MTB Maratons (EEC 2009) 8. Otepää Rattamaraton (EEC) 7. Mulgi Rattamaraton (EEC) 7. Rakke Rattamaraton (EEC) 8. Rakvere Rattamaraton (EEC) 10. Jõulumäe MTB Maratons (EEC 2009) 8th Rakke Cycling Marathon Kalevipoja III speed skating marathon 10th Mulgi Cycling Marathon (EEC 2010) 9th Otepää Cycling Marathon 11th Jõulumäe Cycling Marathon (EEC 2010) 40. Tartu Maratons


Vald kutsub mägede jooksule - Uudised - Sakala\nVald kutsub mägede jooksule\nPühapäeval saab teoks viies Saarepeedi Mägede jooks.\nPühapäeval kell 12 algab Viljandi vallas Varesemägedes viies Saarepeedi Mägede jooks.\nViiekilomeetrine distants on võimalik läbida ka kepikõnniga. Samuti on ürituse kavas noorte ja laste jooksud, mis leiavad aset Saarepeedi rahvamaja juures võistluskeskuse lähistel ning algavad kell 11.\nMägede jooksu põhidistantsil osalejad saavad lähte Varesemägedes ja finišeeruvad Saarepeedi rahvamaja juures.\nJuba mõnda aega on valla kodulehe vahendusel käinud eelregistreerimine ning see kestab 20. septembri südaööni. Muidugi on võimalik oma osavõtust teada anda ka pühapäeval enne võistluse algust võistluskeskuses. Tõsi, siis saab seda teha juba uurema tasu eest ja vaid sularahas. Eelregistreerumise korral maksab osavõtt viis eurot. Eelregistreerumine on nõutav ainult põhijooksul osalejatele. Lastejooksudest osavõtt on nagu ikka prii.\nTänavu viiendat korda teoks saava jooksu põhidistantsil on kolmel esimesel aastal võidutsenud Keio Kits, mullu oli kiireim mees Olavi Allase. Naistest oli eelmisel aastal võidukas Olga Andrejeva Raplamaalt.\nSaarepeedi Mägede jooks on ühtlasi neljaetapilise Viljandi valla seeriajooksu viimane osavõistlus.


Purje Residents | Eksklusiivsed korterid Pirita TOP-i kõrval\nPurje Residents on põhjamaise stiiliga kahest kolmekorruselisest kortermajast koosnev elamukvartal prestiižses Pirita linnaosas. See on linnaosa inimesele, kes armastab luksust ja maitsekat elukeskkonda. See on ka ideaalne elukoht neile, kellele meeldib kaatri, purjeka või jahiga merel käia.\nEnergiatõhusates ja läbimõeldud planeeringutega hoonetes on kokku 27 eri suuruses korterit. Parkimine on lahendatud maa-aluse kui ka maapealse parklaga, hoone ühendatud kommunaalvõrkudega ja selle ümbrus on maitsekalt haljastatud.\nPurje tn ja Regati pst vahelisel alal paiknev Purje Residents asub unikaalses piirkonnas, sest sellele mereäärsele alale on plaanitud vaid piiratud arv elamuid, kuna linn on otsustanud rannajoone reserveerida avalikeks eesmärkideks ja hoonestusprojektideks. Pirita sadam asub Purje Residentsist 250 meetri kaugusel ja on Tallinna peamiseks jahtkeskuseks. Lisaks on Pirita üks tallinlaste lemmikkohti vaba aja veetmiseks. Tegevusi leiab nii supelrannas, Pirita jõe orus kui ka lähedal asuvates männimetsades, mis on tuntud vaikuse ja heade terviseradade poolest, mida talvel valgustatakse ning kasutatakse murdmaasuusatamiseks.\nMaja valmis! Kõik korterid MÜÜDUD!\nKorteriplaanide vaatmiseks kliki tabelis korterile\nRõdu: 0 m²\nÜldpind: 30.8 m²\nRõdu: 10.3 m²\nTerrass: 31.1 m²\nRõdu: 9.7 m²\nÜldpind: 57.2 m²\nRõdu: 8.8 m²\nTerrass: 26.3 m²\nRõdu: 8.3 m²\nTerrass: 22.2 m²\nÜldpind: 77.2 m²\nTerrass: 0 m²\nRõdu: 10 m²\nRõdu: 9.5 m²\nRõdu: 8.5 m²\nRõdu: 8.1 m²\nRõdu: 4.9 m²\nTerrass: 15.4 m²\nRõdu: 5 m²\nÜldpind: 50.9 m²\nRõdu: 6.1 m²\nTerrass: 29.2 m²\nÜldpind: 65.9 m²\nRõdu: 8.7 m²\nTerrass: 35.8 m²\nRõdu: 5.9 m²\nRõdu: 8.4 m²\nRõdu: 20 m²\nÜldpind: 146.7 m²\nRõdu: 18.7 m²\nÜldpind: 171.5 m²\nAlates 1. maist on Purje Residentsi korterite siseviimistluse lahendused fikseeritud. Täpsema info saamiseks palume ühendust võtta Nordic Brokers kinnisvaramaakleritega. Kõik piltidel nähtuvad esemed ja seadmed on illustratiivse tähendusega. Arendajal on õigus eelpool mainitud materjale, tooteid ning lahendusi muuta või asendada samaväärsetega, juhul kui tekib probleeme toodete kvaliteedi, tarne vms asjaoluga, mis võib takistada korteri õigeaegset ja soovitud kvaliteediga valmimist.\nPurje Residents asub Pirital legendaarse Pirita Spa hotelli kõrval hinnatud elamurajoonis\nResidentsi vahetust lähedusest algab Pirita promenaad, mis lookleb mööda mereäärt Kadrioruni. Promenaad on ideaalne neile, kes harrastavad jooksmist, jalgrattaga sõitmist või rulatamist, aga ka fantastiline võimalus pikemateks jalutuskäikudeks ja Tallinna kilukarbivaate või päikeseloojangu nautimiseks.\nSupelrand, jõeorg ja männimetsad\nPirita on üks tallinlaste lemmikkohti vaba aja veetmiseks. Tegevusi leiab nii supelrannas, Pirita jõe orus kui ka lähedal asuvates männimetsades, mis on tuntud vaikuse ja heade terviseradade poolest, mida talvel valgustatakse ning kasutatakse murdmaasuusatamiseks.\nArendusprojekt asub unikaalses piirkonnas, sest sellele mereäärsele alale on plaanitud vaid piiratud arv elamuid, kuna linn on otsustanud rannajoone reserveerida avalikeks eesmärkideks ja hoonestusprojektideks. Pirita sadam asub Purje Residentsist 250 meetri kaugusel ja on Tallinna peamiseks jahtkeskuseks.\nSelver asub vaid 350 meetri kaugusel Purje Residentsist\nNeli restorani on 5-6-minutilise jalutuskäigu kaugusel\nKauplus, lillepood, juuksur, keemiline puhastus jne. on kõik jalutuskäigu kaugusel\nOstjaga sõlmitakse notariaalne võlaõiguslik müügileping, milles lepitakse kokku kõik tehingu detailid. Võlaõigusliku lepingu eelduseks on Ostja poolt tasutud 20% ostu-müügi väärtusest.\nKui korterelamu ehitus on lõppenud, sõlmitakse notariaalne asjaõigusleping. Lepingu sõlmimise eelduseks on, et Ostja tasub ülejäänud 80% ostu-müügihinnast, pärast mida toimub korteri omandiõiguse üleminek ostjale.\nAndmeside, kaabeltelevisiooni, telefoniside ja valveside valmidus\nMaa-alune parkimiskoht (hind 19 000 eur), maapealne parkimiskoht (hind 9900 eur)\nPanipaik (hind al. 3000 eur)\nMüügilepingu sõlmimisega seotud notaritasud ja riigilõivu tasub Ostja\nLiitumistasud andmeside, kaabeltelevisiooni, telefoniside ja valvesidega liitumiseks\nPakume võimalust soetada kodu koos köögimööbliga või muu sisseehitatud mööbliga.\nKodulehel ja müügimaterjalides olevad pildid on illustratiivsed.


Alfred Kordelini Sihtasutuse Eesti Fondi toetused 2022 | Soome Instituut Eestis\nStipendiume soome-ugri keelte uurijatele ja Soome kirjanduse tõlkijatele saab taotleda 1.-31.01.2022.\nFond toetab eesti ja teiste soome-ugri keelte alast uurimistööd Eestis ning Soome kirjanduse tõlkimist eesti keelde. Stipendiumiga toetatakse peamiselt väitekirjade lõpetamist ning tõlkimisega seotud kulutusi. Fond ei toeta bakalaureuse- ega magistriõpinguid. Stipendiumide taotlusvooru Eestis korraldab Soome Instituut.\nKokku eraldab fond 2022. aastal eraisikutele stipendiumidena 10 000 eurot.\nTAOTLEMISE AEG JA JUHISED\nTaotluste esitamise periood on 1.– 31.01.2022. Stipendiume saab taotleda veebilehel kordelin.fi avatud elektroonilises keskkonnas.\nVeebilehe kasutamise juhend ning taotlusvorm on olemas soome ja inglise keeles. Enne taotlusvormi täitmist tuleb registreeruda Kordelini võrguteenuse kasutajaks. Otselink registreerumisele siin.\nTaotletava stipendiumi suurus peab jääma vahemikku 1000-4000 eurot. Kokku eraldatakse 5-7 stipendiumi.\nKoos taotlusega tuleb esitada seda täiendavad lisad:\nTehtud tööd (mainida ainult taotletava stipendiumi seisukohalt olulised tööd)\nEttepanekud stipendiumide saajate kohta teeb juhatusele kolleegium. Otsuse stipendiumisaajate osas teeb Alfred Kordelini Sihtasutuse juhatus märtsis 2022.\nAlfred Kordelini Fond on eraalgatuslik sihtasutus. Fond jagab igal aastal stipendiume ja preemiaid u viie miljoni euro ulatuses. 1994. aastal asutatud Eesti fond on üks kuueteistkümnest Alfred Kordelini Sihtasutuse linnarahastust ja sihtotstarbelisest fondist. Sihtasutus on toetusi ja preemiaid jaganud püsivalt alates aastast 1920.\nSoome Instituudi juhataja Hannele Valkeeniemi


Ei allergiaid! - Riniit - 2020\nOtriviini, vasokonstriktsiooni tekitavat ravimit, kasutatakse sümptomite lokaalseks kõrvaldamiseks.\n"Opatanool" on efektiivne allergilise konjunktiviitiga.\nIfiril - tilgub ninas, leevendab allergilist riniiti ja pollinoosi.\n"Aldecine" - viiakse nina sisse ja aitab toime tulla vasomotoorse riniidiga.\nNasobekit kasutatakse ka väga laialdaselt hooajalise ja aastaringse allergilise riniidi raviks.\nAvamys'd peetakse tugevateks allergiavastasteks aineteks. Samuti süstitakse nina.\nPihustage pihustus ninasõõrmetesse, hoides oma pea otse. Annused valitakse sõltuvalt haigusest.\nAllergodili ei soovitata, kui:\nLoomkatsete käigus ei tuvastatud ravimi teratogeenset toimet, isegi kui kasutati annuseid, mis on terapeutilistest kordadest kõrgemad. Kuid rasedate ja imetavate naiste uuringuid ei ole läbi viidud. Seetõttu ei soovitata neid Allergodil'i kasutada kõrvaltoimete ohu tõttu.\nNeed kõrvaltoimed mööduvad pärast Allergodili tühistamist.\nKui pihustatakse mitte sirge peaga, vaid tagurpidi, võib suus tekkida mõru maitse. Mõne puhul tekitab see iiveldust.\nnaatriumvesinikfosfaatdodekahüdraadi kloriid ja;\nMõnikord põhjustab ravim väsimust ja letargiat (need sümptomid võivad põhjustada ka haiguse teket). Alkohol suurendab neid nähtusi. Sellistel juhtudel peaksite ajutiselt loobuma juhtimisest ja töötama mehhanismidega, mis nõuavad tähelepanu koondamist ja kiiret reaktsiooni.\nMul on lapsepõlvest alates allergiline riniit. Tolmust ja tugevatest lõhnadest algab kohutav nohu, aevastamine, nina muutub punaseks ja paistes. Kui süveneb, siis päästan ainult Allergodili. See peatab kiiresti nohu, leevendab ninakinnisust ja vähendab põletikku. Mulle meeldib sprei kuju - minu jaoks on see mugavam kui tilk. Ravim on kallis, kuid selle hind on täielikult põhjendatud. Tundub saksa kvaliteediga Christina, Cheboksary\nMa ei ole hooajalisi allergiaid pikka aega ravinud ja lihtsalt pannud seda alles, kuni sain teada Allergodili kohta. Juba pärast esimest rakendust lakkab see nina paigutamisest. Nohu läbib paar päeva, aga mul on väga tugev. Vahendid on piisavad juba pikka aega, sest see on piisav, kui teha 1 süstimine ninasõõrmesse Oleg, Ivanovo\nMa kohtlen Allergodili poega, kes on nüüd 11-aastane. Kevadel on meil tugev allergia, pihustamine hommikul ja õhtul. Pool tunni pärast saab poeg uuesti oma ninaga hingata ja teisel päeval ei ole tatt enam roheline ja muutub läbipaistvaks. Nädala jooksul möödub nohu. Siis kordame ravi vastavalt vajadusele Lena, Khabarovsk\nToimeaine: 1 mg aselastiinvesinikkloriid.\nAselastiinvesinikkloriid on H1-antagonist ja kuulub tõhusate allergiavastaste ainete hulka, millel on suhteliselt pikk poolväärtusaeg (t1 / 2 20 tundi).\nLisaks oleme näidanud in vivo merisigadel, et aselastiin inhibeerib leukotrieene ja PAF-indutseeritud bronhospasmi terapeutilise inimese doosides.\nLoomkatsetes on tõestatud, et aselastiinvesinikkloriid on võimeline pärssima hingamisteede peamise põletikulise protsessi hüperreaktiivsust. Loomade andmete mõju inimestele terapeutiliseks kasutamiseks on ebaselge.\nÜlitundlikkus aselastiini ja / või teiste ravimi komponentide suhtes.\nAllergilise riniidi ja rinokonjunktiviidi korral - kuni 6-aastased lapsed.\nAllergodil® süstitakse üks doos igasse nina läbipääsu kaks korda päevas (hommikul ja õhtul, mis vastab aselastiinvesinikkloriidi päevaannusele - 0,56 mg).\nRavimi süstimisel hoidke pea otse.\nAllergodil'i kasutatakse kuni sümptomite peatumiseni ja sobib pikaajaliseks raviks.\nÜks süst (1 annus) on 0,14 ml ja sisaldab 140 μg toimeainet.\nMitte kasutada pidevalt kauem kui 6 kuud.\nVäga harv: ülitundlikkusreaktsioonid\nSage: vale manustamisviisi (pea tagasi viskamine) tulemusena võib suus tekkida mõru maitse, mis mõnel juhul võib põhjustada iiveldust.\nVäga harv: pearinglus\nJaotamata: Pärast süstimist võib tekkida nina limaskesta ärritus (nt põletamine, sügelus), aevastamine ja ninaverejooks.\nÜldist laadi tüsistused\nVäga harv: väsimus (väsimus, väsimus), pearinglus või nõrkus, mida võib põhjustada ka haigus ise.\nVäga harv: lööve, sügelus, urtikaaria.\nKruvitud pihustiga pakendiga lisatakse 10 ml lahust pruuni klaaspudelis.\n1 pudel koos taotluse juhendiga paigutatakse kartongpakendisse.\nATX kood: S01GX07\nTootja: Tubilyuks Pharma S.p.A. (Tubilix Pharma S.p.A) (Itaalia), Meda Pharma GmbH ja Co. KG (Meda Pharma, GmbH). Co.KG) (Saksamaa)\nUuenduse kirjeldus ja foto: 07/08/2018\nHinnad apteekides: 433 rubla.\nAllergodil - kohaliku toime allergiavastane ravim, mida kasutatakse oftalmoloogias.\nsilmatilgad 0,05%: värvitu läbipaistev lahus (6 ml tilgutiga plastpudelites);\nninasprei: värvitu läbipaistev lahus (10 ml tume klaasist pudelites koos dosaatoriga).\ntoimeaine: aselastiinvesinikkloriid - 500 µg;\nabiained: hüpromelloos, dinaatriumedetaat, bensalkooniumkloriid, sorbitool 70%, naatriumhüdroksiid, puhastatud vesi.\nÜhes annuses ninasprei sisaldab:\ntoimeaine: aselastiinvesinikkloriid - 140 mcg (1 viaalis - 10 mg);\nAselastiin on histamiini H blokaator.1-ftalasinooni derivaat. Tal on pikk allergiavastane ja membraani stabiliseeriv toime.\nkapillaarse läbilaskvuse vähendamine ja eritumise vähendamine;\nnuumrakkude membraanide stabiliseerimine ja nende bioloogiliselt aktiivsete ainete (sealhulgas serotoniini, histamiini, leukotrieenide, trombotsüütide aktiveeriva faktor) vabanemise vältimine, mis põhjustavad bronhospasmi ja aitavad kaasa varase ja hilise allergilise reaktsiooni ja põletiku tekkele;\nsügeluse ja ninakinnisuse vähendamine, aevastamine, nohu.\nAselastiini süsteemne toime, kui seda kasutatakse paikselt, on tühine.\nAllergilise riniidi sümptomite nõrgenemist täheldatakse tavaliselt 15 minutit pärast ravimi kasutamist, selle kestus on 12 tundi või rohkem.\nPikaajalise raviga ravimi suurte annustega ei ole aselastiini QT-intervalli kliiniliselt olulist toimet.\nAselastiini biosaadavus pärast Allergodili intranasaalset kasutamist on ligikaudu 40%. Aeg jõuda C-nimax (aine maksimaalne kontsentratsioon) veres - 2 kuni 3 tundi. Kui pihustatakse soovitatud päevaannuses (1,1 mg) Css (tasakaalukontsentratsioon) veres - vähem kui 1% annusest. Aine kontsentratsioon veres pärast intranasaalset manustamist on 8 korda madalam kui pärast suukaudset manustamist. Aselastiini kontsentratsioon allergilise riniidi patsientide veres on suurem kui tervetel patsientidel.\nCmax Allergodil'i silmatilkade korduval kasutamisel (4 korda päevas, 1 tilk iga silma puhul) on väga väike ja seda mõõdetakse piirväärtusest / mõõtepiirist allpool.\nTeisi farmakokineetilisi parameetreid uuriti aselastiini kasutamisega.\nSeondumine vereproteiinidega on 80–90%.\nAselastiini metabolism toimub maksas oksüdatsiooni teel tsütokroom P450 süsteemi osalusel, millele järgneb aktiivse metaboliidi dezmetilaselastiini moodustumine.\nSee kuvatakse peamiselt inaktiivsete metaboliitide kujul. Peamine eliminatsiooni viis on läbi neerude. T1/2 aselastiini ja desmetüüllaasi eliminatsiooni poolväärtusaeg - vastavalt umbes 20 ja 45 tundi.\nhooajaline (aastaringselt) allergiline konjunktiviit (ravi).\nhooajaline ja aastaringne allergiline riniit, sealhulgas heinapalavik ja rinokonjunktiviit (ravi);\nvasomotoorne aastaringselt mitteallergiline riniit, mis ilmneb ninakinnisuse, nohu, aevastamise, ninakaudse sündroomi (sümptomaatiline ravi) all.\nVastavalt juhistele, Allergodil on vastunäidustatud ülitundlikkuse, samuti imetavate ja rasedate naiste puhul.\nAllergodil Spray'i ei saa määrata:\nLapsed kuni 12 aastat vasomotoorse riniidi ravis.\nAllergodiili ei kasutata alla 4-aastastel lastel silmatilkade kujul.\nKasutusjuhend Allergodil: meetod ja annus\nHooajalise allergilise konjunktiviidi ravis on ravimit tilkade vormis ette nähtud üle 4-aastastele lastele ja täiskasvanutele 2 korda päevas (hommikul ja õhtul), 1 tilk igasse silma. Rasketel juhtudel suureneb Allergodil'i kasutamise mitmekesisus 4 korda päevas. Mitte-hooajalise (aastaringselt) allergilise konjunktiviidi taustal rakendatakse ravimit samal viisil.\nAllergodilli tilka võib kasutada profülaktiliselt.\nAllergodilli pihustatakse intranasaalselt. Allergilise riniidi ja rinokonjunktiviidi ravis on üle 6-aastastel ja täiskasvanutel ette nähtud 1 annus ravimit iga nina kaudu 2 korda päevas. 12-aastastel ja täiskasvanutel võib seda annust vajadusel kahekordistada.\nAllergodilli võib pihustatud kujul kasutada pikka aega, kuid mitte rohkem kui kaks kuud.\nKõrvaltoimete esinemissageduse hindamine:> 10% - väga sageli; > 1% ja 0,1% ning 0,01% ja\nSprei ja tilkade kasutamine nina "Allergodil" raviks\nAllergilise reaktsiooni põhjused ja sümptomid\nMilline on glükonaadi ja teiste bronhiidi abivahendite kaltsiumi tarbimise eesmärk\nKülmad päevad tulevad, kõikjal libisevad, vihmasadu ja külmad tuuled ronivad meie riiete alla, jahutavad ja tekitavad kohutavaid ebamugavusi. Nendel päevadel hakkavad inimesed hingamishäirete all kannatama.