Akvaariumikala tsikhlazomy - Akvaarium - 2020\nMust-triibuline Tsichlasoma - väike, vilgas, viljakas\nMust-triibuline Cychlasma või Zebra Cichlasoma (ladina Cichlasoma nigrofasciatum) on väike, aktiivne ja populaarne akvaariumikala. Selle suurus, isegi avaras akvaariumis, ei ületa 13-15 cm ja see on üks Kesk-Ameerika väikseimaid cichlide. Sel juhul on meessoost triibuline tsikhlazomy suurem kui naistel, kuid naised on heledamad. Hoolimata cychlasse'i tagasihoidlikest mõõtmetest, on must-triibulise löögi toonud pugnacious ja unsociable iseloom. Näiteks ründavad nad kala, mis on ujumine oma territooriumile, isegi kui see on kolm korda suurem neist. Parim on hoida neid üksi või koos teiste cichlids, kuid alati avar akvaarium. On oluline, et mustad triibud oleksid oma nurga all, kus keegi ei saa ujuda.\nMusta triibulise tsikhlazomy teine eelis on see, et lahutatud on väga lihtne, ja tihti ei pea ta sellest akvaristist üldse pingutama. Neil on hea maine kala puhul, mis pakendisse kudeb, kui te neid kauplusest koju viite. Loomulikult on see nali, kuid nali, mis ei ole reaalsusest kaugel.\nKuid vaatamata kõikidele eelistele, ei saa algsele mustale triibule soovitada. Samad agressiivsed kalad ei ole algajatele eriti sobivad, eriti kui nad ei ole sellest käitumisest teadlikud ja ostavad neid kala üldises akvaariumis.\nAkvaariumi kala Aphitlania nigrofasciata (must-ribakardiin) (varem Archocentrus nigrofasciatus ja Cichlosoma nigrofasciatum) kirjeldati esmakordselt 1867. aastal. Ta elab Kesk-Ameerikas, Guatemalas Hondurast ja Panamast. Praegu on see üsna levinud Ameerika Ühendriikides, eriti lõunapoolsetes riikides.\nTa elab Guaramo, Aguane, Tarkoles jõgedes. Ta armastab kohti, ja seda leidub väikestes ojades ja suurtes jõgedes. Tüüpiline biotoop, kus elab must-triibuline tsikhlasoma, on kivine põhja, kus on palju varjupaiku. Seda kala ei ole peaaegu kunagi avastatud kohtades, eelistades erinevaid varjupaiku. See toidab looduses putukaid, nende vastseid, usse, kala, taimi.\nMust-triibuline tugev keha, ovaalne, terava anal ja seljakeelega. See on üks väikseimaid cichlide, mehed ulatuvad 13-15 cm ja naised on 8-10. Keskmine eluiga on umbes 8–10 aastat, kuigi hea hooldusega võib elada kauem.\nKeha värvus on sinakas hall, 8 või 9 laia vertikaalse musta triibuga. Rihmad, mis lähevad otse katte taga, on tühimikuga ja sarnanevad tähega "U". Uimed on läbipaistvad või kergelt kollased. Hübridisatsiooni protsessis ilmusid mitmed ebatavalised värvid, nagu albiinod.\nMust-triibuline tsikhlasoma on väga lihtne hooldada ja hooldada. Samal ajal ei sobi see algajatele, sest see on oma pugnacious. See on kõige parem hoida seda üksi või teiste Kesk-Ameerika cichlids, väga avar akvaarium.\nNaiste must-triibuline tsikhlazomy\nMust-triibuline omnivores, see tähendab, et nad söövad kõike, mida te neile pakute. Võite toita erinevaid sööke, näiteks: tehiskultuurid cichlids, köögiviljade pillid ja helbed spirulina, köögiviljad, veiseliha süda, bloodworm, maasikas, cortetra, artemia. Toidu jääkidega saastumise vältimiseks peate sööma kaks korda päevas väikeste portsjonitena.\nParem on akvaariumis hoida suures mahus ja avatud kohti ujumiseks. Noor must-triibuline paar võib elada 100-liitrises akvaariumis, kuid küpsete kalade puhul on vaja umbes 250 liitrit. Kõige parem, kui nad tunnevad mõõdukaid akvaariume ja selget vett. Lihtsaim viis selle saavutamiseks on kasutada tugevat välist filtrit. Ja seal on palju jäätmeid, nii et filtreerimine peaks olema kõrgel tasemel.\nMust-triibuline, nagu soe vesi (24–28 ° C), võib elada väga erinevates happesuse ja kõvaduse parameetrites, kuid eelistatult ph: 6,0-8,0 ja 6–8 dGH.\nSee on soovimatu kala, mille eest lihtsalt hooldate. Liivane pinnas, kivid, juured, närimiskohad võimaldavad tal kodus tunda. Taimi võib istutada, kuid need peavad olema vastupidavad ja tugevad liigid, sest mustad triibulised inimesed kaevavad ja kannavad sageli mulda ja väikesed taimed saab kaevata. Asjaolu, et ta kaevab maapinda, on normaalne ja see on kala harjumus, kuid võib olla ka märk kudemisele.\nAgressiivsed kalad, mis sisaldavad ainult teisi suurte cichlide või eraldi. Sa ei saa neid hoida rahumeelsete, mitte väga agressiivsete või liiga suurte kaladega, mis ise suudavad musta triibuga alla neelata. Nad on kudemise ajal eriti agressiivsed ja võivad tappa peaaegu kõiki kalu. On juhtumeid, kus must-triibuline tsikhlazomy viskas plexostomus või Oscarid, mis olid kolm korda suuremad kui need!\nParim on hoida need eraldi, paar - mees ja naine. Nad on ka väga agressiivsed oma liiki kalade suhtes.\nVõitlus Managuana Cichlasoma'ga:\nNaiste eristamine mustast triibulises isasest ei ole raske, on võimalik kindlaks määrata mehe suuruse suurus, see on suurem, järsema otsaga, kuid vähem värvikas. Nagu enamik tsichlide, on meessoost anal ja seljapõhjad teravad ja piklikud. Naisel on kõhul oranž värv, ta on väiksem ja ümardatud.\nMust-triibuline tsikhlazomy paneb oma munad looduses koopadesse ja orudesse. See on üks lihtsamaid kala tõugu, mis sageli, palju ja tahtlikult kudeb. Kuid peale selle on nad ikka veel väga hoolivad vanemad. Paar valvab nii palju, et kõik teised akvaariumi elanikud peavad nurgadesse peitma. Nende kalade fännid, mitte niivõrd rahul ja ei tea, kuidas vabaneda praadist. Soovitatav on saada kiire kala, näiteks Sumatrani barbe.\nOn huvitav jälgida must-triibulise tsihlazi kudemist. Mees muutub naise ees püsti ja näitab tema parimaid värve. Siis nad puhastavad koos mugava koha ja kaevavad pesa varjupaigas või suure kivi, poti või koopasse. Siis paneb naissoost varjupaika 20-40 muna ja mees viljastab neid kohe. Protsessi korratakse mitu korda ja munade arv võib sõltuvalt naise suurusest ulatuda kuni 300-ni. Naine hoolitseb kaaviari eest ja fännib seda uimedega, samal ajal kui mees patrullid kõik ümber ja viib võõrad ära.\nSõltuvalt temperatuurist ja pH-st muutub mari 48–72 tunni jooksul. Ja veel 6-8 päeva pärast hakkab praad ujuma ja sööma. Saate süüa praadida dafniatega, Artemia meriloomaga, purustatud söödaga cichlididele. Kolme nädala pärast saavad nad süüa helvest, mida vanemad söövad, mitte purustatud. Naissoost aitab praadimist, kui kaevate põhja, mis on langenud alla, või lihvides seda suus ja sülitades suured tükid. Samuti arendavad vanemad kehale erilist saladust, mis võib olla praadimiseks toiduks.\nVanemad valvavad oma praadimist väga innukalt ja vaesed naabrid üksteisega kõhkevad nurkades. Kui nad on ohus, võivad nad sõna otseses mõttes maapinnale lahustuda, muutudes täiesti nähtamatuks. Ja mees võidab nende eest surma.\nKui kavatsete praadida, siis mõne nädala pärast on parem see eemaldada, sest naine sööb mõnikord oma praadimist. Pärast praadimise eemaldamist algab aretusprotsess uuesti. Kuid pidage meeles, et neid ei ole, sest pakkumine ületab nõudluse ja must-triibuline cichlid ei ole nii populaarne kui guppies või neons.\nDiamond Tsichlasoma: sisu, ühilduvus, reprodutseerimine, foto-video ülevaade\nCRYCHLASOM DIAMOND omamine, ühilduvus, reprodutseerimine, fotovideo ülevaade Tsihlazomi, teemantide seas on populaarsuse poolest teine, teine tsüklaasiga mustriba. Mis minu arvates ei ole täiesti õiglane, sest teemandi dekoratiivsed omadused on palju suuremad.\nTõenäoliselt lähtuvad sellised eelised akvaristid kalade suurusest. Must-triibuline tsikhlasoma väiksem teemant ja seetõttu võib see kaasa tuua palju suurema hulga inimesi. Seega on nõudlus!\nSellegipoolest, kui teie akvaariumi avatud ruumid võimaldavad 15 sentimeetri kala sisaldada ja hing nõuab ilu ja vahuveini läikimist - see teemant on hea valik!\nLadina nimi: Cichlasoma cyanoguttatum.\nMuud nimed, sünonüümid, alamliigid: Herichthys panoguttatum, Herichthys carpinte, Heros panoguttatum, Perlcichlidae, Pearlscale Cichlid, Green texas cichlid, Heros temporatus, Herichthys temporatus, Cichlasoma laurae, Astatheros laurae.\nVene nimi: Diamond Tsikhlazoma.\nSünonüümid: Pearl cichlid, Texas cichlid, teemantkichloma.\nTellimus, perekond: Perciformes, tsikhlovye.\nMugav vee temperatuur: 22-26 ° C.\n"Happesus" Ph: 6.5-8.0.\nAgressiivsus: mõõdukalt agressiivne 60%.\nPikkus dH: 25 °.\nSisu keerukus: lihtne.\nÜhilduvus: Sellest hoolimata on teemant-chichlasoma, kuigi see on küllaltki suur, on rahulik. Sellele võib lisada isegi väikese suurusega, rahumeelsed kalad, eriti kui selline taasistutamine toimub üheaegselt noorte poolt. Üldiselt on cichlidside kokkusobivuse küsimus alati vastuoluline ja mitte üheselt mõistetav, sest need on algselt agressiivsed kalad, lisaks on neil intraspecific agressioon. Mehed tsihlazom agressiivsed üksteise suhtes, territoriaalne. Naabrid peaksid olema suured või keskmised kalad, näiteks sama temperamentiga cichlidid (mitte väga agressiivsed).\nSellegipoolest on õige sisu, piisava koguse akvaariumi olemasolu ja reservuaari õige tsoneeringuga võimalik saavutada suurepäraseid tulemusi. Sellistel tingimustel on mehed tsikhlazami ja naised on naabritele tolerantsed.\nTeemant-chichlaoma sobib kokku teiste tsiklasoomidega (sama must-triibuline), teiste sarnaste ja keskmise suurusega cichloomidega. Ma arvan, et väike pseudotropheus, pelmtochromis (papagoid) teeb selle suure naabri jaoks ka hea firma. Ühilduvad ka Somopodnye kala - soomustatud säga (torakatum, koridorid), kott-karvane säga ja teised.\nKuidagi õnnestus mul edukalt sisaldada mõningaid teemantrõngaid, mis sisaldasid ternementi. Aga jälle rõhutan! Kõik see on suhteline. Oluline on seda küsimust hoolikalt käsitleda.\nMa soovitan lugeda siit selle artikliga. Akvaariumikala ühilduvus.\nEi ühildu: Teemant tsichlasoma on ühemõtteliselt vastuolus väikeste, loid, looritud kaladega, näiteks on kogu kuldkalade perekond tsikhlazomami'ga kokkusobimatu ja lemmikloomad (gupi, molliesii, redis), väikesed tetras, danios, neonid - lihtsalt süüakse. Cichlids, teemant kala on parem mitte ühendada skalaarid ja rohkem Disk.\nAkvaariumi minimaalne maht: teemantkiklaasi saab hoida akvaariumis 110-150 liitrist. Aga tingimusel, et akvaarium on spetsiifiline - ilma naabriteta. Soovitatav akvaariumi maht on 200 liitrit. Uurige, kui palju saate kala X akvaariumis hoida SIIN (artikli allosas on linke kõigi mahtude akvaariumitele).\nHoolduse ja hoolduse nõuded: teemant tsikhlasoma tagasihoidlik sisu. Akvaariumi vee optimaalsete parameetrite järgimine on ehk peamine nõue. Kala on vastupidav kinnipidamistingimuste lühiajalisele halvenemisele - kestev. Aga ikka armastab puhast vett! Seetõttu on hea filtreerimine ja õhutamine kohustuslik. Kord nädalas peaks akvaariumi vesi asendama värskena enne? maht.\nLooduslike, looduslike tingimuste jäljendamiseks on soovitatav kaunistada akvaariumi grottidega, kividega ja ninaga, luues "kaootilise-esteetilise põhja".\nKichlasome akvaariumi taimedel peaks olema tugev juurestik ja olema hästi juurdunud. Vastasel juhul tõmbab kala need üles.\nValgustuse võimsusele ei ole erilisi nõudeid.\nSöötmine ja toitumine: Söötmisel ei ole nad absoluutselt kummalised - omnivores. Nagu kõik kalad, armastavad teemant tsikhlazomy elusat toitu, sealhulgas külmutatud. Kuivtoit, asendajad, lemmikloomapoodide laastud on ka õnnelikud, et neid süüakse. Ei tohiks unustada, et nad vajavad köögivilja sööta. Lemmiklooma kauplustes on võimalik osta sobivat köögivilja sööta, näiteks võite kasvatada sööda juures odavaid ja kiiresti kasvavaid taimi Leopard. Lisaks võib neid anda (üks kord nädalas) spinati ja salati lehtedega, mis on eelnevalt keedetud keeva veega. Ülekuumenemine ei ole nende kalade puhul tüüpiline.\nLoomulikult on populaarne ja populaarne kalade sööda kuiva toit. Näiteks toidukäitleja "Tetra" akvaariumi riiulitel võib tundide ja kõikjal leida Venemaa turu liider. Tegelikult on selle ettevõtte sööda valik silmapaistev. Tetra "gastronoomilises arsenalis" sisalduvad nad teatud liiki kalade puhul eraldi söödana: kuldkala, cichlids, lorikariidide, guppide, labürindide, arovanide, diskettide jne jaoks Samuti on Tetra välja töötanud spetsiaalseid toiduaineid, näiteks värvi suurendamiseks, rikastamiseks või praadimiseks. Üksikasjalik teave kõigi Tetra kanalite kohta on ettevõtte ametlikul kodulehel - siin.\nLooduses elavad: ulatuvad Mehhikost Ameerika Ühendriikide lõuna poole. Rio Grande vesikond.\nKirjeldus: tal on piklik, pikk keha ja külgedel piisavalt lamedad. Kala silmad on suured, suu on terminali, paksud huuled. Seljapeal on pikk. Peamine keha värvus on tumepruunist oliivini, millel on helesinised täpid (nagu teemandid, vahuveinid) hajutatud, sealhulgas uimed. Teemant tsikhlasoma pikkus on kuni 15 cm, looduses võib see ulatuda 30 cm kaugusele.\nTeemantkarbasoomide lahjendamine, paljunemine\nTeemantkichlasoomi kunstlik paljundamine ei ole absoluutselt keeruline.\nTootjate seksuaalne küpsus toimub 10–15 kuu jooksul. Meeste ja naiste sugudevahelised erinevused (dimorfism) on selgelt väljendatud - mehed on palju suuremad ja heledamad, neil on piklikud pikad uimed (ülemine ja anal). Naistel on uimed ümardatud. Meeste otsaesine on kumer, mäe kujul - see on ka "rasva kallus". Meeste kudemisperioodil näete terava anal-tuberkulli, samas kui naissoost see tuberkuloos (ta on munaraha) näeb välja nagu kärbitud püramiid.\nPildil on teemantiklaslasoomade soolised erinevused\nNärimine toimub iseseisvalt, ilma akvaristliku sekkumiseta. Kudumise stiimul on akvaariumi vee temperatuuri tõus kuni 28 ° C ja akvaariumi vee sagedane asendamine värske veega kuni kaks korda nädalas mahus kuni 1/3. Soovitatavad pH väärtused on 6,5 - 7,5 ja dH - 6-25 °.\nNärimine võib toimuda aastaringselt kahe kuu tagant. Tootjate paar kudeb nii üldises akvaariumis kui ka eraldi kudemis- tiigis, mille maht peab olema vähemalt 90 liitrit. Paljude järglaste päästmiseks on soovitatav siiski lõpetada paar kudemiskohas. Lisaks väheneb sageli kudedes munade arv ja see võib olla ainult 200 muna kudemise kohta. Sellega seoses on soovitatav korraldada puhkus tootjatele (hooajalised purunemised), mis saavutatakse akvaariumi vee temperatuuri alandamisega. Jälgides seda, mida öeldi ühe kudemise kohta, saad korraga 1000 munast ja rohkem.\nFotol kaaviar teemant tsikhlazomy\nNaine paneb munad kõvadele, lamedatele esemetele mõnikord taimede lehtedel. Vasika hooldamine toimub täielikult naissoost, mõnikord aitab mees teda selles, kuid sagedamini käituvad mehed agressiivselt ja söövad mune. Sellistel juhtudel tuleb isane siirdada.\nKaviari inkubatsiooniaeg kestab 3 kuni 6 päeva ja sõltub akvaariumi vee temperatuurist. Pärast vastsete ilmumist kannab naine need enne kudemist ette eelnevalt ette valmistatud avasse. 2-3 päeva pärast hakkavad vastsed ujuma ja söövad. Sellest ajast on vaja alustada söötmist - elav tolm, atemia, nematoodid, Cyclops nauplii ja hakitud maasikas. Küpsetamise kasvuga viiakse need suurematele täiskasvanutele.\nFotol on noored vastsed Tsikhlazomy teemant\nKogu munade, vastsete ja praadide kasvatamise ajal on soovitatav mitte unustada tugevat õhutustamist ja vee filtreerimist.\nTulevikus siirdatakse noori lasteaia akvaariumi, sorteeritakse ja viiakse läbi roojamine.\nTeemantkõrlasoomi ladinakeelne nimetus on Cichlasoma cyanoguttatum. Selle nimega seoses on aga pidev arutelu, arutelu ja ümberliigitamine. Näiteks 1983. aastal otsustasid Rootsi teema ja ichtyologist Sven Kul-Lander, et liiga palju kalu kuulub perekonda Cichlasoma, mis tegelikult on üksteisest väga erinevad.Tulemuste kohaselt jagati tsikhlazi poolt tehtud töö ja ümberliigitamine jagunemisteks mitmeks eraldi perekonnaks. Uue klassifikatsiooni kohaselt omandas teemant tsikhlazom nime Herichthys cyanoguttatum.\nÜldiselt tuvastati eri aegadel ichtyologist rohkem kui 6 selle kala konkreetset nimetust, kuid ainult kaks neist on tunnustatud: Herichthys cyanoguttatus ja Herichthys carpintis.\nPopulaarne video teemantkolaadiga\nValik ilusaid fotosid teemant chiclamomaga\nPraegu on perekonnal Tsikhlasoma umbes 95 liiki. Enamik neist puudutab aga seda liiki vaid tingimuslikult. Akvaristide seas on suhteliselt populaarsed Cychlasmas.\nNiisiis, üks kuulsamaid liike on must-triibuline tsikhlazoma. Sellel liigil on pikk piklik keha, mis on lameda külgsuunas. Isiku pea on piisavalt suur, silmad on ümmargused. Must-triibulise tsikhlazomy päraku- ja seljaääred laiendasid kogu keha. Isane eristub uimede terava kujuga. Selline kala tsikhlazomy sai oma nime tänu algsele värvile. Niisiis on hall (koos sinise) kehaga umbes üheksa musta värvi riba. Mustad laigud on kala kaanel ja külgribadel. Kala keha pikkus ulatub kümme sentimeetrit.\nKui kudemine algab, kaob mehe mustad triibud. Naine, vastupidi, omandab väga helge ja küllastunud värvi. Närimiskella saab määrata teiste märkidega. Näiteks paar päeva enne seda sündmust on mehel väike seemnekiht, millel on akuutne vorm, ja naisel on suur ovipositor.\nTeemant tsikhlazoma on üks perekonna suurimaid esindajaid. Pikkus võib looduslikes tingimustes ulatuda 40 sentimeetri ja akvaariumi - 15. Sellel liigil on piklik ja kergelt lamedam keha kuju. Selle liigi värvus on üsna huvitav. Isiku kehal on ala oliivist tumepruunini. Kala kogu keha on kaetud helesiniste, mõnikord roheliste täppidega. Need täpid olid punktiirideks.\nCychlasmasid tuleks hoida suurtes akvaariumides. Need inimesed pääsevad hästi teiste kalaliikidega. Siiski peate teadma, et sama akvaariumi täiskasvanueas olevate teemant tsikhlasoma mehi ei saa hoida, kuna nad hakkavad konfliktile minema.\nDiamond tsikhlazomy sööb suuri liike, samuti praadida, väikeseid kalu, teoseid. Me ei saa lubada kala üleöö. Seetõttu on vaja neid sageli ja väikestes portsjonites toita.\nAkvaariumis jõuab Tsikhlazoma Meeka 15 cm pikkuseni, sellisel juhul peetakse 8 cm pikkuse kala küpseks.\nCychlazyme Meekil on hõbedane piklik keha. Nende kalade uimedel on suurepärased punktid ja triibud. Samal ajal on paljudel inimestel oma kehal heledad ja selgelt nähtavad mustad täpid. Mees tsikhlazomy erineb naissoost uimedest. Ta on neid märkinud. Naistel on ka heledam värv.\nMeeki cykhlasoma isikud elavad paaridena. Lubatud sisu erinevas kombinatsioonis. Näiteks jõuavad mitmed naised ja üks isane ühe akvaariumi piires ideaalselt. Selline karja peaks siiski elama akvaariumis, mille maht ületab 100 liitrit.\nCychlasma Meek on kalaliik, mis viitab negatiivselt akvaariumi täiskasvanute istutamisele. Seetõttu peavad kõik karja liikmed samal akvaariumis kasvama.\nCichlisoma Severum on suur, väga küps kichlid. Ladina keeles tõlgitakse sõna "Severum" kui "diskreetne". See tõlge kirjeldab täpselt Severum Cyclose'i välimust. Sellel kalal on pruunikas-hall keha, millel on oliivisüdamik. Cychlasoma Severumil on seljaaju, mis on värvitud erinevatel oliivrohelisel toonidel. Anaalvärvi ülemine osa on punane. Kui üksikisik elab akvaariumis, võib selle värvi intensiivsus olla väga erinev: helge kuni väga kahvatu.\nKvaliteetse Cyverdose Severumi paari moodustamiseks on soovitatav koheselt kasvatada 5-6 kala akvaariumi. Sellisel juhul moodustub Severum'i cichlasome paar iseseisvalt.\nEliot cichlasoma pikkus võib ulatuda 15 cm ja keha on veidi piklik, külgedelt lamedam. Elioti Tsichlazoma võib olla koos teiste kaladega. Üksikisikud moodustavad tavaliselt noored.\nElioti tsykhlazom hoiab alumises ja keskmises kihis akvaariumi. Mõned kalad võivad isegi kaevata maad ja avada taimi. Elioti Tsikhlazoma sööb elusaid ja köögivilju.\nAkvaariumikala tsikhlasoma on tänapäeval populaarne tänu liikide mitmekesisusele ja tagasihoidlikule sisule.\nMuinasjutt Eliot - kõige ilusam tsihlazy\nElioti tsykhlazom (lat. Thorichthys ellioti) on ilmselt üks Cichlow perekonna ilusamaid kalu. Elab Kesk-Ameerika magevees. Seda võib leida Mehhiko jõgede madalates vetes, kus vool on aeglane. Eelistab tiheda paksusega varjupaika ja lagunenud kuivade lehtedega kaetud muda põhja.\nKala iseloom on rahulik ja tagasihoidlik, elab pakendites. Neid mäletatakse huvitava käitumise ja värvilise värvi pärast, mis ühendab ebatavalisi kontraste. Täiskasvanud eliot claslasoma ulatub 12 cm pikkuseni, mis on mõnevõrra sarnane cichlazy lillale, selle lähimale sugulale. Tänu oma rahulikule dispositsioonile ja ilusale väljanägemisele sai ta kiiresti koduse akvaariumi omanike seas populaarsuse.\nEchiots tsikhlazoma meenutab pigem muinasjutu olendit kui mudase jõe elanikku. Tema värv on nii ebatavaline, et kui ta esimest korda nägi, on teie silmad püsivalt selle olendi külge kinnitatud. Keha kuju on ümar, külgedel kergelt lamedad, selja- ja pärakuääred on sirged ja teravad, rinnaäär on väike ja veiform. Kõik uimed on läbipaistva heleda oranži varjundiga, sinised täpid ja triibud. Seljapea ülaosas on punane triip. Silmad on terasest, mustad õpilased.\nVaata paar tsükloses, mis ujuvad akvaariumis.\nElioti keha värv on täis erinevaid värve: pea ja osa seljast on hallikas-helepunane, nakkekatted ja kõht on mustad ja oranžid laigud, ja saba on sinine. Kogu keha ümbermõõt on hajutatud ereda sinise särava lisamisega. Cichlide isased on suuremad kui naised, kudemisperioodil muutuvad nad heledamaks ja uimed on mitu sentimeetrit suuremad. Kalade eluaeg vangistuses on umbes kümme aastat.\nTsihlasoma Eliot on rahulikud ja sõbralikud veekeskkonna elanikud, nende hooldamine ja aretamine on võimalik nii kogenud kasvatajatele kui ka algajale. Toidul on tagasihoidlik, veeta erinevaid parameetreid. Muidugi, et kalade elu oleks rahulik ja tervislik, tuleks arvesse võtta teatavaid soovitusi:\nViige paagi põhja pehme ja puhas pinnas, soovitavalt liiv. Nagu meeka, armastavad Elioti cyhlasmasid mulda mulda.\nNad armastavad ujuma akvaariumi ees ja sageli ilmuvad, nii et konteineri sisekujunduses on kasulikud väikesed nuudlid ja taimed. Kuivad, põletatud tamm ja mandli lehed pannakse eelistatavalt liivale.\nTsikhlasoma Eliot armastab tasuta ujumist, ei karda naabreid. Palju taimestikku on vabatahtlik ja kui te istute rohelisi, siis ainult suurte ja jäikade lehtedega liigid.\nTsikhlazomy - räpane kala, süüa kõik toidud, mis langesid akvaariumi põhja, läbides selle jäänused läbi küünte. Seetõttu peaks liiv olema pehme ja ilma tarbetute prahisteta, tuleb kindlasti puhastada, iganädalane põhja sifoon on teretulnud.\nTäielik sisu on võimalik puhtas vees ilma nitraatide ja ammoniaagi lisanditeta, nagu paljud tsikhlovye, nad on tundlikud mürgiste ainete suhtes, mille tõttu võivad nad haigestuda.\nVeekeskkonna ideaalsed parameetrid: vähemalt 100 l3 mahuga akvaarium, mille iganädalane uuendamine on ¼ veest; vee temperatuur on 25-28 kraadi, vee happesus on 7,5-8,0 pH, kõvadus on 8 kuni 25 dGH.\nEliot cichlinoma sobib kokku kesk- ja rahumeelsete cichlids'idega: cichlasoma meeka, cichlasoma severum, cichlasoma nicaraguan, sinakasmärtsine akara. Kui suured cichlidid on valmis astuma territoriaalsetesse konfliktidesse, võivad väikesed kalad vigastada või süüa.\nNad muutuvad kudemise ajal kõige agressiivsemaks, kaitsevad armukade oma vara ja praadivad, nii et kui soovite näha rahulikku lasteaedit, siis laske sellel kala elada paaris eraldi paagis.\nNagu meeka, on eliot tundlik verevormide suhtes, mis põhjustab neil seedetrakti häired. Toidus peaks olema: tubemaker, gammarus, koretra, vereuss, artemia ja taimset toitu (suvikõrvits, kurgid, spirulina).\nVaata Cchlase karja.\nElioti tsykhlazomy valib oma paari. Kahe täiskasvanu ostmine korraga ei taga, et aretus on edukas. Parem on korraga osta 8-10 praadimist, mis üksteisega hästi tundma saab ja 6 cm pikkuse pikkuse saavutamisel leiavad nad elukaaslase.\nTäiskasvanud paar valib akvaariumi akvaariumis puhta kivi, emane paneb ta munad, hiljem isane viljastab munad. Umbes 100-500 vastset kooruvad, mis esimestel elupäevadel toidavad munakollase sisu.\nMõne päeva pärast ujumine, mida valvavad mõlemad vanemad. Esimene toit väikelastele on jahvatatud helbed ja meremuusika. Tavaliselt hoolitsevad isased ja naised järglastele, kuni nad saavutavad 1-2 cm suuruse suuruse, siis saab täiskasvanud ja lapsed paigutada eraldi lasteaedadesse. Kui akvaariumis elavad teised kalad, siis olenemata sellest, kui hea see on, ilmneb koheselt agressioon cichlidist.\nElioti tsikhlazoy on lihtne hoolitseda, need armas olendid ei anna oma võõrustajatele probleeme ja paistavad silma sädelevate akvariumi vastu oma erksate värvidega.\nTsikhlazoma Salvini: sisu, kirjeldus, video ülevaade\nVee parameetrid sisalduse jaoks: 22-28 ° C, dH 4-25 °, pH 6,9-8,5.\nKodumaa - Kesk-Ameerika idaosa.\nSalvini kütsümaatiline keha on tumeroheline või kollakaspruun. Nohast silmast allapoole kuni tume kohani, mis asub kaela uuri alumise osa ülemises osas, on teravalt piiratud bänd, mis kummardub keha keskel asuva pimeda koha ümber. Seljapunane roheline-sinine punase servaga, savi kollase värvi piklik ots. Caudal fin ja anal fin on savi kollane baasil, punane väljas.\nIsane on värvitud intensiivsemalt, uimed on pikemad tugevamad. Naisel on kesk-seljapunane ja mustade täpidega kaetud katte alumine osa. "\nIsane pikkus on kuni 16 cm, emased on kuni 13 cm.\nKala on suhteliselt rahulik, kuid kudedes ja järglaste eest hoolitsemisel muutub see agressiivseks. Kasuta maad ainult varjulistes, suletud kohtades. Häbi, varjatud kividega hoonete all. Akvaarium vähemalt 250 liitri paari jaoks.\nVideo Tsikhlazoom Salvinist\nKuidas hoolitseda salvini ja suguerinevuste eest sellist tüüpi tsüklosis\nSalvini Cichlasma (teaduslikud nimed: Cichlasoma salvini, Cichlasoma tenue, Heros salvini, Heros triagramma) on Cichlow perekonna ilus kala, mis on pärit Kesk-Ameerika mageveekogudest (Lõuna-Mehhiko, Guatemala ja Belize). Teised nimed: tricolor cichlid, kollane kõhupiirkond. Looduses ulatub see 22 cm, vangistuses - 15-16 cm Sisu on võimalik kodus akvaariumis mahuga 100 liitrit või rohkem. Oodatav eluiga on 13 aastat.\nTsikhlazoma salvini - tegemist on territoriaalsete kaladega, mis võivad naabritele agressiivsust rikkuda, rikkudes nende isiklikku ruumi. Sisu väikeste rahu armastavate kaladega on vastuvõetamatu - nad ei saa füüsiliselt haiget teha, vaid on nurgas ja hirmul.\nKollane kõhupiirkond on ilus igas magevee akvaariumis. See ilmus esmakordselt 1912. aastal Ameerika akvaariumis ja hiljem viidi Saksamaale Mehhiko külastanud akvaristide juurde. Liiki kirjeldas 1862. aastal Albert Günther. Nimi "Salvini" pärineb teadlase O. Salvini nimest.\nSalvini Tsikhlazoma elab Atlandi ookeani jõgede ja laguunide basseinis. Ta ujub ümber reservuaari ümbermõõdu, sisenedes džunglisse ja vihmametsadesse. Armastab varjulist maastikku, mis pakub kaitset ja rahu. Sellised tingimused säilitavad keha värvi.\nKirjeldus, kinnipidamise tingimused\nSalvini Tsikhlazoma armastab varjata veekeskkonna taimestiku ja närimiste vahel, et kaitsta end suurte kalade tähelepanu ja rünnakute eest, kuigi orjuse tingimustes on välise agressiooni vaevalt võimalik.\nKala keha on ovaalne, koon on terav. Seksuaalne dimorfism on hääldatud. Nii mehed kui naised on väga säravad, värvilised, kuid naiste värvid on palju rikkamad. Naisel on seljas ja kõhus punased laigud. Mees ei erista kõht sellist märki, see on vaevalt märgatav. Kõik salviinid on värvitud erekollane. Mehe kehal on sinised täpid, mis asuvad külgedel tagaküljel, pea peal on sinised veenid. Naine seljapeal on näha sinine täpp. Isasel on anaalserval must punkt. Seega, et määrata sugu cichlids on väga lihtne.\nVaata meeste ja naiste salvini.\nTsikhlazoma salvini näitab mõnikord agressiivsust. Kala ostmisel veenduge, et nad koos kasvaksid. Oli juhtumeid, kus akvaariumisse viidud "võõrad" kannatasid ebameeldiva saatusega - nad hakkasid närviliseks ja võitlema. Edukas lahendamine akvaariumis on võimalik ainult siis, kui nad on puberteedi algusest saadik koos kasvanud.\nSuure kala abil, millega ta kardab, on võimalik ohjeldada kollapaljulise cichlidi agressiooni. Võib-olla on see mõne teise liiki cichlid. Hoolimata säravast ja ekspressiivsest värvist, see häbelik olend, mis peidab isegi söötmise ajal.\nKalade hoidmine ei vaja väga suurt mahutit. Seksuaalselt küpse salvini suurus on 15–16 cm (isane) ja 14 cm (emane). Täiskasvanud üksikisikuid võib panna 200-liitrisesse akvaariumi kahe kala jaoks. Vesi peaks olema leeliseline, pH väärtus on 7,5–8,0, kõvadus 8-15 °. Lubatud vee temperatuur - 24-29 kraadi Celsiuse järgi. Tsikhlazoma Salvini armastab varjata snagides, suurtes grottides ja koobastes. Erinevalt teistest cichlids, ei liigu maastik ja kruus (muld) akvaariumi, ei tõmba taimed alt.\nSalvini tsikhlazoma akvaariumi jaoks on tihedalt juurdunud juurestikuga kõvased taimed. Need võivad olla vallisneria, elodea, cryptocoryne, peristristum. Valgustus ei tohiks olla särav, parem on valgustada valgustit luminofoorlampidega võimsusega 0,4 W 1 liitri kohta. Vajalik on õhutamine ja filtreerimine, kala nõuab suurtes kogustes lahustunud hapnikku.\nKollane kõhupiirkond on ühilduv teiste tsikhlovykh Kesk- ja Lõuna-Ameerika sarnaste suurustega. Sobib ka säga Pimelodus Pictus ja Plecostomus.\nOmnivorous kala - hästi sööb helbed või graanulid cichlids, mida müüakse lemmiklooma kauplustes. Toitumist võib täiendada erinevate toitudega, nagu ussid, soolvee krevetid, värsked rohelised köögiviljad (suvikõrvits, kurgid, spinat, salat). Tema delikatessiks: krevetid, eluskalad, tubule, külmutatud plankton, vereuss. Aga sa ei saa hoida kalu paagis väikese eluskalaga, mis sobib tema suhu, vastasel juhul võetakse ta toiduks ja süüakse.\nVaadake paari cichlidi koos praadimisega.\nSalvini cichlids kudevad hästi, moodustavad eluks tugevad paarid. Nad muutuvad seksuaalselt küpseks, kui nad jõuavad pikkuseni 12-15 cm.\nNad võivad kudeda üldises akvaariumis, kuid selle aja jooksul nad on häbelikud, esitavad nõudeid teistele kaladele, kui need on olemas, mistõttu nad ei tohi varjupaika pikka aega lahkuda. Traagiliste tagajärgede vältimiseks on parem hoida cichlidid kõigist eraldi. Fakt on see, et vähemalt ühe praadimise kaotus nende jaoks on perekondlike skandaalide põhjus. Individuaalse kudemise maht - 100 liitrit. Mahuti peab olema varjupaikade all ja kudekivi.\nKudede stimuleerimine on poole vee asendamine 1 nädala jooksul ja vee temperatuuri järkjärguline tõus 2-4 ° C juures.Naine asub 500 munast lamedale kivile. Nad küpsevad kolm päeva, praadida ujuvad 5. päeval. Starter sööda neile - nauplii Artemia, hakitud tubemaker. Kudede temperatuur ei tohi olla madalam kui 26 kraadi, praadimine sureb jahedas vees. Vanemad hoolitsevad järglaste eest, kuid kui nad hakkavad väitlema, on neil parem lahkuda teineteisest.\nCopyright 2020 \_ none \_ Akvaariumikala tsikhlazomy


Agrilogistika ja arheliitikum. Timothy Mortoni veider essentsialism | Müürileht\nKas maa ikka on tühi leht, kuhu inimeste ihasid projitseerida? Kas alati tasub võidelda loodusliku iseolemise vastu – võidelda maaga (nii linnas kui ka maal)? Püüame läheneda asja tuumale Timothy Mortoni „Tumeda ökoloogia” abiga.\nIllustratsioon: Dylan Michilsen\nEssentsialism on kurjakuulutav mõiste. Igaüks võib vaidluse käigus vihastada, ja kui mõistlikke argumente enam ei jätku, käratab ta teisele: „Sa oled loll!” Selline afekt läheb peagi mööda, sõbrad lepivad jälle ära, isegi peretüli võib leida lahenduse, aga kui sõnasabast kinni võtta, võime ikkagi küsida, kas hüüatus oli õigustatud. Ja kui selgub, et mul ikkagi oli milleski õigus, ma lihtsalt ei leidnud sel hetkel veel õigeid sõnu, siis seisangi essentsialismi teelahkmel: kas „loll” oli lihtsalt juhuslik kihvatus, mõtlematu sõnakõlks, mis lipsas parajal momendil üle huulte, või on sel midagi pistmist ka teise inimese olemusega, sest minul ju ikkagi oli olemuslikult õigus? Kas lollus võibki olla teise olemus, tema essents? Kui olen nüüd piisavalt lohakas ja vastan sellele jaatavalt („no muidugi, ta on üks vana loll”), siis kehastungi korraks essentsialistiks. Minu peale sülitab Jean-Paul Sartre, sest ma olen hüljanud maksiimi „eksistents eelneb olemusele” (l’existence précède l’essence); mulle äigab fallibilismi kaikaga Karl Raimund Popper, sest ma olen avatud ühiskonna vaenlane; isegi mõned feministid vaatavad viltu, sest kuigi minu hüüatus on suguluses lausega „mehed on sead”, võiks mul peagi suust välja karata mõni fraas stiilis „kuradi kanaaju”, „igavene lits” jne.\nMorton kinnitab, et kui ma ikkagi usun asjade reaalsusse, hoolimata sellest, et nad jäävad mulle nähtamatuks, on tegemist teatavat tüüpi veidra essentsialismiga.\nSeega võiks väita, et essentsialism algab juba igapäevasest suhtlemisest. Samuti on selge, et essentsialismi tõttavad kõige ägedamalt kaitsma need, kelle meelest vaenukõne ongi sõnavabaduse tipp, ja mingil juhul ei tohiks halvustada sõnu „neeger”, „pede” või „tibi”, sest need väljendavat millegi sügavamat olemust. Heakene küll. Ometi on essentsialismil ka oma filosoofiline mõõde, filosoofiast ongi sõna pärit ja tähistab vana ning auväärset traditsiooni, mille alguspunktiks peetakse kokkuleppeliselt Platoni ideedeõpetust. Kõige lihtsamalt võiks seda seletada nõnda: kuigi ma ise arvan teadvat, kes ma olen ja kuhu kuulun, on mul veel mingi kaasasündinud olemus, sügavam essents, mis tegelikult määrab minu identiteedi, tahan ma siis seda või mitte. Seda olemust, seda essentsi ei saa ma ise muuta, isegi kui ma kõigest väest püüaksin, sest see olemus on samal ajal minu sees ja kuskil mujal, ideaalses teispoolsuses, mis on muutumatu ja jääb mulle kättesaamatuks. Seega ei sõltu mu identiteet minu enese tahtest. Sama kehtib kõigi asjade kohta, kassi, tooli, kivi ja ookeani kohta – nad lihtsalt jäävad selleks, mis nad on, sest selline on nende olemus, mida nad küll kehastavad, kuid mis nendest ei sõltu, vaid on midagi muud.\nNiisugune arusaam tekitab palju küsimusi, sest kuna olemusi ei saa vahetult kaeda, jääb siin palju ruumi spekulatsiooniks. Kus lõpeb olemus ja algab nähtumus? Mis on ikka veel substants ja mis juba aktsidents? Selle määratlemine oleneb suuresti mõtleja muudest kalduvustest, mis sageli jäävad välja ütlemata või öeldakse välja ilustatult või poolikult. Niisiis pole essentsialismivastane vaen siingi sugugi põhjendamatu. Ühtlasi saab aga selgeks, kui raske on essentsialismist täielikult pääseda, sest kuidas minna mööda lapselikust usust, et asjad siiski on need asjad, mis nad päriselt on, isegi kui nad vahel käituvad imelikult. Selleks on vaja mitut ratsukäiku ja vangerdust. Näiteks võib essentsialismile vastandada nominalismi (nimed on pelgalt nimed, mitte universaalid), samastada siis essentsialismi idealismiga ja nimetada ennast ikkagi paradoksaalselt „realistiks” (nagu Popper tegigi). Aga see on ilmselgelt libe tee, kuna nõuab väga kindlat kokkulepet selles, mis on õieti „reaalsus”. Kui sellist kokkulepet ei ole või see on vankuma löönud, oleme jälle algseisus tagasi. Aga kas ikka samamoodi? Milline on see algseis nüüd?\nMõni aeg tagasi pakkus Timothy Morton välja vormi, mis võiks algseisu teisiti kehtestada. Ta nimetab seda veidraks essentsialismiks (weird essentialism). Veider essentsialism vastandub mõtlemisele, mis eeldab, et kuna asjade sisim olemus on meile kättesaamatu, tuleb meil tegeleda vaid küsimusega, kuidas vastab meie maailmanägemine tegelikkusele. Sellist mõtlemist on hakatud hiljuti nimetama korrelatsionismiks ning selle lähtepunktina osutatakse Immanuel Kantile. „Kui asi on reaalne sedavõrd, et ma pean selle eksistentsis veendumiseks külmkapi ukse lahti tegema, järeldab korrelatsionist sageli, et see ei eksisteerigi reaalselt.” Niisugune selgitus lähtub lihtsast võrdpildist. Kui panen külmkapi ukse kinni, ei saa ma kunagi kindel olla, kas lamp külmkapis kustub või jääb põlema; siit edasi võib spekuleerida, et ma ei saa kindel olla ka selles, kas külmkappi pandud asjad seal ikka veel alles on. Asjad võiksid ju ilmuda alles siis, kui ma ukse uuesti lahti teen, vastates lihtsalt mu taju ootustele. Morton kinnitab nüüd, et kui ma ikkagi usun asjade reaalsusse, hoolimata sellest, et nad jäävad mulle nähtamatuks, on tegemist teatavat tüüpi essentsialismiga – kuid see essentsialism on veider, sest ta ei järgi üht loogilist reeglit, vasturääkivuse välistamise seadust. Kui ma kujutan ette, et külmkapis on juust, saan ma seda ettekujutust hõlpsasti kontrollida, tehes külmkapi ukse lahti; kas reaalsus vastab minu ootusele või mitte, küsimus on igatahes lahendatud ja mingit vasturääkivust pole, sest vastus on kas jah või ei. Mul pole vaja mõtiskleda, kas külmkapis peitub midagi veel, kuigi ma tõesti ei tea, kas lamp kinnise ukse taga ikka veel põleb või mitte. Kui ma aga eeldan, et külmkapis on midagi ka siis, kui ma selle ust kunagi avada ei saa, olen vasturääkivuse välistamisest mööda hiilinud – olen võtnud omaks teatava essentsialismi, usu külmkapi varjatud olemusse.\nÖkognostilist lähenemist on hädasti vaja, et mõista meie planeedil toimuvat ilma spekulatsioonide taha peitu pugemata.\nMiks on Mortonil vaja veidrat essentsialismi? Seda nõuab teatav maailmavaateline hoiak, mida Morton nimetab ökognoosiseks. Ökognoosis lähtub arusaamast, et asjade olemine ja nende ilmumine on omavahel tihedalt põimunud: moodustub „kummaline silmus” (strange loop), tagasiside lakkamatu ringlus, kus inimlik puutub kokku mitteinimlikuga, olles haaratud millestki võõrast ning teistsugusest, nii et tekib teatav „heteroafektsioon”. Ökognostilist lähenemist on aga hädasti vaja, et mõista meie planeedil toimuvat ilma spekulatsioonide taha peitu pugemata. „Maa ei ole lihtsalt tühi leht, kuhu inimeste ihasid projitseerida… Meil tuleb uuesti läbi mõelda, mis on asi.” Kui väita, et inimesed on olemas ja nad on tekitanud antropotseeni, puurides maa sisse auke, on see väide Mortoni meelest essentsialistlik ja nõuab uut moodi ökoloogilist teadlikkust, mis ei lihtsusta asjade olemist, vaid muudab neist mõtlemise pigem keerukaks. „Ökoloogilist teadlikkust on kõige parem seletada intiimsuse kaudu: see pole mitte tunne, et me kuulume millessegi suuremasse, vaid tunne, et me oleme teistele eluvormidele väga lähedal, isegi liiga lähedal, et nad on otse meie naha all.” Ökognoosis algabki äratundmisest, et meie ümber ja meie sees on asju, millest me ei saa lihtsalt vabaneda või lahti öelda – on olemas teised olendid, kellele tuleb passiivselt häälestuda, et saaksime ka tulevikus nendega koos eksisteerida.\nSellise kooseksisteerimise kõige selgemaks näiteks on võib-olla sümbioos. „Eluvormid ei ela lihtsalt meie kõrval, nad elavad meie sees. Oleme võõrad iseendale. Nii ligidal on teine. Ökoloogia tähendab intiimsust.” Sümbioos tähendab kooselu millegi tundmatuga, mida me ei suuda kunagi täielikult tunnetada, kuid mis on ometi meie sisim olemus. See tundmatu on niisama elus kui meiegi, ta on isegi rohkem elus, sest meie elu ei saa ilma temata jätkuda, tema võib aga edasi elada meietagi. Niisuguse läheduse äratundmine tekitab algul iiveldust, seejärel ängi ja rahutust. Veel imelikum on aga mõelda inimestest planeedi mõõtkavas. „Justkui saaksin ma äkki aru, et olen zombi – või õigemini, et ma olen tahes-tahtmata ühe zombi koostisosa. Kui käivitan auto, ei kavatse ma eluvorme isiklikult hävitada… ega ole mu toimingul ka mingit statistilist tähendust. Ja ometi on häiriv ja salapärane tõsiasi, et Maa mõõtkavas on miljardeid käsi, mis iga minut keeravad miljardeid süütevõtmeid, käivitades miljardeid mootoreid ja põhjustades just sellega Kuuenda Massilise Väljasuremise Sündmuse. Ning mõned selle zombi liikmetest teadsid juba vähemalt kuuskümmend aastat tagasi, et inimeste süsinikuemissioon tekitab probleeme.” Kuues väljasuremislaine on meile sedavõrd ligidal, meie jaoks sedavõrd kohal, et tekib õigustatud küsimus, kuidas me seda üldse ei taju. Kuigi tegemist võib olla meie endi väljasuremise algusega. Seni on olnud kombeks arvata, et erinevalt muudest eluvormidest on inimest õnnistatud teadvusega, mis võimaldavat isegi teadlikke valikuid teha. Aga kas see on ikka tõsi? Või on teadvus üksnes oletus, mida ei saagi kindlaks teha?\nAga ehk siiski nii ei ole. Ehk on inimesed siiski teadvusel, ehk on paljudel ka head tahet ja mõnel koguni mõistust. Kuid inimeste kollektiiv – erinevalt näiteks mesilastest – nähtavasti ei tea enam, mida ta teeb, või siis see teadmine on modernsuse perioodil kuhugi kaotsi läinud. Rapsitakse huupi, ja enda kehtestatud asutustest ei osata enam vabaneda, justkui ei osataks välja pääseda enda püstitatud hoonest.\nInimeste kollektiiv – erinevalt näiteks mesilastest – nähtavasti ei tea enam, mida ta teeb, või siis see teadmine on modernsuse perioodil kuhugi kaotsi läinud.\nSeda aktuaalset olukorda ei seosta Timothy Morton siiski ainult modernsusega. Muutus on toimunud palju varem, juba neoliitikumis, ja on otseselt seotud põllumajanduse ja karjakasvatuse tulekuga. Koos sellega ilmus uus mõtteviis, mis on Mortoni meelest ka antropotseeni lähtekoht. Seda mõtteviisi on ta nimetanud agrilogistikaks, põllumaa ja karjamaa logistikaks, mille põhimõtteid tuleks nüüd kontrastiivselt teadvustada, kui hakkame mõtlema sellele, kuidas tulevikus teiste elusolendite ja ümbritsevate ökosüsteemidega hästi läbi saada. Nii saame moodustada „tulevase kooseksistentsi loogika substruktuuri”.\nAgrilogistika põhineb kolmel filosoofilisel aksioomil.\n(1) Vasturääkivuse välistamise seadust ei tohi rikkuda.\n(2) Olemasolu tähendab lakkamatut kohalolu.\n(3) Olemasolu on alati olulisem kui olemise mis tahes kvaliteet.\nMorton nimetab vasturääkivuse välistamist „seaduseks”, sest see aksioom ei tulene igapäevasest kogemusest, vaid nõuab spetsiaalseid ettekirjutusi, mis selle reegliks muudaksid. Tegelikkuses on enamik asju korraga nii üht kui ka teist, nii et vasturääkivust tuleb illustreerida täpselt valitud näidetega stiilis „must ei ole valge”, „maa peal saab käia, vee peal ei saa käia” jne. Aksioomil on aga selge põllumajanduslik taust: maa tuleb jagada põllumaaks ja üles harimata maaks, taimed kultuurtaimedeks ja umbrohuks. Kultiveeritav pind annab substantsi mõiste, kõik, mis seal kasvab, on aga substantsi atribuut või aktsidents. „Agrilogistlik algoritm koosneb paljudest allrutiinidest: tuleb kõrvaldada vasturääkivus ja anomaalia, kehtestada piirid inimliku ja mitteinimliku vahel, maksimeerida olemasolu kui tähtsam ja kõrgem olemise mis tahes kvaliteedist.” Agrilogistlik ruum kujutab endast lakkamatut sõda kõige aktsidentaalse vastu, umbrohu vastu, harimata maa vastu – ühesõnaga, loodusliku iseolemise vastu. See on Vargamäe Andrese lakkamatu võitlus maaga, meeletu püüd kõike üles künda, üles harida, nõnda et seal kasvaks ainult see, mis on vägisi kasvama pandud. Samalaadne on tänapäeva pöörane tung kõik looduslikud ressursid võimalikult kiiresti rahaks teha – meenub aastatetagune reklaamlause „seisev mets on nagu lodev mees, vabane temast kohe”. Kui kuskil keset linna on vaba plats, millel kasvavad võililled, tuleb see asfalteerida ja parklaks muuta – sest see plats kas on linnaruumi osa või mitte, vahepealset pole olemas.\nAgrilogistlik ruum kujutab endast lakkamatut sõda kõige aktsidentaalse vastu, umbrohu vastu, harimata maa vastu – ühesõnaga, loodusliku iseolemise vastu.\nAgrilogistika teine ja kolmas aksioom on omavahel silmanähtavalt seotud. Olemasolu määratlemine lakkamatu kohaloluna tingib „kohalolu metafüüsika”, mis on tihedalt seotud üleilmse soojenemise ajalooga. Kohalolu metafüüsika on tulevase kooseksisteerimise paratamatu vaenlane, nagu selgitas juba dekonstruktsioon. „Põld on siin: ma võin künda, võin külvata seda või teist või mitte midagi, lasta karja koplisse, ometi jääb ta lakkamatult samaks. Kogu süsteem on üles ehitatud lakkamatu kohaloluna, mis on rangelt piiritletud ja mitteinimlikest süsteemidest eraldatud.” Sellest kohalolu metafüüsikast tuleneb eksistentsi väärtustamine tema enese pärast, sõltumata sellest, milline on selle eksistentsi kvaliteet. „Agrilogistlik eksisteerimine tähendab paljast olemasolemist kõige lihtlabasemas tähenduses. Nähtumustel pole mingit tähtsust, olemus ju püsib. Agrilogistika on vaesestumine niihästi ühiskondlikus kui ka ontoloogilises mõttes.” Tegu on mõtteviisiga, mis põhimõtteliselt eelistab lagedat ja ühetaolist kõigele kirjule, keerukale, lopsakale ja mitmekesisele. Lihtne, selge ja ühesugune on kasulik, ülejäänu aga kahjulik, sest see on mõistatuslik ja salapärane, mitmeti mõistetav ja täis vasturääkivusi.\nSeepärast ütlebki Morton, et tulevase kooselu eelduseks on agrilogistlike aksioomide teadvustamine. Kuni need toimivad ebateadlikult, ei saa nendest ka vabaneda, sest neid rakendatakse automaatselt justkui jumalikku ettemääratust. Future coexistence accepts contradiction and ambiguity – tulevane kooseksistents võtab omaks vasturääkivuse ja kaksipidisuse. See tähendab ühtlasi, et pole olemas ühtainust retsepti, mis sobiks kõigile ühtmoodi ja mida saaks eksportida valmis paketina, nii nagu on üritatud eksportida „arengut”, „progressi” ja „demokraatiat”. Paketi eksport oleks juba iseenesest agrilogistlik. Agrilogistikast ei pea minema edasi ega astuma tagasi. Selle asemel on vaja erinevaid struktuure, erinevaid temporaalsusi. Need struktuurid ja temporaalsused on juba praegu olemas, mõnikord päris nähtavad, mõnikord alles nähtamatud. Kuid nende leidmiseks ja võimendamiseks on vaja veel üht võimalikkuseruumi, mis on agrilogistlikust ruumist korraga võrratult ürgsem ja erutavalt uudsem.\nArheliitikum – kes on sellisest ajajärgust midagi kuulnud? Kas see on ajalooline või eelajalooline? Millal see algas? Ja kas see on kunagi lõppenud? Kas neoliitikum tühistas arheliitikumi? Või on arheliitikum tulnud neoliitikumi välja vahetama?\nKui kuskil keset linna on vaba plats, millel kasvavad võililled, tuleb see asfalteerida ja parklaks muuta – sest see plats kas on linnaruumi osa või mitte, vahepealset pole olemas.\nKüsimuste kobar paiskub välja lihtsalt ühest sõnast, mis sarnaneb paari teisega. Neoliitikum, mesoliitikum, paleoliitikum – need on kiviaja eri järgud, sest kreeka λίθος tähendab kivi. Kõik need liitikumid on arheoloogide vaimusünnitis, sest muinasaja kihtides tuhnides ei leita enam puust või nahast esemeid, mistõttu jääbki mulje, nagu tollased artefaktid oleks alati olnud kivist. Kuid igal juhul on selline kiviaeg kadunud aeg, arheoloogide töö on kadunud aja otsimine, palju kaugemalt kui Marcel Prousti kadunud aeg – muistsest mälutagusest. Aeg-ajalt võib see neis tekitada müstilisi elamusi, kummalist tunnet, et mäletamatu muinasaeg on siinsamas, otse käeulatuses; mõnd mõranenud eset puudutades võib saada sellega kontakti. Aga see tunne on põgus ja möödub peagi. Välja kaevatud kiviaeg ei tule tagasi. Õigupoolest pole ta kunagi ära läinudki, vaid on maa all peidus ega anna ennast niisama lihtsalt kätte, labida liigutamisest ei piisa.\nArheliitikum on aga hoopis midagi muud. „Algrahvad ei ela laitmatult funktsioneerivas holistlikus harmoonias, kus rahutust ei tuntakski,” kirjutab Timothy Morton. „Habraste, mõraliste kobaratena elavad nad rahutult teiste olendite keskel, ja need võivad olla kirved ja hobused, vihm ja vaimud, ilma taevase jumala või jumalkuningata. Eksisteeritakse elementaalselt koos. Kuna rahutus on aga ikka veel täiesti olemas – agrilogistika pole seda sugugi välja juurinud –, on meie lahknemine algrahvastest püsitu, ebakindel konstruktsioon. Me hoomame arheliitilist ruumi, mitte mingit traagiliselt kaotsi läinud paleoliitikumi.” Arheliitikum pole kadunud kiviaeg, vaid just kiviaja püsimine, mitte küll massiivse kohaloluna, vaid, vastupidi, ebamäärase tajuna, et ka tänapäev ise on viirastuslik, ainult üks ülemäära võimsaks paisunud arvamus. „Arheliitikum on võimalikkuseruum, mis võbeleb lakkamatult nende perioodide all, kohal ja ümber, mida me piiritleme kunstlikult neoliitikumi ja paleoliitikumina – ta võngub nendega kaasa. Uuema ja vanema kiviaja eristus näitab teatavat ökoloogilist ja sotsiaalset programmi. Seevastu arheliitikum ei olegi pärisnimi, sest see sõna ei märgi midagi kindlapiirilist, millel oleks rangelt defineeritavaid omadusi. Arheliitikum pole minevik.”\nArheliitikum pole kadunud kiviaeg, vaid just kiviaja püsimine, mitte küll massiivse kohaloluna, vaid, vastupidi, ebamäärase tajuna, et ka tänapäev ise on viirastuslik, ainult üks ülemäära võimsaks paisunud arvamus.\nMorton tuletab arheliitikumi Jacques Derrida arhikirjast, mille filosoof arendas välja oma suurteoses „Grammatoloogiast” (1967). „Kummaliselt, sügavalt ja suurejooneliselt uurib Derrida tolles raamatus, kuidas on tõkestatud ja demoniseeritud üht sillerdavat kvaliteeti selle juures, mida ta nimetab kirjaks. „Kiri” ei seisne lihtsalt selles, et mingitele pindadele kraabitakse märke. Kõikjal toimib kirjana teatav diferentsiaalne mäng, eimiski vigurlik mäng, mis loob ja hajutab eristusi. Need eristused pole üksnes epistemoloogilised, s.t ei puuduta ainult keelt ja mõtlemist, vaid on ka ontoloogilised, tungides „luusse ja lihasse”, nagu Derrida selle jõuliselt sõnastab.” Arhikiri eelneb kultuuri ja looduse, inimliku ja mitteinimliku rangele eristusele, selles „sumiseb juba üks kummituslik ökoloogiline vibratsioon, hoolimata arvukate lugejate püüdest lahterdada Derrida kas idealismi või skeptitsismi või antirealismi alla. Arheliitikumi termin üksnes võimendab pisut sedasama suminat, tuues juba olemasoleva selgesti nähtavale”.\nVõime öelda, et arheliitikum on meie oma kiviaeg – see on see kiviaeg, milles elame ka meie, sest ta ei paigutu lineaarsesse aega. „Arheliitikum on triksteri ruum,” ütleb Morton teisal, s.t ta on pigem müütiline ruum, mis on olemas ka ilma eksisteerimata. Kui agrilogistlik ruum tähendab sõda kõige aktsidentaalse vastu, umbrohu väsimatut väljajuurimist, soode ja rabade kuivatamist, putukate-mutukate tapmist, kogu maa elektrifitseerimist ja asfalteerimist, siis arheliitiline ruum pole kunagi nii ühemõtteline. Siin võib olemas olla see ja teine, must ja valge, selgus ja hämarus, ning miski ei pea vastuvaidlematult püsima ühe ja samana. Meie aed võib samal ajal olla meie mets, meie linn võib samal ajal olla meie park, meie kaubanduskeskus võib samal ajal olla meie kasvuhoone. Miski pole veel lõplikult otsustatud. Kui modernsuse angaarid varisevad, tähendab see ainult ühe maailma lõppu, mis kestmist ei väärinudki. Arheliitikumi leidmiseks pole vaja kuhugi minna. Arheliitikum on juba siin, ilma kohal olemata. Seda äratundmist kosutavadki Timothy Mortoni veider essentsialism ja tema tume ökoloogia.\n Vt Sartre, J.-P. 2007. Eksistentsialism on humanism, lk 24. Sartre selgitab oma maksiimi nõnda: „See tähendab, et kõigepealt inimene eksisteerib, kohtub endaga, kerkib maailmas esile ja et ta defineerib end pärast. Kui inimene, nii nagu seda mõistab eksistentsialist, pole defineeritav, siis seetõttu, et esialgu pole ta midagi. Ta saab kellekski alles hiljem ja saab selleks, kelleks ta end peab. Seega pole olemas inimloomust.”\n Täpsemalt kõneleb Popper „metodoloogilisest essentsialismist”, millele ta vastandab metodoloogilise nominalismi: „Selle asemel, et teada saada, mis asi tegelikult on, ning selle tegelikku olemust defineerida, seab metodoloogiline nominalism eesmärgiks kirjeldada, kuidas mingi asi erinevates olukordades käitub, ja eriti seda, kas selle käitumises on mingeid korrapärasid.” Popper, K. 2010. Avatud ühiskond ja selle vaenlased 1. Platoni lummus, lk 65.\n Morton, T. 2016. Dark Ecology. For a Logic of Future Coexistence, lk 64.\n Samas, lk 98.\n Samas, lk 65.\n Morton, T. 2013. Hyperobjects. Philosophy and Ecology after the End of the World, lk 139.\n Samas, lk 139.\n Morton, T. 2016. Dark Ecology. For a Logic of Future Coexistence, lk 35.\n Samas, lk 46.\n Samas, lk 48.\n Samas, lk 51.\n Samas, lk 80.\n Samas, lk 81.\n Samas, lk 87.\nHasso Krull on luuletaja, mõtleja, tõlkija, toimetaja, kriitik ja esseist, kelle huvide ringi piiritlevad filosoofia, mütoloogia, antropoloogia ja psühhoanalüüs.\nDylan Michilsen on kollaažikunstnik, kes armastab kõike veidrat ja tumedat. Lisaks kureerib ta tumeda ja sürreaalse kunsti ajakirja Semioculus.\n26.–28. augustil toimub Viinistu Kunstisadamas esimest korda konverents Biotoopia. Lisaks Hasso Krullile esinevad ettekandega mitmed teisedki mõtlejad ja teadlased nii kodu- kui ka välismaalt. Konverentsi alusmõte on ühendada teadust ja kunsti uute mõttemustrite tärkamiseks. Sedaviisi on Biotoopial ka rohkem kui kümne kunstniku töödest koosnev rahvusvaheline kunsti- ja muusikaprogramm. Tänavuse konverentsi kohta leiab teavet aadressil biotoopia.ee.\nSel augustil saab Viinistu Kunstisadamas alguse konverentsisari Biotoopia, mis toob mitmest maailma nurgast kokku bioloogid, kunstnikud, posthumanistlikud filosoofid ja kultuurianalüütikud, et arutada elusolendite vastastikuse mõju ja infovahetuse ning intellekti ilmingute üle looduskooslustes. Aga milleks see kõik keset pandeemiat?\nTänapäeva askeet, kes ei ole loobunud millestki. Intervjuu Hasso Krulliga\nKülluse ja kasinuse, niisamuti kui askeesi ja hedonismi vahel paistab pealtnäha laiutavat vastuolu. Ometi võib see lähemal vaatlusel osutuda illusoorseks, lausa väljamõeldiseks – seda nii igapäevapraktikates, n-ö filosoofiliselt kui ka näiteks keelest ja kirjandusest rääkides. Mis üldsegi on või peaks olema tänapäevane askees?


Mia jutukas: märts 2011\nVaatasin terve öö õudukaid. Ärgates oli kohe nii kõhe, et ei teadnud, mida teha, aga nüüd ma muidugi enam paljut ei mäleta.\nMäletan mingit suurt ehitist, milles kõik kahekaupa ühe suure voodiga toa pärast kaklesid. Kuna aga mul oli muuga tegemist, siis olin üsna hirmul, et jäängi ilma toata. Mingil hetkel avastasin, et mu kaamera ja käekott on kadunud ja hakkasin neid paaniliselt mööda maja taga otsima. Kui siis lõpuks avastasin, et need on Reijo ja tema kunagise pruudi käes mingis kohas, kuhu mind lasta ei tahetud, siis kees viha üle ääre. Tuli küll korraks nagu meelde, et olin ennegi kaamerat nende käes näinud, aga siis polnud aega või tahtmist reagerida. Nüüd siis said aga korralikult sõimata ja ega ma siis ei tunnistaud, et teadsin mngi osaga kaamera nende käes olemisest. Ja ega ma ei kujutagi ette, miks tal oleks olnud tarvis minu käekotti koos kõige olulisega laenata.\nMäletan ka ühte hetke õuest, kui minul oli vaade eemal kuseva Harshi seljale, aga et tegi seda vist vastutuult või midagi ja siis kui sademed lähenema hakkasid, kiljusin juba igat pidi. Tema aga ei teinud väljagi, et ise ka märjaks sai.\nViimasena mäletan tormamist ühe ukse poole, mille ees seisis kollase hiphopiliku riietusega väidetav endine paralleelklassivend, kellele karjusin, et ta eest tuleks, mille peale ta ukse nii avas, et ma oleksin peaaegu kohe ukse tagant algavast trepist alla sadanud ja tema oli omadega väga rahul. Vihastasin jälle, sest Reijo pruut oli mu närvid juba krussi keeranud ja nüüd kohates kellegi puhast õelust, karjusin ta peale vaid sõnadega: kuradi kollane persevest!\nNeed jäidki mu viimasteks sõnadeks ja siis algas lühike elu eest jooksmine. Olin kindel, et keegi tahab mind tappa ja eelmainitud trepil vedelenud nuga vaid kinnitas mu arvamust. Õnneks aga jooksin siis uksi seljataga paugutades unenäost välja pärisellu.\nÜleeile õhtul tekkis lugedes Eat. Pray. Love'i selline kummaline mõte, et kui prooviks ka ühe päeva olla täielikus vaikuses, tegeleda oma keha ja vaimuga ja mitte lihtsalt olla, vaid nautida päeva. Võtsin endale pähe hunniku asju, mida sel päeval veel tahan või just ei taha teha.\nEsimene otsus oli, et ei suhtle mitte kellegagi ja teen end ka teistele kättesaamatuks. Seega saatsin enne keskööd paar kirja lähedastele, et nad ei muretseks ega püüaks mind otsida ja siis lülitasin välja telefoni, logisin välja kõigist chat'idest ja tegin olemise mõnusaks erilise muusika, viirukite ja küünaldega. Lisaks lubasin endale, et hoian eemale ka kollastest uudistest ning paljust muust, aga samas ei peida end terve päeva toas.\nEsimese asjana otsustasin, et tuletan meelde Sudarshan Kriya hingamisharjutused ning püüan ka veidi kehalist jooga teha, alustades päikesetervitusest. See võttis juba oma tund aega keset ööd ja ma tahtsin seda teha ihualasti, aga oli veidi raske keskenduda, sest vastasmaja kontorites ikka veel inimesed töötasid.\nJust siis, kui ettenähtud programm läbi sai, läks üks küünal hulluks ja üritas igat pidi purgist välja saada. Jälgisin siis aukarlikult seda ja proovisin, kas suudaksin leeki jälgides mediteerida, aga ilmselgelt olen ma veel liiga koba. Ei aidanud ei leek ega selle tagant kumav pilt minust. Pilt, kus olen mina, aga mitte päris see sama mina, kes ma sel hetkel olin. Tuttav ja võõras ühekorraga. Filmisin siis hoopis leeki ning lõpuks otsustasin, et on aeg end puhtaks küürida duši all ning magama minna.\nHommik tuli üsna hilja. Lubasin endale aeg-ajalt emailide kontrollimist, aga võimetus vastata ajas kohati väga hulluks. Seega läksin järgmise plaani kohaselt hoopis õue jalutama ja selleks oli ideaalne ilm. Päike säras taevas väikeste pilvede vahel ning maa auras. Samas teeradade kõrval oli ikka veel paks sädelev lumi. Esimesena jalutasin hobuste juurde, kontrollimaks, kas nad on üldse õues ja kohe kahetsesin, et neile midagi kaasa ei võtnud ning ka kaamera maha jätsin. Need ema ja alles tissi otsas olev varss olid üliarmsad, aga pettusid minus kohe, kui said aru, et mul midagi neile anda ei ole.\nSealsamas pani muigama ka tore vaatepilt ühest isast, kes oma väiksed lapsed hobuseid vaatama tõi keset tööpäeva ja siis nende tähelepanu juhtis ka linnulaulule. See nägi nii armas välja. Soovin, et ka minu isa oleks vahel minuga nii teinud. Nüüdseks olin juba paar korda kogemata ka oma vaikusenõuet rikkunud, püüdes hobustele midagi sosistada.\nJärgmiseks jalutasin randa ja ka seal ootas mind üllatus. Esmakordselt nägin, et Stroomi rand on täis luiki. Neid pidi seal ligi 50 olema ja nad tulid inimestele väga lähedale. Tekkis tõeline aukartus nii ilusate olendite ees ja samas ajas naerma, kuidas nad kuival maal paterdavad nagu vanad puusaprobleemidega kodanikud. Sealt ei suutnud ma kohe tükk aega edasi minna, kuid viimaks siiski pöördusin teistkaudu tagasiteele. Päris veepiirile ei saanudki, mitte et vett näha oleks olnud, aga tore oli sellegipoolest, kui päike nägu soojendas ja kõik oli nii vaikne ja ilus ja puhas.\nJärgmine katsumus oli käia sõnagi lausumata toidupoes ja mitte näida ebaviisakas, kuid kuidagimoodi sain ka sellega hakkama, mille järel lubasin endal koju tagasi tulla.\nKodus sai alguse enda metafooriline puhastamine, ehk võtsin appi kõik vahendid kuni valgendajani, et oma heledaid talvesaapaid päästa, kuid paistab, et neid enam päriselt puhtaks ei saagi. Pesin ka pesu ja tegin elamist korda ning kõik see oli rohkem hingele kui ihule.\nIhu jaoks tegin hoopis põhjalikult pediküüri, misjärel hakkasin kirja panema oma mõtteid ja soove ja eesmärke ja asju, mille eest tänulik olla. Olin veel enne lugenud läbi ühe suvaliselt ettejäänud teksti raamatust Celebrating Silence, mis täiesti juhulikult rääkis sobivast teemast. Nimelt vajadust suuta keskenduda ning lõdvestuda üheaegselt, saavutamaks sellist teadlikkust, mis toob rõõmu ja rahu, armastust ning loovust. Oli mul ju olnud õhtul meditatsiooni jaoks raskusi mõlema osaga. Nüüd siis üritasingi iseennast parmini tundma õppida ja areneda.\nÜlimalt mõnus oli kuulata ka ringiratast Josh Grobani ning Mystic Earthi plaate ja samaaegselt lugeda edasi põnevat raamatut eneseavastamisest. Kuid nii raske oli mitte kaasa laulda. Vahepeal tegin vaid endale tervislikku toitu ning jõin vaid vett ning nii mööduski terve ülejäänud päev. Olin uhke enda üle, et sain kõik eesmärgid täidetud, kuid samas ei suutnud südaööd kuidagi ära oodata, et saaks oma kogemust kallitega jagada. Ei ole ikka veel üksik hunt.\nTäna ajab mind marru mu enda hingeline nõrkus ning kohatine enesekindluse täielik puudumine. Miks mind muidu ajaks lausa nutma see, kui ta norib mind võrdsuse huvides nüüd võimalikult paljude erinevate tüdrukutega läbikäimisega? Seda kusjuures täie teadmise juures, et see ongi ainult normine.\nSamas mul on hirm. Hirm, et mis siis, kui see ühel hetkel ei olegi enam norimine. Et ta väsib kõigist probleemidest meie suhte juures ja minu hirmudest ja nõrkustest ja vajadusest pidevalt nutvat mind lohutada. Ma pole mitte kunagi elus nii palju ja nii tihti pisaraid valanud kui nüüd umbes neli kuud ja ma tean, kuidas ta kardab tema pärast valatud pisaraid. Paneb ennastki imestama see nõrkus ja rumalus, sest tean, et ta ei teeks mulle meelega haiget, aga ikkagi hirm teda kaotada on niiiiiiiiiiiiiiiiii ennenägematult ja meeletult suur ning ma ei suuda pisaraid tagasi hoida. Ma ei suuda mõeldagi sellele, et mis juhtub siis, kui meid tabab siiski see hiiglasuur ebaõnnestumise protsent. Ja ma ei taha oma hirmudega teda hirmutada, aga ei suuda neid ka peita. Ta ei luba ka. Selles mõttes oleme me ühesugused, et kumbki ei jäta teist enne rahule, kuni saab teada, mis valesti on, kui sisetunne ütleb, et midagi on.\nMuidu aga on olnud tore päev. Käisin jälle ühel intervuul, sest toredad lubajad pole siiani ühendust võtnud ja ma ei saa nende järele ootama jääda, kuigi on väga kahju. Nüüd aga avanes jälle üks ohtlik lootusevilksatus, et ehk veab meeletult ja saan tõesti erialast tööd tegema ja seda mitte assistendikohale. Aga ma ei julge väga loota. Need tõusud ja järgnevad langused mõjuvad mulle väga masedavalt ju.\nEile veetsin pool päeva proovitööd tehes ja teise hindit õppida püüdes. Ilmselgelt on viimane ajuvabam ja nii tihti oli tahtmine õpik lihtsalt käest ära visata. Aga jonnisin edasi ja vaatasin, kas kusagil hakkab loogika vastu tulema. Isegi kui saaks kõik tähemärgid selgeks, on häälduste kohta thti öeldud, et inglise keeles puudub vaste ja ma nagunii kahtlen kogu aeg näidissõnade puhul, kuidas üht või teist sõna hääldama peaks. Esiteks ei ole ma ju native ja kui näidiseks tuuakse kahte täiesti erinevat sõna, siis hakkab kõrvadest tossu tulema. Kuidas saab olla, et nad iseenesest mõistetavalt presenteerivad mitte valikvariantidena, et üht tähte hääldatakse kord nii, kord naa, vaid lihtsalt. Kas keegi teist hääldab sõnade home ja punctual märgitud kohti samamoodi?\nGrammatika ei ole mitte kergem pähkel. Jälle jätad aegade tabelid meelde, kuid siis teises kohas olevas kokkuvõttes on hoopis midagi muud tehtud ja jälle keegi ei seleta. Selline lapsik "lihtsalt on nii" teema, nagu õpetataks keelt indialasele, kes nagunii oskab.\nMa parem ei räägigi sõnadest, mida nemad algõppes vajalikuks peavad. Ma arvan, et mul ei ole kunagi vaja teada väljendit "armed forces". Et jah, ajasin end kohe korralikult segadusse, kuigi rõõm oli näha, et tuli ka tuttavaid sõnu vastu ja Harshil oli hea meel. Tõdes, et olen isegi arenemisvõimeline. Ma nii kindel ei oleks. Aga vähemalt sai vahepeal naerda, kui selgus, et tegusõna make on hindis banana ja lennujaam hawai.\nTänane päev oli niisamuti töökeskne. Lisaks tuli kiiruga uus USB-ga peakomplekt hankida, sest suutsin vana lõplikult ära murda. Vahel tundub, et kõik kohad on kõrvaklappe täis, kuid täna ei suutnud ma sobivaid leida ei suurest elektroonikapoest ega ka arvutipoest. Viimaks õnn naeratas siiski ja sai kõvasti rahakotti kergendada - arvake, kus - fotograafiapoes!!!\nKuid ka täna tundub, et lisaks vanematele, võimatule keelele, kaugusele, tema enda sidumisprobleemidele ja streikivale tehnikale on meil veel üks suuremgi. Nimelt uurisin täna üle pika aja viisaasju ja selgub, et kui me just ei abiellu, siis ei saa kumbki teise maal üle kuue kuu korraga veeta. Või kui mingi ime läbi peaksin saama seal töö, siis peaks ettevõte võtma mu kohe juhtivale kohale ning maksma täisti ogara summa. 25000 dollarit aastas. Ütleme nii, et inimesi, kes seal nii palju teenivad, ongi ehk käputäis. Reaalsem oleks 6000 dollarit või vähemgi. Et jah, eks me siis näeme, kas armastus võidab kõik.\nPostitaja: Mia kell 23:04 3 kommentaari:\nNeljapäeva hommikul ajas ema mu üles ja lendaski vastu taevast mu plaan lõpuks proovitööle keskenduda. Nimelt oli ta teel minu juurde ja plaanis mu välja jalutama viia. Koleda ilma kiuste. Tegime veel punast kala panni peal!!! ja siis jalutasimegi pidevalt tuulega võideldes sügavale Mustamäele minu tädi pere juurde. Nende jaoks oli see muidugi meeldiv üllatus ja minulgi oli tore, kui välja arvatud ettenähtav tööteemalistele küsimustele vastamine. Huvitav, kuidas inimesed aru ei saa, et see ei ole teema, millest tahaks kogu aeg ja kõigiga igal pool rääkida? Muidugi, ka mina muutun murelikumaks mida rohkem aeg edasi läheb, aga kui te just otseselt aidata ei oska, siis ma oleksin tänulik, kui te seda teemat väga ei torgiks. Raske on kogu aeg kõigile pettumust valmistada. Igatahes, saime veel kaasa suure portsu kummalisi moose, mida juba väga proovida tahaks, aga samas kardan, et minust lähevad nad kõik hallitama nagu viimasel ajal igasugused teisedki asjad mu külmkapis nädalaga teevad. Kujutage ette lötsi pikka kurki või sinihallitusjuustu meenutavat ananassikonservi. Neljapäeva mahtus veel pettumust seoses Harshiga, kes lubas ja siis välja ei ilmunud, mis tegi hetkelise ogadel oleku veel hullmaks, aga ma ei tohiks seda vist isiklikult võtta, sest tean, et ta ei teeks kunagi meelega mulle haiget.\nSellegipoolest veetsime mõned viimased päevad kaklemise tähe all ja sai nii mõnigi pisar jälle valatud, aga nüüd on jälle õnneks kõik hästi me vahel. Reede veetsime veel püüdes sellest läbi tulla ja sain ka väikevennale kingitust taga otsida sunniga pooleks ning pääsu tülidest otsides. Kole keeruline ülesanne on siin pealinnas punast lipsu leida. Lõpuks ostsin kaks tükki, sest kumbki ei tundunud olevat päris see mida ta tahtis, kuid ta jäi vist rahule. Igatahes välja ta ühega neist eile õhtul läks.\nEile õhtul oligi siis tema sünni tähistamine. Olin enne veel saanud Aivariga nostalgitseda kunagises kodukandis jalutades ja ka sünnitusmajast möödudes Rauno sünniga seotule mõeldes. Naljakas, et nüüd ta on 21-aastane peaaegu mees ja mäletan aega mil ta oli nimetu krimpsus beebi. Oli taas üks vanainimeste kodune sünnipäev koos plaaniga hiljem kusagil omaette lõbutseda, kuid minu üllatuseks hüppasid Annika ja Veiko alt ära ja mõtlesin minagi, et mis ma üksi seal võõras seltskonnas teen, kuid Rauno siiski tahtis, et ma tuleksin ja andis endast parima, et end seal hästi tunneksin. Mina aga ei tahtnud, et ta terve õhtu minu pärast muretseks ja veetsin vist maailma kõige lühema pubiõhtu, et lasta noortel omaette edasi lõbutseda vaikselt (loe: piinlikult) koos istumise asemel.\nKodus ootas mind aga üllatus. Olenemata sellest, et kell oli Indias pool neli, helistas peaaegu kohe, kui olin tulnud kiirelt postkaste kontrollima, mulle Harsh. Me pole ammu nii naernud. Veetsime pool ööd jaburusi rääkides ja keeli õppides, kuigi plaanisin töö tegemise nimel vara magama minna ja temal vist jäigi öö vahele. Sellegipoolest, see tegi meile mõlemale head ja nüüd oleme kindlalt jälle koos. Ei olnud ennegi asi nii tõsine, kuid tema kummaline olek ajas mind ehk liiga paanikasse. Nüüd aga tundub, et sellest mittemagamisest oli mulle ka töö mõttes rohkem kasu kui ehk rohkematest unetundidest sest mõte jookseb ja mulle tundub, et hakkabki valmis saama korralik visioon. Nüüd tuleb see vaid korrektsesse formaati panna, aga lasen asjal jälle veidi settida.\nPostitaja: Mia kell 14:35 Kommentaare ei ole:\nEhk käisin eile lasteaias abiks. Sai jälle palju naerda, kui tibud mu hulluks ajamise vahepeal selliste pärlitega välja tulid. Ja kuidas te teeskleksite magamist, kui pisike sinu kõrval loendab su käevõrusid ja räägib sulle, et tal on hästi palju liblikakujulisi karamelle kodus ning sul jälle on väga palju ilusaid asju alates küünelakist ja lõpetades värvitud silmalaugudega.\nSeekord nägin ka minu endiste tibude lapsevanemaid, kellega ammu kohtunud polnud ja üritasin mind juba unustada jõudnud tibude südameid tagasi võita. Oli tore päev. Tuli taas meelde, missugune rõõm ja stress on lastega töötada. Jah, olen aus ja ütlen, et ongi mõlemat. Kohati tunned, kuidas vererõhk tõuseb sünkroonselt kisa tõusuga, aga need samad lapsed võivad teisel hetkel olla tõeliselt armsad jälle. Ka endisi kolleege oli tore näha ja kallistada. Nüüd on ainlt üks rühmakaaslane ning meie lapsega koju jäänud vana ülemus veel nägemata.\nTänane päev aga oli intervjuudekeskne. Kadideerisin viimasel hetkel ühele ametipostile ja sain kohe ka kutse vestlusele, kuid selle rikkusin vist ise ära. Nende jaoks oli oluline vene keel ja nad ei näidanud eriti oma arvamust välja, mistttu jäi hinge tunne, nagu minust jääks väheks ja ükskõik, kuidas ma ka ei ürita neile muljet avaldada, tühjenen kui nõelga katki torgatud õhupall ja samuti kaob lootus ning usk endasse olenemata sellest, et usun, et oleksin selles töös hea.\nUsu aga sain tagasi teises kohas kolmanda vooru intervjuul. Mõlemas küsiti ka, kas kandideerin kuhugi veel. Ma ei tea, mida nad selle küsmusega saavutada tahavad ja millise vastusega ma rohkem punkte võidaks? Aga ebamugav on see igal juhul. Kas teha nägu, et olen ülimalt lojaalne antud ettevõttele, milles ma veel ei töötagi või tõstaks mu väärtust fakt, et äratan ka teistes huvi? Muidugi on ettevõtteid, mida eelistan teistele ja pean endale väga õigeks, aga rumal oleks kogu elu nende pärast ootele panna ja vahepeal nälga surra.\nIgatahes, teine intervjuu läks minu meelest väga hästi. Närveerisin küll nii, et oli raske keha kontrolli all hoida, aga vähemalt jutt jooksis, saime naerda ning nägime, et sobime omavahel päris hästi. Seal kuulsin ka esimest korda, et ma võin olla selle töö jaoks liiga hea. See aga tekitas neis kahtlusi, kaua ma seal õnnlikult paigal püsiksin ning mul oli raske vastata. Keegi ei tea ju, kas neile meeldib mõni töö ilma, et nad oleks enne seda reaalselt proovida saanud, aga usun, et seal võiks olla täitsa tore. Lihtsalt loodan, et keegi jõuab järedusele, et mina olengi parim nende jaoks.\nNüüd räägin endise ülemusega tema esimestest seksuaalkogemustest ning muigan omaette olukorra iroonia üle.\nPostitaja: Mia kell 17:39 Kommentaare ei ole:\nReede õhtul tuli taas Sandra mulle külla ning veetsime aega imelikke asju arutades. Ei mäleta enam, kuidas jõudsime tõdemuseni, et Harsh peaks kogemata vales kohas purki pingeid maandama ja tema minu mehega lapsi saama. Sealt edasi jätkus juba tõsisem diskussioon, kuidas spermapanku ikka käigus hoida, kui vabatahtlikke doonorid ei ole. Näiteks võib korjata kokku kasutatud kondoome ning ka ainuüksi kondoomide põhjal võib sperma eelmise omaniku kohta üsna põhjapanevaid järeldusi teha. Näiteks, et ei ole impotentne, peetakse piisavalt ligitõmbavaks, et kondoomi vaja läheks, harrastab turvaseksi ja seega omab ehk vähem haigusi, kondoomi lahtirullituse astme põhjal saab teha järeldusi suuruse kohta jne. Aga aitab naljast. Päriselust ka.\nMeil oli Sandra järjekordse jalavigastuse tõttu üsna tubane nädalavahetus. Jõime veini. Harjutasin palju autosõitu ema ümber terve Tallinna vedades. Sain teada, kui kerge on auto alla libiseda. Piisab rööpa äärele astumisest ja libisedki auto alla. Ka siis, kui üritad auto uksest kinni hoida. Menüüsse kuulus ka üsna mitu filmi. Soovitaks Hangover'i loojate uut meistriteost, kui ka teile meeldib vahel veidi ajuvabaks kiskuv nali. Kahjuks nimi ei jäänud meelde. Due date äkki?\nPühapäeval sain taaskord oma korteriomanikku rikastada ning siis tulid külla Sandra lapsepõlvesõbranna ning tema teine pool. Ajasime veel mõningatele inimstele India isu peale ja siis hakkasime harjutama hennamaalingute tegemist. Mu käsi on üpriski kaunis pärast ligi 18 tund pasta all hoidmist ning nalja teeb vaid mõte selle poolpermanentse kaunistusega tööintervjuule minekust. Lõpuks viisin Sanda tagasi bussijaama ning asusin vaatama filmi Serendipity. Selle armsa filmi tõttu ei õppinud ma selgeks vaid uut sõna, vaid avastasin, et see kirjeldab päris hästi minu praegust elu ja suhet. Kuidas muidu võtta kokku olukorda, kus satud maailma teises otsas elama inimese juurde, kes suudab kõigist eelnevaist enam korda minna ja paremini sobida? On ju õnnelik õnnetus!? Või mis?\nAga täna hommikul temaga sellest ja kõigest muust ka rääkides hakkasin ise taas veidi kahtlema selle õnnetuse õnnelikkuses. Nimelt on ta üsna veendunud, et tema vanemad ei lepi meie suhtega mitte kunagi. Või kui ka lepivad, siis jagub küllaga sugulasi ja sõpru, kellele see pähe ei mahu. Samuti ütles ta, et ei taha mingi hinna eest kellelegi haiget teha, kuid kui vanemad ei anna heakskiitu meie suhte ametlikuks muutmisele - jah, tema räägib juba abielust, mina ei julge veel mõeldagi sellele - siis ta tõenäoliselt austab nende soovi, aga ei abielu kunagi ka kellegi teisega. See on ühest küljest väga meelitav, kuid samas ma ei tahaks, et ta õnnetu oleks. Ja öelge nüüd, kas ma olen tõeliselt rumal või mis, et ma ei taha ikka veel tõenäoliselt hukule määratud suhtest lahti lasta? Kas ma peaksin olema kuri, et ta minu pärast oma vanematega lõplikult pahuksisse ei taha minna ning nende tervist suurema stressiga ohustada või õnnelik, et ta on selline inimene, kes on valmis austusest vanemate vastu ohverdama oma õnne? Ma ei tea, kuidas minuga alati nii juhtub, et armun valedesse inimestesse... Ja ikka ma loodan, et kõik läheb hästi, me ületame kõik muud raskused ning läbi mingi ime jäävad ka tema vanemad rahule valge pruudiga, kes keelt ei räägi ja süüa teha ei oska. Kohati tundub nii lootusetu...\nKolmapäeval olin lubanud minna Kaarlisse teismelistele ning ka muudele huvilistele Indiast rääkima ja see kujunes päris toredaks, kuigi ise puterdasin improviseerides päris palju. Õhtu lõpus sain käe valgeks ka hennamaalingute tegemises. Loodan, et katsealune väga pettunud ei olnud mu kunstiandetuse tõttu.\nÕhtul aga pidi viimaks Reijo külla tulema ja veetsime kahekesi rahuliku ja toreda õhtu. Kuna see aga venis poole ööni, siis neljapäeva hommik oli ülimalt raske. Olin lubanud end juba varakult üles ajada, et mingi Piyushi sõbrannaga kokku saada ja talle kingitus üle anda, aga kell kümme on minu jaoks ikka veel täielik öö. Siiski, kohtumine oli huvitav. Rääkisime kaks tundi juttu. Muidugi eestlaslikult kohmetult. Sain teada, et teised eestlased suudavad hindi kolme kuuga nii selgeks saada, et filmidele tõlget ei vaja ja, et ehk on mul ka tagurpidi kultuurišokiga kaasnev depressioon, mis omal ajal tedagi kuid kodus voodis hoidis. Samas ma ei tunne hetkel erilist masendust. Asjad on lihtsalt nagu on.\nSeejärel läksin Annikale tööle külla. Ta kutsub ju juba ligi aasta aega mind seda salongi vaatama. Vaatasime siis ja unistasime, milliseid plaate omale koju võiks tahta. Minu lemmikud maksavad veidi üle 2000kr tükk. Avastasin aga ka ühe teise enda jaoks uudse asja. Nimelt liivaga segatud metallikvärvid. Neid kujutan päris hästi oma tulevases kodus ette. Need teeksid kõik ju päikselisemaks.\nPäeva viimane etteplaneeritud käik oli teise vooru intervjuu kohas, kus teste tegin. See läks üsna hästi. Rääkisime tund aega maast ja ilmast ja esmapilgul täiesti irrelevantsetest asjadest, aga tulemusena öeldi kohe, et üsna kindlalt kohtume ka järgmises voorus. Nüüdseks ongi aeg kokku lepitud võimaliku tuleva ülemusega kohtumiseks. Lahe:)\nPostitaja: Mia kell 18:08 Kommentaare ei ole:\nTäna on olnud jälle väga tihe ja üldises plaanis ka lahe päev. Pidin hommikul veel ühte ettevõttesse minema teste tegema - vist mainisin seda juba? - ja enne kui uksest välja sain, helises telefon. Kõne võõralt numbrilt. Võtan selliseid alati veidi väriseva südamega vastu, aga seekord oli taas põhjust rõõmustada. Helistas selle sama firma esindaja, kus esimesena intervjuul käisin ja mille puhul hakkasin juba kahtlema, milliste inimestega on tegu. Selgus, et siiski väga toredatega ja mina meeldisin neile ka. Väga. Nad helistasidki üle selleks, et mulle kinnitada minu väärtust ning potentsiaali olemasolu ning vabandada veel ette ja taha, et hetkel ei saa minuga koostööd alustada, sest on väga võimalik, et ettevõte kolib lihtsalt Eestist ära. Aasiasse. Samas, miski pole kindel ning nad tahtsid ühendust hoida ning kindlustada, et võiksin ehk tulevikus nende meeskonda kuuluda. Võib-olla siin, võib-olla Hiinas, kuna nad tahaksid siit oma meeskonna kaasa võtta. Igatahes, sellest kõnest piisas mu tuju tõstmiseks ja läksin ka teste tegema hea tujuga.\nSee oli üsna omamoodi kogemus. Oletasin millegipärast, et minuga tahetakse vestelda ka, et näha, milline inimene ma olen, aga tegelikkuses oli tunne nagu eksamil. Istusin omaette vaikuses aja peale ülesandeid lahendades. Ei oleks arvanudki, et mingist antonüümiharjutusest lõpuni jagu ei saa. Inglise keele ülesanded läksid vist paremini. Eriti meeste põiepidamatuseteemaline tõlge. Vähemalt sõnavara oli tänu oma kogemustele selge ja kuna lubati vabas vormis tõlget, siis usun, et sain täitsa hästi hakkama.\nSeejärel jamasin jälle auto koduhoovi saamisega ning käisin ka üle pika aja autoga poes. Mitte kunagi varem pole ma pidanud tegema seal mitut tiiru koha leidmiseks. Ja veel päise päeva ajal. Ma ei tea, mis majanduslangusest siin pidevalt jahutakse. Parkla oli autosid äärest ääreni täis ning lõpuks, kui koha leidsin pargiti mind niimoodi kinni, et väljasaamiseks oli vaja mitme mehe abi ning pikalt nõkerdamist. Vähemalt olid inimesed ilusad ja head ning tulid ootamatult appi.\nSõin kodus kõhu täis ja järgmisena tahtsime Annikaga kokku saada. See hõlmas väikest ostuvabatiiru Kristiines - jah, lugesite õigesti - ning siis pidi Veiko talle järele tulema. Kokkulangevuste tagajärjel pidin ka mina nendega liituma ja nähes autost paistmas mingit koerapildiga kotti, küsisin naljaga pooleks, kas ta võttiski koera või, aga kui Annika siis esiukse avas ja kiljatas, et mis see on, siis selgus, et asi oli naljast kaugel. Aga mitte ka päris nii, nagu tundus.\nSee üliarmas kutsikas oli hommikul nende töö juurde jalutanud ning nad olid terve päeva töö tegemise asemel temaga tegelenud, arsti juures käinud, kuulutusi üles pannud ning ka varjupaika helistanud, aga keegi ei teadnud temast midagi. Seega Veiko plaanis ta mõneks päevaks enda juurde võtta, riskides oma koera ja ema püha vihaga. Me kõik aga armusime temasse otsekohe ära ning muutusime lalisevateks koerainimesteks, kes tahtsid teda sügada, lubasid keelega üle näo tõmmata ning kaklesid selle üle, kes jalutamise ajal rihma hoida saab. Üritasime küll ka tõsiselt oma koera rahustada ning tema enesehinnangut tugevdada, kuid ta sai ikka kurjaks. Ema viha me õnneks ei näinud, sest enne tema kojujõudmist ilmus omanik välja ja läksimegi teda tagasi viima.\nSellest sai järjekordne näide Eesti väiksusest, sest peatusime mulle tuttava maja värava ees. Alguses ei uskunud ma oma silmi ega seda, et oleme tunde arutlenud, kellele see imarmas kutsa kuuluda võiks ja ma tundsin isiklikult omanikke. Või noh... nii ma vähemat arvan. Tegu oli ühe vana lapsehoidmiskliendiga, aga kuna aastad on möödunud ja ei saanud just eriti sõbralikult lahku mindud, siis olid ka näod uduseks muutunud. Aga vähemalt koer sai oma koju tagasi.\nSeejärel korjasime ühe teise koera peale. Ühe labase tegelase, kelle ilgust ma seekord alla ei suutnud neelata ja siis hakkasin ausalt küsima, et mida ta endast mõtleb. Vestlus lõppes üsna sõbralikult uue teadmisega, et ta ongi nümfomaan ning ikka jätkub naisi, keda objektiseerimine erutab ning tema suu kinni panemise ning ülejäänud seltskonna naerupahvakuga, kui kummutasin tema arvamuse turvaseksi kohta uue infoga, et kubemetäid ronivad ka üle kondoomi. Päev jälle korda läinud:)\nÕhtul chattisime taas teate-küll-kellega ja jõudsime nii naerda kui kakelda, sest vahel olen ma emotsionaalne emane, kes väsib pidevast tögamisest ning siis ei aita ka hirmust antud lubadus rohkem mitte norida.\nTäna oli üle pika aja tõeliselt tegus päev - just nii nagu mulle meeldib. Vedasin end juba keskpäeval, mis on minu mõistes siiski hommik, kodust välja, et koos emaga lõunat süüa ja siis juuksurisse ning autole remonti järgi minna. Ootasin kõike seda väga ja ootasin huviga ka õhtust töötegemist, sest postkasti olid laekunud uued tellimused ning varem ei olnud mul võimalik nendega tegeleda. Üsna lahe oli ka öelda, et lükkasin tööasjad õhtuks, kuigi seetõttu ei saanud mitmest teisest ideest kinni haarata.\nAga tagasi algusesse. Läksin siis ema töö juurde ja põrkasin kohe kokku seal ühe toreda tuttava tüdrukuga. Me saimegi temaga kuidagi märkamatult tuttavateks, kes muljetavad nagu lähedased sõbrad. Tegelikkuses on ta ju küll minu eakaaslane aga mu ema kolleeg ja võrdväärne ning nemad on sõbrad, kes minu seiklustest omavahel rääkisid India ajal. Mul on ikka nii imelik mõelda, et see seitsmekuuline seiklus, mida alles planeerisin ning mille pärast närveerisin on juba seljataga. Igatahes, too tüdruk ütles mulle, et tema oleks arvatavasti seal haigestudes esimese lennuki peale istunud ning koju sõitnud. Mina vastasin ilma eriliste liialdusteta, et mina võiksin esimesele lennukile istuda ning tagasi sõita. Põhjusi selleks oleks rohkem kui üks, aga pean tunnistama, et üks domineerib küll. Järgmisena ajas ema ülemus mu närvi, üritades mind Amway'sse värvata. Vastik. Vastik. Vastik. Iga järgmine üritaja teeb enda maine mu silmis aina rohkem maha ja ma ei tahaks olla eluski ise positsiooil, kus end oma sõpradele ise ebameeldivaks muudaksin.\nJärgmine peatus oli juuksur. Ootasin seda ka pikisilmi, sest ostsin esmakordselt selle jaoks mingi voucheri nagu neid praegu netis iga päev müüakse ja lubati juusteravi. Juuksed on muutunud juba väga hellaks teemaks. See, et neid kunagi oma parimaks feature'iks pidasin, on kauge minevik. Olevik on see, et olen saanud praegu kaks korda järjest paarikuuse vahega jälle kümme sentimeetrit otsast maha võtta, et üleüldse midagi päästa. Teine põhjus, miks seda külaskäiku ootasin, oli aimdus, et satun esmakordselt meesjuuksuri juurde ja see intrigeeris. Sattusingi. Ta oli hästi tore. Vene rahvusest aga rääkis nii ilusti eest keelt. Muidugi tegi ka vigu, aga minu vene keel pole võrreldavgi ning tema vead olid nunnud ja arusaadavad. Ma ei tahaks küll patroniseeriv tunduda, aga ma ei saanud mitte muigama hakata, kui ta rääkis šampoonistressist nig hiljem sasis mu pead, et näha, kas ka pärast tema pooleteisttunnist tööd lähevad kohe mu karvad uuesti kortsu. Uue soenguga jäin ka rahule, kuigi oli kurb jälle nii suurest juuksehulgast loobuda. Võimalik, et lähen ta juurde ka tagasi. Õigest hinnast hoolimata. Muideks, omaette eriline feeling oli juukseid kammiv mees ja fakt, et ta oli esimene juuksur, kes küsis, millist harja ma kasutan ning laitis minu puhul üldsoovitatavad naturaalharjastega kammid ning ainult kuivade juuste kammimise reegli maha. Tunnen ju ise ka, et märjalt on poole lihtsam. Ja ostsin kohe koduteel uue harja, olles kuri enda peale, et ligi ümme aastat nende nuustikutega mässanud olen.\nAutoremont on minu jaoks alati olnud oodaud nähtus, sest seal on üks äge mees, kellega saab alati lõõpida. See saab alguse juba telefonikõnedest ning pärast on mul alati super tuju. Muidu ta on liiga vana ja üldse mitte minu maitse, aga selline süütu plärtsumine üksteisest tegelikult midagi teadmata on ülimalt lõbus. Seega kibelesin üle poole aasta sinna minema, kuid pidin pettuma. Ta rääkis peaaegu kogu mu seal oleku aja telefoniga töö asjus ja seega sain vaid end tutvustamata auto järele küsida, arve ära maksta ning minu meeldivaks üllatuseks ka oma võtmed pihku. Tore, et nad mäletavad. Ka üle pika aja ja siis, kui auto viis töösse hoopis keegi teine. Arve oli ka meeldivalt väike, kuid see küll meeldiv ei olnud, et ma pärast ühegi trikiga koduväravat lahti ei saanud ja siis ropendades ümber auto käisin. Kuidas ma saaksingi rõõmustada oma auto tagasisaamise üle, kui ma ei saa teda turvaliselt selleks mõeldud tagahooli ära parkida? Lõpuks jäigi tänavale ja homme proovin jälle.\nÕhtupoole siis tegin tööd, nagu mainitud, ja sain ülaltavalt kiiresti valmis. Ei teagi, kas nüüd on sellega kõik või mitte. Süda sai ka rahu selle teise ettevõtte kohapealt, kus vestlusel särasin, sest postkastis ootas pimekoopiaga email, kus märgiti, et kogu konkurss tühistati mingi firma strateegiamuutuse tõttu. Minu egole mõjus see hästi. On see väga imelik? Aga ju siis ei olnud see mulle mõeldud. Aga ka mitte kellelegi teisele.\nÕhtu lõppedes suutis Tema jälle korraks mu rahu rikkuda. Tema üllatuslik taasilmumine ei tohiks mulle enam üllatus olla. Aga nüüd siis oleme jõudnud faasi, kus polegi midagi öelda ja vaid meie arvutid saadavad üksteisele vastikuid viirusi. Või vähemalt ma arvan, et sellega oli tegu. Ei usu eluski, et ta mind madamiks kutsuks. Panin kirja avamata kinni. Tema peatükk mu elus on läbi.\nPostitaja: Mia kell 00:58 Kommentaare ei ole:\nsiis tundub, et minu unenäod lähevad jälle eriti huvitavaks. Ma tean, et olen viimasel nädalal näinud tohutult palju põnevaid unenägusid, aga meelde tulevad vaid vähesed.\nNäiteks juhtum, kus millegipärast hiilisin mööda oma eksbossi kinnisvara ringi. Muidugi unenäos oli see terve hoonetekompleks, millest suurem osa moodustatud tumepruunist puidust ja ta ise oli ka pigem hirmuäratav maffiaboss. Päriselus on ta lihtsalt kelm ju. Igatahes, keegi tuli mulle seal appi. Ärge küsige, milles täpsemalt, kuidas või kes. Ju siis ei olnud nii oluline, et meeles pidada. Mäletan hoopis selgemalt, kuidas sattusin seal mingi tehistiigi vms äärde, mille ümber oli igasuguseid veesõidukeid ja ühel hetkel öeldi "läks" või muud sellist ning mingi suuskadega paat korjas mu kogemata peale nagu kehvas Leslie Nielseni filmis. Sõitsingi püsti, tasakaalu hoida püüdes, ühe suusa peal, aga see polnudki pikk reis. Üsna varsti olid kõik sealsed sõidukid ninaga vastu mingit posti või vähemalt selle suunas kobarasse sõitnud. Selgus, et kogu võistluse eesmärk oligi ninaga seda posti puudutada ja me olime vähemalt esimeste seas. Nägin seal ka kummalisi loomi. Näiteks pelikani, kes on tegelikult lind, aga pole siinkohal oluline. Ja mingit pisikes krussis elukat, kes hakkas end vaikselt lahti kerima. Arvasin, et temast tuleb merihobu vms, aga tuli hoopis suuremat sorti ahv, kes kohe ka minema kargas. Et siis selline uni.\nTeisest unest mäletan, et läksin koos emaga mingile uhkele üritusele ning mul oli kohustuslikus korras kaasas mingi punane roos. See pidi olema väga väärtuslik. Varjama kalliskive vms, aga mina neid ei näinud. Eniveis, kohtusime seal mingi kenamat sorti noormehega ja mu ema sujuvalt sundis noormeest mind endaga kaasa võtma õhtuks. Küsimata meist kummagi plaane või soove. Aga kuna ta otseselt ei hakanud pröökama ja oli päris ilus ka, siis ma ka ei protsteerinud.\nEdasi aga ma ei tea, mis juhtus. Läksin vist sinna kindlusesse, kus üritus toimus, ringi uitama. Kohati oli see rohkem nagu varemed. Aga ma kaotasin teised silmist ning ka minu kott oli ära jalutanud. Viimaks jõudsin tagasi sissepääsuni, aga mul on tunne, et oli kulunud juba terve ööpäev, sest seal sagisid ringi uue ürituse külalised oma uhkete kasukate ning kottidega ning keegi ei osanud aidata mul eelmisel õhtul kaotsi läinud kotti leida. Ma ei saa siiani aru, miks see mu unenäos pisike kuldne seljakott oli. Ja roosi saatust ma ka ei tea. Aga vähemalt muutuvad kõik mu unenäod põnevikeks.\nTänasest unenäost mäletan vaid kilomeetriposte ja enda imestust, et suutsin pidevalt 30-kilomeetrilisi ringe teha. Ja seal olid vist ka mu vanad sõbrad ning klassikaaslased. Ning mäletan pissipeatust väidetavalt ühe oma kunagise naabri majas, kuhu viimases hädas sisse murdsin, aga see maksis kätte ka. Tean täiesti kindlalt, et see oli maja, aga no nii raske oli pissida, kui kõik kõikus nagu laevas või rongis. Ja midagi mingi kontorihoone külastamise ning tööleidmisega seoses mäletan ka.\nPostitaja: Mia kell 22:48 Kommentaare ei ole:\nTäna hakkasin millegipärast jälle mõtlema oma elule keskkooli ajal ja sellele, kui palju mulle seal haiget tehti läbi aastate. Peaaegu iga päev. Ma räägin kiusamisest. Paljud teist ei teagi minu elu sellest osast eriti midagi või ei oska ette kujutada, millest kõigest ma läbi olen tulnud ja kui mulle alles hiljuti tundus, et võiksin rahu teha - kasvõi ainult enda südames - siis nüüd tundub pigem, et olen ehk liiga palju järele andnud, alla neelanud asju, lasknud endaga mängida veel ja veel. Mul on tõeliselt hea meel, et keskkool läbi on. Ja ma ei usu, et ma ise just väga palju pärast seda muutunud oleksin. Ei olnud ka nii, et ülikooli astudes oleks pähe võtnud, et nüüd keeran oma elu 180 kraadi ümber ja hakkan näiteks peoloomaks. Aga täna tulid jälle meelde mitmed juhtumid minu kunagisest elust.\nKas olete näinud seda unenägu, kus tundub, et kõik naeravad just teie üle ja teid halvab õudus? Vähemalt olete selliseid ameerika teismeliste filme näinud, eks!? Noh... mulle meenus üks juhtum, kus see ei tundunud vaid nii olevat vaid oligi. Kõik näitasid näpuga ja naersid ning sosistasid üksteisele midagi kõrva. Samas mulle keeldusid isegi mu tolle aja kõige lähedasemad sõbrannad rääkimast, miks nad minu üle naeravad, sest nad olla kellelegi lubanud, et ei ütle. Ma tean, et mina ise oleksin samasuguses olukorras nende asemel olles lõpetanud ära selle lapsikuse ning sõbra eest seisnud. Aga tol päeval pidas isegi mu pinginaaber olulisemaks olla pigem teiste seas heas kirjas. Lõpuks vist avastasin ise, et terve klass irvitas mu üle vaid asja pärast, mida kõigil vahel juhtub. Mul oli püksilukk lahti ununenud ja nii lihtne see oligi. Aga nende jaoks oli see taas laskemoon, et näe - vaadake seda luuserit. Minu ellu kuulub praegugi sõbrannasid keskkooliajast. Neid samu, kes siis otsustasid pigem jääda tugevamate ja populaarsemate poolele, olenemata sellest, et muul ajal võisime südamesaladusi üksteisele pihtida. Aga ma neelasin selle alla. Meie täiskasvanu elus ei ole õnneks rohkem sellist üksteisele keeramist olnud ka.\nTeine juhtum tuli meelde sellega seoses, et minu kõnnak erineb/erines veidi teiste omadest ja selle üle sai ju ka naerda. Mäletan, kui pidin jalutama pikalt mööda koolikoridori kõige suuremate kiusajate ees ja nägin nii kõvasti vaeva, et sirge jalaga käia, et hakkasin hoopis ühe jalaga vastu teist minema ning loperdama, mis andis neile uue võimaluse mu kõnnakut mõnitada.\nVõiksin rääkida sadu lugusid sellest, kuidas keegi oli võtnud küsimata mu laualt taskurätiku, jätnud samasse vedelema tühja pakendi ning visanud kasutatu mulle kotti. Või siis oli pool klassi teinud koostööd, et mu kott ära peita. Või seoti mu jalanõud algul naljana eelmise pingi juurde kuuluva tooli külge kinni. Umbsõlme. Ning siis jalutati tunni lõppedes lihtsalt minema teise klassi mind sinna abituks jättes. Või teeseldi, et kohe sülitatakse suust tagasi suur lonks kokat minu valgetele sokkidele, aga kuna ennast ajas nii naerma, siis lõpuks nii kogemata sülitatgi. Mitte, et sellele järgnenud vabandus õnnetuse kogemata juhtumise kohta enam midagi lugenud oleks. Või märgiti üle kogu klassi, et mu rinnad on ebavõrdsed. Jah, see on vale, et teised ei märka. Meenub ka juhtub, kus klassikaaslased kas juhuslikult -või siis ka mitte - minu ema nime mõnitasid ja ma ei julgenud mitte midagi öelda. Nüüd on häbi. Aga tol hetkel ei olnud ma veel nii tugev. Hiljem hakkasin küll vastu võitlema, aga ei ütleks, et see eriti aidanud oleks. Samas oli nende meelest elementaarne, et peaksin neid näiteks kodutöödega aitama. Mäletan ühte varasemat juhtumit, kui üks klassivend õhtuti mulle helistas ja tavaliselt midagi koolitööde kohta ka küsis ning ma siis ei osanud "ei" öelda. Tundus ju nagu ma meeldiksin talle ja ma siiani ei tea, kas oligi nii või kasutas ta lihtsalt mind ära. Aga ühel hetkel vahetati meie kodust telefoninumbrit ja ma olin nii õnnelik, et tal ei ole enam seda. Kuni mu sõbranna selle jälle lahkelt talle andis.\nÖelge mulle, millistel alustel peaksin ma kunagi andeks andma inimestele, kes igapäevaselt hoolitsesid selle eest, et ma koolis käimist vihkaks ja kardaks korraga ning mõnedki korrad keelduks lausa minemast? Mind on aidanud palju mõte, et kiusajad kiusavad iseenda madala enesehinnangu pärast ning saavad nii korraks end ülevana tunda. Aga kuidas täpselt see kiusatava elu kergemaks peaks tegema? Kõigile teistele, kes aga on koolikiusamisega kokku puutunud ja seda lugema satuvad, võin vaid öelda, et ka täiskasvanute maailmas ei käitu kõik täiskasvanulikult, aga erinemisest saab pigem pluss hetkel, mil saad aru, et oled väärt enamat. Et sa oled milleski tõeliselt hea ja seda hakatakse ka tunnustama. Enne seda punkti võid aga ikkagi imelik underdog olla. Et ei peagi kõigile meeldima ning see on okei.\nPostitaja: Mia kell 23:24 Kommentaare ei ole:\nOlen teile võlgu kirjelduse ühest paari nädala tagusest vahejuhtumist, kui olin öösel kaua üleval. Ühel hetkel hakkasin kuulma üsna meeleheitlikku röökimist (tuli meelde, sest täna öösel ei suutnud ma ühe pisikese unenäodeemoni hävitamiseks piisavat kiljuda) ja kui seda tuli veel ja veel, kehastusin oma emaks, kes alati akna peal luurab.\nVaade osutus üle ootuste põnevaks. Olin arvanud, et keegi on lihtsalt alkoholi kuritarvitanud ja vantsib nüüd jorisedes koju. Tegelikkuses ei olnud küll alkohol välistatud, aga üks noormees tammus ühel Tallinna suurimal magistraalil keset sõiduteed justkui oodates autot, mis ülesõiduga tema piinad lõpetaks.\nJätsin ta korraks tähelepanuta, sest hetkel liiklust ei olnud, aga kui ma akna peale naasin, oli tal vedanud ja ta hirmutas üht vaest taksojuhti. Kaldun arvama, et taksojuht ei tahtnud teda alla ajada, aga tüüp hoolitses ise selle eest, et auto temast mööda sõita ei saaks. Seega lükkas taksojuht tagurpidikäigu sisse ja üritas vaikselt eemale veereda. Nii vaikselt veeremine aga ei aidanud, sest loo peategelane jalutas talle lihtsalt sammhaaval järgi, kuni taksojuht aru sai oma taktikalisest errorist ja andis gaasi.\nSelle peale sai noormees vihaseks, röögatas veel korra ja viskas keset teed kõhuli. Või nii ma vähemalt arvan, sest käis korralik mats ja nägin teda vilksamisi end auto suunas heitmas. Edasi ma hästi enam ei näinud. Nägin vaid, et takso tõmbas teelt kõrvale ja seisis seal päris pikalt. Oletan, et helistamaks politseisse. Ja arvan ka, et meie masohhist ei jõudnudki uut vastutulelikumat autot ära oodata, sest hommikul uudistes midagi näha ei olnud.\nNüüd ma mõtlen, et mis võis küll põhjustada sellise meeleheite? Murtud süda? Või midagi hullemat?\nPostitaja: Mia kell 12:57 Kommentaare ei ole:


Välismaa Archives - Page 4 of 22 - Saarte Hääl\nSuvemuhulastest disainerid Haber ja Piller abiellusid New Yorgis\nKolmapäeval sõudsid New Yorgis perekonnabüroos abieluranda ettevõtte ShiShi omanikud, Muhu saarel suvekodu omavad Mart Haber ja Taivo Piller. Mart ja Taivo olid 2016. aastal esimesed inimesed Eestis, kes nii-öelda koosellusid […]\nMaailmameister tegi Timo Anise fotoaparaadiga konkurendist pildi\nSaarlasest rallifotograaf Timo Anis on maailmameistrivõistluste karussellis juba aastaid tiirelnud ja saanud ala tippudega tuttavaks. Portugalis juhtus, et prantslasest tiitlikaitsja Sébastien Ogier võttis saarlase fotoaparaadi ja pildistas raja ääres seisnud […]\nTÄNAPÄEVA TEADUS: Mees sai endale kolmanda näo\nPrantslane Jerome Hamon on esimene inimene maailmas, kellele on kaks korda siirdatud uus nägu. See tähendab, et praegu on mehel juba kolmas nägu. Kolm kuud pärast viimast operatsiooni väidab patsient, […]\n104-aastane Austraalia professor tegi eutanaasia (5)\n8. mail saabus Šveitsi põhjaosas asuvasse Baseli linna 104-aastane Austraalia teadlane David Goodall. Mehe ainus soov oli siit ilmast võimalikult ruttu lahkuda. Ta oli veendunud, et igal inimesel peab olema […]\nPikantne keelevääratus: President Macroni sõnul on Austraalia peaministri abikaasa “isuäratav” (1)\nPrantsusmaa president Emmanuel Macron nimetas Austraalia peaministri Malcolm Turnbulli abikaasat Lucyt “isuäratavaks”. Ekspertide arvates kasutas riigipea säärast epiteeti tõenäoliselt eksikombel, sest tal jääb vajaka inglise keele peensuste tundmisest. Vahejuhtum leidis […]\nFINANTS- JA SEKSISKANDAALID: Kired ja probleemid Nobeli komitees\nNobeli kirjanduspreemiaid määrav Rootsi Akadeemia on juba nädalaid vaevelnud tõsiste seksi- ja finantsskandaalide küüsis. Prantsuse ajalehe Le Figaro ajakirjanik Frédéric Faux kirjutab, et praegu etendub Läänemere rannikul tõeline draama – […]\nOhtlik olukord: Briti ja Vene allveelaevade duell Vahemerel\nLondoni autoriteetsemaid päevalehti The Times kirjutas sel nädalal, et hiljaaegu oli üks Vahemerel asuv Briti allveelaev sunnitud mängima kassi ja hiire mängu teda jälgivate Vene allveelaevadega. Kui Briti peaminister Theresa […]\nLäänemere rannikul Putini tuumarakette otsimas\nMärtsikuu alguses hooples Venemaa president Vladimir Putin, et tema käsutuses on uued modernsed superrelvad. Moskvas peetud kõnes rääkis ta tuumalaengut kandvatest rakettidest, mille tegevusraadius olevat enam kui 11 000 kilomeetrit, […]\nKGB salamaterjalid Hitleri surma kohta\nPärast kaks aastat kestnud läbirääkimisi õnnestus prantsuse filmirežissööril Jean-Christophe Brisard’il saada Venemaa ametivõimudelt luba tutvuda Adolf Hitleri surma asjaoludega seotud materjalidega ja läbi viia oma uurimine, kirjutab ajalehe Le Figaro […]\nPILTUUDIS: Kuressaare gümnaasium ja Hiina koolid lõid käed (5)\nPekingis toimuva rahvusvahelise hariduskonverentsi raames on Kuressaare gümnaasium sõlminud koostöölepingud mitme kooliga. Esmalt sõlmisid omavahelise koostöölepingu KG ja Pekingi tehnoloogia instituudi juures tegutsev keskkool. Lisaks pandi allkirjad alla ka ühistele […]\nKas 2007. aasta valimiskampaaniat rahastas Liibüa? Nicolas Sarkozy võeti vahi alla\nKui seitse aastat tagasi levis kuuldus, et Liibüa liider Muammar Gaddafi on rahastanud Prantsusmaa toonase presidendi Nicolas Sarkozy valimiskampaaniat, nimetasid demokraatliku maailma ajakirjandusväljaanded seda diktaatorliku režiimi laimuks. Sel nädalal tuli […]\nKuidas Trump ja Putin maailma lõpu üle elaksid\nKuna pinged maailmas on pidevalt kasvamas ja riikidevahelised suhted pole praegu just kiita, avaldas Rootsi üks juhtivaid väljaandeid Dagens Nyheter (DN) selle nädala alguses pikema loo, milles püütakse tõestada, et […]\nKserokoopia suvilas: Vladimir Putini võltsväitekirja saladus\nVladimir Putini kunagise teadusliku juhendaja, Peterburi riikliku mäeülikooli rektori Vladimir Litvinenko tütar väidab, et Venemaa tulevase presidendi väitekirja kirjutas valmis tema isa. Kaitsmise ajal olevat aga teadustööde nõukogu mitme liikmega […]\nIga kolmas väliskülaline tuli saartele Venemaalt (1)\nRohkem kui kolmandik jaanuaris Saare maakonna majutusasutustes peatunud 1209 väliskülalisest oli pärit Venemaalt. Statistikaameti andmeil oligi venelasi aasta esimesel kuul Saaremaal peatunud välisturistide seas kõige rohkem, koguni 452. Teisele kohale […]\n4 - 22« ««...345...1020...»» »


LG uued värvikad välised kõvakettad - LG Electronics\nLG uued värvikad välised kõvakettad\nUuest aastast jõuavad Eesti turule alumiiniumkorpusega XD2, ultraõhukese XD3 ja LED-valgustusega XD5 välised kõvakettad. Kõik kolm töötavad USB2.0 ühenduse abil ning ei vaja eraldi vooluvõrku ühendamist. Mudelid on saadaval nii 250, 320 kui ka 500 gigabaidisena, kuid XD3 seerias tuleb lisaks müügile ka 160 gigabaidine versioon.\nXD2 korpus on valmistatud alumiiniumist, tänu millele säilitab see kogu töötamise aja stabiilset temperatuuri. XD3 paistab silma eelkõige ultraõhukese, 13 mm paksuse, korpusega. XD5 tõmbab tähelepanu samuti õhukese, kuid lisaks LED-valgustusega kujundatud korpusega.\nVärvide poolest pakub XD2 musta ja valget korpust, XD3 musta, punast, hõbedast ja kuldset korpust ning XD5 musta valgete triipudega, musta punaste triipudega ning valget roheliste triipudega kujundatud korpust.\nSildid: välised kõvakettad, XD1, XD3, XD5