Knap så gyldne tider | Weekendavisen\nKRONIK. Golden Days skønmaler og fordummer Murens fald.\nKnap så gyldne tider\nAf Henrik Gade Jensen, præst, og Bent Blüdnikow, journalist og forfatter.\nI efteråret er det 30 år siden, at Muren faldt i Berlin. Det var samtidig opløsningen af Jerntæppet og det delte Europa og til sidst også det kommunistiske Sovjets sammenbrud. Det er bestemt værd at fejre og tænke over. Man kan aldrig blive for klog på historien.\nMen Golden Day Festivals store program fra 6. til 22. september til at fejre Murens fald i Berlin i 1989 vidner om ringe forståelse for, hvad der skete. Og vist egentlig også vilje til at forstå. Når vi læser programmet igennem og forklaringerne, har vi vist ikke gennemlevet det samme årti og de samme begivenheder, som arrangørerne af Golden Days.\nGolden Days’ oplæg til at fejre Murens fald og kommunismens sammenbrud virker, som om det er en Woodstock-festival, der skal fejres med masser af håb og glæde og utopier.\n»Golden Days Festival formidler viden, historie og kultur på en levende, inddragende og aktualiserende måde,« står der i programmet, og det er også en god målsætning, men det skal også have rod i virkeligheden og ikke forfalde til ren ønsketænkning og fri fantasi. Når man ser programmet, tager 1989 sig ud som et jublende år med masser af fest og farver.\nDer er alt for lidt alvor og baggrundsviden om baggrunden for 1989, nemlig 40 års kold krig oven på Anden Verdenskrig. De, der ikke selv kan huske begivenhederne, er i dag over 40-50 år, og derfor er det vigtigt at informere solidt og sagligt om Muren i Berlin og Den Kolde Krig.\nEfter Anden Verdenskrig trak Sovjetunionen et jerntæppe gennem Europa og holdt de centraleuropæiske lande som Polen, Tjekkoslovakiet, Ungarn og de baltiske lande i et jerngreb med meget lidt frihed. Det var forfærdeligt, hvad borgerne blev udsat for i danske nabolande som Polen og DDR.\nDer var oprør undervejs, voldelige og fredelige folkelige opstande, men hver gang blev de knust af Den Røde Hær. De vestlige regeringer, NATO og USA gjorde kun lidt, fordi det blev betragtet som Sovjets suveræne anliggende. Med årene blev øst-vest-opdelingen efterhånden opfattet som klippefast, og stort set alle politikere i Vesten havde indstillet sig på det som en ufravigelig realitet.\nTerrorbalancen mellem øst og vest fortsatte op gennem 1980erne med udstationering af sovjetiske SS-20-missiler og efterfølgende NATOs dobbeltbeslutning med opstilling af lignende missiler i Vesteuropa. NATOs beslutning gav anledning til store demonstrationer i Vesteuropa og mange fodnoter i Folketinget. Fredsbevægelserne voksede, og socialdemokratierne vaklede i geledderne. Da Ronald Reagan blev præsident i 1980, var hans mål ikke fredelig sameksistens med Sovjet som hidtil.\nHan nægtede at bruge ordet »afspænding«. Hans mål var at køre Sovjet i sænk og bekæmpe kommunismen gennem økonomisk, teknologisk og militær oprustning. Reagan var hadsymbol for stort set alle i Europa, ikke mindst socialdemokrater. Men hans projekt lykkedes over al forventning, også fordi der i Moskva sad en realistisk indstillet førstemand, Mikhail Gorbatjov, som erkendte planøkonomiens uduelighed.\nGolden Days Festival vil gøre det hele til fest, og derfor bliver baggrunden for 1989 nærmest fraværende. Man kan besøge Stevnsfortet og høre Uffe Ellemann-Jensen eller møde Søren Pind i Storm P.-museet, men hovedindtrykket giver en fejlinformation over for de unge generationer, som ikke selv har oplevet begivenhederne. Den Kolde Krig var barsk alvor med to diametralt forskellige samfundssystemer over for hinanden, og hver med en skov af atomraketter rettet mod millionbyer. I dag er kommunismen som ideologi og projekt død, og markedsøkonomi og varianter af demokratisk retsstat optræder overalt. Vi havde ikke frontsoldater eller blod på hænderne i lille Danmark under Den Kolde Krig. Men i hele Europa var der en kamp om sjæle. Mange unge og ikke mindst intellektuelle troede på utopier, som de mente var realiseret eller ville blive realiseret i Kina, Sovjetunionen, Cuba eller andre steder, hvor kommunismen og venstreradikalismen satte sig fast.\nDen Kolde Krig bestod derfor i store dele af Europa af en åndelig kamp og at få unge mennesker til at forstå kommunismens tragedie, for man vidste allerede fra 1930rne, at kommunismen var en dæmonisk, blodtørstig mordmaskine. Men venstrefløjen, der hurtigt voksede sig stærk efter 1968, havde ikke erkendelse af dette, men glorificerede revolutionære bevægelser og kommunistiske regimer.\nBlekingegadebandens og Venstresocialisternes dyrkelse af revolution, vold og terror kom ikke ud af den blå himmel. På dagbladet Information hyldede man Maos Kina, skældte ud på retstilstanden i Vesttyskland, som man kaldte fascistisk, og undgik at kritisere forholdene i Østtyskland. I DR undveg man helst fra at sige sandheden om kommunismen, og at være antikommunist var op gennem 1970erne og 1980erne et skældsord. Blandt universitetsfolk stod prof. Bent Jensen temmelig alene med sin beskrivelse af undertrykkelsen i Sovjetunionen og kommunismens massemord, og det var sigende, at han systematisk ikke blev inviteret ind i Danmarks Radio for at forklare forholdene. Da Gyldendals encyklopædi udkom for blot cirka 20 år siden, var der endnu fra universitetsskribenternes side hældt sirup ud over beskrivelsen af kommunismen og dens danske medløbere.\nOm det danske medløberi og kampen om sjælene er der ikke meget af i Golden Days’ program. Man har som en slags tilbagevenden til 1970erne inviteret Jacob Holdt og andre venstrefløjsaktivister fra dengang med, men ikke for eksempel historiker Bent Jensen.\nJacob Holdts fotobog Amerikanske billeder var en af periodens store slagnumre, og Holdt blev da også betalt af Sovjetunionen, ligesom Sovjetunionen stod økonomisk bag en række fredsbevægelser, der råbte op om, at Norden skulle være atomfri zone, lige nøjagtig som Sovjetunionen ønskede det.\nUSA blev skildret som en ond imperialistisk magt, og alle var i hvert fald imod Ronald Reagan. Den frihed, som vi i dag fejrer, var langt mindre feteret før 1989. Mange forsvarede diktaturer, hvis bare de kaldte sig noget med socialistisk. Da Mao Tse-tung døde i 1976, lovpriste Danmarks udenrigsminister K.B. Andersen ham i rosende vendinger. Da DDR fejrede sit 40-års jubilæum i oktober 1989, stod Ole Sohn på tribunen og gav kindkys til Honecker, Ceausescu og Yassir Arafat. De radikale var sammen med SF og VS/Enhedslisten hele tiden imod NATO og talte om fredelig sameksistens med et dæmonisk regime.\nDet er der stort set ikke noget om i Golden Days Festival-fortælling.\nI Tyskland tager man hele tiden fortiden op til kritisk og især selvkritisk belysning (»Vergangenheitsbewältigung«). Det kunne Golden Days lære meget af. Der var mange danske eksperter og vidner, som kunne inddrages. I stedet vælges det poppede og overfladiske.\nI introduktionen til Golden Days fortæller festivalleder Svante Lindeburg, at vi i dag »ser lande lukke sig om sig selv – i stedet for at række ud. Der bliver endnu en gang tegnet grænser på Europakortet, og man kan fristes til at spørge, om vi har tabt troen på Europa, på hinanden og på en verden med færre – og ikke flere mure?« Og så går det helt i selvsving for festivallederen, for spørg polakker, baltere, tjekker (og senere slovakker eller serbere, kroater og slovenere), hvad de kæmpede for og følte sig undertrykt af, så var det landenes undertrykkelse og styring fra Moskva i en overnational union, og for dem er der stor frihed i at have egne valgte parlamenter og national suverænitet.\nGolden Days Festival banaliserer og skønmaler den historiske virkelighed, måske i tidens ånd, men skaber mere fordummelse og mørke end oplysning og sandhed.\nKommentar: Det er ikke en sejr for ligestillingen, at en sexchikanesag måske kostede astronomen Geoff Marcy en Nobelpris.\nVilde indiske hanelefanter finder sammen i grupper, når de går på rov i marker og plantager. Det plejer de ikke.\nDe lede små\nDansk forskningscenter med 300 internationale videnskabsfolk skal bekæmpe den største trussel mod den globale folkesundhed.\nDen trojanske missekat\nVildt og inderligt gestikulerende farer Ditte Hansen og Louise Mieritz ind og ud af deres alter ego-skabeloner Ditte og Louise.\nDe genstande og symboler, der fungerede som ikke-voldelige våben for en revolution, som ændrede tysk historie.\nLæser De bøger af folkemordsbenægtere?\nNobelprisen i litteratur til østrigske Peter Handke rejser et betændt spørgsmål, der unddrager sig enkle principper.\nLille bog af Haruki Murakami er noget af det mest syrede, eller måske rettere surrealistiske, denne anmelder længe er stødt på.\nEt hviskende møde med en jordaner, der vil skifte sin tro: »Min far truede med at slå mig ihjel, hvis han så mig igen.«\nLangt væk fra verden\nAlle går og drømmer om at leve i naturen. I Debra Graniks 'Leave No Trace' realiserer en far og hans datter fantasien.\nNordlys så langt øret rækker\nHans Abrahamsen illuminerer Snedronningen, H.C. Andersens prægtigste eventyr. Nu i København, til december i München.\nSkærsommernatsorgie. Legende, sexet, drømsk Shakespeare (med Line Knutzon som sekundant) er en kollektiv triumf.\nBotticelli fra Harlem\n»For mig handlede mode ikke om at udtrykke sig. Mode handlede om magt.« Modeskaberen Dapper Dans erindringer giver shoppetrang og stof til eftertanke.\nHan forvandler sorg til skønhed\nNick Cave bearbejder smukt, tyst og underspillet sorgen over sin søns død.\nUnder min afvænning fra plastik falder jeg i igen og igen. Skam, vrede og pletvis stolthed hober sig op i mig.\nIngen racister i vores gader\nFolk på den yderste højrefløj oplever trusler og vold på Nørrebro, hvor grupper på den yderste venstrefløj overvåger og angriber dem.\nI begyndelsen var He-Man\n80ernes største legetøjssucces er tilbage på legetøjshylder og tv-skærme.\nDen lille nations helgen\nEt nedtonet tillykke til Peter Handke med Nobelprisen og undertrykt kvalme ved at se den serbiske regering hylde ham.\nMaja Lucas har igen skrevet en frysende, foruroligende, glasklar, syleskarp og uendelig trist historie om en mor.\nForhenværende premierminister David Cameron forsøger selv at besvare det mest indlysende spørgsmål om Brexit.\nAf Mette Rodgers\nDen danske slavehandel blev – i modsætning til hvad mange tror – aldrig nogen økonomisk succeshistorie.\nHøjtflyvende ytringer udstiller danske politikeres trang til at skyde brystet frem om sager, de står uformående over for.\nDet sjoveste er at afdække den himmelråbende afstand mellem andre menneskers idealer og handlinger, men etisk er det mest interessant at begynde hos sig selv.\nI den bedste af alle verdener er alle kunstnere lige, uanset køn. I virkeligheden er en træg, men positiv ligestilling på vej.\nFodbold kan vindes for uskønt: Det gjorde Richard Møller Nielsen i 1992, og det er også Åge Hareides forbrydelse.\nKlimaændringer får ikke kun Arktis til at smelte. Hidtil usete snemængder truer også områdets dyr og planter.\nMed El Camino er vi tilbage i det støvede ørkenlandskab fra Breaking Bad. Ingen synes at have spurgt hinanden, hvad den film egentlig skulle til for.\nErat eo tempore\nHic, hunc, hujus, huic, hoc.\nFronten gennem Europa\nTyrkiets invasion af de kurdiske områder i Syrien kan føre til et grumt gensyn med fortidens vold mellem herboende tyrkere og kurdere.\nÅnden fra Kobane\nDen tyrkiske invasion i det nordlige Syrien har fået det kurdiske miljø i Danmark på gaderne. De føler sig svigtet af Vesten.\nAf Tobias Marcus Møller\nSkal Tyrkiet ud af Nato, skal vi hente et par håndfulde IS-krigere hjem til Danmark?


Modent til revolution? - Snylterstaten\nForside Arkiv Klassekamp & revolutionær situation Modent til revolution?\nGotfred Appel: Klassekamp & revolutionær situation, s. 3-4\nGotfred Appel: Klassekamp og revolutionær situation. Kbh., Futura 1971, 36 s., s. 5-18.\nDenne artikel udgjorde Oprindeligt 3. del af et svar i seks afdelinger i “Kommunistisk 0RIENTERING” til det svenske blad “GNISTAN”, der i en række artikler havde angrebet K.O. for dets analyser af den danske og øvrige nordvesteuropæiske arbejderklasses situation og almindelige holdning i dag.\nArtiklen, der her gengives i svagt forkortet form offentliggjordes under titlen “To linjer (3)” den 12. november 1968.\nGNISTAN, organ for det svenske Kommunistiska forbundet marxist-leninisterna, skriver i sin afsluttende artikel mod K.O. bl.a. som følger:\n“Men hvis nu arbejderklassens fornemste kendetegn stadig er, at den er en udbyttet og undertrykt klasse, og hvis den ikke er bestukket af kapitalisterne, hvorfor er den da ikke socialistisk? spørger K.O. og dets eftersnakkere.\nMens Karl Kautsky endnu var marxist, gav han et svar, som Lenin med tilslutning citerede i ‘Hvad må der gøres?’ (Udvalgte værker, bind 2, s. 54-55). Kautsky påviste, at bevidstheden om socialismens nødvendighed ikke opstår direkte af proletariatets klassekamp, og ‘kan kun opstå på grundlag af en dyb videnskabelig indsigt’.\n‘Videnskabens bærer er imidlertid ikke proletariatet, men den borgerlige intelligens; det er jo også hos enkelte medlemmer af dette lag, at den moderne socialisme er opstået, og først gennem dem er den blevet meddelt de i åndelig henseende mest udviklede proletarer, der derpå har ført den ind i proletariatets klassekamp, hvor betingelserne har tilladt dette. Således er den socialistiske erkendelse noget, der er bragt ind udefra i proletariatets klassekamp og ikke noget spontant, der er vokset op inden for den.’\nSåledes var det, og således er det. Og dér har vi forklaringen på, at arbejderklassens flertal i dag ikke kan kaldes socialistisk, og på, at de i fremtiden kan komme til at blive det.”\nSå vidt GNISTAN.\nArbejderklassen og den tids viden\nAf hensyn til de forskellige moderne teorier om, at de intellektuelle skal have den førende rolle i revolutionen, og for at dette citat ikke skal føre på vildspor, er det nødvendigt at minde om disse ord i en fodnote fra Lenins hånd umiddelbart efter de ord, han citerer fra Kautsky. Lenin skriver:\n“Dette betyder naturligvis ikke, at arbejderne ikke deltager i denne udarbejdelse (af den socialistiske ideologi). De deltager imidlertid ikke i deres egenskab af arbejdere, men i deres egenskab af socialismens teoretikere … de deltager med andre ord kun, når og for så vidt det lykkes dem i større eller mindre grad at beherske deres tids viden og føre denne viden fremad.”\nDet er endvidere påkrævet at understrege, at arbejdere i dagens Danmark (og i dagens Sverige) har hundredfold større muligheder for at “beherske deres tids viden” end de arbejdere, Lenin talte om. En betragtelig del af det daværende russiske proletariat kunne hverken læse eller skrive, en betydelig del af arbejderne boede under de usleste forhold i fabrikkernes barakker, deres arbejdsdag var lang, ingen af dem havde adgang til vore dages velforsynede kommunebiblioteker, og de havde ikke penge til at købe de nødvendige bøger.\nMen derfor er det naturligvis stadig lige rigtigt, at man ikke bliver socialist eller får indsigt i lovene for samfundsstrukturens udvikling blot af at være arbejder i den kapitalistiske industri. Man bliver socialist ved gennem læsning og studier uden for arbejdstiden at forstå, hvad det vil sige at være arbejder, hvorfor vi har det kapitalistiske samfund, hvorfor og hvordan dette samfund vil blive afløst af det socialistiske, hvorfor og hvordan klassesamfundet viger pladsen for det klasseløse kommunistiske samfund.\nØnske om forandring – en nødvendig betingelse\nDette er imidlertid ikke det væsentlige for os i det af GNISTAN anførte citat.\nDet væsentlige i den øjeblikkelige forbindelse ligger i Kautskys bemærkning – som Lenin altså tilslutter sig – at de mest udviklede proletarer fører socialismens ideologi ind i proletariatets rækker, hvor betingelserne har tilladt dette!\nGNISTAN erklærer, at det er marxister-leninisters fornemste opgave i den kapitalistiske verden netop nu påny at vække den socialistiske bevidsthed hos arbejderklassen.\nDette er umarxistisk.\nMarx, der var materialist til marven, skrev i forordet til “Kritiken af den politiske økonomi” de berømte ord:\n“Det er ikke menneskenes bevidsthed, som bestemmer deres væren, men omvendt deres samfundsmæssige væren, som bestemmer deres bevidsthed.”\nDerfor formulerede også Lenin, der ligeledes var materialist til marven, opgaven for den vestlige verdens kommunister med disse ord:\n“… at være i stand til at søge, finde og rigtigt fastslå den specifikke udvikling eller den bestemte vending i begivenhederne, der vil føre masserne til den virkelige, afgørende og endelige revolutionære kamp …”\nBetyder det, at vi benægter nødvendigheden af at tilføre arbejderklassen socialistisk bevidsthed? På ingen måde. Betyder det, at vi forklejner den ideologiske kamp mod reformisme og revisionisme? På ingen måde.\nDet betyder heller ikke, at vi har glemt Mao Tse-tungs ord fra “Om modsigelse”:\n“Mens vi anerkender, at i historiens almindelige udvikling bestemmer det materielle det mentale, og samfundsmæssig væren bestemmer samfundsmæssig bevidsthed, anerkender vi også – og må vi anerkende – mentale tings tilbagevirkning på materielle ting, samfundsmæssig bevidstheds tilbagevirkning på samfundsmæssig væren …”\nDet betyder, at mens vi anerkender – fuldt ud – at ideologien, marxismen, bliver en materiel kraft, når den griber masserne, så kan den kun gribe masserne, når disse masser udsættes for bestemte påvirkninger fra deres samfundsmæssige forhold.\nMed andre ord: Kautsky havde ganske ret, da han sagde, at den socialistiske ideologi tilføres proletariatet, hvor betingelserne tillader dette.\nDen opgave, Lenin stillede vestens kommunister, betyder jo netop, at kommunisterne må være i stand til på forhånd at sige, hvilke begivenheder, hvilken udvikling, der vil skabe betingelserne for at tilføre masserne socialistisk bevidsthed – overbevise dem om revolutionens nødvendighed. Lenin gav selv et fortrinligt eksempel på denne materialistiske – marxistiske – tankegang, da han i 1915 i artiklen “Borgerlige filantroper og revolutionært socialdemokrati” beskrev tre former for sympati for fred i de kapitalistiske lande. Den tredje form, den revolutionære, beskrev han med disse ord:\n“3) Proletariatets oplyste fortropselementer, de revolutionære socialdemokrater, holder opmærksomt øje med massernes følelser, bruger deres voksende trang til fred, ikke til at støtte vulgære utopier om en “demokratisk” fred under kapitalismen, ikke til at opmuntre til, at der sættes lid til filantroperne, myndighederne, bourgeoisiet, men for at gøre de tågede revolutionære følelser klare. De gør dette – idet de baserer sig på massernes erfaring og på deres følelser, oplyser dem ved hjælp af tusinder af kendsgerninger om førkrigspolitiken – for systematisk, standhaftigt, usvigeligt at vise behovet for revolutionær masseaktion mod bourgeoisiet og regeringerne i deres respektive lande som den eneste vej til demokrati og socialisme.“\nKrigen havde skabt en tåget harme blandt masserne – og dette var den nødvendige betingelse for at indføre socialistisk ideologi blandt masserne! Uden massernes erfaringer – fremkaldt af objektive betingelser – er det ikke muligt at gøre det!\nGNISTAN ikke så meget ‘som spørger sig selv, om betingelserne i Sverige i dag tillader at indføre socialismens ideologi udefra i den svenske arbejderklasse.\nMan begår på GNISTANs redaktion og dermed i KFMLs ledelse den generalbrøler at gå ud fra som en given ting, at disse betingelser a1tid er. til stede, hvor man har en arbejderklasse.\nGNISTAN har tilmed den dristighed at fremhæve Kina som et strålende eksempel på, at det er muligt at virkeliggøre den socialistiske revolution. Det er naturligvis ubestrideligt rigtigt, at det i Kina var muligt for det kommunistiske parti under Mao Tse-tungs ledelse at vække den socialistiske bevidsthed hos arbejderklassen og det arbejdende folk. Det har GNISTAN selvfølgelig ret i. GNISTAN glemmer imidlertid aldeles at spørge, hvorfor dette var muligt. Hvad var det for betingelser, der tillod Mao Tse-tung og partiet at tilføre arbejderklassen socialistisk bevidsthed udefra?\n“Grunden til at marxismen-leninismen har spillet så stor en rolle i Kina siden dens indførelse er, at Kinas samfundsforhold kræver den, at den er blevet forbundet med den kinesiske revolutions faktiske praksis, og at det kinesiske folk har grebet den. Enhver ideologi – selv den allerbedste, selv marxismen-leninismen – er virkningsløs, hvis den ikke forbindes med objektiv virkelighed, imødekommer objektivt eksisterende behov og er blevet grebet af folkets masser. Vi er historiske materialister, vi er modstandere af historisk idealisme.“\nUnderstregningerne i dette citat fra Mao Tse-tungs artikel “Den idealistiske historieopfattelses fallit” (Udvalgte værker, bind III, København, s. 272) er vore.\nMao skriver et andet sted (“Citater”, s. 36):\n“Bortset fra deres andre karakteristika er det fremtrædende ved Kinas 600 millioner mennesker den omstændighed, at de er “fattige og ubeskrevne”. Dette kan synes en dårlig ting, men i virkeligheden er det en god ting. Fattigdom giver stødet til ønsket om forandring, ønsket om handling og ønsket om revolution. På et ubeskrevet ark papir uden nogen plet kan der skrives de friskeste og smukkeste skrifttegn, kan der males de friskeste og smukkeste billeder.“\nDet var de kinesiske samfundsforhold – feudalismens underkuelse af bondemasserne, imperialismens hærgen og udplyndring, bureaukrat-kapitalismens udbytning og undertrykkelse – der gjorde det muligt for Mao Tse-tung og Kinas kommunistiske Parti udefra at tilføre arbejderklassen socialistisk ideologi! “Fattigdom giver stødet til ønsket om forandring, ønsket om handling og ønsket om revolution” – det var betingelserne der tillod at vække den socialistiske bevidsthed.\nSådanne betingelser har vi ikke i Danmark eller i Sverige i dag.\nImperialisme og opportunisme\nVore landes arbejderklasse i dag er ganske vist “udbyttet” men den er ikke fattig, den ønsker ikke forandring, den ønsker ikke revolution eller socialisme.\nVore landes arbejderklasse er ikke ubeskreven. Den er fuld til papirets kant af småborgerlige og borgerlige opfattelser, af reformistiske og revisionistiske vrangforestillinger om samfundet og sig selv. Der er dårligt nok plads til at skrive et eneste frisk eller smukt ord eller male et eneste frisk eller smukt billede!\nKommunistisk ORIENTERING har flere gange bragt udtalelser fra Engels om den engelske arbejderklasse, der blev borgerliggjort. Hvorfor blev den det? Fordi – nej, lad Engels selv forklare det:\n“Hvad arbejderne angår, må det til at begynde med erklæres, at der ikke har eksisteret noget særskilt politisk arbejderparti i England, siden chartist-partiets forsvinden i halvtredserne. Dette er forståeligt i et land, hvor arbejderklassen mere end noget andet sted har fået del i fordelene ved den umådelige udvidelse af storindustrien. Det kunne heller ikke være anderledes i et England, der beherskede verdensmarkedet, og bestemt ikke i et land, hvor de herskende klasser har stillet sig selv den opgave sideløbende med andre indrømmelser at gennemføre det ene punkt i chartisternes program efter det andet.”\nLenin gengiver i “Imperialismen som kapitalismens højeste stadium” den socialliberale Hobsons malende beskrivelse af perspektiverne for de imperialistiske landes snylten på kolonien Kina, og han tilføjer, at dette perspektiv er absolut realistisk, “hvis imperialismens kræfter ikke mødte nogen indflydelse i modsat retning”. Lenin skriver videre:\n“Imperialismen, som betyder opdeling af verden og udbytning ikke alene af Kina, og som betyder monopolistisk høje profitter for en håndfuld af de rigeste lande, skaber den økonomiske mulighed for bestikkelse af de øverste lag af proletariatet; den nærer, former og befæster derved opportunismen. Man må dog ikke overse de kræfter, som den socialliberale Hobson naturligvis ikke ser, og som modvirker imperialismen i almindelighed og opportunismen i særdeleshed.”\nHvad er det for kræfter, Lenin taler om? Det er de revolutionære partier, det er den revolutionære marxistiske ideologi der griber masserne. Men GNISTAN skriver jo selv, at vi ikke har sådanne partier, og at de partier, vi kender – socialdemokraterne og de kommunistiske partier – aldrig havde held til at løse den opgave at udbrede marxistisk ideologi. De kræfter, Lenin så hen til, har ikke virket i vore lande!\nFølgende er karakteristisk for Lenins betragtningsmåde over for den konkrete virkelighed, han kendte, og samtidig et typisk eksempel på, hvordan denne virkelighed har ændret sig siden Lenins dage. Lenin skriver videre i det nævnte værk:\n“Det karakteristiske ved situationen i dag består i de økonomiske og politiske betingelser, som med nødvendighed skærper opportunismens uforenelighed med arbejderbevægelsens almindelige og fundamentale interesser: Imperialismen, som tidligere kun fandtes i kim, har udviklet sig til det herskende system; de kapitalistiske monopoler har tilkæmpet sig førstepladsen i samfundsøkonomien og politiken; verdens opdeling er fuldført; og på den anden side ser vi i stedet for det ubestridte engelske monopol en lille gruppe imperialistiske magters kamp om deltagelse i monopolet; en kamp der kendetegner hele begyndelsen af det 20. århundrede. Opportunismen kan nu ikke mere i en årrække stå som fuldstændig sejrherre i noget lands arbejderbevægelse, som den var det i England i sidste halvdel af det 19. århundrede; i en række lande er opportunismen tværtimod blevet moden, overmoden og rådden derved, at den som social-chauvinisme er smeltet fuldstændig sammen med den borgerlige politik.”\nSom vi tidligere har fremdraget, forudså Engels, at den engelske arbejderklasse, når det engelske monopol på storindustri og kolonier blev brudt, ville komme ned på de kontinentale arbejderes materielle leveniveau igen, og at opportunismen i den engelske arbejderbevægelse derfor ville miste sin dominerende stilling.\nLenin studerede virkeligheden på sin tid og konstaterede, at kapitalismens videreudvikling til imperialisme siden Engels’ dage havde medført, at flere lande nu deltog i monopolet, og at opportunismen derfor havde bredt sig også til disse andre rige lande.\nLenin forudså, at den rådnende og døende kapitalisme ville betyde, at opportunismen, der allerede på hans tid var rådnende og døende, hurtigt ville miste sit greb om disse landes arbejdermasser.\nEt blot nogenlunde ærligt studium af vore dages virkelighed viser, at opportunismen – socialdemokraterne og revisionisterne – den dag i dag har bevaret grebet om arbejder-klassens altovervældende flertal.\nGNISTAN indrømmer selv denne kendsgerning. Men hvordan vil GNISTAN forklare den? Hvis man søger forklaringen på samme ubrydeligt materialistiske måde, som Lenin gjorde det, bliver resultatet uvægerligt det, vi er kommet til: Neokolo- nialismens forstærkede udbytning af de tidligere kolonier.\nLenin citerede Engels’ udtalelse om den engelske arbejderklasse, der gladeligt tog deres del af den engelske kapitals koloniale rov, og fortsatte:\n“Her ser vi tydeligt årsager og følger. Årsager: 1. Det pågældende lands (Englands) udbytning af hele verden. 2. Dets monopolstilling på verdensmarkedet. 3. Dets kolonimonopol. Følger: 1. En del af det engelske proletariat bliver borgerliggjort. 2. En del af proletariatet lader sig lede af folk, som er købt eller i hvert fald betalt af bourgeoisiet.”\nLenin understreger, at ganske den sanme situation er ansvarlig for opportunismens vækst i alle de imperialistiske lande. Han skriver:\n“Imperialismen ved begyndelsen af det 20. århundrede har fuldendt verdens opdeling blandt nogle få stater af hvilke hver enkelt nu udbytter en ikke meget mindre del af verden (regnet efter ekstraprofit) end England i 1858.”\nEt blot nogenlunde ærligt studium af vor virkelighed i dag viser, at denne udbytning af de dengang koloniale, nu formelt politisk selvstændige lande i Asien, Afrika og Latinamerika er blevet yderligere forstærket siden Lenins dage.\nÅrsager: 1. Imperialismen udbytter fortsat, ja udbytter mere end nogensinde de tidligere og nuværende koloniale og afhængige lande. 2. De har tilsammen monopol på industrivarer på det kapitalistiske verdensmarked.\nFølger: 1. En endnu større del af proletariatet bliver borgerliggjort. 2. En endnu større del af proletariatet lader sig lede af folk, som er købt eller i hvert fald betalt af bourgeoisiet.\n“Optimisme” og utopi\nLad os tage endnu en udtalelse fra Lenin:\n“Der opstår således en sammenhæng mellem imperialisme og opportunisme, et fænomen som kom tidligst og stærkest frem i England, fordi visse imperialistiske træk i udviklingen her viste sig langt tidligere end i andre lande. Mange forfattere, f.eks. Martov, ynder at gå uden om den kendsgerning, at der består en sammenhæng mellem imperialisme og opportunismen i arbejderbevægelsen, skønt denne kendsgerning nu er særligt iøjnefaldende – og det sker med ‘officielt-optimistiske’ argumenter … af denne art: Sagen ville være håbløs for kapitalismens modstandere, hvis netop den fremskredne kapitalisme førte til forstærkelse af opportunismen, eller hvis netop de bedst betalte arbejdere hældede mod opportunismen o.s.v. Man må ikke tage fejl af en sådan ‘optimisme’s betydning: Dette er optimisme til fordel for opportunismen, en optimisme, der tjener til at tilsløre opportunismen.”\nGNISTAN nægter konsekvent at se sammenhængen mellem imperialismen – udplyndringen af kolonierne – og opportunismen. De er stadig “optimistiske” nok til at nægte, at de “bedst betalte arbejdere hælder mod opportunismen”. Man må stadig ikke tage fejl af en sådan “optimisme” – den tjener stadig til at tilsløre opportunismen! Som Lenin udtrykte det: “Farligst er i denne henseende de folk, der ikke vil forstå, at kampen mod imperialismen er en tom, forløjet frase, hvis den ikke er uløseligt forbundet med kampen mod opportunismen.”\nVed at nægte at åbne øjnene for den kendsgerning, at årsagen til, at den svenske arbejderklasse (ganske som den danske) for en stor del er borgerliggjort og for en endnu større del lader sig lede af folk, der er “købt eller i hvert fald betalt af bourgeoisiet”, skal søges og kun kan findes i “visse imperialistiske træk i udviklingen”, der nu også har vist sig i Sverige (og i Danmark), stiller GNISTAN sig den uløselige og derfor umarxistiske opgave at ta1e eller skrive arbejderne til forståelse af socialismens nødvendighed uden hensyn til de objektive betingelser. GNISTAN glemmer, at arbejderklassen må have praktisk, daglig erfaring om kapitalismens uhyrlighed, at vi må have en krise, at vi må have forbitrelse, harme og had som følge af en sådan krise, før det bliver muligt at overbevise klassen om revolutionens og socialismens nødvendighed.\nDen opgave, som GNISTAN stiller sig er ren utopi!\nDen fuldt udviklede kapitalistiske verden har i snart mange årtier været moden til en socialistisk revolution, det er rigtigt. Der gives, som Lenin udtrykte det, ingen “sund” kapitalisme i imperialismens tidsalder. Den “sunde” kapitalisme har to gange i dette århundrede ført til verdenskrig med massenedslagtning af mennesker og masseødelæggelse af materielle værdier. Den samfundsmæssige produktion er for længst udviklet i en sådan grad, at socialismen i denne henseende er mulig og fornuftig.\nAlligevel har vi ikke fået den socialistiske revolution i disse lande, og det må være en opgave for kommunister, der ved, at de almene love for samfundsudviklingen uundgåeligt fører til, at kapitalismen bliver erstattet af socialismen, at undersøge og finde ud af, hvorfor vi ikke har fået denne revolution. Det er en opgave for marxister af den enkle årsag, at de er nødt til at vide det for at kunne sige, hvordan vi da får den på et senere tidspunkt. Svaret på dette spørgsmål er en væsentlig del af beskrivelsen af den kapitalistiske verden, og uden en sådan beskrivelse kan revolutionære ikke udføre deres politiske arbejde. Man skal kende den verden, man skal lave om!\nEen af årsagerne til, at vi endnu ikke har fået den socialistiske revolution, er at finde i den kendsgerning, at den økonomiske udvikling i vor del af verden har skabt en arbejderklasse, der er ude af stand til ved egen kraft at styrte den kapitalistiske klasse fra tronen. Løftestangen i den socialistiske revolution i de fuldt udviklede kapitalistiske lande i Vesteuropa skal endnu ikke bruges i disse lande selv – den skal bruges i de tidligere og nuværende kolonier, halvkolonier og afhængige lande!\nDenne situation er ikke ny! Vi har tidligere set en situation, hvor et kapitalistisk land har skabt de nødvendige samfundsmæssige forudsætninger for socialismen, men alligevel ikke har en arbejderklasse, der kan gennemføre revolutionen. En sådan situation fandtes i England for 100 år siden. Karl Marx har beskrevet den!\nMed en næsten uhyggelig aktualitet for os i dag skriver Marx i forskellige breve i 1869-70 om forholdet mellem muligheden af en socialistisk revolution i England og den engelske undertrykkelse af Irland. Der er desuden en god portion arbejdsmetode at lære ved at følge udviklingen i hans tankegang.\nVi begynder med et uddrag af et brev fra Marx til Kugelmann den 29. november 1869 (hentet fra “Marx/Engels: Selected Correspondance, Moskva 1965):\n“Jeg er blevet mere og mere overbevist om – og det eneste problem består i at hamre denne overbevisning ind i den engelske arbejderklasse – at den aldrig kan udføre noget afgørende i England, før den adskiller sin politik med hensyn til Irland på det mest bestemte fra de herskende klassers politik, før den ikke alene gør fælles sag med irerne, men i virkeligheden tager initiativet til at opløse Unionen, der blev oprettet i 1801, og erstatte den med et frit føderalt forhold. Og dette må gøres, ikke som et spørgsmål om sympati med Irland, men som et krav der fremsættes i det engelske proletariats interesser. Hvis ikke vil det engelske folk forblive bundet til de herskende klassers ledesnore, fordi det vil være nødsaget til at gå sammen med dem i en fælles front mod Irland. Hver eneste af dets bevægelser i England selv forkrøbles af striden med irerne, der udgør en meget vigtig del af arbejderklassen i England. Den første betingelse for frigørelse her – omstyrtelsen af de engelske Jordbesidderes oligarki – forbliver umulig, fordi dets positioner her ikke kan stormes, så længe det opretholder sine kraftigt forskansede udposter i Irland.”\nMarx understreger i dette og i senere breve, at når først magten i Irland er i hænderne på irerne selv, vil det blive uhyre meget lettere for dem at styrte de engelske jordbesiddere, fordi kampen mod dem ikke blot er et økonomisk, men også et nationalt spørgsmål, idet “godsejerne ikke, som godsejerne i England, er de traditionelle dignitarer og nationens repræsentanter, men er dødeligt hadede undertrykkere.” Marx skriver videre i det nævnte brev:\n“Men eftersom den engelske arbejderklasse utvivlsomt kaster det afgørende lod i den sociale frigørelses vægtskål i almindelighed, må løftestangen bruges her.”\nHer siger Marx altså, at den engelske arbejderklasse i det kapitalistisk langt højere udviklede England gennem sin socialistiske revolution skal hjælpe den undertrykte befolkning i det koloniale Irland til dens befrielse. Men Marx ændrer hurtigt opfattelse. Han skriver blot en halv snes dage senere (10. december) til Engels:\n“… Jeg vil fremlægge sagen som følger næste tirsdag: at helt bortset fra alle fraser om “international” og “human” retfærdighed for Irland – hvilket betragtes som en given ting i det Internationale Råd – er det i den engelske arbejderklasses direkte og absolutte interesse at slippe ud af sin nuværende forbindelse med Irland. Og dette er min fuldeste overbevisning, og af grunde som jeg delvis ikke kan fortælle den engelske arbejder selv. I lang tid mente jeg, det ville være muligt at styrte det irske regime ved hjælp af den engelske arbejderklasses opstigen. Jeg har altid givet udtryk for dette synspunkt i New York Tribune. Dybere studium har nu overbevist mig om det modsatte. Den engelske arbejderklasse vil aldrig opnå noget, før den er sluppet af med Irland. Løftestanden må bruges i Irland. Derfor er det irske spørgsmål så vigtigt for den sociale bevægelse i almindelighed.” (Understregningerne over alt – også i det følgende – Marx’ egne)\nMarx udbygger sit nye synspunkt i et brev til S. Meyer og A. Vogt den 9. april 1870, hvor han tilsyneladende giver en del af de grunde, som han delvis ikke kunne fortælle de engelske arbejdere selv. Marx skriver:\n“Efter at have beskæftiget mig med det irske spørgsmål i mange år er jeg nået til den slutning, at det afgørende slag mod de engelske herskende klasser (og det vil blive afgørende for arbejderbevægelsen over hele verden) ikke kan rettes i England, men kun i Irland.\nDen 1. januar 1870 udsendte Generalrådet et fortroligt cirkulære udarbejdet af mig på fransk … om den irske nationale kamps forhold til arbejderklassens frigørelse og derfor om den holdning, som den Internationale Association bør indtage med hensyn til det irske spørgsmål.\nJeg skal her kun, kort, give jer de afgørende punkter.\nIrland er det engelske jordbesiddende aristokratis bolværk. Udbytningen af dette land er ikke blot en af hovedkilderne til dette aristokratis materielle velstand; den er dets største moralske styrke. I virkeligheden repræsenterer den Englands dominering over Irland. Irland er derfor det store middel, hvormed det engelske aristokrati opretholder sin dominering over England selv.”\nMarx understreger i brevet, at frihed for Irland øjeblikkeligt vil medføre en jordreform, der som nødvendig konsekvens vil have en omstyrtelse af den engelske godsejerklasse, hvilket igen vil opfylde den første betingelse for den proletariske revolution i England.\nHan understreger videre, at det engelske bourgeoisi har den samme interesse i at bevare Irland under det engelske herredømme: Irland betyder billigt kød og uld til det engelske marked; der strømmer årligt mellem seks og ti tusind pund sterling i fortjeneste fra Irland til England, o.s.v.\nMarx fortsætter i brevet:\n”Men det engelske bourgeoisi har desuden langt mere betydningsfulde interesser i Irlands nuværende økonomi.\nPå grund af den stadigt forøgede koncentration af forpagtnings-brug leverer Irland støt sit eget overskud til det engelske arbejdsmarked og tvinger således lønningerne ned og sænker moralen og de materielle forhold for den engelske arbejderklasse.\nOg vigtigst af alt! Hvert eneste industri- og handels-centrum i England har nu en arbejderklasse, der er delt i to fjendtlige lejre, engelske proletarer og irske proletarer. Den almindelige engelske arbejder hader den irske arbejder som en konkurrent, der sænker hans levestandard. I forhold til den irske arbejder føler han sig som medlem af den herskende nation og gør sig dermed til redskab for sit lands aristokrater og kapitalister mod Irland, hvorved han styrker disses dominering over ham selv. Han nærer religiøse, sociale og nationale fordomme mod den irske arbejder. Hans holdning over for ham er stort set den samme som de “fattige hvides” holdning over for “niggerne” i de tidligere slavestater i USA. Ireren betaler ham tilbage med renter i hans egen mønt. Han ser i den engelske arbejder på een gang en medskyldig i og et stupidt redskab for det engelske styre i Irland.\nDenne antagonisme holdes kunstigt i live og forstærkes af pressen, prædikestolen, de kulørte blade, kort sagt af alle de midler, der står til de herskende klassers rådighed. Denne antagonisme er hemmeligheden bag den engelske arbejderklasses impotens, på trods af dens organisation. Det er den hemmelighed, ved hvis hjælp den kapitalistiske klasse opretholder sin magt. Og denne klasse er fuldt ud klar over dette.”\nMarx skriver videre:\n“Da England er kapitalens hovedstad, den magt der hidtil har behersket verdensmarkedet, er det i øjeblikket det vigtigste land for arbejdernes revolution, og desuden det eneste land, i hvilket de materielle betingelser for denne revolution har udviklet sig til en vis grad af modenhed. At fremskynde den sociale revolution i England er derfor det mest betydningsfulde mål for den Internationale Arbejderassociation. Det eneste middel til at fremskynde den er at gøre Irland selvstændigt.\nDerfor er det Internationalens opgave overalt at sætte konflikten mellem England og Irland i forgrunden og overalt at tage Irlands parti. Og det er den særlige opgave for Centralrådet i London at vække en bevidsthed hos de engelske arbejdere om, at for dem er Irlands nationale frigørelse ikke et spørgsmål om abstrakt retfærdighed eller humanistiske stemninger, men den første betingelse for deres egen sociale frigørelse.”\nDa Lenin i 1914 i artiklen “Den utopiske Karl Marx og den praktiske Rosa Luxemburg” refererede Marx’ udtalelser om det irske spørgsmål og den engelske socialistiske revolution, citerede han også et brev fra Engels til Marx om samme emne, hvori Engels understreger, hvor katastrofalt det er for en nation at underkue en anden nation. Lenin konstaterede desuden, at begivenhederne ikke udviklede sig, som Marx havde håbet – “Både det irske folk og det britiske proletariat viste sig at være for svage” – og han skrev:\n“Marx’ og Engels’ politik i det irske spørgsmål tjener som et strålende eksempel, der den dag i dag er af umådelig praktisk betydning, på den holdning, som de undertrykkende nationers proletariat bør indtage over for nationale bevægelser.”\nLenin har stadig ret!


BUDGET BEAUTY: RASUL LER | Beauty | Nelle Noell BUDGET BEAUTY: RASUL LER – Nelle Noell\nFor nyligt blev jeg interviewet om sundhed. Et emne jeg skriver en del om og dog.. Jeg ved at min\nUanset om du skal spare på pengene op til jul, eller ønsker et mere naturligt alternativ til din shampoo, ansigtsrens eller ansigtsmaske. Er denne uges budget beauty, et tip du kan bruge!\nRasul, er ler der er udvundet fra Atlasbjergene i Marokko. En naturlig ler, der har været anvendt til hud og hårpleje siden det sjette århundrede, vildt ikke! Der er altså tale om en type ler, som har en lang historik hvilket især skyldes de rensende og plejende mineraler:\nDu kan bruge Rasul ler til mange forskellige formål, da den er meget mild og enormt plejende både som shampoo, maske og daglig rens. Det eneste du skal gøre er at blande lidt ler med vand, til en cremet konsistens, og påfør på ønskede område i 10-30 min (mindre, hvis du bruger den som shampoo) undgå at få det i øjnene. Nemt ikke 😉\nDulletip: Kan købes i helsekosten til under 80 kr. for mange måneders brug, anbefales også til acne og sensitiv hud, da ler’en også virker balancerende på huden.\nFor nyligt blev jeg interviewet om sundhed. Et emne jeg skriver en del om og dog.. Jeg ved at mine holdninger og meninger til emnet, vil …


Bungalouri Horizont i Odorheiu Secuiesc til Bedste Pris-garanti | Agoda.com\nStr.Szeles Janos Nr.10, Odorheiu Secuiesc, Odorheiu Secuiesc, Rumænien, 535600 - Fantastisk placering - Se på kort\nMere om Bungalouri Horizont\nFor rejsende der gerne vil opleve synet og lyden af Odorheiu Secuiesc, så er Bungalouri Horizont det perfekte valg. Herfra har gæster glæde af nem adgang til alt, hvad denne livlige by kan tilbyde. Med sin praktiske beliggenhed tilbyder dette hotel nem adgang til byens vigtigste seværdigheder.\nNyd et væld af uforlignelige servicetilbud og bekvemmeligheder på dette hotel i Odorheiu Secuiesc. Hotellet tilbyder sine gæster adgang til et stort udvalg af servicetilbud, som gratis trådløst internet på alle værelser, bagageopbevaring, parkering, lufthavnstransport, grillfaciliteter.\nHotellets bekvemmeligheder er særligt udvalgt for at sikre den højeste komfort. På nogle af værelserne kan gæsterne finde aircondition, opvarmning, altan/terrasse, fjernsyn LCD-/plasmaskærm, satellit-/kabel-tv. Hotellet tilbyder vidunderlige fritidsaktiviteter, som legeplads, have, der er med til at gøre dit ophold uforglemmeligt. Med sit tilbud om et afslappende og problemfrit ophold hver gang er Bungalouri Horizont det kloge valg for rejsende til Odorheiu Secuiesc.


LisBethLys: Jeg har arvet!\nmette b 05 december, 2011\nHvem er det nu, der har tegnet din nisse. Det er ikke Christel, men en anden fra samme tid.\nJeg elsker at hænge tøsernes skævheder op hvert år - og de synes det er en kende pinligt for tiden ;)\nKram og god mandag med sne på.\nLisBethLys... 05 december, 2011\nJa, jeg har også haft Christel i tankerne, men tror nu alligevel heller ikke på den... Men en samtidig tegner synes jeg lyder sandsynligt. Gad vide, om han har en historie?\nGo snedag til dig også!


Facebook og kopivarer | Tøj & mode\nFacebook og kopivarer\nTV2 Nyhederne har valgt at sætte fokus på reklamer på Facebook, som reklamerer for webshops, som sælger kopivarer. Nuvel fænomenet er ikke nyt, da der har været reklamer i flere år for falske Nike sko og diverse taske brands. Men nu har Tv2 valgt at sætte fokus på annoncerne med jakker fra Canada Goose.\nDe populære jakker fra Canada Goose er et af tidens hotteste jakke mærker, og med priser fra 4500 kr og op efter, så er de ikke hver mands eje. Eller det var de før finanskrisen, men nu er der mange, som ikke kan finde luft i budgettet til at spendere, så mange penge på en lækker jakke.\nOg det er åbenbart de manglende penge, som får desperate danskere til at stole på alt. Det er som om, at mange leder efter den deal, som er ulogisk billig og ja faktisk umulig. Men i jagten på denne handel, der er intet umuligt, og krydre man denne indstilling med en vis snert af desperation, så får man åbenbart den cocktail, som mange falder i.\nFor som tidligere omtalt, så er disse webshops med fake varer fra Kina ikke noget nyt. De har eksisteret i mange år, og de har reklameret i stor stil på facebook i mange år. Da det var Nike sko, som var det store salgs emne, der var der ingen fokus på problemet, og det blev slet ikke omtalt i medierne.\nMen det som undrer mest er, at mange stadigvæk hopper på disse fake varer shops. For når de nu har eksisteret i mange år, og man er blevet advaret på trustpilot og diverse foraer, så burde der efterhånden være en alarmklokke, som ringede, når noget virkede urealistisk.\nGodt nok er designet på disse shops blevet bedre, og de har bevidst valgt at benytte ord som OFFICIEL og AUTORISERET FORHANDLER, og teksterne er oversat fra engelsk til noget gebrokken dansk via Google Translate, men der burde stadigvæk være en masse alarmklokker, som ringede. For selve grund ideen og hele setup´et er det samme. Det kan ikke passe, at fornuftige forbrugere kan bedrages af et design, som en person med nogenlunde indsigt i Photoshop kan lave.\nDerfor kommer her en opfordring til, at du som læser tænker dig ekstra godt om, når du handler på nettet. Husk altid at tjekke adresse mm på firmaet før du handler i en webshop, og hold dig generelt fra webshops undenfor EU, hvis du vil undgå de værste problemer med kopivarer.\nUdgivet i 04.11.2011 25.04.2014 Forfatter mrmeKategorier Tøj & modeTags bedrageri, canada goose, fake, jakker, kina, kopivarer, nike, pas på, sko, snyd, snyde, svindel, webshop\nForrige Forrige indlæg: Svanemærket, Nøglehullet mv. De 11 vigtigste mærkningsordninger\nNæste Næste indlæg: Brugt tøj – Har du guld i klædeskabet?


Spil online lotto BuzzLuck casino\nVent venligst Vi benytter cookies Vi registrerer oplysninger om dig og bruger vores egne cookies samt cookies fra tredjepart til følgende formål: Til at understøtte hjemmesidens funktionalitet fx til at huske dit login Til at forbedre din brugeroplevelse fx vise relevante spil, odds og præmiepuljer Til at vise dig markedsføring af Danske Spils produkter på andre hjemmesider. Du kan til enhver tid ændre eller trække dit samtykke tilbage ved at klikke på "Cookies" nederst på danskespil. Flere oplysninger om vores brug af cookies findes i: Danske Spils cookie-politik. Statistik — til at vise relevante spil og puljer Statistik-cookies hjælper Danske Spil med at måle, forstå og rapportere om, hvordan besøgende bruger danskespil. Hensigten er at forbedre brugeroplevelsen, opdage fejl og give mere relevant kommunikation. Hotjar Hotjar Formål: Hotjar er et system, der gør det muligt at indsamle brugerfeedback på baggrund af specifikke brugeroplevelser. Hotjar kan derudover levere fx surveys til brugeren og er baseret på et anonymt id.\n🎰 Nye Online Casino Bonusser\nSpil på mobil Titan Bet casino\nIkonet i menuen casino Aus\nFredags jagten muligt at udbetale mindre\nEt bluff poker 32Red casino\nOptjene flere bonusser Ruby Fortune casino


Klimaaftale for landbruget rykker tættere på, men økonomien er stadig en knast | Politik | DR\nKlimaaftale for landbruget rykker tættere på, men økonomien er stadig en knast\nPasser pengene? Det skal Folketingets partier regne sig frem til, inden de i dag igen mødes til de måske afgørende klimaforhandlinger om landbruget.\nRød og blå blok er tilsyneladende rykket lidt tættere på hinanden inden dagens forhandlingerne om en klimaaftale for landbruget. (Foto: Henning Bagger © Ritzau Scanpix)\n4. okt kl. 05:40\nEt flertal af Folketingets partier har givet hinanden håndslag på, at Danmarks CO2-udledning skal reduceres med 70 procent i 2030. Centralt i den ambition står en klimaftale for landbruget.\nForhandlingerne har været langstrakte og startede allerede tidligt i foråret.\nEfter det seneste møde søndag aften var der dog optimisme at spore hos Venstres formand, Jakob Ellemann-Jensen.\n- Der er noget bevægelse i lokalet. Selvfølgelig kunne begge parter ønske, at det gik lidt hurtigere mod hver vores udgangspunkt, men sådan er forhandlinger nu engang, lød det fra Venstre-formanden, der sammen med formanden for De Konservative, Søren Pape Poulsen, lørdag sendte et offentligt brev til regeringen.\nHer fastslog de to partiledere, at der skal flere penge på bordet til landbrugets grønne omstilling, hvis en klimaaftale skal i hus.\nI regeringens udspil er den økonomiske ramme på 22,6 milliarder kroner, hvoraf størstedelen af pengene skal findes i landbrugsstøtten.\nSå havde regeringen og dens støttepartier fundet flere kroner frem søndag?\n- Det vil vi gå tilbage at se på. Det mener de jo, at der er. Det her skal vi lige regne efter. Det er vanvittigt komplicerede ting. Derfor kommer vi heller ikke videre i aften, da vi har brug for at regne efter og se, hvad det egentlig er, vi står med i hænderne, sagde Jakob Ellemann-Jensen.\n- Knasterne er der, hvor de hele tiden har været. Det er primært på økonomidelen. Den grønne omstilling koster.\nHos Danmarks Naturfredningsforening følger man også forhandlingerne med stor interesse. Her frygter man, at regningen for den grønne omstilling ender det forkerte sted.\n- Det kan næsten ikke understreges nok, hvor vigtig den her aftale er. Sagen er, at hvis vi ikke lykkes med at reducere udledninger fra landbruget, så bliver det markant dyrere og markant mere besværligt for resten af samfundet. Fordi landbruget fylder så meget i Danmarks samlede udledninger, siger præsident i Danmarks Naturfredningsforening, Maria Reumert Gjerding, om bestræbelserne på at nå klimamålet i 2030.\n- Jeg krydser fingre for, at der i de kommende dage endelig kommer en afklaring.\nVi er selv meget ambitiøse på netop dette område og vil gerne levere på klima og bæredygtighed. Vi har bare behov for at vide, hvor vi skal hen de næste mange år.\nForhandlingerne om den grønne omstilling og landbruget fortsætter i dag, og også De Konservative var søndag aften positive i forhold til at enderne kan mødes.\n- Jeg synes, der har været bevægelse, det imødeser vi rigtigt positivt, men det er så kompliceret og detaljeret – det er i hvert fald i detaljen, at det hele ligger – at vi er nødt til at kigge alting efter, fordi det er så alvorlig en sag, lød det fra De Konservatives klima- og miljøordfører Mona Juul efter søndagens møde.\nHos de danske landmænd håber man på fælles fodslag mellem blokkene i Folketinget, da man nok mener sig omstillingsparate i forhold til en klimaftale, men samtidigt ikke kan navigere og og i særdeleshed ikke investere i forhold til en aftale, der står til pludselig at blive ændret på et senere tidspunkt.\n- For seks år siden fik vi en blå landbrugsaftale, nu kigger vi måske ind i at få en rød landbrugsaftale. Når man som landmand investerer, er det med 10 og 20 års horisont, siger Søren Søndergaard, der er formand for Landbrug & Fødevarer, erhvervsorganisationen for landmænd og fødevareselskaber.\n- Vi er selv meget ambitiøse på netop dette område og vil gerne levere på klima og bæredygtighed. Vi har bare behov for at vide, hvor vi skal hen de næste mange år, siger Søren Søndergaard.


De sidste 20 år har der været en markant stigning i handlen med andre lande, hvor dansk eksport og import er mere end fordoblet. Samtidig har faglærtes løn halet ind på de universitetsuddannedes, mens de ufaglærtes og kortuddannedes løn ikke er faldet bagud.\nVi kan dræbe myten om, at international handel, globalisering og disruption har skabt større skel til skade for ufaglærte og faglærte i arbejde i Danmark. Sammenligner vi med andre vestlige lande, ligger de danske lønforskelle i den lave ende, og er med til at understøtte sammenhængskraften og fællesskabet i det danske samfund. Samtidig er beskæftigelsen i Danmark steget, så flere kan forsørge sig selv, og kan øge deres velstand og opsparing.\nIfølge notatet fra Finansministeriet er der ingen tegn på, at lønningerne for bestemte typer uddannelse herhjemme falder bagud sammenlignet med andre. Lønudviklingen har været forholdsvis stabil på tværs af uddannelsesgrupper i perioden 1995-2016. Der er således ikke tegn på voksende lønforskelle på tværs af uddannelsesniveauer. Faglærte har faktisk haft en lidt bedre lønudvikling end personer med en lang videregående uddannelse i perioden 2005-2016.\nEndvidere understreger nye tal fra OECD, at lønforskellene for forskellige uddannelsesgrupper i Danmark er markant mindre end i USA, Tyskland og Storbritannien.\nHandelen er steget med over 200 procent siden 1995 og med 450 procent siden 1980.\nFigur 1. Stigende handelsintensitet i Danmark\nLønforskelle i Danmark er lavere end i Tyskland, UK og USA.\nFigur 2. International sammenligning af relative lønninger (24-64-årige) på tværs af uddannelsesgrupper, 2016\nFaglærtes løn haler ind på langtuddannedes løn, mens ufaglærtes og kortuddannedes løn, ikke er faldet tilbage.\nFigur 3. Stabil relativ lønudvikling for alle uddannelsesgrupper, 1995-2016\nLedigheden er historisk lav, både i absolutte tal og i forhold til arbejdsstyrken.\nFigur 4. Ledighed i pct. af arbejdsstyrken (v. akse) og i 1.000 personer (h. akse), 1988-2017\nLæs notatet ”Lønforskel mellem faglærte og kandidatuddannede er blevet lidt mindre det seneste årti”


Richard Ragnvald: Pia K. ødelagde min karriere | SE og HØR\nOnsdag, 4. marts 2009 - 13:29\nRichard Ragnvald: Pia K. ødelagde min karriere\nRichard Ragnvald blev overfaldet, efter han sang for Pia Kjærsgaard\nDansktopsangeren havde ingen anelse om, at det ville komme til at koste ham en formue at synge for Dansk Folkepartis leder\nDet kom til at koste en del både på karrierekontoen og på den helt private front, da Richard Ragnvald i 1997 valgte at synge for Pia Kjærsgaard, da det dengang forholdsvist nyoprettede parti holdt landsmøde i oktober.\nDet havde dansktopsangeren absolut ikke forudset, da han glad og fro diskede op med sin velkendte "Kære lille mormor", hvor han kækt havde byttet "mormor" ud med "Pia" i omkvædet. Sangen blev sendt på TV, og der gik ikke lang tid, før Richard Ragnvald var i stiv modvind.\nFrygtede for sin karriere\n- Folk ringede simpelthen og annullerede job, der havde været aftalt i lang tid. Jeg havde ikke forestillet mig, at det ville skabe sådan en ballade, fortæller dansktopsangeren i Her&Nu.\nDa afbuddene og aflysningerne fortsatte i en lind strøm, blev Richard Ragnvald alvorlig bange for, at det ville betyde enden på hans karriere.\n- Jeg mistede job for omkring 1 million kroner. En overgang var jeg simpelthen bange for, at det ville koste mig karrieren, fordi jeg troede, at der ikke ville være nogen job at få igen, fortæller Richard Ragnvald, som dog aldrig har fortrudt, at han sang for Pia Kjærsgaard.\n- Jeg gjorde jo bare, hvad jeg altid gør. Jeg tilpasser mit repertoire, fastslår Richard Ragnvald, som dog ikke kun mærkede knubsene på sin bankkonto. Modviljen mod dansktopsangeren udmøntede sig, ifølge ugebladet, i regulære overfald.\n- Jeg har da været udsat for nogle ubehageligheder. Jeg kan blandt andet huske, at jeg i Nordsjælland fik kastet æg på mit tøj, siger Richard Ragnvald i Her&Nu og afslører, at folk også har kastet øl efter ham.\nI dag, godt og vel 11 år efter den skæbnesvangre dag, er der stadig varme bånd mellem Richard Ragnwald og Pia Kjærsgaard. For nylig deltog dansktopsangeren i partilederens 25-års jubilæum.


Justerbar seng | Køb online - Justerbare senge billigt i Trendrum.dk\nHer er du: Hjem > Soveværelsesmøbler > Senge > Justerbare senge\nAt købe en justerbar seng er at købe personlig luksus i en pakke med fleksibel komfort! Er du træt af ryglænet i form af en klumpet pude under aftenlæsning? Med denne justerbare komfort går du fra bagposition til tabletposition og tilbage til soveposition igen med blot et par tastetryk på den trådløse fjernbetjening. Af disse dejlige fleksible sviller kan vi også tilbyde et par modeller som dobbelt senge. Hvis du er interesseret i modellernes forskellige zone- og fjedersystemer, finder du information om disse i Trendrums sengeguide < / a>. Læs mere\n80x200 cm (10 stk)\n90x200 cm (12 stk)\n105x200 cm (10 stk)\n5 000 DKK - 10 000 DKK (13 stk)\nKun på lager (9 stk)\n4 stjerner eller flere (10 stk)\nHvorfor tilpasse sig sengen, når sengen kan tilpasses dig? Hvis du vil have så meget ud af dine senge som muligt i hjemmet, er justerbare senge et godt valg! Uanset om du kan lide morgen-tv eller aften-tv, finder du hurtigt en behagelig siddeposition. Det samme er tilfældet, når du læser din morgenblade på tabletten eller detektivhistorien som en godnatslæsning. At tilbringe tid med et tv eller en avis om morgenkvisten i din justerbare seng er ikke noget, vi anbefaler, med denne komfort har du alt for let at falde i søvn igen.\nMedicinske fordele. En seng med en justerbar madras kan tilbyde mere end bare komfort. For mennesker med morgenstivhed i kroppen og leddene kan en justerbar seng markant lette opstigningen. Ofte kan problemer med snorken også afhjælpes noget med en lidt højere sengevinkel for overkroppen. Tilsvarende kan problemer med natlig mavesyre, der forårsager forbrænding i halsen, afhjælpes på samme måde.\nEn justerbar seng eller...\n...dobbelt glæde med en justerbar dobbeltseng ? I design er de de samme, og virkelig alle justerbare senge kan kombineres med hinanden for at få en dobbeltseng, så længe bundrammerne er fastgjort med hinanden. Fordelen med vores tilbud på dobbeltsenge er, at disse sengepakker er lidt billigere. For mere information om komfort i disse og andre sengemodeller, skal du følge linket i introduktionsteksten.\nIndstillelig dobbeltseng Sence 5-zoners - Valgfri farve!\nCloud justerbar seng 7-zone (sort) - valgfri bredde\nCloud justerbar seng 7-zone (Sand) - Valgfri bredde\nJusterbar dobbeltseng Dream 7-zone - Valgfri farve!\nTidligere: 23790 DKK\nCloud justerbar seng 7-zone (grå) - valgfri bredde\nKomfort justerbar seng (grå) - Valgfri bredde\nTidligere: 11590 DKK\nKomfort justerbar seng (Sand) - Valgfri bredde\nCloud justerbar seng 7-zone (Lysegrå Rocco570) - Valgfri bredde\nIndstillelig seng Dream 7-zoners 90x200cm - Valgfri farve!\nKomfort justerbar seng (sort) - Valgfri bredde\nJusterbar seng Sence 5-zoners 90x200cm - Valgfri farve!\nNova justerbar seng (grå Inari 22) - Valgfri bredde\nFra: 7795 DKK\nJusterbar seng Sence 5-zoners 105x200cm - Valgfri farve!\nNova justerbar seng (grå Rocco 570) - Valgfri bredde\nNova justerbar seng (grå Rocco 281) - Valgfri bredde\nVis 1-15 af totalt 15 produkter


2-timers ture på Puch Maxi i Thyborøn\nKom med på en guidet tur i Thyborøn på den ikoniske Puch Maxi, hvor I sammen med de lokale oplever fiskerbyen på en helt ny og anderledes måde og kommer ud i de afkroge, du ikke lige finder i turistbrochurerne.\nVi er max 10 deltagere på turen – snakken og hyggen undervejs vægter højere end målet! På turen vil I opleve nye sider af Vestkystens charmerende og rå, men også hjertelige, uslebne diamant.\nRåhygge, grin, røverhistorier og et par sandfærdigheder i den indbyggede højttaler i ”Polle-hjelm” er faste bestanddele på turen i en by, der lugter af æ haw, fisk og masser af penge tilsat egnsretten ”dabs med pils” – det er Maxi-guide i Thyborøn!\nBook din MaxiTour her.\nHedevang Outdoor råder over en af landets største samlinger af den ikoniske Puch Maxi – og du kan få lov at bruge dem til din næste tur eller event i Vestjylland!\nVestjylland og Puch Maxi hører sammen. Derfor laver vi fortrinsvis ture til byer, der lugter af fisk som Lidenlund (Lemvig) eller bare til en ”sillertur” (vestjysk for at cruise rundt med lav fart uden andet formål end at hygge sig). Turene tilrettelægges selvfølgelig i samarbejde med områdets mange aktører.\nFind datoer for 2-timers ture i Thyborøn her.\nKontakt os, hvis I har særlige ønsker.\nJens Hedevang Nielsen er naturvejleder og startede i 2015 Hedevang Outdoor, og han har arbejdet som naturvejleder gennem mange år.\n25 Jun 20 / 25 Jun 20


XL-Byg i Ikast: Erhvervskunder har holdt os igang | Midtjyllands Avis\nButik Det er nu du skal handle\nXL-Byg i Ikast: Erhvervskunder har holdt os igang\nXL-Byg i Ikast kan se tilbage på et år, hvor omsætningen har været meget bedre end forventet, da landet lukkede ned i marts\n15. marts 2021, 09.40\nXL-Byg i Ikast kan se tilbage på et 2020, i den grad har stået på mange »gør det selv« projekter. Det har kunne ses på butikkens omsætning og leder i XL-Byg Ikast Thomas LupLau, glæder sig over, at butikken har klaret sig fint igennem pandemien. Det er især maling, som butikkens kunder har revet væk. Foto: Flemming Hansen\nIKAST Da Danmark lukkede ned 11. marts sidste år, gik XL-byg i Ikast nærmest i choktilstand. Med udsigt til lukkede døre og hjemsendte medarbejdere, begyndte afdelingsleder i XL-Byg i Ikast, Thomas Luplau at planlægge en potentiel krise.\n- Lige da corona ramte, troede jeg at vi ville ryge i en dyb krise. Derfor bremsede vi indkøb, var ...\nSvært at skaffe træ: