Hjemme hos Orit Elhanati | Stories | ILLUM\nRodebjer kjole, 3.095 kr.\nVi besøgte smykkedesigneren i hendes hjem for at tale om balancen mellem arbejde og fritid, passion og sommer i København.\nHvis du endnu ikke har taget dig selv i længselsfuldt at kigge efter et Elhanati smykke, så kan du ikke have kigget de rigtige steder. Orit Elhanati grundlagde hendes smykkebrand tilbage i 2012. Her skaber hun små håndlavede fortællinger i 18 karat guld. Hendes designs balancerer mellem nordisk og mellemøstlig smag, og er blevet synonym med smykker, du beholder og værdsætter gennem hele livet. Vi besøgte designeren i hendes hjem i Hellerup, for at lære mere om personen bag smykkerne.\nNeedle & Thread kjole, 3.850 kr.\nJeg har altid haft en nysgerrighed, der drager mig mod kreation og skønhed. Ikke skønhed i en traditionel forstand, men de mindre ting, der er ikke bemærkes først. Den mere rå og asymmetriske skønhed. Jeg elsker at bevæge mig ned ad veje, som jeg ikke har trådt før for at udfordre mine egne idéer og forestillinger. Jeg er betaget af mit miljø, og behøver en dyb forbindelse med mennesker, mit håndværk og omgivelser.\nHar du en daglig rutine?\nJeg lister altid nedenunder inden min mand og børn vågner. Jeg elsker stilheden. Jeg åbner alle vinduerne. Mit hjem er altid fyldt med frisk luft. Jeg kan ikke fungere ordentligt uden en kop kaffe og den stilhed. Efter det er jeg klar til dagen, men ingen andre rutiner kan finde deres plads. Jeg har ingen andre rutiner i mit liv, de synes umulige projekter. Jeg er besværligt, og glemmer næsten alting.\nHvad fik dig til at gå ind i smykkedesign?\nJeg elsker guldet, teksturen, det rå og det bløde. Jeg elsker, hvordan det er noget, der går ud over tid, og hvordan smykkerne bliver en del af bærerens historie. Som små miniature kunstværker, der bliver videregivet fra generation til generation. Jeg havde ét mål, da jeg startede uddannelsen som guldsmed. Jeg ville blive så dygtig, at jeg kunne fortælle historier med guld, uden brug af ædelsten. Hvis jeg ikke kunne nå til det niveau, ville jeg nok have tænkt på noget andet som at designe biler eller håndlavede vaser.\nDine designs er små historier inspireret af dit danske og israelske ophav – hvordan kombinerer du de to kulturer til en fælles fortælling?\nDet er det mest naturlige i verden for mig. Jeg er afhængig af mellemøstlig energi og mystisk, men har en trang til at arbejde inden for minimalistiske rammer. Magi forekommer kun i kombinationen. Så jeg arbejder bedst, når jeg balancerer på den fine linje. Jeg elsker at balancerer maskuline silhuetter med feminine kurver, kaos med orden, og symmetri med asymmetri.\nTotême bluse, 2.600 kr. Totême nederdel, 2.400 kr.\nHvad inspirerer dig når det kommer til design og interiør?\nLinjer, former, farver og kurver. Jeg elsker, den måde man kan bruge elementer til at skabe unikke rum. Noget der er en sand refleksion af dig selv og som afslører, hvem du virkelig er.\nHvordan holder du en balance mellem arbejde og fritid?\nJeg har ikke en klar adskillelse mellem arbejde og fritid. Min måde at leve på, mit atelier og showroom, mine aftener med kære venner, mit liv med min mand og tre børn – det smelter sammen til ét. Sådan er det lettest for mig, ellers er liv ikke værd at leve.\nHvad er noget i dit hjem, som du aldrig ville skille dig af med?\nJeg elsker alt i vores hjem, men jeg har altid været en nomade, så jeg kan efterlade alt på et splitsekund. Min sofa er meget betydningsfuld for mig; en mørkebrun læder sofa fra italienske Flexform. Måske bliver den hos mig for altid, måske ikke.\nHvis vi tog et kig i din garderobe, hvad ville vi finde?\nEn masse af de samme ting. Sorte jakker, rigtig mange sko, lingeri, der altid matcher, og en masse Missoni strømper.\nMine morgener på Atelier September er svære at undvære. Jeg starter altid dagen med en gåtur gennem Kongens Have, og jeg kan ikke forestille mig et liv uden min lokale italienske restaurant. Ejeren er den venligste sjæl og kommer mig altid til undsætning.\nHvad vil du nyde mest denne sommer?\nDanmark. Jeg har aldrig holdt ferie her. Denne sommer bliver uforglemmelig med alle de sene aftener med familie og venner, god vin and sydende barbecues. Det bliver fantastisk.


6.500 m² grund og domicilbyggeri ved Roskilde\nEjendoms- og projektudviklerkoncernen AKF har solgt en grund på 6.514 kvadratmeter – lige knap en fodboldbane – på Gl. Marbjergvej i den sydøstlige udkant af Roskilde, klos op ad Holbækmotorvejen. Her bygger DSV Transport et helt nyt hovedsæde.\nAKF, der har rødder i fagbevægelsen og kooperationen, overtog erhvervsarealerne for ti år siden i en byttehandel. Men de senere år har AKF mest haft fokus på boliger og butikker og har derfor sat jorden til salg.\n”Vi har i flere andre tilfælde samarbejdet med Lintrup & Norgart, som her hjalp os med markedsføringen og formidlede kontakt til køberen. Vi opfatter Lintrup & Norgart som en nærværende mægler, der ikke bare lægger varerne på hylden og læner sig tilbage, men arbejder hurtigt, effektivt og professionelt. Det er ikke os, der behøver at ringe for at høre, hvordan det går. Samtidig foreslår Lintrup & Norgart de rigtige ting, fx hvordan vi som sælger eller projektudvikler kan tydeliggøre mulighederne for en køber eller lejer,” siger Bo Weibull, projektudviklingschef i AFK.\nGrunden i Roskilde blev købt af DSV Transport, som er udskilt fra den børsnoterede transport- og logistikgigant DSV og ledte efter et nyt hovedsæde. Gerne tæt på den hidtidige adresse i Øm lidt syd for domkirkebyen.\n”Jeg afsøgte markedet for lejede bygninger i området, men ingen havde så god beliggenhed som Gl. Marbjergvej. Jeg kontaktede Stig Lintrup, som hurtigt fulgte op på tingene og var god til at skabe en konstruktiv dialog mellem sælger og os som køber. Vi har fået en attraktiv grund, tæt på to afkørsler til motorvejen. Vi har valgt selv at bygge og eje domicilet, som også giver os en meget flot eksponering ud mod Holbækmotorvejen,” siger adm. direktør Lars Saltoft Kristoffersen.\nDSV Transport betjener især bygge- og anlægsbranchen samt asfalt- og betonindustrien. Via samarbejde med en række vognmænd har DSV Transport dagligt 350-400 lastbiler ude på landevejene. Bilerne leverer fx grus og byggematerialer til byggepladser og kører væk med jord og byggeaffald.\nEn række medier omtaler, at Lintrup & Norgart hjalp ejendoms- og projektudviklerkoncernen AKF med at sælge en fodboldbane-stor grund ved Roskilde. Køberen var DSV Transport, som er i fuld gang med at bygge nyt hovedkontor - for egen regning.\n"Med det meget lave renteniveau ser vi i stigende grad, at mange gerne vil eje selv. Samtidig vælger en del virksomheder at bygge nyt, så de får en moderne, miljøvenlig og skræddersyet bygning med lave omkostninger til energi og vedligehold," siger adm. direktør og partner Stig Lintrup.\nDagens Byggeri skriver:


Med milde temperaturer året rundt er San Francisco et slaraffenland for iselskere. Her er hippe isbarer, der laver is, der smager af Californiens solskin\nOnsdag D. 13. AUGUST 2014 KL. 09:00\nThe Ice Cream Bar i San Francisco.\n1. Den nostalgiske\nHvad: The Ice Cream Bar\nHvor: 815 Cole Street i Cole Valley\nHvor meget: Fra 3 dollars for en kugle, 8 dollars for en float eller sundae\nNår man åbner døren til retro-hippe The Ice Cream Bar, er det, som om man er gået ind i en tidsmaskine og er landet i en ærkeamerikansk isbar fra 1930’erne.\nDe ansatte går rundt i butterfly, hvide forklæder og hatte, som om de ikke anede, at kalenderen sagde 2014. Men de har noget at have deres nostalgi i – Ice Cream Bar laver nemlig alt fra bunden af.\nUd over en række indtagende isdesserter såsom banana split, sundaes og is-sandwich (is med to cookies omkring) så laver de også en række floats. Floats er sodavand serveret med et par kugler is, men The Ice Cream Bar fremstiller sine egne smagsvarianter med ingredienser som anis, salvie, bergamot, muskat, mynte, kamille og tobaksaroma.\nDet lyder bizart, men smager forbløffende forfriskende. Prøv eksempelvis en Bonne Vie No. 2 med frisk grapefrugt, turbinadosirup, citronsyre og en ordentlig kugle basilikumis.\n2. Den højteknologiske\nHvor: 432 Linden Street #1a i Hayes Valley\nHvor meget: Fra 3 dollars for en kugle\nBørn og barnlige sjæle trykker næsen mod ruden, når Smitten i røg og damp fremstiller din kugle is foran dig på halvandet minut.\nGrundlæggeren Robyn Sue Fisher har nemlig opfundet en særlig metode, der gør brug af flydende nitrogen, som øjeblikkeligt omdanner de flydende ingredienser til en cremet masse. Faktisk praler Smitten af, at deres metode gør, at iskrystallerne er langt mindre end med traditionel is, hvilket giver den fløjlsbløde konsistens.\nSmitten bruger kun friske råvarer, og ud over faste indslag som vanille og chokolade har de altid et par smagsvarianter afhængig af årstiden, såsom citron, earl grey-te, blodappelsin, jordbær, majs og rabarber.\nI september står den således på is med smag af karamelliseret pære og creme fraiche, mens oktober er det brunt sukker og squash. Eneste bagside ved den tilgang er, at de som regel begrænser udvalget til fire-fem forskellige varianter.\n3. Den hippe\nHvad: Bi-Rite Creamery\nHvor: 3692 18th Street i The Mission samt 550 Divisadero Street i NoPa\nHvor meget: Fra 3 dollars for en kugle, 8 dollars for en sundae\nPå en solbeskinnet dag er det ikke unormalt at se køen til Bi-Rite Creamery slange sig rundt om gadehjørnet og ud af syne.\nEn del af forklaringen er, at isbutikken ligger lige ved byens mest populære åndehul, Dolores Park, men det er stadig Bi-Rites hjemmelavede øko-is, der drager masserne hertil.\nForkæl dig selv med en af deres sundaes med alt fra brownies til fudge, grahamskiks, brændt karamelsauce og olivenolie med blodappelsin – eller gå den simple vej og bestil en sodavandsis.\nMan kan selvfølgelig også nøjes med et par kugler fra de mange daglige varianter som honning-lavendel, fersken, jordbær-balsamico og ricanelas (kanel med snickerdoodle-cookie) lavet på lokale ingredienser og med frisk frugt.\nTilsæt karamelsauce, bærkompot, krymmel, kokos, mandler og macademianødder.\nHvis du er for utålmodig til at stå i kø i 20 minutter, kan du enten bestille en soft-ice fra vinduet ved siden af eller gå over til deres supermarked, Bi-Rite, på den anden side af gaden, hvor de sælger deres is i kartoner.\n4. Den eksperimenterende\nHvad: Humphry Slocombe\nHvor: 2790 A Harrison Street i The Mission samt 1 Ferry Building ved The Embarcadero\nHvor meget: Fra 4 dollars for en kugle, 8 dollars for en sundae\nEjeren af Humphry Slocombe er af New York Times blevet kaldt »verdens mærkeligste ismand«, og der er noget om snakken. Humphry Slocombe er berømt for deres outrerede smagsvarianter, og man er ikke bange for at bruge ingredienser, man normalt ikke forbinder med is, såsom karry, fennikel, rødbede, salt og peber og bacon.\nDeres publikumsfavorit er Secret Breakfast (vanilleis med bourbon-whiskey og corn flakes) og den overraskende lækre Jesus Juice (sorbet med rødvin og cola), mens deres habanero-fersken-sorbet er herligt frugtagtig med et ordentligt kick fra chilien.\nDet er ikke alle eksperimenterne, der sidder lige i skabet, men vil man have en anderledes og overraskende isoplevelse så er Humphry Slocombe stedet. Heldigvis kan du bede om en gratis smagsprøve inden du beslutter dig.\nNavnet er i øvrigt taget fra to figurer fra den britiske TV-serie »Are you being served?« fra 1970’erne.\n5. Den minimalistiske\nHvad: Mr. and Mrs. Miscellaneous\nHvor: 699 22nd Street i Dogpatch.\nHvor meget: fra 3,5 dollars for en kugle\nNavnet er langt og kluntet, og isbutikken ligger side om side med pakhuse og lagerhaller, men det afholder ikke Mr. and Mrs. Miscellaneous fra at tiltrække horder af isfanatikere.\nGanske som med det hippe, upcoming kvarter Dogpatch, som butikken ligger i, er Mr. and Mrs. Miscellaneous minimalistisk – og smagsvarianterne lige så. De fleste is gør ikke det store væsen af sig, men lader en enkelt ingrediens træde i forgrunden, hvad end det er honningristede peanuts, brunet smør, earl grey-te, creme fraiche, sesam eller kardemomme, og det virker.\nDe to ejere har begge en baggrund som dessertkokke og bruger kun de bedste råvarer, og det resulterer i en supercremet konsistens. Deres baggrund skinner desuden igennem med friskbagte isvafler, og de sælger også hjemmelavede cookies og søde sager såsom peanut brittles.\nDet meste af udvalget er forskelligt fra dag til dag – desværre betyder det også, at hvis du falder over en smag, du ikke kan få nok af, er der ingen garanti for, at du kan få den igen i morgen. Men det er måske nok også bedst...


Skal jeg eje stilheden? Eller turde at fylde den ud? | For kvinder med ambitioner - når tanker om familie og karriere mødes\nSkal jeg eje stilheden? Eller turde at fylde den ud?\n24/11/2011 af Marianne Dahl Steensen 2 kommentarer\nJeg vender i denne uge igen tilbage til Lises fantastiske indlæg for nu 3 uger siden. Et indlæg, der bliver ved med at give mig stof til eftertanke … og i denne omgang lige så meget Morten Lunds reaktion herpå som selve indlægget. Hold da kæft hvor var det sjovt!\nMen han har en vigtig pointe – vi kvinder snakker, og vi snakker alt alt for meget – i hvert fald til mændenes smag! Jeg vedkender mig, at jeg endda er i den tunge ende af snakke-skalaen. Jeg taler alt for ofte, før jeg tænker – og jeg tænker faktisk allerbedst, mens jeg taler. Så ja, det er slemt …\nI de sidste par måneder er det begyndt at gå op for mig, hvor ukomfortable mænd reelt er hermed – de bliver utrygge af al vores snak. De tvivler på, om de kan stole på os, kan have tillid til os, eller om vi udbasunerer det hele – hvilket er af yderste vigtighed for dem, at vi ikke gør. Sidstnævnte har jeg ikke forstået hvorfor er så vigtigt, men jeg har dog efterhånden forstået så meget, at jeg ved, at det er sådan, det er. De er hunderæd for al vores snak.\nTidligere har jeg i en række samarbejdssituationer været ved at gå op i limningen over mandlige kollegaer og mandlige chefers manglende kommunikation. Der er i bund og grund ikke noget værre, man kan udsætte mig for (og jeg tror, at mange kvinder har det på samme måde) end ikke at kommunikere til og med mig. Kommunikation, dels i form af objektiv videregivelse af information og dels i form af personlige refleksioner herover, er af afgørende vigtighed for min motivation og performance (og igen tror jeg at jeg her har skæbnefællesskab med rigtigt mange kvinder).\nJeg havde engang en chef – som ALDRIG informerede udover on a need to know basis – hans grundholdning var, at det, der ikke direkte vedrørte min funktion, det skulle jeg ikke have information om – det ville blot forstyrre mig og aflede min opmærksomhed på det essentielle i mit job. Jeg søgte derfor andre veje til information (og fik den – det er jo noget vi kvinder er gode til), hvilket førte til en konfrontation mellem os – hvor han direkte bad mig holde op med at søge information. Jeg hadede den filosofi – og forstod den ej heller.\nSenere havde jeg en chef, som sagde, at mit største udviklingsområde var, ’at jeg skulle lære at eje stilheden’. I såvel ledergrupper, til forhandlinger som i alle andre professionelle sammenhænge er det vigtigt at være tilbageholdende, ikke at give for direkte og for tidligt udtryk for sine holdninger. Det kan vel bedst sammenlignes med et pokerspil.\nEt godt eksempel herpå er et budgetmøde; der er altid et gap på x millioner i en sådan proces, og det er typisk den, der i længst tid undlader at sige noget – som slipper for at få de x millioner på sit budget – ganske enkelt idet han/hun herved undgår opmærksomhed på såvel muligheder som trusler i hans/hendes forretningsområde.\nI Nordeuropa foretrækker vi den tavse type til ledende stillinger. En person, som afventer, at de øvrige aktører i et møde eller til en forhandling har tilkendegivet deres position, førend de selv tager ordet. En person, der foretrækker først at gå ind i en dialog, når øvrige aktører har givet deres holdninger tilkende – dels for ledelsesmæssigt at give plads til medarbejderne og dels for rent forhandlingsteknisk at stå stærkest muligt, hvilket man jo netop gør – nå alle de øvrige ’’spillere’’ har vist deres kort. Det genfindes også i talemåder som ’tale er sølv, men tavshed er guld’, ’den, der ler sidst, ler bedst’ og ’den, der lever stille, lever godt’ – vi har en kulturel bias til fordel for den tavse type. Der typisk opfattes som stærkere, mere intelligente og mere reflekterede end de mere talende.\nSå min gamle chef havde ret. Jeg har meget at arbejde med i relation til kommunikationsstil – hvis jeg vil begå mig på direktionsgangene, men hold da op hvor er det svært – ja nærmest naturstridigt.\nEn række undersøgelser påpeger, at kvinder bruger mere end dobbelt så mange ord per dag end mænd. Der er endda undersøgelser, der peger på, at det er op imod 3 gange så mange ord per dag. Det er således en nærmest naturstridig situation, som kvinde at skulle eje stilheden i et mandsdomineret miljø.\nJeg er samtidig i stigende grad præget af tvivl – skal jeg ændre kommunikationsstil eller ej? Der er ingen tvivl om at langt de fleste nuværende (mandlige) topchefer benytter ’pokerspiller’ kommunikationsstilen – hvor de behændigt undgår at blotte sig førend de øvrige ’spillere’ har blottet sig – så dermed er konklusionen jo, at jeg også må tillære mig denne kommunikationsform – man kan ikke få et større ansvar, hvis de personer, som skal give dig dette ansvar, bliver utrygge og mister tillid til dig – fordi du taler for meget, for hurtigt, for højt.\nModsat så kan jeg ikke lade være med at tænke, om vi ikke står over for et paradigmeskifte, et behov for ledere, der tør have en holdning, der tør ’bekende kulør’, tør tage en chance og bruge sig selv – ja – endda at blotte sig selv. Personer, der tør være ærlige og sårbare, kunne måske være mindst lige så gode topledere i fremtiden? Jeg tænker, at medarbejderne jo generelt efterspørger tydelig kommunikation og dialog – og det samme gør markederne i stigende grad – hele finanskrisen udspringer (blandet andet) af en manglende transparens.\nSå jeg tænker – skal jeg virkelig lære at eje stilheden? Eller skal jeg netop turde at fylde den ud? Eller er det som med så meget andet et spørgsmål om at kunne begge dele – både den klassiske maskuline poker-kommunikationsform og den feminine mere voluminøse kommunikationsform.\nDer er i hvert fald ingen tvivl om, at mænd har meget lidt respekt for os, når vi ’snakker’ … og Morten Lunds reaktion var en god reminder om, hvor frygteligt uprofessionelt de synes, vi er – når vi alt for åbent og ærligt videregiver information og kommunikerer holdninger.\nSå min holdning lige her og nu er nok, at vejen til en toppost er brolagt med pokerkommunikation (det er jo mænd, der skal ansætte en i de jobs, der ligger på vejen til en toppost), men at man skal mestre den feminine mere voluminøse kommunikationsform for at blive en god CEO i fremtiden!\nHvad tror du? Jeg glæder mig til jeres input på emnet.\nSkrevet i: Karriere, Ledelse Tags: interview\nLise Borgstrøm Henriksen skriver:\n24/11/2011 kl. 15:25\nDet er et svært dilemma du sætter op. For på den ene side – det er jo meget godt, at du har afluret spillet og ved hvad du skal gøre for at spille det på “den korrekte måde”. På den anden side – hvad nu hvis du kunne være med til at ændre spillet lidt – så det blev et spil der ikke stred mod din (og sikkert rigtig mange andres) natur?\nDet er da også super skizofrent hele tiden at skulle tilpasse sig de normer og vaner som andre opfatter som værende de rigtige. Det kræver masser af metal energi at skulle passe ind og den energi kunne du (og alle andre der per natur er snakkende) godt bruge bedre, end til at tilpasse os.\nPå det helt personlige plan – jeg har det på præcis samme måde som dig. Tænker når jeg taler. Har brug for snak og inputs og jeg fatter egentlig heller ikke den der tilbagholdenhed som nogle mænd udviser ifht at kommunikere. Der kommer jo ofte en hel masse godt ud af kommunikation. Videndeling, bedre projekter, løsninger osv. Det her med at holde på sit eget er på mange områder super old-school. Se bare på de mange open source løsningerne som vinder mere og mere frem – her deler alle gladeligt alt muligt med alle mulige 🙂\nJannie Ilum Gade skriver:\n29/11/2011 kl. 13:07\nTak for nogle interessante betragtninger og input.\nFor mig at se består forskellen i om man er ekstrovert er introvert – mere end det handler om mænd og kvinder. Når det er sagt er der en lille overvægt af ekstroverte kvinder (og kvinder har ofte omfattende træning i at snakke med veninderne), så på den måde kan jeg sagtens følge billedet af at “kvinder snakker” (er selv ekstrovert).\nMht. om det er en fordel eller en ulempe rent karrieremæssigt, så afhænger det vel af hvem man skal samarbejde med og evt. være chef for? Som dygtig leder skal man jo kunne målrette sin kommunikation til den enkeltes behov/præferencer. Dvs. uanset om man er mand eller kvinde, skal man kunne håndtere både ekstroverte og introverte medarbejdere.\nJeg tænker derfor at kvinder må have en karrieremæssig fordel, hvis vi bruger intuition til at fornemme hvilken kommunikationsstil vi skal benytte i enhver situation – og bruger vores snakketøj til at kommunikere hvad vi har brug for fra omverdenen. F.eks. hvis vi har brug for at få taletid, for at kunne finde frem til den optimale løsning. Min erfaring er at tricket er at fortælle hvad (f.eks.) chefen/gruppen/kollegaerne får ud af at lægge ører til… måske en “mere gennemtænkt og langtidsholdbar løsning”?