UV Medico – Sikkert og effektivt UVC-lys til desinfektion\nSådan virker lampen\nTænd et lys for en sundere og sikrere fremtid:\nBekæmp vira og bakterier med ikke-skadeligt UVC-lys\nReducer risikoen for smitte fra vira og bakterier med verdens sikreste og mest effektive Far-UVC-lampe.\nLanceret i tæt samarbejde med Ushio\nDen japanske virksomhed Ushio, Inc. er markedsleder inden for produktion af skræddersyede synlige, ultraviolette og infrarøde industrielle belysningsværktøjer. UV222™ fra UV Medico er baseret på teknologi produceret af Ushio, Inc. Du kan lære meget mere om Ushio, Inc. og teknologien ved at se videoen.\nUV222™: Far-UVC-lampen fra UV Medico\n- et gennembrud i desinfektion\nTraditionelle desinficerende lamper kan kun anvendes i tomme rum\nTraditionelle desinficerende UV-lamper er meget effektive mod patogener, men de udleder også lys ved skadelige bølgelængder og kan derfor kun anvendes, når mennesker ikke er i nærheden.\nUV222™-lampen udleder hovedsageligt lys ved bølgelængden 222 nanometer (nm). Den deaktiverer vira som f.eks. SARS-CoV-2 og antibiotikaresistente bakterier uden at være til fare for mennesker.\nDet betyder, at UV222™ kan blive brugt, når mennesker f.eks. opholder sig i samme lokale. Det forøger drastisk lampens anvendelighed og effektivitet i kampen mod smitsomme sygdomme.\nDet er et væsentligt gennembrud og vil føre til en sundere og sikrere verden.\nDette er et væsentligt gennembrud og vil føre til en sundere og sikrere verden.\nUV222™ fra UV Medico er en løsning skabt til hverdagslivet\nFar-UVC-lampen er effektiv i alle indendørs- og udendørsmiljøer, hvor folk samles.\nKoncertsteder, sportsarenaer, museer og biografer\nBoliger og kontorbygninger\nLufthavne og stationer\nUV222™-lampen er meget effektiv i områder med meget trafik og mange berøringsflader\nFar-UVC-lampen er især effektiv, når den bliver brugt ved såkaldte kontaktpunkter, hvor den desinficerer vira både i luften og på overflader.\nKontaktpunkter er områder med meget trafik og mange berøringsflader i indendørs- eller udendørsmiljøer som f.eks.:\nMed andre ord er enhver bordplade eller overflade, der bliver brugt af mange mennesker, et kontaktpunkt.\nKontaktpunkter driver smitten af sygdomme som Covid-19. UV222™ deaktiverer op til 99,9 procent af vira, bakterier og andre patogener i disse kontaktpunkter. Det reducerer drastisk spredningen af smitsomme sygdomme.\nEffektiv, sikker og prisrigtig desinfektion\nEffektivitet og sikkerhed er de to vigtigste fordele ved UV222™ fra UV Medico.\nMen der er nogle yderligere fordele, som du skal kende:\nBeskyttelse mod sygdomme fra vira som SARS-CoV-2, bakterier og andre patogener. Ved at udlede far-UVC-lys deaktiverer UV222™ fra UV Medico op til 99,9 procent af alle patogener i luften og på overflader på bare få minutter.\nUV222™ udleder uskadelige doser af Far-UVC-lys ved en bølgelængde på 222 nm. Lampen har en unik og patenteret sikkerhedsfilterteknologi, som fjerner skadelige bølgelængder. Derfor kan du bruge lampen til at desinficere steder, hvor mennesker opholder sig. Det er et stort gennembrud for desinfektionslamper til overkommelige priser.\nLille, kompakt og vedligeholdelsesnem Far-UVC-lampe for 1.995 Euro pr. lampe (ex. installation) med sikkerhedsfilterteknologi og en levetid på +5.000 timer inkluderet i prisen.\nFor at sikre, at alt virker korrekt, tager vi os af installationen\nFar-UVC-lampen, UV222™, er nem at implementere i f.eks. barer, restauranter, venteværelser og andre steder med meget menneskelig aktivitet.\nFor at sikre, at lampen fungerer korrekt og ikke overskrider de tilladte doser UV-stråling, er det personale autoriseret af UV Medico, som installerer lampen\nUV222™ kan sættes til almindelige strømudtag, har et lavt elforbrug og bliver ikke varm. Alt dette resulterer i en desinficeringsløsning, der kan implementeres hurtigt og give folk og virksomheder mulighed for at leve deres liv uden at bekymre sig om smitsomme sygdomme.\nUV222™ fra UV Medico overholder lokale, europæiske og internationale strålingsregulativer\nFar-UVC-lampen overholder alle relevante direktiver og regulativer vedrørende eksponering for kunstig optisk stråling. Med vores unikke, patenterede sikkerhedsfilterteknologi tilbyder vi den sikreste Far-UVC-lampe på markedet.\nEU-regler: UV222™ overholder EU-direktivet om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (kunstig optisk stråling).\nLokale myndigheder: Far-UVC-lampen fra UV Medico overholder reglerne fra lokale europæiske myndigheder om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med kunstig optisk stråling.\nGlobale strålingsretningslinjer: UV222™ overholder strålingsmængden anbefalet af organisationerne International Commission on Non-Ionizing Radiation Protection (ICNIRP) og The American Conference of Governmental Industrial Hygienists (ACGIH).\nPeer-reviewed: Al forskning, der ligger til grund for UV222™ og teknologien bag sikkerhedsfilteret, er blevet verificeret i en række uafhængige peer-reviewed studier.\nHer er teknologien bag UV222™-lampen\nUV-lys er blevet brugt i mere end et århundrede til at desinficere områder for at fjerne vira og bakterier. Men langt det meste UV-lys er skadeligt for mennesker. Det betyder, at mennesker - f.eks. læger og sygeplejersker - ikke kan opholde sig i lokalet, mens lyset er tændt. Det ændrer sig nu med UV Medico Far-UVC-lampen.\nSe videoen og få en bedre forståelse af, hvordan Far-UVC-lampen fra UV Medico er konstrueret, og hvordan den virker.\nVil du vide mere om UV Medico-teknologien? Læs mere om UV222™ her.\nHospitaler vil altid være steder, hvor risikoen for overførsel af smitsomme sygdomme til svagere patienter vil være høj. Installation af 222 nm lamper kan reducere denne risko væsentligt.\nPlejehjem er steder med en høj koncentration af personer i risikogrupper. Installation af 222 nm lamper kan reducere risikoen for infektion i besøgstiden og på steder, hvor beboere samles til sociale aktiviteter.\nVenteværelser er steder med stor gennemgang af mennesker og derfor steder, hvor risikoen for smitte er relativt stor. Installation af 222 nm lamper i venteværelser hos lægen, tandlægen og hos fysioterapeuten kan reducere smitterisikoen betragteligt.\nSmitte mellem skolebørn kan reduceres ved at placere 222 nm lamper ved punkter med megen kontakt. Det kunne være på fællestoiletterne eller i kantinen.\nAt bestille drinks i en bar eller spise fra en buffet øger risikoen for at blive smittet af en virus. Placer 222 nm lamper disse steder for at forhindre smitte, hvor risikoen er stor.\nSmitterisikoen er relativt højt på spillesteder, hvor der afholdes koncerter. Installer 222 nm lamper i baren, ved mødesteder og på toiletfaciliteterne for at reducere smitterisikoen.\nBolig- og kontorbygninger\nOmråder eller udstyr brugt af mange mennesker kan konstant blive desinficeret af 222 nm lamper. Det kan reducere smitte i områder med megen aktivitet.\nLufthavne er ofte tætbefolkede med meget lidt plads. Det øger smitten mellem et stort antal rejsende i lufthavnen. Installation af 222 nm lamper i områder med en høj koncentration af rejsende kan reducere smitterisikoen.\nOffentlig transport har en høj gennemgang af brugere. Placer 222 nm-lamper i offentlig transport for at begrænse smitten.\nEr du klar til fremtidens desinfektion?\nTænd et lys for en sikrere og sundere fremtid med UV222™-lampen fra UV Medico\n- og kom forrest i køen til at købe UV222\nUV222 er en unik løsning til desinfektion, og tilgængeligheden vil være være begrænset ved lancering.\nMen udviklingen i industrien går hurtigt, og produktionen bliver løbende optimeret.\nTilmeld dig nyhedsbrevet fra UV Medico og vær én af de første til at modtage information, når UV222 bliver tilgængelig for køb.\nUV Medico A/S\nSøren Frichs Vej 40E, st\n+45 20 90 71 30


Highgarry Cottage i Invergarry til Bedste Pris-garanti | Agoda.com\nSe alle 13 ejendomme i Invergarry.\nArdgarry Farm Faichem Invergarry. , Invergarry, Invergarry, Storbritannien - Se på kort\n"Quiet countryside with plenty of enjoyable places to visit w..."\nMere om Highgarry Cottage\nNår du besøger Invergarry, så vil du rigtigt føle dig hjemme på Highgarry Cottage, der tilbyder kvalitetsovernatning og fantastisk service. Herfra har gæster glæde af nem adgang til alt, hvad denne livlige by kan tilbyde. Med sin praktiske beliggenhed tilbyder dette hotel nem adgang til byens vigtigste seværdigheder.\nPå Highgarry Cottage sikrer den utrolige service og de fremragende faciliteter dig et ophold du ikke vil glemme. Dette hotel tilbyder talrige faciliteter på stedet, som vil glæde selv den mest kvalitetsbevidste gæst.\nAlle hotellets værelser er indrettede med betænksomme bekvemmeligheder som garanti for uforlignelig komfort. Hotellet tilbyder fantastiske faciliteter inklusive have, der vil hjælpe dig med at slappe af efter en begivenhedsrig dag i byen. Hvis du søger komfortabel og bekvemmelig overnatning i Invergarry, så er Highgarry Cottage dit hjem væk hjemmefra.\nDu bedes give Highgarry Cottage besked om, hvornår du regner med at ankomme. Du kan gøre dette ved at skrive til hotellet i boksen "Særlige anmodninger" når du booker, eller du kan kontakte overnatningsstedet. Du finder kontaktoplysningerne på din reservationbekræftelse.


Forfatter Iben Mondrup: Vi kan ikke blive ved med at give vores forældre skylden | Femina\nForfatter Iben Mondrup: Vi kan ikke blive ved med at give vores forældre skylden\nForfatter Iben Mondrup har som mange kvinder i sin generation været gal på sine forældre og gået i terapi i årevis, for alle hendes problemer måtte da være hendes forældres skyld, ikke? I dag er hun modstander af alle bebrejdelserne og overføringen af skyld. Vi skal lade vores forældre være, mener hun, for der ligger noget meget mere værdifuldt i at lære at leve med hinanden.\nMandag, 10. december 2018 - 7:15 - af Susse Wassmann Foto: Carsten Seidel\nJeg har selv været der. Siddet i et utal af terapirum og høvlet rundt i henholdsvis min mor og min far og alt det, de garanteret havde påført mig af lidelser. Det var helt sikkert min fars skyld, at jeg følte mig tiltrukket af utilgængelige mænd, og helt sikkert min mors skyld, at jeg havde svært ved at sætte grænser. Stort og småt i mit liv er blevet overført til relationen til mine forældre, og jeg har lavet en fortælling inde i hovedet på mig selv om, at det er derfor, jeg er blevet, som jeg er.\nI dag er jeg ligesom Iben Mondrup ikke spor sikker på, at det var alle pengene værd, for hvad nu hvis det slet ikke er sådan, det hænger sammen? Og hvad har al den terapi og overføring af skyld egentlig gavnet? De spørgsmål har Iben Mondrup arbejdet med i sit forfatterskab på en ret smart måde.\n– Jeg har været enormt gal på min mor, men er det ikke længere, og det er i høj grad, fordi jeg har kunnet indtage alle rollerne, når jeg har skrevet en bog om familierelationer. Jeg kan være hele galleriet af mennesker og besøge alle de følelser, de har, og det har hjulpet mig rigtig meget. Så på den måde har mit forfatterskab været en mulighed for at sætte mig på alle stole og mærke, hvad der foregår på hver enkelt stol, fortæller Iben Mondrup.\nHendes nye roman, ”Vi er brødre”, handler som de fleste af hendes bøger om familierelationer – ofte set fra barnets synsvinkel. For det er de komplekse familiehistorier og alle de følelser, man tager med sig ud af dem, der interesserer hende. De ting, som helst ikke må komme frem i lyset, de pinlige fortællinger, det, man skammer sig over. Det er den energi, der ansporer Iben Mondrup til at skrive.\nNORDLYS OG FLÆNSEDE HAJER\nIben Mondrup er opvokset i Grønland, hvor hendes forældre flyttede hen, da hun var tre år.\n– Jeg husker min barndom som ret eksotisk. Min far havde hundeslæder og kom hjem fra jagt med hajer, som han flænsede ude foran huset. Slædehundene, som stod lænket foran huset, måtte vi ikke komme tæt på, fordi de æder små børn, og det var ikke ualmindeligt, at folk døde i vådeskudsulykker eller faldt igennem isen. Men alle de ting lærer man at leve med som barn, så jeg husker det som en rar, hyggelig og mørk barndom. En barndom under stjernehimmel og nordlys, fortæller Iben Mondrup, som flyttede med familien til Nuuk, da hun var 12 år.\n– Da jeg blev lidt ældre, og det gik op for mig, at jeg ikke hørte til, begyndte følelsen af fremmedhed at vågne i mig – nok en tilsvarende følelse, som tilflyttere til Danmark oplever. Vi lærte ikke grønlandsk, for dengang mente man, at alle børn skulle lære dansk deroppe, så jeg har aldrig mestret grønlandsk. Og jeg havde en sorg over at føle mig så fremmed, for hvor hørte jeg så til?\nDet hele sættes på spidsen, da Iben Mondrup får en grønlandsk kæreste. Han er opvokset i Danmark, men flytter til Grønland som 18-årig – opfyldt af at skulle genrejse den grønlandske stolthed.\n– Han skældte ud på den hvide overklasse, der havde koloniseret Grønland, og det er lige præcis den klasse, jeg tilhører. Så vores forhold, som bliver til ægteskab – vi bliver gift med kongebrev, da jeg er 17 – indeholder en underlig dobbelthed: Hans projekt er at genfinde sig selv som grønlænder, mit er at bære sorg over aldrig at kunne blive til det, han er.\nDet unge par vælger at flytte tilbage til Danmark, da Ibens mand skal læse medicin. Og så går det helt galt for Iben.\n– Jeg var ikke sikker på, hvad jeg ville, men jeg planlagde at gøre hf færdig og læse sprog og litteratur på universitetet bagefter. Men så begyndte jeg at få angst. Min krop flippede fuldstændig ud, jeg kunne slet ikke orientere mig i alle de følelser. Jeg sad nede bag vores cykelskur og græd hver eneste morgen, inden jeg skulle af sted. Jeg følte mig fremmed her, jeg var bange for, hvad der skulle ske, og kunne ikke overskue mit liv. Det gik op for mig, at så nemt var det altså heller ikke, det liv, jeg havde set så klart for mig, inden vi rejste.\n– Jeg fik også en spiseforstyrrelse, som jo er et symptom på, at man ikke føler, at man kan kontrollere omverdenen eller finde sin plads i den. Det er en følelse af kontroltab, som man så retter mod maden, som man kan kontrollere. Og jeg havde fuldstændig mistet overblikket. Så jeg røg ud i noget spisevægring og overmotionering og havde det forfærdeligt, fortæller Iben Mondrup.\nMorens reaktion på at høre om Ibens nedtur var at sende en check: ”Brug den på at gøre noget godt for dig selv”, skrev hun. Den episode har Iben Mondrup brugt i en af sine bøger – og prøvet at tænke sig frem til, hvad hun selv ville have gjort i dag. Dengang følte hun det som et kæmpe svigt.\n– Mine forældre sad jo de her 4.000 kilometer væk med to børn hjemme, og jeg var meget selvstændig og bad aldrig om hjælp. Så jeg ville muligvis gøre noget tilsvarende. Jeg bruger mange ting fra min opvækst i mine bøger, men jeg bruger dem på en spørgende måde, det er en måde at prøve tingene af på. Jeg har talt med mange læsere om de mødre, jeg skriver om, og rigtig mange af dem opfatter dem som kolde ... men vi er nødt til at forstå, at den generation af kvinder er meget anderledes end os. De havde ikke det samme fokus på børn, som vi har i dag, og min mor ville nok betegne det fokus som overdrevet. For det var ikke almindeligt i 1970’erne at curle sine børn, som vi gør. Så jeg har været nødt til at forstå de ting, min mor har gjort, ud fra det sæt normer, man havde dengang.\nSVIGT SOM BRÆNDSTOF\nSenere, da Iben Mondrup er blevet skilt fra sin første mand og møder sine børns far, får hun en voldsom efterfødselsdepression, da hun har født sit andet barn.\n– Jeg havde det meget dårligt i lang tid, og min mor spurgte, om jeg havde brug for at hun kom herned. Det tænkte jeg længe over og endte med at sige ja tak. Så sagde hun, at hun ville tænke over det, og ringede dagen efter og sagde, at hun ville ringe til mig hver dag og høre, hvordan jeg havde det. Det blev jeg så gal over, at jeg bad hende om at lade være.\n– Mine forældre var omsorgsfulde forældre, men på den dér 70’er-måde, hvor man ikke talte med børnene om så meget eller overvågede dem på samme måde, som man gør i dag. Det har jeg helt klart følt som et svigt, og jeg syntes, de gav slip på mig meget hurtigt. Men det er også et svigt, jeg har kunnet bruge i selvudviklings-øjemed. Det er jo en slags brændstof, når man går ind til en psykolog – den bagage, du har med dig, kan du pakke ud og vokse på.\n– Ja, jeg har været gal på min mor – og gået i terapi i årevis, som mange kvinder i vores generation – for som kvinde har man jo et særligt sæt forventninger til sin mor. Og det kan være svært at have til 70’er-mødrene, det synes jeg, jeg kan høre, når jeg taler med kvinder fra min generation. Det er ofte med oplevelsen af svigt og af ikke at få den anerkendelse, man har brug for. Da jeg flyttede hjemmefra og rejste til Danmark, holdt min mor en tale for mig, hvor hun sagde, at da hun fødte mig, gjorde det så ondt, at hun på et tidspunkt var ligeglad med, om jeg døde. Det er jo en ret vild ting at sige, og jeg var rasende på hende, indtil jeg selv skulle føde. Da oplevede jeg jo selv, at man kun har lyst til at komme VÆK, når det kroppen gør, gør så ondt. Det er bare ikke naturligt at sige det højt. I min generation har vi en anden evne til at være forsigtige med det, vi siger til vores børn, og have fokus på, hvad de har brug for at høre og ikke høre.\nFORÆLDRE PÅ DEN RIGTIGE MÅDE\nOg måske blev det netop vores generation, børnene af de frigjorte, selvrealiserende og til en vis grad egocentriske 70’er-mødre, der gav den en ekstra tand med det ekstreme fokus på projekt børn, vi har haft. Vi har nærmest ikke tilladt os selv at blive forældre, før vi havde pløjet hyldemeter efter hyldemeter igennem om, HVORDAN vi skulle være forældre og byde det kompetente barn velkommen til verden.\n– Jeg tror i hvert fald, at det, at mange af os har været i kortere eller længere terapiforløb, har været med til at gøre os mere bevidste om de svigt, vi selv har oplevet, og dermed om, hvad vi har kunnet gøre bedre for vores egne børn. Når det er sagt, er jeg ikke sikker på, om vi gør vores børn en bjørnetjeneste ved at være så overopmærksomme på dem. I dag har vi forældre, der vil med til deres børns jobsamtale, og som kontakter administrationen på Roskilde Festival, fordi deres børn ikke kan finde en teltplads. Det er nok lige at tage sit ansvar en tand for seriøst.\n– Vi har skullet forholde os på en alt for stressende måde til at være forældre, fordi vi skulle være det på den rigtige måde. Og lige netop Jesper Juuls teori om det kompetente barn, som vi alle sammen har læst, er den, der har affødt nogle af de tyranner, der sidder ovre i skolerne i dag. For vi har jo lært de børn, at deres mening tæller, at det er dén, der er den helt væsentlige. De har ikke lært at indordne sig, at være solidariske, som vores forældre sagde. Det er deres behov, der er styrende, for det har vi lært dem. Så de gamle dyder, som f.eks. at samles om middagsbordet, kan det være svært at holde fast i, fordi vi har at gøre med en generation af unge, som har været i køleskabet, da de var sultne, fordi de har lært at handle på deres egne behov og lyster.\nDin mor lever stadig – hvad siger hun til, at du tager de svigt op i dine bøger?\n– Hun siger, at det ikke er sådan, det var. Og det er jeg nødt til at acceptere, for det er ikke sikkert, min version er den rigtige. Ikke at mine følelser ikke er legitime, men hvis nogle andre fortæller mig, hvordan de har oplevet situationerne, kan mine følelser måske ændres. Det er jo det, der er så smukt.\nMAN SKAL IKKE SPLITTE FAMILIER AD\nIben Mondrup er siden uddannet fra Kunstakademiet, men følte aldrig rigtig, hun fandt sit sprog i billedkunsten. Først bagefter gik det op for hende, at det sprog, hun havde manglet, VAR sproget. I 2009 debuterede hun som forfatter, og i 2014 kom hendes gennembrudsroman, ”Godhavn”, om en dansk udflytterfamilies hverdag i Grønland, set gennem et barns øjne.\n– Da jeg først havde fundet ud af, at det var okay at være her i Danmark, følte jeg mig hjemme og havde det godt. Og det blev nemt at komme tilbage til Grønland, fordi jeg også følte mig hjemme dér. Følelsen af ”hjem” er i virkeligheden i høj grad en følelse af at være hjemme i sig selv, siger Iben Mondrup, som også har sluppet vreden på sine forældre.\n– Vores generation har jo ikke bestilt andet end at give vores forældre skylden for ALT. Vi har gået i ALLE former for terapi og er blevet mødt af et terapisystem, hvis løsninger altid pegede tilbage på vores forældre, og det synes jeg er uheldigt. For vi kan ikke blive ved med at give vores forældre skylden for de situationer, vi står i nu. Jeg tror på, at vi har brug for hinanden, og jeg tror ikke på, at man skal splitte familier ad. For der ligger noget meget mere værdifuldt i at lære at leve med hinanden og de svigt, der har været imellem os. Så i stedet for at overføre skyld skal vi bruge energien på de udfordringer, vi står i i vores egne liv.\n– En spiseforstyrrelse handler for eksempel ikke om kostplaner og om at lære at spise almindeligt, det handler om at lære at flytte fokus og finde ud af, hvad der ikke fungerer i dit liv. I stedet for at fokusere på, hvad der skete i din opvækst, så find ud af, hvad der er galt i dit liv lige nu og her, og lad de mennesker være. De fleste mennesker vil nok ret hurtigt kunne forstå deres opvækst og de problemer, der har været i den, og medmindre der er tale om meget store svigt, misbrug, vold osv., så kan man som voksen sige: Godt, det var så dét, vi sætter en parentes om det og koncentrerer os om det, der er nu. Du kan sagtens lade de ting hvile. Og der er meget mere at hente i den almindelige omgangsform, hvor der ikke er alle de bebrejdelser og overføring af skyld. Hvad skal det gøre godt for? Vi kan handle i det liv, VI har, med de mennesker, vi har omkring os. Og så tage den derfra.\nSELVFØLGELIG ELSKER DE MIG\nEn af de mange terapeuter, Iben Mondrup var omkring, mente, at man skulle gøre op med hele sin familie. Man skulle skrive breve til dem og pinpointe, hvad de havde gjort ved én, og lade dem vide, at NU er det slut med det!\n– Problemet var, at det i sig selv genererede så utrolig mange problemer, at man aldrig slap ud af kløerne på denne her terapeut. Der blev ved med at opstå nye problemer, som gjorde én afhængig af ham. Jeg skrev et enormt hårdt brev til min far, hvilket jeg fortryder i dag, for man kunne ikke bare trække ham ind i et terapeutisk rum på den måde. Det afstedkom en ensomhed, fordi konfrontationen var så voldsom, og jeg lærte, at hvis man skal nærme sig hinanden og have noget ud af det, så skal man gøre det med nænsomhed.\n– Alle de situationer, jeg oplevede, er gået ind i et spor i mig, der handlede om min tvivl på, om jeg var elsket. Situationerne i sig selv var jo ikke noget, ved jeg i dag; ja, det gør pisseondt at føde, og man ønsker sig bare væk, men det betyder jo ikke, at man ønsker sine børn døde. Jeg tror, at mange af os 70’er-børn har tvivlet på, om vi virkelig var elskede, og hvad vi betød, for vores forældre havde så travlt med at se sig selv, at de så mindre på os.\nEr du i tvivl i dag – om, hvorvidt dine forældre elsker dig?\n– Overhovedet ikke. Det er jo det, der er så dejligt ved at blive voksen. Og så har det hjulpet mig enormt meget at kunne besøge følelserne i alle de karakterer, jeg har skrevet om. Det har været muligt for mig at forstå, at selvfølgelig elsker de mig, og min ømhed for min far og mor er bare vokset. De sidder stadig oppe i Grønland og er hinandens bedste venner og et fantastisk par. Når vi er sammen i vores familiehus på Samsø, kan jeg høre, at de, når de går i seng om aftenen, fortsætter med at snakke i hvert fald en time hver aften. Det er en samtale, der aldrig stopper. Så jeg tænker, at den måde at være forældre på, hvor man fylder meget i hinandens liv, rummer visse afsavn for børnene – omvendt har det betydet, at de to mennesker den dag i dag har et forhold, jeg som voksen kvinde er misundelig på.\nIben Mondrup, 49, forfatter til bl.a. den prisbelønnede roman "Godhavn". Uddannet billedkunstner fra Kunstakademiet. Bor på Vesterbro og er kærester med Peter Breum. Har børnene Ellen og Bror på hhv. 18 og 15 år fra et tidligere ægteskab. Hendes seneste roman "Brødre" er netio udkommet.\nbørneopdragelse forældreskab barndom


Rapidus » Icon Medialab planlægger nye opkøb i Danmark\nIcon Medialab planlægger nye opkøb i Danmark\nInternetkonsulentfirmaet Icon Medialab i København vil formentlig have behov for at vokse mere end de 100 procent, som er koncernens erklærede mål for år 2000.\nBaggrunden er, at Thor Munck Birkmand, chef for Københavnsafdelingen, tror på et reelt gennembrud for internettet i Danmark i løbet af året. Så gælder det for Icon om at kunne følge med og ikke miste markedsandele.\nHidtil er ekspansionen i Danmark sket gennem organisk vækst, men den eneste måde at klare en hurtigere vækst på er via opkøb.\n-- Opkøbstankerne begynder at blive realistiske, eftersom vi har et behov for at styrke kompetencen over hele linjen. Men her handler det om specialister. Icon opkøber ikke små web-bureauer, som kan lidt af hvert. Vi har brug for spidskompetence, siger Thor Munck Birkmand, uden at ville præcisere nærmere, hvornår i løbet af året det første opkøb kan blive aktuelt.


Sælger, kend dig selv | Berlingske Business\nSøndag d. 26. august 2012, kl. 06.00 - Opdateret 26. aug. 2012\nKarrierepanelet: I et presset erhvervsklima, hvor både indkøb og salg ændrer sig, er det vigtigt at have de rigtige sælgere – og som sælger at vide, hvad der betyder mest for kunderne. Hvem er de mest succesrige sælgere, og hvad kræver det?\nAf Christian Kurt Nielsen, adm. direktør, Mercury Urval A/S\nJeg deltog i sidste uge i et forum, hvor vi diskuterede salg og salgsledelse og kom til at tænke på de mange gange, jeg har diskuteret salg med både kunder og kandidater.\nFor nogle er salg et anerkendende ord, for andre et skældsord. Mange er de kandidater, der ikke har set sig selv som sælgere, men som faktisk har været det – og omvendt! Jeg har været med til at ansætte utallige sælgere igennem tiden og har altid nydt, hvor forskellige salgsjob kan være i forskellige brancher og virksomheder.\nDet har til tider også været interessant at betragte, hvordan nogle virksomheder har forsøgt at skjule, at der var tale om en salgsmedarbejder ved at pakke det ind i forskellige titler mm.Salg kan være mange ting, men det skulle jo helst være en proces, hvor man hjælper virksomheder og organisationer med at finde ud af, hvilke udfordringer de har, og hvordan de kan løses.\nVed førnævnte forum blev jeg præsenteret for en undersøgelse, der omhandler salg og kravene til de mennesker, der er sælgere. Undersøgelsen er præsenteret i bogen »The Challenger Sale«. Forfatterne har interviewet og undersøgt 6.000 salgsfolk for at finde ud af, hvad det kræver at være succesrig i dagens erhvervsklima. De fandt frem til, at de kunne dele salgsfolkene ind i fem grupper – meget kort fortalt:\n1. Relationsbyggerne, der fokuserer på at udvikle og bevare gode relationer til deres kunder.\n2. De hårdtarbejdende, der holder flere møder end andre og generelt gør flere indsatser.\n3. De enlige ulve, der er regelbryderne, som gør tingene på deres egen måde.\n4. Problemløseren, der er meget på kundens banehalvdel.\n5. Udfordreren, der skubber til kundens måde at tænke på og er »assertiv«.\nDet interessante er, at hver profil kan præstere gennemsnitligt, men kun én af kategorierne – Udfordreren – præsterer kontinuerligt over gennemsnit.\nUndersøgelsen viser, at jo mere komplekst salget er, des mere skiller Udfordreren sig som toppræsterer ud. Af de toppræsterere, som er undersøgt, er hele 40 pct. Udfordrere og kun syv pct. Relationsbyggere.Det sætter jo den – for nogen – gamle tese om, at »alt salg er udelukkende relationer« i et nyt lys og bør give virksomhedsledelserne grund til at kigge nærmere på deres salgsstyrke – og den enkelte salgsperson til at kigge nærmere på sig selv og sin\nSkal man prøve at sammenfatte det meget konkret, jordnært og måske lidt primitivt, kan man sige, at det i dagens forretningsverden ikke er nok at være flittig og flink. Det er også er nødvendigt at udfordre kunderne, at skubbe til dem, at skabe værdi– ikke kun i relationen, men også i udbyttet af relationen.\nI mine år med kundekontakt har jeg da også mange gange erfaret, at kunderne sagtens kan leve med, at de ikke nødvendigvis har lyst til at spise middag og have anden social omgang med deres leverandører, men meget gerne vil tage imod deres rådgivning i nogle timer, fordi de får værdi af det og udvikler deres forretning i samarbejdet.\nUndersøgelsen viser i øvrigt også, hvor stor forskellen er mellem en gennemsnitlig og en toppræstation. Jo simplere salget er, des mindre forskel, men dog er de højt-præsterende halvanden gang mere effektive, hvor det i komplekst salg er helt op til tre gange så effektive. Så som virksomhedsleder må det være interessant at spørge sig selv, om man har styr på, hvordan kravene til ens sælgere har ændret sig, og hvorvidt ens sælgere har de kvaliteter, der kræves for at præstere godt. Og som udførende sælger må det være spændende at kigge på sig selv udefra og spørge sig selv, om man er en Udfordrer.


Eksklusiv: Beatrice Egli som kærlighedsambassadør på tur | Tyskschlager.dk\nI 5 år har Beatrice Egli lidenskabeligt og muntert stået på scenen, og er altid god for en overraskelse. Schlager.de afslørede i et detaljeret interview, hemmelighederne bag hendes nye tour gennem 24 byer, og hendes engagement som kærlighedsambassadør for “Schlager sucht Liebe”.\nLæs det store interview herunder!\nSchlager.de: Godmorgen Beatrice, du har allerede haft 4 tours i løbet af de sidste par år, og med stor succes, og starter nu den 28. oktober på din Wohlfühlgarantie tour, som allerede er ventet af fansene. Kan du fortælle os, hvad du og dit team har forberedt til fansene?\nBeatrice Egli: Det vil være en speciel tur, der aldrig har været sådan før. Jeg tager fire meget tætte kolleger med mig, som jeg vil introducere gradvist i de sociale medier. Det er sjovt at være på turné med mange mennesker. Der er fire specielle mennesker, der kender mig meget godt, og dem vil fansene lære at kende. Det bliver en meget humoristisk tur denne gang.\nSchlager.de: Hvad ser du frem til?\nBeatrice Egli: Jeg glæder mig især til publikum. Det er altid fantastisk at være med i shows og ved festivaler, men en tour er bare mere personlig, så du har mere tid til at lære hinanden at kende. Produktionen er vokset fra A-Z med mig. Vi skrev et nyt koncept sammen, og var meget kreative og sjove. Jeg er meget nysgerrig, hvordan publikum og pressen vil reagere, fordi der ikke har været sådan noget før.\nSchlager.de: Under hvilke forhold vælger du sangene, som du præsenterer på scenen?\nBeatrice Egli: Det vil være en god blanding af alle albums, selvfølgelig meget fra det nye album “Wohlfühlgarantie”. Nogle sange bliver fuldstændigt genfortolket og indpakket i en ny musikalsk lyd, og er mere livlig med et live band. Vi er ved at prøve det ud. Visse ting afvises også. Kun de, der er modige, kan smide dem væk. På en tour er der et meget anderledes humør og atmosfære.\nSchlager.de: Er bandet det samme som på den sidste tour?\nBeatrice Egli: Ja, jeg tror på succes gennem konsistens. Ved at dele erfaringer, kan du vokse og bygge videre på det, du har opnået.\nSchlager.de: Hvad føler du, når du går ind på scenen foran så mange fans?\nBeatrice Egli: Det er forskelligt. Spændingen er undertiden så høj, at jeg undrer mig over, hvorfor gør jeg det, og nogle gange finder jeg det mere roligt. Jeg er altid lidt nervøs, men nogle gange så nervøs, at jeg næsten ikke kan, men så også afslappet, godt indstillet med en lille prikkende fornemmelse, men kun positivt. Tour start er sandsynligvis uudholdelig med spændingen. Dagen før sover jeg ikke så godt, fordi jeg er så nysgerrig, hvordan alt kommer til at gå. Månederne til turen tænker jeg over det hver dag, og mange ting løber rundt i mit hovede. Alle er euforiske og har gode ideer, som forhåbentlig også ses af publikum.\nSchlager.de: Hvad lægger du særlig vægt på ved dine outfits, som du har på, på scenen?\nBeatrice Egli: Jeg er midt i udvælgelsen. Det vil selvfølgelig være musikalsk tilpasset og meget anderledes. Touren vil være meget tæt og intim. Det vil blive afspejlet i tøjet.\nSchlager.de: Når du kommer til hotelværelset efter en koncert, hvad tænker du, og hvordan kobler du fra?\nBeatrice Egli: Hvis showet er gået godt, er jeg glad, lettet og glad. Når der er fejl, undrer jeg mig over, hvorfor det skete, og hvad man kan ændre. Der er aftener, hvor jeg er meget udmattet, men også aftener, hvor jeg ikke kan falde i søvn, fordi jeg stadig er så bevæget af det. Nogle gange sidder vi sammen med bandet og taler om de forskellige perspektiver af, hvordan alle har oplevet showet. Der er trods alt situationer bag scenen, som ingen kender foran. Udvekslingen er altid vigtig for mig. Dels har vi vores eget sprog, som en, der kommer udefra, ikke forstår. Det er bare den tour, jeg elsker alt. Jeg håber, at jeg vil se mange mennesker på touren.\nSchlager.de: Nærheden til dine fans er meget vigtig for dig, vil der være tid til autografer, og selfies under touren?\nBeatrice Egli: Så længe jeg er sund, vil der altid være tid til det. Det afhænger selvfølgelig af, hvor frisk jeg er. Selvfølgelig, hvis man optræder i 5 dage, skal man tage ansvaret for publikum igen den næste dag. Mit mål er at gøre det, altid i aspektet af at være frisk og spille alle shows. Det er en komplet tour kalender, og alle skal opleve min fulde energi.\nSchlager.de: Hvad synes du mest om at bruge din gage på?\nBeatrice Egli: Jeg kan godt lide at investere i showet, i scene tøj, i teknologi, i god lyd. Jeg kan lide at bruge pengene, hvor jeg tjente dem.\nSchlager.de: Lad os tale om dit nyeste projekt: Den nye dokumentar på RTL der hedder “Schlager sucht Liebe”. Det er singler fra schlagerindustrien, der søger deres store kærlighed, og du er vært for dette program. Hvordan opstod dette samarbejde?\nBeatrice Egli: Sidste gang jeg var på RTL, vandt jeg et casting show. Efter 5 år, at komme tilbage, og tage den nye opgave op, er jeg meget glad for. At være en kærlighedsambassadør, og forhåbentlig at få masser af par sammen, er et vidunderligt arbejde for mig, og jeg nyder det virkelig. Det er et format med en masse nærhed og mange forskellige tegn. Det sociale billede er som i det virkelige liv: hver generation søger kærlighed. Fra 20 til 60 år forelægges forhåbentlig med forskellige schlagersangere og schlagersangerinder. Uanset om det virker, må jeg ikke forråde, men kan sige, at sommerfuglene flyver.\nSchlager.de: Er du involveret i udvælgelsen af kandidater?\nBeatrice Egli: Sangerne foretager udvælgelsen, men jeg sætter spørgsmålstegn til hvorfor, hvordan, og hvad de gør. To kandidater er valgt til at lære hinanden at kende, og jeg er med for at fortælle, hvordan de fandt sammen, eller hvor nervøse kandidaterne er. De er så forskellige og søde på hver deres egen måde. Jeg synes, at det er dejligt, at så mange facetter af kærlighed der er vist igen, f.eks. hvordan de har klaret sig, og er klar til at gå i gang med eventyret kærlighed.\nSchlager.de: Naturligvis på grund af programmet, bliver du altid spurgt om dit eget kærlighedsliv. Har du allerede samlet nok indsigt i, hvordan din drømmeprins skulle se ud?\nBeatrice Egli: Udseende er ligegyldigt, vigtigt er humoren, et stort hjerte, spontan, kreativ – i form af at være i livet – lidenskab, for da kan han forstå, hvorfor jeg har så meget passion for mit job. Tillid, ærlighed og en mængde af eventyr, fordi jeg tror, at kærlighed skal være et eventyr.\nSchlager.de: Din nye single “Was geht ab” vil blive udgivet den 10.8.2018 og fortæller om en mulig kærlighedsoplevelse. “Hopfüber rein ins Leben” siges der. Er det et passende motto til dig?\nBeatrice Egli: Absolut, det gør jeg altid. Bare nyde øjeblikket, og gøre ting, som du synes er lidt for meget. Jeg er en, som ikke altid tænker omhyggeligt, men går ud, fester og tænker ikke på, hvad i morgen bringer.\nSchlager.de: Sangen er en rigtig Partycrasher, som skaber en smule Mallorca stemning.\nBeatrice Egli: Den passer godt til denne sommer.\nSchlager.de: Kan du forestille dig at optræde på Ballermann?\nBeatrice Egli: Dette er helt nyt. For første gang vil jeg synge ved Ballermann til 30-års jubilæet. Jeg blev spurgt, og sagde jeg bliver 30, de bliver 30, og min musik har gået op og ned der i 5 år. Så for første gang nogensinde vil jeg optræde og feste der, og spille min musik hver dag. Mit publikum fester der, og jeg besøger dem nu. Jeg har aldrig været der før og tænker: ‘Det er på tide ved 30.\nSchlager.de: For nylig har du fejret din 30 års fødselsdag. De sidste 5 år på en bølge af succes. Undrer du nogle gange, hvor længe dit “held” vil vare? Eller er du ikke bekymret for fremtiden?\nBeatrice Egli: Jeg lever i nuet og nyder det øjeblik, hvad i morgen eller om et år byder, ved jeg ikke. Derfor er jeg så glad for mit helbred, min livskvalitet og min kærlighed til livet, at jeg nyder at gøre alt. Jeg lader det komme til mig, og jeg er taknemmelig for hvad jeg har gjort og oplevet, taknemmelig for et stort publikum, og jeg håber, at troskabet forbliver her med hinanden.\nSchlager.de: Har dit forhold til dine forældre og brødre ændret sig, som følge af det ofte meget lange fravær?\nBeatrice Egli: Overhovedet ikke. Jeg er altid i kontakt med familien, om jeg er væk et stykke tid eller ej. Det er så rart at komme hjem, som om du aldrig har været væk. Jeg sætter pris på det og den lethed, de giver mig. Det føles som om ingenting er ændret, og jeg ikke var en offentlig person. Jeg nyder at være en datter eller søster, barnebarn og selvfølgelig tante for nylig. At være tante er en af mine yndlingsopgaver, når jeg kommer hjem. Mine to drenge som jeg elsker, har altid ventet og har gode spørgsmål til det. “Tante Beatrice, hvorfor var du på tv og ikke med mig?” Raphael sagde for nylig til sin mor: “Tante Beatrice savner mig”. Det er øjeblikke, når du indser, hvor rart det er at være en tante.\nSchlager.de: Og hvad med dine drømme i det musikalsk felt?\nBeatrice Egli: Min drøm er altid at kunne gøre, hvad jeg elsker. Jeg håber, at publikum deltager i ændringerne, og jeg kan give fansene en masse energi og glæde med min musik, og tage dem væk fra hverdagen for et stykke tid.\nSchlager.de: Er der flere nye projekter, som du kan fortælle fansene? Måske et anden Schlager cruise?\nBeatrice Egli: Ja, næste år er jeg tilbage på et krydstogt, men fokus er på touren lige nu, og efter det glæder jeg mig til jul.\nSchlager.de: De sociale medier spiller en stor rolle i dag. Hvilken indflydelse har det på dit daglige liv?\nBeatrice Egli: Det har ændret sig meget. Jeg finder det positivt, at jeg som kunstner kan vise mit publikum meget mere om min hverdag gennem historier eller billeder, som derefter kommenteres. Hvad er irriterende er, at mange mennesker bare er optaget af at tage billeder for at vise, hvor de er, og dermed mangler samlet kontakt. Det er derfor, jeg kan godt lide at lægge min mobiltelefon til side og nyde direkte kontakt med publikum.\nSchlager.de: Mange kunstnere er involveret i sociale projekter. Er du involveret i en god sag?\nBeatrice Egli: Ja, jeg støtter “Insieme”, hvor handicappede børn og deres forældre er hjulpet. Mange besøger mig på koncerter, så jeg har kontakt med dem. I fem år er alt udbytte fra konkurrencer og auktioner gået til “Insieme”.\nKære Beatrice, tak for den hyggelige samtale. Vi ønsker dig held og lykke til touren og det nye tv-format og fortsætter med at have god tider.\nTidligere artikelRørende fan-nærhed ved scenekanten\nNæste artikel„Der Schlagerbulli – Heimat on Tour“ med Maximilian Arland\nBeatrice Egli er klar til sin store Tour


Sid Meier's Civilization Revolution - Anmeldelse | Snyd.dk Spilanmeldelser\nDu er her: Spilanmeldelser » Anmeldelser » Strategi » TBS » Sid Meier's Civilization Revolution - Anmeldelse\nSpil Anmeldt: Sid Meier’s Civilization Revolution\nAnmelderens Karakter: 3 / 10\nUdgiver: Firaxis Games\nPlatform: PS3 / Xbox360 / DS / WII\nGenre: Historisk Turn Based Strategy (TBS)\nSnydekoder Sid Meier’s Civilization Revolution – PS3\nHavde længe overvejet om jeg skulle give Civilization Revolution til Playstation 3 en chance og fik det nu med posten tirsdag.\nHar spillet Civilization serien siden deres første udgave og har været ret vild med denne type af turn based strategy.\nSom i de andre udgaver af dette spil gælder det om at udforske land, lave byer, opbygge dine byer mens du kæmper mod andre (NPC) om at blive den stærkeste.\nMan skal sørge for at udvikle sig teknologisk og skabe alliancer med de andre racer i spillet – for til sidst at dominerer dem alle på forskellig vis (Vind en økonomisk sejr / Vind ved at bygge det første rumskib / Vind ved at besejre de andre racer / Vind ved at skabe global fred på jorden)\nHar nu gennemført spillet på forskellige sværhedsgrader og forskellige gametypes.\nMen uha hvor Civilization Revolution skuffer mig. Der er intet nyt at finde i dette spil for mig – faktisk er der blevet pillet en hel del ud i forhold til Civilization IV til PC. Spillet bliver utrolig ensformigt med det samme og du har næsten ingen muligheder med dine forskellige tropper eller byer.\nDesuden er hele bygge strukturen i spillet dårligt lavet/balanceret så man ender i alle end-games med bare at skulle trykke Cirkel 10.000 gange for at få en tur overstået.\nSpillet oser faktisk af dårlige ting – bla. virker multiplayer delen noget tamt, ingen mulighed for kommunikation med andre spillere og spillene bliver som regel ret korte, men stadig langtrukne tidsmæssigt.\nSingle player + custom maps er håbløst. Man kan ikke få lov at vælge hvilket type land man vil kæmpe på, men smides blot ned på en lille plet et sted – hvor der i samtlige spil mest af alt er vand.\nI Civ IV kan man i det mindste bestemme hvilket type land/størrelse/temperatur mv. man vil kæmpe i.\nHar brugt en 10+ timer på spillet og nu bliver det pakket væk igen – langt væk.\nDette er i mine øjne et meget svagt forsøg på at lave et fedt strategispil om til et konsol spil – nogle spil har det altså bare bedst på PC med mus/keyboard styring..\nDe eneste som kan få glæde af dette spi, må være dem der slet ikke kender Civilization serien – Denne udgave kan være en god måde at komme ind i Sid Meiers univers – og derfra kan man så gå til de ældre udgaver på PC hvor detaljegraden er meget højere.\nMinecraft – Anmeldelse\nMedal of Honor 2010 – Anmeldelse\nDel med dine venner » Gemt under: TBS


Museum Lolland-Falster | Aftryk af forfædrene\nAftryk af forfædrene\nEt uventet fund\nAftryk af forfædrene på Lolland\nLerskiven med bidemærkerne.\nNår vi arkæologer graver, ønsker vi med nye undersøgelser at komme endnu et skridt tættere på oldtidens mennesker. Dette sker bl.a. gennem de efterladenskaber, som bliver fundet på de enkelte udgravninger: Efterladenskaber, der muligvis afspejler forfædrenes levevilkår eller de aktiviteter, de måtte have haft på det pågældende sted.\nI forbindelse med Femern projektet er der blevet gravet ved Strandholm, og her er vi kommet lidt tættere på oldtidens mennesker end forventet. Under udgravningen blev der nemlig fundet keramik af særlig interesse fra neolitikum, også kaldet bondestenalderen.\nHovedparten af skårene kom som forventet fra kar, men derudover fandtes tre lerskiver. To af disse havde interessante dekorationer med spor af lollikkernes neolitiske forfædre. Udsmykninger er ikke så usædvanlige fra bondestenalder, hvor man til at lave aftryk i leret har anvendt forskellige objekter fra naturen, så som muslingskaller, pinde, snore og mange andre ting. Men i dette tilfælde er aftrykkene ganske særlige.\nAlle lerskiverne var i fragmenterede stykker af forskellig størrelse, men trods dette har det været muligt danne sig et billede af deres form. På den ene af skiverne havde man placeret et tydeligt aftryk af en tommelfinger i midten af skiven. Ud fra aftrykkets længde (2,5 cm) må det have tilhørt, hvad der svarer til en fuldvoksen kvinde eller en mand. Tommelfingerens aftryk er formodentlig ikke en tilfældighed, men har skullet symbolisere solen. Soldekorationer er velkendte fra andre lerskiver fundet i Danmark. For yderligere at få dekorationen til at relatere til solen har man rundt om aftrykket stukket huller med en pind for at illustrere solens stråler.\nHer ses tommelfingeraftrykket, dog er lerskiven meget fragmenteret.\nDet er tankevækkende at kunne genkende tommelfingeren i aftrykket og derved komme lidt tættere på de mennesker, som har levet på Lolland - en nærmest magisk følelse af at komme tættere på forfædrene. Det er ikke usædvanligt at finde menneskelige aftryk fra neolitikum på keramikken. En velkendt dekoration, som oftest sidder under karrets rand, er indtryk eller mønstre efter fingernegle.\nDatering af lerskiven ligger omkring MN III (mellem neolitikum fase 3, 3.000 f.Kr.). For at datere lerskiverne ser man på tykkelsen af skiven, dens farve samt magringen (indhold af f.eks. iblandet sand og små sten) af leret, og om det er fint eller groft.\nDen anden lerskive, som var bedre bevaret, er udsmykket langs kanten af skiven med tandmærker. Størrelsen af tandsættet taget i betragtning stammer mønsteret fra kæbepartiet af et barn med mælketænder. Det overraskende ved denne dekoration er, at udsmykningen kun ses på den ene side af skiven. Det er ikke usædvanligt at finde dette motiv fra neolitikum, men ved tilsvarende fund ses dekorationen på begge sider af skiven, hvilket tyder på, at man har haft et barn til at bide ned i lerskiven.\nAftegningen af lerskiven med tandsættet. Begge sider er tegnet, hvorfor det fremgår, at der kun er bidemærker på den ene side.\nMen ved denne lerskive fra Strandholm kan aftrykket på kun den ene side måske tyde på, at man under udførelsen af skiven har haft kæbepartiet af et afdødt barn i hånden. Det kan måske virke lidt morbidt for os moderne mennesker, men det har muligvis været en måde at respektere sine afdøde på i neolitikum.\nDatering af denne lerskive er lidt senere end den første, idet den ligger omkring MN V (mellem neolitikum fase 5, 2.900 f.Kr.).\nMuseum Lolland-Falster arbejder i øjeblikket (sommeren 2014) på at få denne lerskive undersøgt nærmere på Odontologisk afdeling på Københavns Universitet for at se, hvad bidemærkerne kan fortælle.\nLerskiver bliver fundet rundt om i hele Danmark, men mest kendt fra MN (mellem neolitkum).\nLerskivernes funktion er ikke præcist defineret. I tidligere litteratur benævnes de som bageplader, da man ud fra madrester antog, at der blev bagt brød på dem.\nAndre tidligere arkæologer opfattede dem som låg til kar, og de mente, at hullerne havde funktion som sikkerhedsventiler, så dampen kunne slippe ud under madlavning. I dag benyttes benævnelsen lerskive, da det er en mere bred betegnelse.


Opskrifter til hverdagen | Se mere her på Helsebixen.dk |\nGratinerede tortillas med kylling og grøntsager\nEn nem og hurtig ret til en travl hverdag. Fyldet kan varieres i det uendelige; brug f.eks. de grøntsager du alligevel har liggende eller udskift kyllingen med hakket oksekød. Kan f.eks. serveres med en let salat eller guacamole. Ingredienser 300…\nAt lave hjemmelavet mayonnaise er ikke så avanceret som det måske lyder og det smager bare bedre end købe-versionen. Her er mit bud på en lækker mayonnaise med et strejf af bearnaise, som fungere perfekt som tilbehør til aftensmaden. Ingredienser…\nCrispy fuldkorns couscous salat\n12/04 - 2014\nEr du løbet tør for ideér til nye salater? Så prøv en omgang fuldkorns couscous salat, der både smager godt samt er dejligt mættende. Hvis du ikke har prøvet couscous før og ikke er helt sikker på, hvad det er,…\nAftensmad, Generelt, Glutenfri, Kødløse, Salater, Special, Tilbehør\nVirkelig velsmagende linsesalat enten som tilbehør til fx fisk eller som hovedret en kødfri dag. Opskrift udarbejdet af kostvejleder Heidi Kronvold, www.foodfix.dk Ingredienser 1 rødløg i små tern 2 fed hvidløg finthakket 2 håndfulde bredbladet persille grofthakket 2 tomater i…\nSpicy Linse Deller\nAftensmad, Glutenfri, Kødløse, Special\nHvis du har lyst til lidt inspiration til aftensmaden en kødfri dag - eller til et billigt indslag i den ellers så kedelige madpakke, så kan jeg anbefale dig at prøve disse lækre, krydrede linsedeller. Jeg har lavet dem, mens…\nKyllingelår og grøntssagsfritter med ramsløg\nAftensmad, Generelt, Glutenfri, Kylling, LCHF, Paleo, Special, Tilbehør\nLige nu er det sæson for ramsløg. Hvis du er så heldig at bo i nærheden af Århus, så tag ud i Risskov - her bugner det med ramsløg. Smagen minder om en mellemting mellem purløg og hvidløg. Opskrift udarbejdet…\nAftensmad, Dessert & Snacks, Generelt, Glutenfri, Kødløse, Special, Tilbehør\nJeg eksperimenterer lidt med vegetariske retter/anderledes tilbehør og blev for noget tid siden inspireret af en opskrift i TV-programmet "River Cottage". De lavede en masse vegetariske retter - bl.a. cauliflower fritters (fritterede blomkål). Jeg har ikke kunnet finde deres opskrift,…\nLækker grov tærte med broccoli og kylling\n08/04 - 2014\nTærter kan laves på mange måder og vi har alle vores favoritter. Hvis du ønsker et sundere alternativ til din ynglings tærte, er det en god ide at starte med dejen. I stedet for kun at bruge hvedemel kan du blande…\n20/02 - 2014\nAftensmad, Glutenfri, Special, Top 10\nEt sundt alternativ til den usunde pizza. Bedre samvittighed - bedre for din sundhed. Velbekomme! Ingredienser 1 blomkålshoved (ca. 400 g) 2 æg 150 g. revet mozzarella (brug resten til fyld) 2 spsk. fiberhusk 1 spsk oregano Salt og peber…\nHer får du over 150 opskrifter på forskellige ting, der kan hjælpe dig med at få inspiration i hver dagen til nye retter.\nOpskrifterne er vidt forskellige. Dog er alle opskrifter på Helsebixen.dk udset med et sundhedsmæssigt blik.\nDet vil sige at opskrifterne er enten nye sunde retter eller så er det sunde alternativer til de retter du plejer at kende.\nDe alternative ting i opskrifterne er typisk ofte bare at der er fjernet nogle ting fra den oprindelige opskrift og blevet tilføjet noget der kan erstatte det tidligere indhold.\nOpskrifter til inspiration\nHelsebixen.dks magasin er bygget til at kunne give dig inspiration i hverdagene og weekenderne til at lave noget anderledes mad. Med det store udvalg af opskrifter, har du rig mulighed for at finde noget der falder i din interesse.\nOpskrifterne er nemme at anvende og lave, og det er alt lige fra dip til din aftensmad, til LCHF retter og glutenfri retter til dig som er allergiker.


Il Giardinetto - Villa i Campiglia d'Orcia i Toscana\nDette smukke gamle bondehus ligger højt i landskabet med enestående udsigt til alle sider over de sydtoscanske bakker. Her er kun få kilometer til den berømte renæssanceby Pienza og til vinbyen Montalcino. Ved huset er der parkeringsplads og have samt grill. Børnene kan lege med vand i det opstammede svømmebassin som findes i haven.\nDette smukke gamle bondehus ligger højt i landskabet med enestående udsigt til alle sider over de sydtoscanske bakker. Her er fredfyldt og kun den larm, man selv laver, men samtidig er der kun få kilometer til den berømte renæssanceby Pienza, der med sine maleriske gyder og bygninger har lagt baggrund til mangen en film. Her er heller ikke langt til vinbyen Montalcino, men på trods af alle disse seværdigheder i nærheden, så hører Val d’Orcia til de mindre besøgte områder i Toscana.\nHuset er i dag opdelt i to lejligheder, begge med indgang i stueetagen, møblerede i rustik stil. Køkkenerne er af god standard, og indretningen har et charmerende personligt præg. Begge lejligheder har privat område udendørs med havebord og –stole, fjernsyn, opvaskemaskine, vaskemaskine og pejs. Til brug for begge lejligheder er en stenovn til brænde. I haven findes et opstammet svømmebassin på ca. 4 meter i diameter, hvis lave dybde gør det særlig egnet til børn.\n- Fiordaliso (65 m²) ligger i stueetagen og består af stue med pejs og gedigent åbent køkken, soveværelse med dobbeltseng, soveværelse med to enkeltsenge (der kan forenes til dobbeltseng) og badeværelse/toilet.\n- Girasole (115 m²) ligger i to plan. I stueetagen finder man en meget stor stue med pejs og godt åbent køkken, soveværelse med dobbeltseng og badeværelse/toilet. På første sal findes soveværelse med dobbeltseng og egen terrasse med udsigt, soveværelse med to enkeltsenge (der kan forenes til dobbeltseng) og badeværelse/toilet.\nLæs mere om Il Giardinetto\nVed huset er der parkeringsplads og have samt grill.\nAfstande: Gallina 3 km, Campiglia d'Orcia 9 km, Pienza 15 km og Siena 60 km.


Frivillige løser problemer med faldefærdige huse\nKL’s forslag om en større sanerings- og renoveringspulje underbygges af erfaringer fra Viborg Kommune, hvor ihærdige ildsjæle i to landsbyer har skabt levende byrum på nedrivningsgrunde.\nFaldefærdige huse i små landsbysamfund kan blive vendt til noget positivt, når stærke borgerkræfter træder til og gør noget for at løse problemerne.\nDet viser to eksempler fra Viborg Kommune. I begge tilfælde gik lokale ildsjæle i gang og med hjælp fra kommunen, fra fonde og fra lokale indsamlinger lykkedes det at forvandle grunde med forfaldne bygninger til et attraktivt torv og en rekreativ bypark.\n”Der blev ydet et benhårdt arbejde lokalt. Men anstrengelserne er blevet belønnet. En lille flække som Kjeldbjerg er kommet på landkortet, hvad der kan have en effekt på evnen til at tiltrække nye borgere,” siger projektleder i Viborg Kommune, Benny Christensen.\nNedrivningsgrund forvandlet til torv\nDet ene af de to eksempler er fra Kjeldbjerg, en landsby med omkring 300 indbyggere i den vestlige del af Viborg Kommune.\nI 2010 gik en gruppe af ildsjæle i gang med at undersøge mulighederne for at få fjernet en tidligere købmandsbutik, som lå lige midt i byen og forfaldt.\nViborg Kommune købte købmandsbutikken, sørgede for nedrivning og overdrog grunden på lejebasis til Kjeldbjerg Borgerforening. Projektet blev gennemført på frivillig basis, tegninger og beregninger samt alt andet arbejde blev udført af frivillige fra lokalområdet. Finansieringen blev gennemført med hjælp af byfornyelsespuljen, LAG, den grønne ordning, samt ved indsamling af cirka 120.000 kroner fra byens borgere, lokale forretningsdrivende og fra nabobyerne.\nFra tegnebræt til færdigt resultat brugte de frivillige ildsjæle cirka 3.500 arbejdstimer. Ud af disse anstrengelser er skabt et unikt torv, som med et iøjnefaldende monument er med til at synliggøre og forskønne landsbyen. Men det er også blevet et sted, som kan bruges af borgerne i alle aldre som mødested, legeplads og hyggehjørne.\nRekreativ bypark i Hvam\nDet andet eksempel er fra landsbyen Hvam i den nordlige del af Viborg Kommune. Der lå et af Låsby Svendsens huse, som var i fare for at styrte sammen. Borgerforeningen rettede henvendelse til Viborg Kommune, som herefter købte huset via den daværende nedrivningspulje og lod det rive ned. Brugsret, vedligehold og drift af grund blev overdraget til Borgerforeningen. I dag er grunden blevet til en rekreativ bypark til glæde for alle.\nViborg Kommune er netop nu i gang med en kampagne ”Pulje til landsbyfornyelse”, der skal gøre ejere af lignende huse opmærksom på, at de kan søge om økonomisk støtte til at rive husene ned eller renovere dem.\nPenge til at skabe gode byrum\nBenny Christensen siger, at den beløbsramme, som Viborg Kommune i øjeblikket har i puljen til Landsbyfornyelse, er passende. Han kan dog godt se pointen med, at kommunen fremover får midler til at skabe gode byrum efter nedrivningerne, så de lokale kræfter slipper for at skulle gøre det store arbejde med at sikre privat finansiering via blandt andet fonde og lokale indsamlinger.\n”Jo mere vi spytter i kassen til lokale initiativer, jo bedre. Det er prisværdigt, at de gør et stort fysisk arbejde med at skabe rekreative byrum. Vores erfaring er, at når ildsjæle træder til og tager teten, så sker der noget,” siger Benny Christensen.\nPå baggrund af, at der bliver flere og flere tomme huse på landet, foreslår KL, at der etableres en sanerings- og renoveringspulje på tre-fire milliarder kroner, der løber over fx fem til seks år. Puljen skal bruges på at imødegå det grundlæggende behov for oprydning. Desuden skal der være midler til at skabe gode byrum efter nedrivningerne.


Trincomalee Hotell: Bestill et billig hotell i Trincomalee, Sri Lanka\nBillige Trincomalee hoteller, Sri Lanka\nSe alle Hoteller i Trincomalee\nTrincomalee er en ud af mere end 3500 locationer verden over for budgetrejsende på HostelBookers. Se ovenstående liste for informationer om alle vores billige hoteller I Trincomalee og bestil Trincomalee hoteller uden bestillingsgebyr!\nSøger du et billigt hotel i Trincomalee? Vælg ud fra nedenstående liste eller brug søgemaskinen til venstre. Vi garanterer, at du finder de laveste priser! Klik på kortet for at se alle vores billige hoteller i Trincomalee. Alternativt kan du se nærmere på vores side med Trincomalee hostels for endnu flere gode tilbud.


Transsylvaniens perler, Rumænien\nRumænien - Riis Rejser\nArad - en indgang til Rumænien\nVi brugte et par dage gennem Tyskland og Tjekkiet - med overnatning på det udmærkede Hotel Vladimir i Usti nad Labem (en ganske uinteressant og beskidt by, der ikke skal ofres mange linier på). Gennem Ungarn til Budapest, hvor det lækre Hotel Ibis, ca. 3,5 km fra centrum, blev vores andet overnatningssted. Hen på eftermiddagen på 3. dagen ankom vi til Arad, en af de større byer på indfaldsvejen til Rumænien og blev indkvarteret på det meget flotte Hotel Continental Forum, hvor vi mødte vores lokale guide, som sammen med rejselederen, tog os med på en lille byvandring.\nFloden Mures har siden 1200-tallet været byens livsnerve, hvorfor byens citadel også ligger centralt, hvor floden bugter sig gennem byen. Efter en længere introduktion, hvor der skulle oversættes fra dansk til engelsk, spadserede vi forbi Kulturpaladset og frem til måske byens smukkeste renæssancebygning - Rådhuset fra 1876. Det kridhvide rådhus kastede det skarpe sollys tilbage i øjnene på os, mens vi gik over pladsen og betragtede den hesteskoformede bygning og det 54 meter høje klokketårn.\nVi passerede Det Nye Teater - en anden flot bygning - for senere at besøge Den rumænsk-ortodokse barok-kirke Johannes Døberens Fødsels-Kirke, fra 1865. Det var en helt anden oplevelse at træde ind i denne kirke, hvor vi fik forklaret betydningen af facaden foran alteret med de tre døre, hvor den højre dør viser den helgen, som har givet navn til kirken. Meget smukke mosaik-billeder pryder kirken. Således beriget spadsere vi tilbage mod vores hotel og kunne undervejs iagttage lidt af byens dagligliv med gamle koner, som hentede vand ved den kommunale vandpost samt de unge moderne piger, der lige var kommet fra deres trim i svømmehallen. Allerede på dette tidspunkt fornemmede vi Rumæniens kontraster.\nNæste dags højdepunkt blev Corvin-slottet i Hunedoara, men på vejen derhen drejede bussen ind ved valfartskirken Maria Radna Kirke lidt før byen Lipova. Denne ungarnsk-katolske kirke var oprindeligt en valfartskirke til Frans af Assisis fra 1200-tallet, men ombygget i 1800-tallet. Kirken er ganske smuk med mange fresker ikke mindst øverst under kuplen, men udvendigt trænger kirken til "en kærlig hånd". Her lå tidligere et franciskanerkloster, men i 1962 blev de tilbageværende 180 munke deporteret af russerne, hvorefter bygningerne desværre gik i forfald.\nVi forsatte gennem land og by og fik et udmærket indtryk af, hvorledes befolkningen i de større byer er "stuvet sammen" i kedeligt betonbyggeri, mens vi undervejs hørte om de ændringer, der er sket i landet siden diktator Ceausescu blev styrtet i december 1989. Før revolutionen under det kommunistiske regime havde alle arbejde og penge - men ingen varer at købe. Produktionen var stor og kvantitet kom før kvalitet. Det opdagede man efter 1989, hvor man ikke længere kunne eksportere de dårligt fremstillede produkter, og den ene fabrik efter den anden lukkede og titusinder blev pludselig arbejdsløse.\nI dag står tomme, rustne bygninger med smadrede vinduer som spøgelsesfabrikker rundt omkring - både i by og på landet. Mange er fortsat arbejdsløse og folk har ingen penge, men vareudbuddet i forretningerne har aldrig været større! Netop i Hunedoara så vi, hvorledes den tidligere store jernindustris bygninger står tomme og forfaldne.\nMen da vi vendte blikket den anden vej, så vi det imponerende Corvin-slot rejse sig på toppen af en klippe. Måske er det i virkeligheden mere en fæstning end et slot, for adgangen til stedet sker op ad bakken og over en hængebro og ind under tykke borgmure. Slottet er fra 1400-tallet og grundlagt af den ungarske konge Johannes de Hunyad (Janos Hunyad) - en onkel til Grev Dracula, som vi senere skulle høre meget mere om - og senere overtaget af efterfølgende fyrster, som har ombygget og udvidet slottet flere gange gennem århundrederne, hvorfor mange forskellige byggestilarter ses på slottet - både renæssance, gotik og barok. Vi gik rundt på slottet og så de mange høje tårne, spidse spir og vældige riddersale og ikke mindst brønden, hvor en tyrkisk inskription ses: "Du har brønden, men du har intet hjerte". Det var tyrkiske fanger/slaver, der blev sat til at bygge slottet!\nVores busrejse fortsatte ud på landet, hvor landsbrugsarealerne nu er blevet givet tilbage til de oprindelige jordejere - eller deres efterfølgere - efter at regimet tidligere nationaliserede al jord (konfiskerede privat ejendom). Men jorden ligger uopdyrket hen på store strækninger. De fattige jordbesiddere har ingen midler - og har svært ved at låne penge - til igen at starte landbrugsproduktionen.\nIkke langt fra en typisk rumænsk landsby Sibiel, hvor tiden syntes fuldstændigt at være gået i stå, skiftede vi transportmiddel og blev de sidste ca. 2 km transporteret med hestevogn gennem marklandskabet og ind til byen. Her besøgte vi først museet med landets største og fineste samling af glasikoner - dvs. malerier på glas - mange i naivistisk stil skabt af såvel gejstlige som af almindelige bønder. Museet startede ved at kirkens præst i begyndelsen af 1960’erne iværksatte indsamlingen af glasikonerne, hvoraf de ældste er fra 1700-tallet. Flere af motiverne er ganske genkendelige f.eks. "Den Sidste Nadver".\nUden for kirken mødte vi Regina - en af landsbyens kvinder - som førte os gennem landsbyen frem til sit hus. Tag ikke fejl af hvorledes et hus ser ud udvendigt, for indvendigt kan det være meget anderledes. Her i Reginas private hus var der dækket op til os, og med indtagelse af rigeligt tuica - den rumænske blommesnaps - som ikke alle fik lige let i den rigtige hals, steg stemningen hurtigt. Den efterfølgende dejlige og velsmagende rumænske middag og med vin ad libitum blev nydt, mens regnen silede ned med tordenbulder og lynnedslag udenfor. Senere sprang vi mellem dråberne frem til bussen, der kørte os til vores næste overnatningssted Hotel Continental Forum i byen Sibiu. Hotellet var fremragende med gennemførte blågrå farver på værelserne og her skulle vi bo de næste to nætter.\nTranssylvanien har været beboet længe før vores tidsregning, men lad og begynde med romerne, som i århundrederne omkring Kristi fødsel gjorde området til en romersk provins - Dacia - bla. pga. det frugtbare land og fordi her fandtes guld, men også fordi landet lå på den vigtige handelsvej til Centralasien. Store dele af befolkningen blev latiniseret. Efter sigende blev Dacia gennem tiderne til Romanium - deraf landets navn.\nDe oprindelige rumænere - hvis man kan bruge den betegnelse - var folket i bla. Valakiet og Dobrogea ved Sortehavet i hhv. den sydlige og østlige del af det nuværende land. De forskellige fyrstendømmer lå i konstant indbyrdes krig og med landene omkring sig bla. ungarerne, som i 1100-tallet hentede saksere (tyskere) til landet for at kunne forsvare sig mod tatarerne og senere tyrkerne.\nRundt omkring i Transsylvanien - der betyder "Landet hinsides skovene" - skød befæstede middelalderbyer op. Befæstningen bestod af indtil flere ringmure omkring de enkelte byer og enkelte betydningsfulde kirker, der som regel blev bygget på et højdedrag. Også Sibiu er en af syv oprindelige saksisk middelalderby (Siebenbürgen) med det tyske navn Hermannstadt, og på formiddagens guidede byvandring besøgte vi Den rumænsk-ortodokse katedral Mitropolia, bygget mellem 1902 og 1906 og kom ind i denne rigt dekorerede katedral, netop som en mindre messe var i gang. Med ophøjet ro overværede vi den rituelle ceremoni for de dødes sjæle, så disse kommer rigtigt på den anden side af "floden".\nVi spadserede over Løgnerens Bro - også kaldt Jernbroen. Når man stod på broen ville den styrte sammen, hvis man ikke talte sandt - møntet på datidens store købmænd. Men broen holdt, selv da diktatoren Ceausescu fra broen løj over for sit underkuede folk. Herfra kunne vi se en stork med unger på et af de nærliggende huse - midt i centrum! Det hedder sig her, at hvis man fjerner en storkerede, vil storken komme tilbage med en gren med ild i og smide den på taget! Måske er det derfor, at vi på vores busrejse gennem Rumænien har set et utal af storke i deres reder passe deres halvstore storkeunger!\nOgså byens ældste apotekervirksomhed nævnt første gang i 1494 blev aflagt et besøg. Her var alt fra kemikalier over naturmedicin til datidens grumme operationsinstrumenter. Det ligger på en af byens tre store pladser Piata Mica, som er omgivet af en række smukke bygninger. Herfra gik turen videre til Den Evangeliske Katedral bygget over flere hundrede år mellem 1300 og 1520. Det, der gjorde størst indtryk her, var nok den kæmpemæssige freske med korsfæstelsen, som ses på korets nordlige væg. Jesus genfindes ikke færre end syv gange på billedet.\nPiata Mara - endnu en perle\nHerefter gik turen til byens største og smukkeste plads Piata Mara. De der ønskede at fortsætte på en guidet tur på kunstmuseet i Brukenthalers Palads gik der, vi andre fortsatte gennem byen på egen hånd. Hele pladsen emmer af 1700- og 1800-tallets habsburgske byggerier med beboelseshuse, paladser og palæer. Byens gule barokrådhus er måske byens smukkeste, men også Brukenthals Palads til venstre herfor er betagende. Til højre for rådhuset ligger Den Rumænsk-Katolske Kirke. Ligegyldigt hvor blikket vender hen, ses smukke pastelfarvede bygninger med de karakteristiske "øjne" i tagkonstruktionerne ligge side ved side.\nFrokost klarede vi selv på en af pladsens restauranter La Turn, der ligger lige under klokketårnet. Stedet kan anbefales. Senere gik vi ned i den lavere liggende "håndværkerbydel" og så de mange gamle 1600 og 1700-tals huse, hvoraf de fleste trænger til en renovering. Også byens gamle bymur - det af den som er tilbage med de enkelte håndværkerlags tårne - blev besøgt. Sibiu var "Europæisk kulturby i 2007".\nPå feriens fortsatte bustur langs De Transsylvanske Alper - den sydlige del af Karpaterbjergene - havde vi et formiddagsstop i byen Fagaras tæt på den gamle bymur med voldgrav, og som vanlig stod bussens chauffør prat med kaffe, te eller chokolade med diverse tilbehør og småkager.\nNæste større stop blev Bran-slottet, men inden vi besøgte dette var der reserveret borde i Restaurant Popasul Reginei, hvor der på forhånd var bestilt frokost, så alt var klart ved ankomsten. Serveringen var da også rimelig hurtig, men portionernes størrelse skuffede fælt, og da prisen for det fremsatte brød var forskellig afhængig af hvem der skulle betale, må stedet anses for uegnet som frokoststed.\nI Skotland har man søslangen Nessie i Loch Ness, der trækker turister, og her i Rumænien har man Dracula. Greven har dog aldrig boet på dette slot - men det trækker turister til, og efter at have passeret de mange souvenirboder, som altid findes sådanne steder, begav vi os opad mod slottet. Her var mange trapper både før slottet nås og inde i selve slottet, hvor vi så, hvorledes stedets beboere havde indrettet sig. Det var bla. den populære rumænske Dronning Maria gift med Prins Ferdinand, der benyttede stedet som ferieresidens og hendes møbler, tæpper etc. står næsten urørte som dengang i 1920’erne.\nBrasov - et perfekt turistmål\nInden da gjorde vi holdt i udkanten af byen i Schei-kvarteret ved Sankt Nocolas-kirken - den første ortodokse kirke i Transsylvanien opført mellem 1494 og 1564. Kirken har usædvanligt mange tårne og spir og har udvendige fresker på kirkens mure. Men det mest interessante er, at her ligger også Rumæniens ældste skole med landets ældste bøger helt tilbage fra 1100-tallet. Disse bøger var naturligvis håndskrevne. Professor Olzean viste os rundt i den enestående samling, hvor der også står en simpel trykkemaskine, inden vi kom på de 200 år gamle skolebænke og der blev læst højt for os. Hvad vidste man - og hvad skrev man om Danmark i 1500-tallet? Nok så interessant.\nEftermiddagen brugte vi for os selv til at se lidt nærmere på selve byen, som vi kun kan betegne som et perfekt turistmål. Byparken - Parcul Central - med flotte blomsterbede og skyggefulde træer, hvor under byens mænd fordriver tiden med at spille skak eller domino. Hvor er kvinderne?\nForan posthuset - indrettet i et prægtigt palads - står den romerske hundulv, hvor Romulus og Remus dier - Roms grundlæggere iflg. myten. Skulpturen er en gave fra den italienske fascist Mussolini, som forærede 12 byer i Transsylvanien en sådan skulptur til minde om den tidligere romerske tilstedeværelse og fordi Italien og Rumænien i starten af 2. verdenskrig var allierede. Senere skiftede rumænerne side og kæmpede mod nazismen og fasismen.\nBrasov har også en svævebane, der kan bringe én op over skoven til en imponerende udsigt ud over byen. Men det nåede vi ikke. Vi blev i øvrigt frarådet at spadsere ned fra bjerget gennem skoven, da der er set bjørne i skovene omkring byen! Efter denne lille sightseeing på egen hånd var det fortjent at slappe af med et glas godt rumænsk øl på en af gågadens fortovscaféer. Prøv Silva dark beer, en fyldig øl, der skal nydes langsomt og solo - og ikke sammen med mad.\nFriluftsmuseet Satului i Bukarest\nDagens udflugt til Rumæniens hovedstad Bukarest blev en lang, men flot dag gennem Karpaterne, denne 1500 km lange hesteskoformede bjergkæde, der løber på tværs af Central- og Østeuropa og næsten omkranser Transsylvanien. Vi kørte gennem skov og over bjergpas og ind i regionen Valakiet. Vi brugte et par timer på frilandsmuseet Satului, hvor man på et stort rekreativt område siden 1930’erne har samlet den gamle rumænske bondekultur i form af originale bygninger og inventar fra de fleste egne af Rumænien og genopført dem. Her er husmandssteder, gårde, møller og sågar et par trækirker fra 1700-tallet.\nSkulle gamle bygninger blive for kedelige at bruge tid på, var der sørget for forskellige folklore-arrangementer med både spillemænd, sangere og rumænske folkedansere - alle, både børn og voksne i forskellige folkedragter.\nDiktator, folkeforfører, bedrager og morder er blot nogle af de betegnelser der kan hæftes på landets leder gennem mere end 30 år Nicolae Ceausescu. Hans stikkervirksomhed, hemmelige politi og militær holdt folket i et jerngreb og udsultede landet - delvist til egen fordel. Han havde bla. en ide om at bygge verdens største palads for folket inspireret af kinesisk byggeri - Folkets Palads. Ikke til eget brug, men for at kunne imponere andre statsmænd, når de kom på besøg i Rumænien. Hele 40 procent af statens budget blev gennem årene 1984 til 1994 brugt på at bygge denne absurde bygning, hvilket bla. gik ud over socialvæsenet (hvem husker ikke de frygtelige billeder af misrøgtede invaliderede børn fra børneinstitutionerne?). Det gik ud over vedligeholdelse af bygninger, skoler og veje etc. etc.\nDa planen om bygning af dette propagandaprojekt var udtænkt, blev hele bykvarterer i Bukarest tvangsforflyttet (op mod 40.000 mennesker) og fine huse, gamle kirker og andet "der stod i vejen" blev ryddet. Det var ikke alene pladsen til selve Paladset, der var brug for, men også til andre ekstravagante regeringsbygninger og pralende boulevarder som f.eks. den 10 km lange og 120 meter brede "Boulevarden til Socialismens Sejr".\nDet var på den baggrund at vi spændte skulle besøge verdens næststørste bygning (efter Pentagon i USA) det nuværende Parlament. For at få adgang skulle vi kunne identificere os og aflevere pas, kørekort eller lignende, inden vi skulle gennem en security kontrol (som i en lufthavn) før vi kom på en guidet tur i Parlamentet. Fotografering inde i bygningen var ikke tilladt.\nDet er en enestående bygning på i alt 365.000 m2 med flere hundrede meter lange korridorer, store sale til partierne, regeringen og udvalg. 1.000 værelser hvoraf det største er på 2.200 m2 prydet med prismelysekroner på op til 5 tons! Og døre i udskåret egetræ. Marmorsøjler med kapitæler og fine tæpper mange steder. Væggene er dekoreret med gigantiske malerier, og en indvendig kolossal trappe leder op gennem de 14 etager. Opvarmning og el-forbrug alene beløber sig til 25 mio. danske kroner - om året!\nI alt var der tilknyttet 700 arkitekter og 20.000 håndværkere, og der blev arbejdet 24 timer i døgnet gennem 10 år! På vores ca. 2 timer lange guidede rundvisning så vi ca. fem procent af Parlamentet. Den menige rumæner bryder sig (heller) ikke om byggeriets udseende - også fordi mange blev berørt af det - og så er det slet ikke rumænernes attitude "at vise sig frem".\nFin vildtmiddag i Brasov\nTilbage i Brasov spiste vi denne aften middag på jagtrestauranten Casa Padurarului uden for bymuren oppe i skovkanten. Stedet var hyggeligt med mange udstoppede dyr og maden fantastisk god. Stedet kan anbefales.\nDen befæstede kirke i Biertan\nBusturen denne morgen indledtes igen med et par sange fra Riis Rejsers lille, blå sangbog, alt mens vi kørte gennem et bølgende kulturlandskab med køer og får, afgrøder som ris og majs, humle, korn samt hø sat til tørre på pæle. Mange af husene på landet har endnu egen brønd - for vandet fra undergrunden er nu en gang bedre end det kommunale vand tilsat diverse kemikalier!\nI Biertan besøgte vi den befæstede Mariakirke bygget mellem 1490 og 1524 og som i 1993 blev medtaget på UNESCO’s liste over verdens kulturarv. Her er ikke mindre end tre ringmure med tårne omkring kirken, der i begyndelsen naturligvis var katolsk, men som i midten af 1500-tallet blev luthersk og hovedsæde for de tyske evangelister frem til 1800-tallet. I den højtliggende kirke kunne beboerne i landsbyen søge beskyttelse under uroligheder. I et særligt lille hus bag kirken - der nærmest kan betragtes som et lille fængsel - blev de, der ønskede skilsmisse sat på prøve. Mand og kone blev lukket inde og måtte ikke sige nej! Med sig havde de et eksemplar af hver ting - 1 kniv, 1 tallerken, 1 stol, 1 bord, 1 seng osv. Kunne de efter 14 dages ophold i denne "celle" fortsat ikke forliges, kunne skilsmisse bevilges. Måske noget for vore tiders mange skilsmissekandidater?\nSighisoara, en befæstet middelalderby\n- Vilkommen og godda’, Sighisoara byter jer vilkommen. Hav gut dag. Foto fri. Myket tack, lød fra en lille velkomstkomité, da vi trådte ind under byporten til denne uspolerede middelalderby og havde oplyst, hvilket land vi kom fra. Det var en skønjomfru, vægteren samt en soldat, der trissede rundt i byen og bød de enkelte grupper velkommen på mange forskellige sprog - sågar japansk!\nDet enestående ved denne tidligere saksiske by Schässburg grundlagt i 1191 er, at befæstningen endnu er intakt og at her fortsat lever 6.000 beboere i byen - med alt hvad der hører sig til en rigtig by. Neden for befæstningen ligger det nye Sighisoara.\nDet var igen lidt slidsomt at forcere bakken for at komme op og ind bag fæstningsmurene og fortsætte på de toppede brosten, som ses overalt i middelalderbyen. Da vi ikke kunne finde en restaurant at spise frokosten samlet i, spredtes gruppen og vi fandt pladser på terrassen bag Draculas fødehjem, der nu er indrettet som restaurant Casa Vlad Cracul.\nPrins Vlad Cracul boede her mellem 1431 og 1435 og var søn af Fyrst Dracul fra Valakiet, hvorfor han fik efternavnet Dracula (søn af..). Det andet efternavn "Tepes", der betyder noget i retningen af "ham der spidder folk", fik han pga. sin brutale og meget hårdhændede behandling af sine fjender. Der skulle så godt som ingen ting til, før han spiddede folk, hvilket er en særdeles langsom og pinefuld død. Tænk, at hænge folk op på en pind ført ind gennem anus! Det var nok det, der inspirerede romanforfatteren Bram Stokers til sine bloddryppende fortællinger om vampyren Dracula.\nEfter frokosten viste tjeneren os rundt i huset, hvor der i riddersalen - oppe under loftet - ses rester af fresker - det ene angiveligt det eneste kendte originale portræt af prinsen.\nVi ville derefter op på højen hvor Biserica din Deal - Kirken på bakken - ligger og spadserede hele vejen derop på de toppede brosten, i håb om at få en fin udsigt over middelalderbyen. Men træerne skyggede, så eneste udsigt var ned over landskabet og den nyere bydel på den anden side af befæstningesmuren. Kirken, der blev bygget mellem 1345 og 1525, var saksernes vigtigste lutheranske kirke. Vejen tilbage til byen gik ned gennem den overdækkede trappe Sacra Acoperita med de 172 trin.\nEfter at have vandret hele byen rundt og set de skæve, men smukke pastelfarvede huse, der læner sig op ad hinanden, og ikke mindst klosterkirken fra 1298, mødtes vi alle igen og de, der havde lyst og kræfter til at bestige det meget smukke 64 meter høje klokketårn, kunne gøre det. Udsigten var rigtig fin ned over middelalderbyen med de mange røde tegltage. Middelalderbyen Sighisoara kom med på UNESCO’s kulturarvsliste i 1999.\nHotel uden for Tagu Mures\nHen på eftermiddagen kørte vi direkte gennem byen Tagu Mures og et stykke uden for indlogeredes vi på det noble Hotel Apollo Clup. Hotellet er et spa- og fitness-hotel og for at følge denne linie er hotellet også alkoholfrit - men en alkoholfri øl kan også ledsage den udmærkede middag.\nSalina Turda, Saltminen i Turda\nHer gik vi med en forestilling om, at vi denne dag skulle iføres gummistøvler og hjelm med pandelampe for derefter at gå duknakket rundt i smalle, lavloftede minegange. Men det blev en helt anderledes og noget spektakulær oplevelse, som man overhovedet ikke kunne forestiller sig. Vi trådte ind i en gang i saltminen under jordoverfladen, hvor der i hele bjergets længde og indtil 1200 meters dybde var/er saltforekomster som man siden 1200-tallet har udvundet. Her var altså salt nok til hele verdens forbrug - i 10 år! Ikke færre end op til 400 personer arbejdede i saltminen på én gang i 1922 -men normalt var det omkring 100, indtil det ikke længere kunne betale sig at udvinde mere salt og minen lukkede i 1932.\nTemperaturen i saltminen er 11 grader året rundt, så vi havde klogligt medtaget en lun trøje.\nFørste lokale - ca. 20 meter under jordoverfladen - var et rum på størrelse med en normal gymnastiksal indrettet for astmatikere, der har rigtigt godt af at opholde sig her 4 timer om dagen i en uge i de sunde saltdampe som findes overalt.\nSenere kom vi ind i "Ekkorummet" - og stod på kanten af et stort mørkt rum med en ukendt dyb slugt. Vores guide bad os være stille og smed en sten ud i dybet. Vi ventede - og ventede. Efter usædvanlig lang tid hørte vi et plask. Den slugt er 120 meter dyb! Så klappede han i hænderne og ikke færre end 16 gange klingede ekkoet gennem dette enorme rum. En betagende, men på en måde også en lidt kuldegysende oplevelse. Hvordan har man dog skabt disse enorme rum? Gravet sig ned fra oven af?\n"Hvad drikker møller?" skulle da også prøves!\nNæste rum var mere beskedent. Det var Kapellet fra 1855, hvor træværket er fuldstændigt konserveret af saltdampene. Vi gik ned ad nogle trapper og kom frem til minens mest spektakulære rum - Rudolfminen. Dimensionerne er 120 meter dyb, 80 meter lang og 50 meter bred. Her har altså ligget salt! 90 meter under os ses robåde på en 8 meter dyb saltsø, bowlingbaner, minigolf, og et pariserhjul i fuld størrelse samt en indhegnet boldbane! Kort sagt en forlystelsespark! Primært for folk med luftvejsproblemer.\nFra minens loft hang op til 6 meter lange saltstalaktitter og dannede et flot mønster. Når de bliver mere end 6 meter lange knækker de af loftet og falder ned. Der findes ingen stalagmitter på bunden, som i en almindelig drypstenshule.\nEn hurtiggående elevator tog os ned på bunden, hvor vi kunne gå rundt og iagttage sceneriet. At stå i en mine og se 120 meter op på et saltloft med naturens mønstre er helt surrealistisk.\nCluj-Napoca med folklora\nVi spiste frokost i byen Cluj-Napoca på Hotel Golden Tulip, vores sidste overnatningshotel i Rumænien. Igen havde rejsebureauet fundet et første klasses hotel til os. Og så var det ellers ind til byen. Nogle gik med på en guidet bytur, andre ville shoppe for sig selv.\nVi ville prøve at fange lidt af stemningen i byen, men også se de vigtigste seværdigheder, så efter at have "studeret" gågaden, gik vejen forbi den romersk-katolske kirke Sankt Mihai fra 1300-tallet med tårn fra 1859. Det enorme kirkerum med dets gotiske hvælvinger og vidunderlige høje mosaik glasruder er et besøg værd.\nI skyggesiden på Boulevard Eroilor kunne vi komme lidt i læ for den brændende sol og passerede Den græsk-katolske katedral, inden vi stod foran den meget smukke gule teater- og operabygning, som ligger på Sejrspladsen "ansigt til ansigt" med Den ortodokse Katedral. Den bør man heller ikke snyde sig for. Vidunderlige mosaikarbejder pryder væggene bag buer båret af dobbeltsøjler med fine kapitæler, ligesom der er mosaikbilleder både over alteret, bag de helgendekorerede døre, samt ved siden af alteret. Det hele er meget smukt.\nVi skulle da også en tur i indkøbscentret, hvilket gav os minder fra 60’ernes Daells Varehus i Københavns Nørregade.\nFolkdanse-ensemblet Dan Transilvan\nHen under aften mødtes vi på Restaurant Casa Ardeleana - et typisk rumænsk indrettet sted, hvor der blev serveret en traditionel middag. Mellem retterne optrådte foldedansegruppen Dor Transilvan - et ungt, men allerede verdensberømt ensemble, der netop var hjemme efter en turné i USA. Musikere spillede op, mænd dansede ud, og pigerne fulgte trop og sammen viste de os nogle flotte, rytmiske danse, der udover hos de optrædende også fik sveden frem på panden af os tilskuere.\nEt festligt punktum for vores rundrejse i Rumænien, hvor vi næste dag vendte turen tilbage mod Danmark gennem Ungarn med overnatning på Hotel Raba i den hyggelige lille by Gyor, og dagen efter med et fint formiddagsbesøg i Slovakiets hovedstad Bratislava.


Ualmindelig almindelig: Godt nytår alle sammen!\nIndsendt af Mille kl. 20.25\nØglemor lørdag, 05 januar, 2013\nRigtig godt nytår! Lyder som en dejlig jul. Og et skønt nytår også. Tænk, at ens børn bliver inviteret ud til nytår - det troede jeg kun skete, når de blev omkring 16 år? :-)\nEr sikker på, at 2013 også bringer en masse dejlighed med sig, så selv om jeg også godt gad at have mere ferie, er jeg spændt på, hvad det nye år har med sig i rygsækken :-)\nDet var vist også sidste gang, inden hun bliver 16. Desværre. Det var min far, der var vært, men selvom de hyggede sig, tror jeg ikke, at det fortsætter.


Igen en meget vigtig detalje når det kommer til søgemaskineoptimering.\nDen ovenstående linje, forhindrer at søgemaskinerne indekserer f.eks. https://jimihove.dk eller https://www.jimihove.dk – og så skal det måske lige siges, at det er kun de helt store søgemaskiner (som alligevel er dem der bringer dig trafik via din søgemaskineoptimering) som kan være dem der adlyder denne “ordre”.\nEn canonical tag som denne, vil altså bede søgemaskinerne om at indeksere https://www.jimihove.dk/ istedet for eksempelvis https://www.jimihove.dk/index.php?farven=gul og https://www.jimihove.dk/index.php?farven=blå og https://www.jimihove.dk/?farven=gul\nDuplicate content er som tvillinger, samme indhold men forskellige identiteterMange – får duplicate content – uden de overhovedet er klar over det. For hvis din side svarer på både med og uden www og måske endda med andre ting foran selve domænenavnet – så kan og vil du muligvis også have duplicate content, lidt som tvillinger – samme indhold, men forskellig identitet.\nEt domæne som f.eks. modified.dk giver jo faktisk mulighed for at have to forskellige sider på henholdsvis https://jimihove.dk og https://www.jimihove.dk – og mange flere hvis man har slået “wildcard” domains til – så man kan skrive eksempelvis https://hemmelig.jimihove.dk/ osv.\nhttps://www.jimihove.dk og https://jimihove.dk og https://www.jimihove.dk og https://jimihove.dk\nHar du brug for hjælp med Duplicate content – står vi naturligvis til rådighed.\n← 4 søgemaskineoptimerings tips til din webshop\nHvordan fungerer SEO ? Er der en hemmelighed ? →


Nu er første del af Solrød kommunes kystsikringsplan klar\nByrådet har godkendt den kystsikringsplan, der skal sikre området og beboerne vest for Strandvejen mod oversvømmelser, og planen sendes nu i høring hos flere end 1.200 borgere.\nKøge Bugt er af staten udpeget som et af ti områder i Danmark med størst risiko for oversvømmelser, derfor skal området og dets beboere sikres mod vandmasserne. I Solrød Kommune har byrådet nu godkendt den først del af den kystsikringsplan, der skal beskytte kommunens borgere mod oversvømmelser.\nDet betyder, at Solrød Kommune nu tager fat på at sikre det store område, der ligger vest for Strandvejen, som i kystbeskyttelsesplanen kaldes for område C. Beskyttelsen af borgerne og de store kommunale ejendomme i området som fx Uglegårdsskolen, Solrød Idrætscenter og flere daginstitutioner løber ifølge rådgivningsfirmaet Rambøll op i samlet set ca. 7 mio. kr. De endelige udgifter kendes dog først, når projektet har været sendt i udbud og er bygget færdigt.\nIfølge Kystbeskyttelsesloven skal de grundejere, som opnår beskyttelse eller andre fordele ved kystsikring, også betale for selve kystbeskyttelsen. Fordi der er en stor fælles interesse for alle borgere i kommunen i at beskytte fx bymidten, institutioner og infrastruktur i området, har byrådet valgt, at Solrød Kommune skal betale 50 procent af udgifterne forbundet med kystsikringsprojektet. Den resterende del af udgifterne skal fordeles blandt områdets grundejere – herunder også Solrød Kommune.\n”Byrådet har valgt en langsigtet løsning, der nænsomt tager hensyn til naturen og vores smukke kyststrækning samtidig med, at området og vores borgere bliver beskyttet mod oversvømmelser. Den tryghed er desværre ikke gratis, men det er nødvendigt, at vi sikrer os mod klimaforandringer og de ekstreme vejrsituationer, som finder sted oftere og oftere. Vi ved ikke, om der kommer en ny stormflod i år, til næste år eller om ti år, men vi ved, at den kommer,” siger borgmester Niels Hörup.\nBorgernes bidrag til kystsikringen bliver bl.a. regnet ud efter, hvor stor en grund man har, og hvis man er direkte berørt af oversvømmelser, er der et ekstra tillæg. For borgerne i område C betyder det helt konkret, at det forventes, at de skal betale ca. 1 kr. per m2 samt et årligt driftsbeløb og evt. et tillæg.\nBorgerne bliver informeret på e-Boks\nProjektet sendes nu i 4 ugers høring hos de berørte grundejere. Det betyder, at flere end 1.200 grundejere kan se frem til at modtage et brev i deres e-Boks med informationer om kystsikringsprojektet og den forventede udgift, der er forbundet med projektet.\nDer er meget mere information om kystbeskyttelsesprojektet på www.solrod.dk under fanen ’aktuelle projekter’ og emnet ’kystbeskyttelse’. Her vil der også blive lagt et spørgsmål/svar-ark op samt videoer, der fx forklarer betalingsmodellen og de specifikke anlæg til kystbeskyttelse.\nFakta om kystsikringen\nSolrød Kommune har i samarbejde med repræsentanter fra grundejerforeninger langs med kysten og Danmarks Naturfredningsforening udarbejdet et forslag til en plan for kystsikring af Solrød Kommune. Planen er delt op i tre delområder:\nOmråde C, der dækker området vest for Strandvejen\nByrådet har i april 2019 besluttet, at kystsikringen i område C skal bestå af højvandslukker i de tre vandløb i området samt enkelte forhøjninger af det eksisterende terræn. Anlæggene er designet på en måde, der gør, at de er kan forstærkes, hvis havvandet stiger i fremtiden.


august, 2015 | Hobbyboden Scrapworld's Blog - Part 2\nNyt DT-medlem Tina – Inspireret af stencil-tema’et\nPosted on 20. august 2015 by Gitte Grønfeldt\nPå det sidste kort fra Tina i denne omgang, har hun ladet sig inspirere af vores stencil tema her på bloggen for nogle uger siden.\nNyt DT-medlem Tina – Kort med distresset baggrund\nPosted on 19. august 2015 by Gitte Grønfeldt\nPå dagens kort har Tina også haft fat i sine distress inks – men ikke til at male med denne gang.\nNyt DT-medlem Tina – Stempelmotiv uden linjer\nPosted on 18. august 2015 by Gitte Grønfeldt\nTina viser i dag et kort med farvelagt stempelmotiv, hvor hun har benyttet sig af “No-lines” teknikken.\nNyt DT-medlem Tina – Happy Birthday\nPosted on 17. august 2015 by Gitte Grønfeldt\nDagens kort er lavet med en af de skønne fugle “Crazy Birds” fra Tim Holtz.\nPosted on 16. august 2015 by Gitte Grønfeldt\nSom lovet ved præsentationen af vores nye DT-medlem (DT = Design Team) her på bloggen i går, lovede jeg at I ville få en række projekter fra Tina’s hånd at se.\nDette er det første af dem.\nIkke kategoriseret12 Comments\nPosted on 12. august 2015 by Vivi Thomsen\nNår temaet nu er embossing, så skal det da også ha’ et “ordentligt pulver” – og der er brugt en hel del på kortet her…… Skiltet med “232” er embosset med Holographic embossing-pulver – “enjoy the journey” med kobber-embossing-pulver – globussen har fået grøn glitter-embossing og guld-embossing. Den røde række pile, er standset ud i baggrundspapiret, hvor der så er sat rødt papir bagved.


iPhone 5S forventes at have fingeraftrykssensor og NFC-chip - AfterDawn\nAfterDawn > Nyheder > iPhone 5S forventes at have fingeraftrykssensor og NFC-chip\niPhone 5S forventes at have fingeraftrykssensor og NFC-chip\nSkrevet af Martin Graversen @ 13.3.2013 6:20\nEn oversat rapport fra China Times oplyser, at den taiwanske chipproducent Chipbond skal levere en række komponenter til den kommende iPhone 5S, her i blandt dele til touch-skærmen, en fingeraftrykssensor og en NFC-chip.\nDer har længe været rygter om en fingeraftrykssensor i den næste iPhone-generation, og den seneste rapport forstærker dem yderligere. Rygterne tog fart, da Apple opkøbte mobilsikkerhedsfirmaet AuthenTec i 2012. Efter opkøbet, er virksomheden eftersigende hold op med at sælge fingeraftrykssensorer til andre kunder, sandsynligvis for at fokusere på Apples interesse på dette område. Hvis det er sandt, kan det også være en lille ting, som kan differentiere iPhonen på det i forvejen hårde smartphone-marked.\nLæs også: Rygte: iPhone 5S kommer til august\nDer har før nu ikke været nogen specifikke beviser for NFC-chips i den næste iPhone. Det kan måske hænge sammen med, at Apple vil bruge fingeraftrykssensoren til at styrke sikkerheden for betaling med en integreret NFC-chip.\nVi kan traditionstro blive ved med at spekulere og lytte med et halvt øre til rygterne, indtil Apple lancerer iPhone 5S i eller omkring juli-måned.\n<Fractal Design annoncerer Core 1000, et lækkert mATX-kabinet >Biostar løfter sløret for sine første Haswell bundkort


La Fleche Wallone - Cykelhistorie på Cykelogi.dk\nHome/Cykelhistorie/Ardennerklassikerne/La Fleche Wallone\nLa Fleche Wallone2016-11-11T22:47:58+02:00\nLa Flèche Wallone blev afholdt første gang i 1936. På en cykelsæson er løbet årets anden Ardennerklassiker. La Flèche Wallone køres i Vallonien i Belgien i april måned som et midt-uge-løb mellem den hollandske Ardennerklassiker, Amstel Gold Race og den anden belgiske Ardennerklassiker Liège-Bastogne-Liège.\nVallonien ligger i den sydlige del af Belgien, hvor fransk er hovedsproget. La Flèche Wallone, der betyder på dansk “Den vallonske pil”, starter i Charleroi og slutter i Huy på den stejle stigning, Mur de Huy, der visse steder har stigningsprocenter på op til 15%.\nVinderne i La Flèche Wallone\nSom det næsten er kotume i forårets én-dagsløb i Europa har belgierne også i Flèche Wallone nydt godt af hjemmebanefordelen gennem tiden. Først i 1948 – tolvte gang løbet blev afholdt – lykkedes det en udlænding, i skikkelse af italieneren Fermo Camellini, at tage sejren.\nI de år der fulgte fortsatte belgiernes dominans. Selvom Fausto Coppi sin sejr i 1950 og schweizeren Ferdi Kubler med sejre i 1951 og 1952, fik sat andre flag øverst på sejrsskamlen, var det belgierne med Stan Ockers og Rik Van Steenbergen i spidsen, der satte sig på titlerne.\nDen belgiske dominans fortsatte op gennem 60erne og 70erne, personificeret ved Eddy Merckx’ tre sejre (1967, 1970 og 1972) og sejre til andre store, belgiske ryttere som Rik van Loy og Roger de Vlaeminck.\nMen i slutningen af 1970erne og op igennem 1980erne blev der længere med de belgiske hjemmebane-sejre. Franskmændene og italienerne ville blande sig. Bernard Hinault (1979 og 1983), Michel Laurent (1978), Laurent Fignon (1986) og Jean Claude Leclercq (1987) sørgede for de franske farver, mens Francesco Moser (1977), Giuseppe Saronni (1980) og Mario Beccia (1982) vandt for Italien. Danske Kim Andersen triumferede i 1984-udgaven af Flèche Wallone.\nOp gennem 1980erne var der kun belgiske sejre i 1981 ved Daniel Willems og i 1985 og 1989 til den tidligere verdensmester, Claude Criquielion.\n1990erne blev italienernes årti, og årtiet gik helt uden belgiske vindere i Flèche Wallone. Med Moreno Argentins tre sejre (1990, 1991 og 1994) og sejre til Giorgio Furlan (1992), Maurizio Fondriest (1983), Michele Bartoli 1999 og Francesco Casagrande (2000) dominerede de italienske ryttere, selvom franske Laurent Jalabart vandt to sejre (1995 og 1997), og en vis Lance Armstrong vandt i 1996. Bo Hamburger gav også Danmark endnu en sejr i Flèche Wallone i 1998.\nBelgiernes onde stime blev brudt i 2001 af Rik Verbrugghe, og hans landsmand Mario Aerts fulgte sejren op året efter.\nEfter årtusindskiftet har de italienske ryttere fortsat succes. Davide Rebellin og Danilo Di Luca har formået vinde to gange hver. Spanierne begyndte samtidig at blande sig. I 2004 vandt Igor Astarloa som den første spanier nogensinde, og i 2006 lykkedes det for hans landsmand Alessandro Valverde. I 2011 var der atter en belgier øverst på podiet – i skikkelse af Philippe Gilbert. Gilbert måtte se sig slået i 2012-udgaven af La Flèche Wallone og måtte nøjes med tredjepladsen efter Michael Albasini fra GreenEdge og vinderen Joaquim Rodriguez fra Katusha. Også i 2013 og 2014 stod der spanske ryttere øverst på sejrsskamlen – i skikkelse af først Daniel Moreno og siden endnu en gang Alejandro Valverde. Men mon Gilbert kan afskrives blandt favoritterne i de kommende år, når La Flèche Wallone skal afgøres på Mur de Huy?


Hjem • Om os\nOM MPP ApS\nVirksomheden beskæftiger sig med engrossalg inden for blandt andet: kategorier; papkasser, kurvevarer.\nVi er specialiseret i blandt andet: gavekurve, gavebånd, gavepapir og papkasser. Vi forstår de følelser, der går ind i et produkt, når det er meningen, at det skal foræres til nogen. Vi tager os af det samme og sikrer, at dine gaver sætter et stort smil på ansigtet på den, der modtager dem!