- Drama až do konce, Slavia s Bohemians zůstavají v nejvyšší soutěží, naopak Znojmo se Sigmou se s ní loučí | FotbalPortal.cz\nZpět na » » Drama až do konce, Slavia s Bohemians zůstavají v nejvyšší soutěží, naopak Znojmo se Sigmou se s ní loučí\n- Drama až do konce, Slavia s Bohemians zůstavají v nejvyšší soutěží, naopak Znojmo se Sigmou se s ní loučí\n© slavia.cz - Slavia v utkání s Baníkem Ostrava\n31.05. - Poslední kolo české nejvyšší soutěže nabídlo drama až do posledních minut. Vzhledem k průběžným výsledkům klubů, které hrály o záchranu v lize nebyla konečná podoba tabulky jistá až do závěrečných hvizdů rozhodčích. Ze záchrany se však nakonec radují vršovické týmy Slavia a Bohemians, které se udržely na úkor Znojma a Sigmy.\nSlavia může i přes prohru v Ostravě slavit\nFotbalisté Slavie nastupovali k zápasu na Bazelech v nejlepší výchozí pozici oproti ostatním týmům hrajících o záchranu. Nakonec však Baníku podlehli 0:2 a to po brankách Narha, který se prosadil v rozmezí pouhých sedmi minut.\nUtkání zahájili lépe ostravští, kteří měli v úvodních minutách více ze hry a krátce po úvodním hvizdu mohli také slavit úvodní gól, ovšem Narhovi utekl míč mimo hrací plochu. I přes tento nezdar hrál tým ze Slezka více aktivněji a i přestože měl záchranu již jistou, tak se chtěl před domácím publikem rozloučit se sezónou vítězně.\nDo několika šancí se ale také dostali slávisté, jenže jejich nebezpečné příležitosti končily buď u ostravského obranného valu nebo jejich střely nezamířily mezi tři tyče. První půle tak žádnou branku nenabídla a to i přestože se hrál poměrně aktivní fotbal, zejména ze strany domácího celku.\nPodobný průběh měla i následná pětačtyřicetiminutovka jen s tím rozdílem, že tentokrát již góly padaly. K otevření skóre bylo blízko v 68. minutě, ve které De Azevedo nezamířil přesně. O minutu později však již diváci gól slavili a to poté, co si Francis Narh nejprve poradil s obránci pražského celku a následně technickým provedením překonal i poslední překážku v podobě Černého.\nTyto dva hráči se ve vzájemném souboji potkali i o sedm minut později. Tentokrát stála u gólové akce kombinační hra, při které se míč dostal od De Azeveda přes Kukce až k Narhovi, který již neměl s překonáním slávistického brankáře příliš problémů a přidal svůj druhý gól v zápase.\nSlávisté ani přes velmi nepříznivý výsledek nedokázali s vývojem zápasu nic udělat a to i díky tomu, že nebyli schopni vytvořit si nějakou plodnou šanci. Nakonec tak prohráli v Ostravě 0:2 a mohou děkovat Plzni s Libercem, kteří je remízovými výsledky zachránili od sestupu z ligy.\nFC Baník Ostrava 2:0 SK Slavia Praha\nBranky: 69. Narh, 76. Narh (Kukec)\nFC Baník Ostrava: Šrom - Sukup, Baránek, Frydrych, Stronati - Mensah (59. Šichor), Štěpán (66. Kukec), Greguš, de Azevedo, Svěrkoš (C) (79. Krmenčík) - Narh.\nSK Slavia Praha: Černý - Smejkal, Neves, Dostál, Hrubý (62. Nitrianský) - Juhar (46. Vošahlík), Gecov (C), Boudjemaa, Zmrhal (78. Dobrotka) - Škoda, Necid.\nBohemka uhrála s Plzní cennou remízu\nZachránit se dokázal také druhý vršovický tým, který stejně jako Slavia nedokázal plnohodnotně bodovat. Oproti svým Sešívaným konkurentům však Klokani získali alespoň bod, který měl velkou důležitost.\nV Ďolíčku sledoval utkání vyprodaný stadion, který viděl také první Hrošovského šanci, jíž ovšem dokázal zneškodnit Berkovec. Bohemka však také dokázala zahrozit, jenže Lietava a následně ani Pauschek nedokázali svou střelu nasměrovat mezi tři tyče.\nVršovický tým hrál po celých devadesát minut z velmi dobře zajištěné obrany, přičemž spoléhal na rychlé protiútoky. K této taktice rozhodně měli oprávněný důvod, neboť v prvním vzájemném zápase této sezóny utržili od plzeňské Viktorie pětigólový debakl, který si nemohli dovolit nechat zopakovat.\nJedna z největších příležitostí zápasu se zrodila až krátce před uplynutím hodiny hry, kdy Západočeši chybovali při přihrávce svému brankaři. Toho mohl využít N´Dekre, který však svému lobu přidal větší razanci, než bylo potřeba.\nV posledních desítkách minut však Klokani vrhali veškeré síly do obrany a měli jediný cíl - neinkasovat. To se jim mohlo vymstít v 83. minutě, ve které se Viktoriánům podařilo propasírovat míč za obranu soupeře, kde stál uvolněný Kolář. Ten se však dostal do velkého úhlu, ze kterého pouze přestřelil.\nBohemians 1905 0:0 Viktoria Plzeň\nBohemians Praha 1905: Berkovec - Pauschek, Brabec, Krch, Kalina - Moravec (90+2. Kuklys), Cseh, Rada, Jindřišek (C), Nerad (73. Jeremenko) - Lietava (46. N´Dekre).\nFC Viktoria Plzeň: Kozáčik - Hubník (66. Končal), Procházka, Limberský (C), Kovařík - Petržela (61. Wágner), Hrošovský, Kolář, Hořava, Ďuriš - Tecl (86. Štípek).\nV příští sezóně bude o dva moravské kluby méně. Sigma se Znojmem sestupují\nFotbalisté Sigmy přijížděli do Liberce s tím, že potřebují nutně vyhrát. Kdyby se jim to podařilo, tak by se díky ostatním výsledkům v nejvyšší soutěži udrželi. Jenže tak se nestalo a Hanáci se po jednobrankové remíze s nejvyšší ligou minimálně na rok loučí.\nSigma přitom mohla jít v patnácté minutě hry do vedení, jenže to by nesměl střelecký pokus Navrátila nohou vyrazit Kolář. I díky tomu se tak po půl hodině propracovali k úvodní brance právě liberečtí, za které se prosadil Pavelka. Ten si vyskočil na Coufalův centr a hlavou jej poslal za .Zlámalovi záda.\nOlomoučtí naději na vítězství v Liberci však nevzdali a všemi silami se snažili o vyrovnání. K tomu měl velmi blízko ve 43. minutě Schulmeister, jehož nebezpečný pokus zlikvidoval Kolář. Na druhé straně měl v zápětí práci také Zlámal, který si poradil s únikem Frimmela.\nDruhá polovina utkání poté nabídla již zcela jasnou dominanci Olomouce, která se ale nemohla přes pozorně bránící liberecké dlouho dostat. To se nakonec povedlo až v 71. minutě, ve které se po dorážce prosadil Varadi.\nI vzhledem k ostatním zápasům tak vše bylo pouze o jediném gólu, který kdyby se podařilo Hanákům vstřelit, tak by se na úkor Bohemians zachránili. Olomoučtí však podruhé v zápase na obranu Liberce nevyzráli a po pouhé remíze 1:1 skončili na pozici, která znamená sestup do druhé ligy.\nFC Slovan Liberec 1:1 SK Sigma Olomouc\nBranky: 31. Pavelka (Coufal) - 71. Varadi\nFC Slovan Liberec: Kolář - Coufal, Kováč (C), Rajnoch, Fleišman - Pavelka, Obročník, M. Jarolím, Frimmel (90+1. Pimpara), Novotný (81. Kolár) - Delarge (73. Drobílek).\nSK Sigma Olomouc: Zlámal - Vidlička, Dreksa, Škerle (C), Javůrek - Varadi, Houska, Schulmeister (89. Šindelář), Pospíšil, Navrátil (55. Chorý) - Depetris (42. Zahradníček).\nZnojmo opouští ligu po pouhém roce\nStejný osud potkal také druhý moravský tým Znojmo, které na „domácím“ stadionu v Brně podlehlo pražské Dukle 0:2. Obě tyto branky byly vstřeleny z penalty a postaral se o ně Zbyněk Pospěch. Ten se díky tomuto úspěchu dotáhl na dělené druhé místo tabulky střelců, na kterém se umístil společně se Sparťnem Davidem Lafatou.\n1. SC Znojmo 0:2 FK Dukla Praha\nBranky:39. Pospěch (pen.), 45+1. Pospěch (pen.)\n1. SC Znojmo FK: Hrubý - Hříbek, Hnaníček (C), Odehnal, Mudra - Helísek, Buchta, Reljić (57. Gál-Andrezly), Lacko (75. Jonov), Cihlář - Crnkić (63. Kirschner).\nFK Dukla Praha: Rada - Mat. Hanousek, Jeřábek, Štětina, Božič - Mar. Hanousek, Gedeon (C), Hlinka (67. Ouedraogo) - Juroška (76. Manzia), Pospěch, Černý (89. Hanzel).\nSparta se sezónou rozloučila vysokou výhrou\nNejvětší počet gólů viděli fanoušci, kteří zavítali na mistrovské oslavy pražské Sparty. Po vyrovnané úvodní čtvrthodině se míč dostal k Váchovi, jenž ranou zpoza vápna prostřelil obranu Jihlavy i brankáře Hanuše.\nSparťané pokračovali v gólové šestiminutovce a jednotlivé branky dávkovali po třech minutách. Na první trefu z té osmnácté navázal Ladislav Krejčí, který dostal přihrávku do pokutového území a střelou po zemi propálil Hanuše.\nA potřetí Sparta. Konaté našel na zadní tyči nikým nehlídaného kapitána Davida Lafatu a rázem domácí vedli už 3:0. Jihlava do konce první půle ještě dokázala snížit. Ve 41. minutě se trefil někdejší hráč rudých Marek Jungr.\nPo příchodu z kabin to byl opět druhý nejlepší střelec ligy Lafata, který provětral jihlavskou defenzivu. Jeho hlavičku musel vyrazit až pozorný brankář Hanuš. Ten v 59. minutě dokázal zlikvidovat i další Lafatův pokus, jenže na následnou Kadeřábkovu dorážku už byl krátký.\nČtyři inkasované góly si žádný gólman za rámeček nedá, avšak nebýt někdejšího slávisty v hostující svatyni, odjížděla by Jihlava z hlavního města s mnohem větším přídělem. Důkazem toho byla nebezpečná střela Marečka, která ale právě zásluhou brankáře gólem neskončila.\nMistrovské oslavy Spartě pokazili až fanoušci. Pět minut před koncem vtrhli na hrací plochu a vynutili si přerušení zápasu. Za pomoci hlasatele se je nakonec povedlo dostat alespoň za reklamní bannery, a Sparta tak mohla oslavit výhru 4:1 a poté i mistrovský titul.\nAC Sparta Praha 4:1 FC Vysočina Jihlava\nBranky: 18. Vácha, 21. Krejčí, 24. Lafata, 59. Kadeřábek - 42. Jungr\nAC Sparta Praha: Vaclík - Kadeřábek, Švejdík, Holek, Hybš - Dočkal (75. Bednář), Vácha (71. Mareček), Matějovský - Konaté, Lafata, Krejčí (79. Přikryl).\nFC Vysočina Jihlava: Hanuš - T. Marek, Tlustý, Šourek, Josl - Masopust, Kučera, Jungr, Karlík, Vaculík (86. Vepřek) - Harba.\nLiberec - Sigma Olomouc 1:1\nOstrava - Slavia Praha 2:0\nSparta Praha - Jihlava 4:1\nJosef Hladík / Adam Kotrbatý, FotbalPortal.cz\nProchyno\t- 31.05.\tOdpovědět\nTak noční můra se přece jen stala skutečností. Fakt jsem si myslel, že spadnout nemůžeme. Ale teď už je to oficiální. Hokej se nám vrací do Extraligy, fotbal padá do 1. ligy. Bezva. Dnešní výkon ale prý byl dobrý, bohužel těch x zápasů před tím nás odsoudily tam, kde jsme. Věřil jsem, že nám trošku ta Plzeň helpne, ale spoléhat se na ostatní, to je vždycky na houby. Snad se tam chvíli ohřejeme a za rok budeme zpět. Sigma patří do nejvyšší ligy!\nBaník zahrál hodně sympaticky.\nILOVEBarcelona\t- 31.05.\tOdpovědět\nŽiďáci ze slavie, zmrďi jsou horší ještě nez ta pakáž sparťanska\nTaibi\t- 31.05.\tOdpovědět\nale na barcu zdaleka nemá teda ti povim\nPanyny\t- 31.05.\tOdpovědět\npříští rok Zbrojovecka musi zabojovat o pohary\nDiego\t- 31.05.\tOdpovědět\nMcL_cule\t- 31.05.\tOdpovědět\nnechápu, že našáhli do pytlíku jako klokani v minulým kole\nbaník baník bohemians 1905 brno dukla jablonec jihlava liberec olomouc olomouc příbram příbram slavia sparta sparta teplice znojmo


Vysočina - Kačabí pohorky - Tipy na výlety pro rodiny s dětmi\nVýlety na Vysočině a jejím blízkém okolí.\nRubriky příspěvkuChodec začátečník/Dítě v kočárku/Výlety do hodiny od Prahy/Výlety po ČR/Vysočina\nZábava ve Zruči nad Sázavou a okolí, to je velké dětské hřiště s originální kuličkodráhou, rozhledna Babka, ale i Vodní dům kousek odtud.\nČíst celý článekKuličkodráha a rozhledna ve Zruči nad Sázavou a Vodní dům Hulice\nPříspěvek byl publikován20. 11. 2018\nProcházku na tento hrad ujdou i malé děti a budou je tu mavit i zvířátka. Možnost občerstvení.\nČíst celý článekRumburakův hrad Kunětická hora\nRubriky příspěvkuČesko/Ubytování & Dovolená/Výlety po ČR/Vysočina\nTip na ubytování pro více rodin je Hotel Bystré, které má prima zázemí právě pro rodiny s malými dětmi.\nČíst celý článekSkupinová rekreace Bystré na Vysočině\nPoznejte tenhle kout ČR, kde jsou skalní města, zámek, rozhledny a velká spousta turistických stezek a cyklostezek.\nČíst celý článekToulovcovy Maštale – prodloužený víkend


Básník Villon se v divadle promění v krále - Olomoucký deník\nBásník Villon se v divadle promění v krále\nOlomouc - Příběh slavného básníka François Villona, který se na jeden den stal francouzským králem, zpracoval do podoby operety americký skladatel českého původu Rudolf Friml.\nOpereta Král tuláků patří k oblíbeným inscenacím. | Foto: DENÍK/Jiří Kopáč\nPřestože je Král tuláků dodnes nesmírně populární, na programu Moravského divadla se naposledy objevil před dvaceti lety. Reprízu nejnovější inscenace v režii Martina Dubovice můžete navštívit v pondělí v 19 hodin.\n„Uvedením Krále tuláků splácíme určitý dluh. Vůči Frimlovu dílu jsme dlouho zůstávali macešští, přestože má nesmírné hudební kvality a navíc i poutavý, nosný příběh,“ uvedla šéfka souboru opery a operety a zároveň představitelka Lady Mary Ludmila Machytková.\nKrál tuláků měl světovou premiéru v září 1925 v New Yorku, o třicet let později dokonce vznikla filmová verze. Opereta sice používá historicky doložené postavy, se skutečností má však společného jen velmi málo.\n„Vlastně to ani není typická opereta, spíše velká romantická hudební komedie postavená na působivém kontrastu dvou odlišných světů – městské chudiny a královského paláce. Objevují se tu prvky muzikálu a většina písní je velmi chytlavých,“ přiblížil režisér Dubovic.\nV pořadí čtvrtou olomouckou inscenaci Krále tuláků diriguje Tomáš Hanák. Scénu navrhl dlouholetý spolupracovník Moravského divadla Martin Víšek. Kostýmy jsou pak dílem Elišky Zapletalové, která vedle oděvů francouzské lůzy vytvořila i nákladné gotické róby.


Volby potvrdily některé starosty, v řadě obcí ale asi přijde změna - Žatecký a lounský deník\nOkres Louny - Víkendové volby v některých menších městech a obcích okresu Louny „potvrdily“ ve funkcích tamní starosty, někde ale zřejmě přijdou změny. Vše ukážou povolební vyjednávání a ustavující schůze zastupitelů.\nKomunální volby v Žatci, okrsek číslo 7. | Foto: Deník / Hynek Dlouhý\nV Podbořanech poprvé od roku 2006 v komunálních volbách nevyhrála ODS. Vítězem je tentokrát kandidátka nezávislých s názvem Podbořanští patrioti v čele s tamním lékařem Petrem Rálišem, ODS skončila druhá. „Budeme prosazovat pokračování současné dobře fungující koalice v Podbořanech. Tedy my, ODS, ČSSD a KDU-ČSL,“ sdělil Petr Ráliš.\nKoalice má v nově zvoleném 21členném zastupitelstvu 14 mandátů a tedy jasnou nadpoloviční většinu. „Chceme prosazovat věci z našeho volebního programu, budeme se také snažit o co největší zastoupení ve vedení města,“ dodal Ráliš.\nZda bude v Podbořanech pokračovat dlouholeté duo starosta Radek Reindl (ODS) a místostarosta Karel Honzl (ČSSD), ukáže úterní večerní schůzka potencionálních koaličních partnerů. Od voličů oba dostali mezi zvolenými zastupiteli nejvíc hlasů.\nNaopak v Postoloprtech s přehledem zvítězila kandidátka dosavadního starosty Zdeňka Pištory (Obč. pro město). V patnáctičlenném zastupitelstvu značně posílila, získala sedm mandátů. „Lidé vidí naši snahu o zlepšování města. Máme další velké plány, jsem rád, že v nich můžeme pokračovat. Z výsledku voleb usuzuji, že budeme pokračovat v konstruktivní práci pro město napříč celým zastupitelstvem,“ sdělil starosta Zdeněk Pištora.\nV pátém největším městě okresu Louny, v Kryrech, vyhrála kandidátka nezávislých se současným starostou Miroslavem Brdou. Ovšem už ne tak výrazně. Oproti volbám před čtyřmi lety ztratila. Hledat tam budou nového místostarostu, Vojtěch Michálek už nekandidoval.\nV Peruci bodovaly kandidátky současného starosty Radomíra Bláhy a místostarosty Jana Vnoučka. O něco víc hlasů dostal současný místostarosta a jím vedená kandidátka.\nA ani ve Vroutku si voliči nepřejí změnu. S přehledem vyhrála Kubelkova Vroutecká Liga v čele se starostou Jaroslavem Kubelkou. V 11členném zastupitelstvu má šest mandátů.\nTaké jinde v okrese Louny vyjádřili voliči dosavadním starostům velkou podporu. Například v Tuchořicích na Žatecku, kde tamní starosta Ladislav Kubiska vede obec od počátku 90. let. Velké podpoře se těší i Oldřich Sodomka v Blažimi. Další ze starostů, kteří obec vedou už přes dvě dekády.\nVětšinu získaly v zastupitelstvu kandidátky v čele se současnými starosty také v Blatně, Břvanech, Čeradicích, Chožově, Měcholupech, Výškově, Dobroměřicích, Domoušicích, Liběšicích, Libčevsi, Slavětíně, Staňkovicích , Košticích nebo Panenském Týnci.\nNaopak v Novém Sedle kandidátka nynějšího starosty většinu nemá. Stejně jako v Jimlíně či Ročově.


Vyšívané a nadýchané: šaty na léto — LUXURYMAG\n2. srpna 2020, šaty, vyšívané šaty, Nila, Sleeping Gypsy, vyšyvanky\nKdyž se řekne léto, nepředstavíme si jen moře a slunce. Symbolů má toto roční období mnohem více. Pro letošní léto jsou to například vyšívané šaty, které vládnou aktuálním trendům a dokonale ztělesňují letní zábavnost, hravost a nespoutanost. Pokud toužíte po vyšívaných šatech v jedinečném podání, poohlédněte se u značky Sleeping Gypsy, jejíž “vyšyvanky” vám nedají spát.\nUdržitelnost z Ukrajiny\nUž samotný původ značky Sleeping Gypsy naznačuje, že se jedná o vskutku originální kousky. Oblečení z Ukrajiny totiž ve skříni nemá jen tak někdo. A právě odsud značka, která se proslavila vyšívanými šaty, pochází. Zaujme nejen velmi povedenými designy, ale i “přitažlivými” hodnotami, které do svých výrobků promítá. Věří, že svět nepotřebuje více oblečení, jen musí být kvalitnější. Snaží se také zachovat kulturní dědictví své země, ale moderním způsobem. Udržitelnost a lokální výroba jsou pro Sleeping Gypsy prioritou a jejich oblečení tak má přidanou hodnotu. Pokud se totiž o šaty této značky budete dobře starat, vydrží vám navždy.\nVyšyvanky: poklad každého šatníku\nStěžejním kouskem značky Sleeping Gypsy se staly “vyšyvanky”, tedy vyšívané lněné šaty. Mají unikátní styl, který není dílem náhody, ale odráží osobnost a filozofii lidí, kteří za značkou stojí. Milují Janice Joplin a rebelského ducha 70. let, což se stalo inspirací pro bohémský až lehce “šamanský” styl. Šaty se dále vyznačují volným střihem, abychom mohli být svobodní nejen v myšlenkách, ale i v proměnách našeho těla. Šaty mají ukazovat dokonalé nedokonalosti našeho těla a jeho změny v čase. A přestože jsou vyráběny jen ve dvou velikostech, padnou díky tomu opravdu každému. A do třetice jsou to ornamenty, co činí šaty skutečně jedinečným. Podle tvůrců jsou ornamenty abecedou uměleckého smýšlení lidstva a můžeme díky nim komunikovat lásku a mír. Pořiďte si i vy své vyšyvanky v e-shopu nila.cz.


Hotely Villanueva de los Infantes od 1 106 Kč/noc - Search on KAYAK\nHotely v Villanueva de los Infantes\nVyhledávejte hotely v Villanueva de los Infantes na stovkách stránek pro cestovatele zároveň.\nNejlevnější měsíc pro váš pobyt s průměrným poklesem cen o 27 %.\nNejlepší hotely v Villanueva de los Infantes\nNejvíce doporučované hotely v Villanueva de los Infantes\n1 335 Kč +\nCasa Rural Los Galanes - Villanueva de los Infantes - Schodiště\n1 241 Kč +\nCasa Rural Las Violetas - Villanueva de los Infantes - Obývací pokoj\nHotel Rural la Casona del Abuelo Parra - Villanueva de los Infantes - Terasa\n1 710 Kč +\nHotel Rural La Gavilla - Villanueva de los Infantes - Ložnice\n1 475 Kč +\nCasa Rural Los Girones Pacheco - Villanueva de los Infantes - Budova\nCasa Rural Doña Carmen - Villanueva de los Infantes - Budova\n2 646 Kč +\nCasa Rural La Parada De Cruces Y Vicario - Villanueva de los Infantes - Ložnice\n7 330 Kč +\n1 358 Kč +\nCasa Mavi Low Cost Granja Escuela - Villanueva de los Infantes\nCasa Mavi Low Cost Granja Escuela\n890 Kč +\n1 592 Kč +\nattic 27 - Villanueva de los Infantes\n2 225 Kč +\n1 686 Kč +\n2 435 Kč +\nHouse With 4 Bedrooms In Villanueva De Los Infantes, With Enclosed Garden And Wifi - Villanueva de los Infantes\n6 463 Kč +\nEl Lugar - Villanueva de los Infantes\n0 Kč–79 Kč79 Kč–157 Kč157 Kč–235 Kč235 Kč–313 Kč313 Kč+ za noc\nKolik stojí hotel v Villanueva de los Infantes?\nNejoblíbenějšíHotel Rural la Casona del Abuelo Parra1 484 Kč za noc\nNejoblíbenější č. 2La Morada de Juan de Vargas1 311 Kč za noc\nNejlepší poměr kvality a cenyCasa Rural Las Violetas1 105 Kč za noc\nPoměr kvality a ceny č. 2Posada Abuela Fidela1 311 Kč za noc\nKdy rezervovat hotel v Villanueva de los Infantes\nTOP tipy, jak najít ideální nabídky hotelového ubytování v Villanueva de los Infantes\nHledáte-li levný hotel v Villanueva de los Infantes, měli byste zvážit pobyt mimo sezónu. V měsících listopad a červenec najdete v Villanueva de los Infantes levnější ubytování.\nCeny hotelových pokojů se liší v závislosti na mnoha faktorech. Dnem s nejlepšími nabídky hotelového ubytování v Villanueva de los Infantes je však pondělí. Naopak, nejdražším dnem bývá většinou čtvrtek.\nNejčastější dotazy týkající se rezervace hotelu v Villanueva de los Infantes\nJsou hotely v destinaci Villanueva de los Infantes v období krize v souvislosti s koronavirem (COVID-19) bezpečné?\nHotely představují bezpečné prostředí pro cestovatele, za předpokladu, že jsou v souvislosti s koronavirem (COVID-19) provedena řádná sanitační opatření. Doporučujeme však, abyste se v souvislosti s bezpečnostními opatřeními pro hotelové ubytování v destinaci Villanueva de los Infantes obrátili na místní úřady.\nKolik stojí hotel v destinaci Villanueva de los Infantes?\nPrůměrná cena pokoje pro dva v Villanueva de los Infantes je 1 577 Kč. Může se však výrazně lišit v závislosti na místě, vybavení a ročním období. Uživatelé stránek KAYAK našli v posledních 3 dnech pokoje pro dva za pouhých 1 231 Kč.\nJak mohu najít hotel v centru města Villanueva de los Infantes?\nPoté co začnete s vyhledáváním hotelů na stránkách KAYAK, své hledání můžete zúžit na základě konkrétní městské části. To vám umožní vybrat městské části v centru města Villanueva de los Infantes. Vyhledávat můžete také prostřednictvím mapy města, kde si můžete vybrat konkrétní místo, jako například centrum města Villanueva de los Infantes.\nKde se v Villanueva de los Infantes ubytovat?\nPomocí naší mapy najdete ideální ubytování v Villanueva de los Infantes. Zobrazí se na ní přesné umístění jednotlivých hotelů.\nHotely v destinaci Villanueva de los Infantes\nHotelové nabídky Villanueva de los Infantes. Vyhledávejte hotely v destinaci Villanueva de los Infantes. Najděte levné hotelové pokoje v destinaci Villanueva de los Infantes. KAYAK vyhledává na stovkách stránek pro cestovatele a pomůže vám najít levné hotely a zarezervovat si pokoj, který vám bude nejvíce vyhovovat.


Bible - ekumenický překlad Jeruzalémská Bible\nBible - jiné překlady\nNejprodávanější tituly roku 2018\nZobrazeny položky z: VÝPRODEJ 70% Zrušit\nZobrazuji záznamy 1 - 30 z 115\n77 dopisů poslaných Jeho Milosti\nŽivot P. Josefa nebyl právě snadný, osud se s ním nemazlil. Někdy v padesátých letech půjčil komusi větší peněžní obnos, dotyčného zatkli na hranicích při pokusu o útěk, a když z něj vymáčkli, kdo mu peníze půjčil, odsoudili P. Josefa k dlouholetému žaláři do Valdic a na Mírov. Na jednu z amnestií byl nakonec spolu s dalšími propuštěn. Ačkoliv měl v Praze byt, dal přednost životu na venkově. Když se naskytla možnost působit jako výpomocný duchovní bez nároku na plat, ujal se jedné vesnice. Svou samotu a tím i značnou míru nezávislosti si P. Josef sice pochvaloval, ale kontakty a přátelské vztahy se spolubratry udržoval. Adresátem zde vydaných dopisů byl přítel z mládí, spolužák a kanovník. Zatímco kriminál naučil P. Josefa zametat za sebou, a proto dopisy pana kanovníka likvidoval, pan kanovník vycítil, že Josefovy řádky nejsou jen obyčejnými dopisy, a tak je uchoval. Díky panu kanovníkovi tedy můžeme nahlédnout do srdce kněze Josefa, jehož víra je přesvědčivá a vztah k Bohu ryzí.
Z předmluvy biskupa Karla Herbsta\n77 dopisů poslaných Jeho Milosti Korespondence dvou kněží v době normalizace\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2008-01 36,00 Kč\nAlžběta od Nejsvětější Trojice\nDne 9. listopadu 1906 zemřela na Karmelu sv. Josefa v Dijonu ve Francii mladá karmelitka Elisabeth de la Trinité (Alžběta od Nejsvětější Trojice). Bylo jí 26 let a strávila na Karmelu pět let a tři měsíce. Jako první karmelitka XX. století byla 25. listopadu 1984 blahořečena Janem Pavlem II. Sv. otec tehdy řekl: "Dovolujeme si dnes představit světu tuto klauzurní sestru..." Při generální audienci následujícího dne dodal: "V blahoslavené Alžbětě nám září nové světlo, v ní nalézáme nové bezpečné a jisté vedení."\nAlžběta od Nejsvětější Trojice Život v Boží chvále Giovanna della Croce\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2003-01 45,00 Kč\nAnděl Ríša - barvy a zvířátka\nZnámý písničkář Bob Fliedr zveršoval pro děti veselé příběhy anděla Ríši. Děti se spolu s Ríšou naučí leccos nového. Zavede je do světa barev: nejdřív pod hladinu rybníka, na pole s vlčími máky, ale také jim prozradí, jaké tajemství skrývá duha. Pak spolu projdou les plný zvířátek a podívají se i k rybníku, kde žáby trénují skok do vody.\nAnděl Ríša - barvy a zvířátka Bob Fliedr\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2012-27 30,00 Kč\nAnděl Ríša - písmenka a čísla\nRíša je malý anděl, který pomáhá dětem. Rád se přitom učí nové věci. Nemůže se dočkat, až bude umět písmenka a číslice. Tím se otevírají dokořán dveře do hubených i tlustých knížek, a to bude teprve něco!\nAnděl Ríša - písmenka a čísla Bob Fliedr\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2012-41 30,00 Kč\nAndílek ve vodách\nKnížka Reginy Domanové je půvabným zpracováním toho, jak může maminka, která čeká dalšího potomka, říci jeho malému sourozenci, co se děje v jejím bříšku. Dítě zkoumá vodu kolem sebe a mluví s andělem, který je s ním. Vyprávění dítěte a jeho rozmluvě s andělem porozumí dítě už ve třech letech.
V USA se její kniha stala bestsellerem.
Regina Domanová (1970), maminka šesti dětí, žije s manželem ve Virginii. Vystudovala scénáristiku a komunikační prostředky, pracovala jako žurnalistka. Píše knížky pro děti a dospívající mládež.\nAndílek ve vodách Regina Domanová\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2012-08 42,00 Kč\nBlahoslavení, kdo vychovávají\nBlahoslavenství jsou srdcem Ježíšova Horského kázání, ale i jedním z ústředních bodů veškerého Jeho učení. Pier Giordano Cabra zkoumá jejich konkrétní význam v oblasti výchovy. Vyznává jejich nadčasovou platnost a čerpá z jejich obrovského potenciálu lidskosti. Obrací se především k těm, kdo se s dětmi a mládeží setkávají ve svém profesním životě, avšak inspiraci v jeho díle mohou nalézt i rodiče pro výchovu svých dětí. Autor si je vědom, že výchova je úkol nesnadný, ale právě blahoslavenství mohou vychovatele motivovat v jejich úsilí a pomoci jim, aby na své poslání pohlíželi s optimismem a s vědomím, že zasévají pro věčnost.\nBlahoslavení, kdo vychovávají Pier Giordano Cabra\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2015-45 54,00 Kč\nBlahoslavenství jako lék\nV návaznosti na církevní Otce a Tomáše Akvinského hledí na každé blahoslavenství jako na plod konkrétního daru Ducha svatého. Zároveň ale každé blahoslavenství srovnává s jednou ze současných ateistických ideologií a ukazuje, že každá z těchto ideologií je ve své podstatě karikaturou příslušeného blahoslavenství – tedy co se stane, když si ono blahoslavenství (blaženost) chceme zajistit vlastními silami. Protože jedině Ježíš Kristus nám může (a chce!) dát „pravé štěstí“, jsou všechny moderní ideologie „anti-blahoslavenstvím“.
Přestože se jedná o teologii a autor je vynikající teolog, používá překvapivě jednoduchý jazyk a přístupnou formu; přednášky byly původně určené otcům a matkám od rodin.
Navíc jde o téma, o kterém se toho obecně moc neříká, shrneme jej do „škatulky“ ideálu – o nějž máme usilovat (aspoň tak nás to učili v náboženství…), ale je pro nás nedosažitelný. Autor ale mluví o blahoslavenství jako o konkrétním daru, kterým nás Bůh může a chce obdarovat. Každé blahoslavenství navíc spojuje s konkrétním darem Ducha svatého a ukazuje jeho nezbytnost a potřebnost našem životě… a následně pak i spojuje s určitou současnou ateistickou ideologií, která vznikla právě z žízně po daném blahoslavenství , po „blaženosti“.; tedy Boží dary přichystané pro nás vs. naše nepochopení a usilování o okamžité štěstí - a důsledky zkratovitého hledání štěstí.
Takové pojetí blahoslavenství vůbec nevyzní odtažitě a idealisticky, ale pomáhá nám, abychom se zorientovali v „nabídkách“ současného světa… a obnovili směr, kudy vede jediná cesta k cíli.
Takže kniha spojuje teologii – dozvím se, co vůbec jednotlivá blahoslavenství znamenají a jak je žít v síle Ducha svatého, ale i praktické varování, kde selhávají současné ideologie. Mně osobně kniha velice zaujala.
Marie-Dominique Philippe, O.P. (1912-2006) je nedávno zesnulý dominikánský kněz, ve Francii velice populární. Původně byl profesorem filosofie na Univerzitě ve Fribourgu (Švýcarsko), později pod tlakem svých žáků založil ve Francii velice populární a činnou mnišskou komunitu Saint Jean, věnující se modlitbě, filosofii a teologii a hlásání Slova.\nBlahoslavenství jako lék Marie-Dominique Philippe\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2010-52 54,00 Kč\nRedemptorista P. Saller byl na kněze vysvěcen tajně 8. září 1951. Primici oslavil sám ve skladu cementu. Do duchovní správy mohl nastoupit až 1. dubna 1968, po sedmnácti letech kněžství...\nBoží dobrodruh Jaroslav Saller\nKarmelitánské nakladatelství kniha 1998-53 27,00 Kč\nBoží stopy v přírodě\n„Příroda je krásná v každém okamžiku a za každého počasí. Kouzelnou atmosféru v jejích zákoutích vytvářejí šedavé závoje mlhy rozvěšené v korunách stromů, bělostné roucho čerstvě napadaného sněhu, dešťové kapky na listech stromů svítící odrazem slunce jak lampiónky anebo první jarní kvítky, prodírající se s ohromující silou sněhovou peřinou na světlo. Pro mě je příroda neodolatelná kráska v jakémkoli počasí a vždy v ní mám co obdivovat.“
(autor)
 Miroslav Saniga (* 1964) je na Slovensku oblíbený popularizátor divů přírody. Žije v horské osadě Liptovské Revúce. Vystudoval VŠ lesnickou ve Zvolenu, působil v Národním parku Malá Fatra a od roku 1993 pracuje pro Ústav ekologie lesa Slovenské akademie věd. Externě přednáší na Katedře životního prostředí na univerzitě v Banské Bystrici. Zabývá se především ornitologií, o přírodě hojně píše, fotografuje ji i kreslí. O své zážitky s ptáky, lesními včelami i medvědy se s nadšením sdílí s dětmi ve školách či na exkurzích do hor, ale též v televizi nebo s posluchači Rádia Lumen, kde má pravidelný pořad.\nBoží stopy v přírodě Miroslav Saniga\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2014-39 33,00 Kč\nBudějovickou trilogii tvoří, podobně jako před časem vydanou Šumavskou trilogii, tři původně samostatné knihy P. Františka Hobizala, které napsal v letech 1964 až 1967, a to: Budějovické nálady, Volání budějovických zvonů, Bomby na Budějovice.
Budějovické nálady se z celé trilogie nejúžeji zaměřují na vlastní centrum regionu, na autorovy rodné České Budějovice. Zachycují budějovický místopis a památky v době Hobizalova dětství a mládí a v rozmezí jednoho dne čtenáře tímto městem provedou. Jsou citlivě napsané, prožité a rozhodně nabízejí mnohem více než pouhé nálady.
Volání budějovických zvonů představuje ve zkratce rok života v Českých Budějovicích v pořadí jednotlivých měsíců. Jde o rok ve městě nahlížený výhradně dětskýma očima z doby, kdy byl život závazně formován slavnostmi a svátky v pořadí liturgického roku a kdy se ještě ve velké míře dodržovaly tradiční zvyklosti.
Bomby na Budějovice jsou ukázkou toho, jak se „velké“ dějiny odrážejí v jedné konkrétní lokalitě. Obsahují autorovy osobní vzpomínky na dobu od atentátu na Hitlera do konce protektorátu s ústřední událostí bombardování Českých Budějovic a dále jeho vzpomínky na Pražské povstání, které z jižních Čech vnímal především z rozhlasového vysílání.\nBudějovická trilogie Budějovické nálady * Volání budějovických zvonů* Bomby na Budějovice František Hobizal\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2007-01 57,00 Kč\nBůh píše i na křivých řádcích\nV Bibli nalezneme spoustu lidí pochybných charakterů (tyrany, mstitele, vrahy, podfukáře, lupiče, zrádce, fanatiky, lháře, lakomce aj.), z nichž se někteří polepšili a obrátili na dobrou cestu, ale jiní skončili jako bídáci. Autor ve svých příbězích ukazuje, že Bůh píše své záměry i na křivých řádcích lidských charakterů (Zacheus, Herodes, David, Jidáš, Jezábel aj.).\nBůh píše i na křivých řádcích Bob Hartman\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2002-01 39,00 Kč\nSmysl a význam těla? Kdo vůbec myslí na takové věci! Jako zaměstnané ženy si sotva najdeme čas, abychom se soustředily na spletitosti svých (velmi komplikovaných!) duchovních cest, a už vůbec ne na otázku, proč nás Bůh stvořil s tímto konkrétním tělem. Spíše si vystačíme s minimálními nebo udržovacími dávkami – dopřejeme si právě tak akorát citové a duchovní potravy, abychom zvládly každý další den. Avšak úplně v nitru cítíme hlubší touhu. Chceme vědět, že v životě jde o víc než o zvládání deseti hromad prádla, opravování domácích úkolů nebo hledání toho „pravého“ na internetové seznamce. Tu a tam unikne z našeho srdce naléhavé volání a odvážíme se zeptat: „Kdo vlastně jsem?“ Pokud jste si někdy tuto otázku položily, nejste samy! Matky, které vypravily své poslední dítě na vysokou školu, vdovy, co se cítí být vyloučeny ze života, i svobodné pracující ženy, svírané otupující rutinou každodenního života, všechny vstoupily do stejné otázky. Díky poznání papeže Jana Pavla II. a jeho teologii těla se můžeme jako ženy s touto otázkou vyrovnat s novou silou a elánem. Můžeme odhalit ženského ducha a objevit jeho význam pro cestu každé ženy a definitivně odpovědět na otázku: „Kdo vlastně jsem?“
 (z aurtorčina úvodu knihy)
Katrina J. Zenová je spoluzakladatelkou hnutí „Women of the Third Millenium“ – Ženy třetího tisíciletí (www.wttm.org) a zakládající koordinátorkou Centra pro teologii těla a kulturu Jana Pavla II. v diecézi Phoenix. Oblíbená přednášející na duchovních obnovách, autorka knih The Body Reveals God: A Guided Study of Pope John Paul II’s Theology of the Body (Tělo zjevuje Boha: Průvodce po teologii těla Jana Pavla II.) a Když život nejde podle tvých představ. Katrina je zapálená turistka, nadšená tanečnice tanga a šťastná matka svého mladého syna Michaela.\nBýt ženou Katrina J. Zenová\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2014-38 48,00 Kč\nMnoho mladých katolíků prožívalo nebo stále prožívá svou víru jako Mark Hart. Málokdy zmeškají mši, ačkoli jí nerozumí. Mají Bibli, ale nečtou ji. Chodí ke zpovědi, ale nepociťují lítost.
Je vaše zkušenost s katolickou vírou podobná? Znamená pro vás víra jen samá pravidla? Pokud ano, zapomeňte na jednotvárný život, plný bezmyšlenkovitého dodržování pravidel, kterým nerozumíte. Je na čase vstoupit do světla vašeho Stvořitele, který mění životy a zve vás, abyste žili z jeho nesmrtelné lásky.
Autorova vtipná a výstižná zamyšlení ukazují na hlavní pointu. Bůh nikoho nevolá k tomu, aby byl dobrým člověkem, někým, kdo prostě jen dodržuje pravidla, ale aby byl novým člověkem v Ježíši Kristu.\nCrash test Narazit na Boží lásku Mark Hart\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2009-01 42,00 Kč\nDáváš mi prodlévat na svěžích pastvinách\nZáměrem autora je inspirovat duchovní život v rodinách. Knihu napsal především pro povzbuzení přátel z hnutí modliteb matek a otců, ale také jako dárek seniorům i mladým lidem, zdravým i nemocným, zkrátka všem věřícím, kteří hledají cestu k hlubšímu spojení s Pánem. Ilustrace Jana Knapa odrážejí pokoj, čistotu srdce a tajemství Svaté rodiny v kontextu naší doby. Z obrazů vyzařuje vzpomínka na ztracený ráj, do kterého nám Kristus ukazuje cestu zpět.

Josef Hrdlička (1942), světící biskup olomoucký. Osmnáct let působil jako kněz v Ostravě, Hoštejně a Hynčicích, v roce 1990 přijal biskupské svěcení. Je autorem mnoha knih a uznávaným překladatelem anglické duchovní poezie. V Karmelitánském nakladatelství vyšly mimo jiné jeho publikace: V souhvězdí slávy (2011), Silná jako smrt je láska (2008), Démant a slzy (2007), Biřmování (2007), Probuď se, citero a harfo (2006).

Jan Knap (1949) vystudoval architekturu na Stavební fakultě ČVUT v Praze. V roce 1971 pobýval na Akademii výtvarných umění v Düsseldorfu a v letech 1972–1982 působil v New Yorku. V letech 1982–1984 studoval teologii v Římě, do roku 1989 žil v Kolíně nad Rýnem a později v Modeně. Od roku 1992 žije a pracuje opět v České republice.\nDáváš mi prodlévat na svěžích pastvinách Josef Hrdlička\nJan Knap Karmelitánské nakladatelství kniha 2012-28 45,00 Kč\nDémant a slza\nVýběr anglické duchovní poezie.\nDémant a slza 2. vydání Josef Hrdlička\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2007-01 36,00 Kč\nDobrodružství Matky Terezy\nKniha Dobrodružství Matky Terezy předkládá čtenářům inspirativní příběh jedné z nejobdivovanějších a nejoblíbenějších žen naší doby. Narodila se roku 1910 v albánské rodině v makedonském městě Skopje. V dospělosti vstoupila do řeholního Institutu Blahoslavené Panny Marie, který jí umožnil odcestovat na misie do Indie, kde pak vyučovala na střední škole. V Kalkatě se setkala s obrovskou bídou a utrpením ubožáků, kteří byli v ulicích města ponecháni napospas smrti. Matka Tereza pochopila, že je Bohem povolána k tomu, aby mezi těmito lidmi vyvrženými na okraj společnosti žila, pečovala o ně a umožnila jim důstojně zemřít.
Elaine Murrayová Stoneová vypráví o tom, jak Bůh žehnal Misionářkám lásky, které Matka Tereza založila, a jak se jejich dílo šířilo po celém světě. Tyto hrdinské ženy žijící podle evangelia se mohou stát zdrojem hlubší víry, naděje a křesťanského odhodlání pro lidi všech věkových kategorií.
\nDobrodružství Matky Terezy Elaine Murray Stoneová\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2014-17 45,00 Kč\nCo je jádrem křesťanské duchovní cesty? A jak vypadá to, když druhého na této cestě doprovázíme? Anselm Grün tvrdí, že naše cesta v Kristově duchu musí být vždy cestou uzdravující, cestou k tomu, abych se plně stal člověkem a aby náš život za něco stál. Je přitom třeba vědět také o ohroženích, jež zakouší každý, kdo se na cestu k Bohu a ke svému pravému já vydává. Autor chce dát několik podnětů, jak konkrétně si křesťanskou cestu osvojit. Učit se ale musí každý sám.\nDoprovázení na duchovní cestě Anselm Grün\nKarmelitánské nakladatelství 2014-17 39,00 Kč\nKaždý člověk je Božím chrámem. Tento duchovní chrám má své pilíře, o které se celá stavba opírá. Jednotlivé pilíře symbolizují snahu o pokoru, trpělivost, čisté srdce, moudré užívání jazyka a o evangelijní prožívání utrpení. Satan o jejich existenci ví a vede boj proti každému člověku. Snaží se podkopat pilíře jeho duchovního chrámu a zbořit jej.
Texty, které naleznete v této knize, líčí způsob a ráz satanova postupování. Dotýkají se také tématu zápasu s ním o věrnost evangelijním postojům v klíčových zkušenostech duchovního růstu.
Lidské srdce je Božím příbytkem, který je vybudován na pilířích důležitých pro kvalitu a moc duchovního života. Symbolizují snahu o pokoru, trpělivost, čisté srdce, moudré užívání jazyka a o evangelijní prožívání utrpení. Satan ví o jejich existenci a vede boj proti každému člověku. Snaží se podkopat pilíře jeho duchovního chrámu a zbořit jej.
Texty, které naleznete v této knize, líčí způsob a ráz satanova postupování. Dotýkají se také témat utkání s ním v zápasu o věrnost evangelijním postojům v klíčových zkušenostech duchovního růstu.
Svěží a praktické pojednání o duchovním boji, jemuž je při svém následování Krista vystaven každý křesťan. Autor si vypomáhá obrazem, v němž svatyně v srdci člověka - místo, kde je spojen s Bohem - spočívá na několika pilířích (pilíř pokory, trpělivosti, čistoty srdce, evangelijního přístupu k utrpení a odpovědnosti za vyřčená slova). Nepřítel naší spásy se snaží tyto pilíře podkopávat a bořit, aby se dostal k srdci člověka a odklonil jej od Boha, pramene života. V tom spočívá základní duchovní boj, v němž je dobré se zorientovat a naučit se používat Boží zbroj, bojovat v Duchu Kristově. Nauka autora se opírá o učení velkých světců církve, především svatých Karmelu.
Jerzy Zieliński je bosý karmelitán žijící v Polsku, známý exercitátor a autor mnoha knih o duchovním životě z perspektivy spirituality Karmelu.\nDuchovní boj Jerzy Zieliński\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2010-52 30,00 Kč\nDokument, jehož autorem je významný teolog a předseda Papežské rady pro jednotu křesťanů kardinál Walter Kasper, je svým obsahem i účelem mimořádným počinem. Knížka Duchovní ekumenismus se nezaměřuje na věroučné rozdíly, ale na duchovní kořeny ekumenického úsilí. Opírá se o Písmo, o křesťanskou tradici i o impulsy, které dal ekumenickému úsilí 2. vatikánský koncil a papež Jan Pavel II. Má praktický ráz a zaměřuje se hlavně na to, co mohou křesťané různých konfesí už nyní dělat společně.
Je rozčleněna do tří hlavních částí. V první zaměřujeme pozornost na prohloubení víry prostřednictvím naslouchání Božímu slovu a velkým svědkům víry. Druhá část se zabývá modlitbou a každodenní liturgickou praxí během církevního roku. V třetí části se dostáváme ke službě a svědectví křesťanů, tedy k samotné praxi uvnitř církevních společenství a k tomu, kde a jak ekumenismus uskutečňovat.\nDuchovní ekumenismus Praktické podněty k jeho uskutečňování Walter Kasper\nUmění vést lidi začíná uměním uspořádaně vést svůj osobní život. Je dobré, když si člověk osvojí techniky managementu a pravidla komunikace, chce-li dobře zvládat vedení lidí. Ještě důležitějším základem vůdčích schopností jsou ale lidské ctnosti a duchovní ukotvení člověka. Autor uvádí čtenáře ve dvanácti kapitolách do následujících ctností a postojů:
Pozornost, vytrvalost, opravdovost, spravedlnost, důvěra v Boha, obezřetnost, radost ze života, láska, uměřenost, odvaha, sebedůvěra a naděje.
Texty obsahují impulzy k zamyšlení, otázky a praktická cvičení. Jsou vystavěny tak, aby se daly využít jako navazující tréninkový program. Kniha je průvodcem pro manažery v nejširším slova smyslu: rodiče, faráře, politiky, pedagogy, ředitele…\nDuchovní koučink Helmut Schlegel\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2014-05 48,00 Kč\nPo Silvánovi z Athosu a Serafimovi Sarovském představujeme čtenářům další velkou postavu východní spirituality. Tichon Zadonský vnímá přírodu jako souhrn svědků, kteří vydávají svědectví o Bohu, nebo jako knihu, která dosvědčuje Boží všemohoucnost, moudrost a dobrotu. Svět je plný stop vedoucích k poznání Boha, zrcadlícího se ve svém stvoření. Poznání Boha je pak onen „duchovní poklad“, který svatý Tichon sbírá v přírodě. Vrcholem poznání Boha je sjednocení s ním v lásce. Muž Boží si přeje, aby všichni křesťané tento poklad hledali a stále více jej nacházeli.
Tichon Zadonský (1724-1783) se narodil v Novgorodské gubernii jako poslední ze šesti dětí chudého vesnického kostelníka. Ve třinácti letech nastoupil do církevní školy v Novgorodě, kde byl vybrán ke studiu v tamním nově založeném semináři. Stal se knězem a v pouhých 37 letech biskupem. Po několika letech biskupské služby se stahuje do ticha kláštera; modlí se, pracuje a věnuje se mnichům i laikům, kteří u něj vyhledávají duchovní vedení. V díle Duchovní poklad posbíraný ve světě rozvinul tzv. metodu „přírodní kontemplace“, jelikož celé stvoření vypráví lidem o Boží lásce a velikosti.\nDuchovní poklad Tichon Zadonský\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2012-45 60,00 Kč\nDůstojný pán si na důstojnost nepotrpěl\n„Jen ten, kdo slouží dobru a lásce, je veliký. Ať je to prezident, poslanec nebo jen metař. Je třeba lidí nahoře i dole a na všech záleží. I ti nahoře nechávají po sobě odpadky, které zas někdo musí odklízet.“
„Když však setrváme v nejednotě a vyloženém hmotařství a z tržního hospodářství vytvoříme mamonářství, a ne službu druhým, pak nás Evropa bude pokládat za pobudy a lidi všeho schopné, a tím i nebezpečné. Jsme zas na velkém rozcestí.“
(František Lukeš)
Autorem této zbrusu nové knihy je P. František Lukeš, i když už není mezi námi živými. Jde o výběr z jeho dopisů přátelům a sbírku fejetonů, které vycházely v Poděbradských novinách od května 1991 po následující tři roky. Z textů na nás dýchne jeho pochopení pro každodenní radosti a strasti nejobyčejnějších lidí, ale i jeho široké srdce a moudrý nadhled, s nímž sledoval první roky polistopadového vývoje v naší vlasti. Dozvíme se, co ho trápilo, ale povzbudí nás jeho živá víra, naděje a láska, jeho neutuchající snaha přispět svým dílem k duchovní obnově lidí, které doprovázel, a celého našeho národa.\nDůstojný pán si na důstojnost nepotrpěl František Lukeš\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2014-33 42,00 Kč\nEncyklopedie světových náboženství\nNa mnoho otázek, které si člověk klade, dokáže dát současná věda odpověď. Přesto se člověk ptá dál: „Jak vznikl svět? Co je po smrti? Proč jsem vlastně na zemi?“ Náboženství pomáhá člověku nalézat odpovědi na takové otázky a zároveň se mu stává zdrojem posily.
Bohatě ilustrovaný text stručně, ale výstižně představuje hlavní světová náboženství, jejich historii, učení, bohaté tradice a rituály. Po náboženstvích, která svůj původ odvozují od Abraháma (judaismus, křesťanství, islám), se autor věnuje východním náboženským systémům (hinduismus, buddhismus, sikhismus) a posléze náboženstvím Dálného východu (konfucianismus, taoismus, šintoismus). Přehled uzavírají informace o nových náboženských hnutích (mormoni, Společnost svědků Jehovových, bahá’ismus, Církev sjednocení, Haré Kršna atd.).
I když věrouka a obřady zůstávají rozdílné, mají světová náboženství mnoho společného. Mohou přispět k tomu, aby člověk nalezl smysl svého života a s druhými žil v míru.
Obsah encyklopedie:
Co je náboženství
2 Starověký Egypt
3 Bohové starověkého Řecka a Říma
4 Původní náboženství
5 Jediný Bůh

Judaismus
6 Mojžíš a exodus
7 Země zaslíbená
8 Tanach
9 Doma a v synagoze
10 Co znamená být židem
11 Židovské svátky
12 Judaismus v dnešním světě

Křesťanství
13 Muž jménem Ježíš
14 Šíření křesťanství
15 Nový zákon
16 „Věřím …“
17 Uvnitř kostelů, kaplí a katedrál
18 Křesťanský život
19 Křesťanské svátky
20 Křesťanství v akci

Islám
21 Prorok
22 Šíření islámu
23 Korán
24 Pět pilířů
25 Mešita
26 Muslimský život
27 Půst a svátky
28 Současný islám a jeho rozpory
29 Východní náboženství; Zoroastrismus

Hinduismus
30 Počátky hinduismu
31 Jeden Bůh či mnoho božstev
32 Hinduistické svaté spisy
33 Pudža a mandir
34 Život hinduisty
35 Hinduistické svátky
36 Matka Ganga
37 Hinduismus v Indii a ve světě

Buddhismus
38 Princ a pravda
39 Cesta k osvícení
40 Chrámy a svatyně
41 Žít jako mnich
42 Jeden směr, dvě cesty
43 Současný buddhismus

44 Džinisté
Sikhismus
45 Guru Nának
46 Deset guru
47 Guru Granth Sáhib a gurudvára
48 Zlatý chrám
49 Méla a gurpúraby
50 Pět K
Náboženství východní Asie
51 Náboženství v Číně
52 Konfucianismus
53 Taoismus
54 Šintoismus

Novodobá náboženství
55 Nová křesťanská hnutí
56 Baháismus
57 Nová náboženská hnutí
Závěry

58 Víra v dnešním světě
59 Náboženské konflikty; Jeruzalém
60 Snahy o porozumění\nEncyklopedie světových náboženství David Self\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2009-01 54,00 Kč\nEros a agapé\nPodle křesťanství je posledním zdrojem lásky Bůh a láskou, „nad niž si nelze představit větší“, je láska Krista na kříži. Krása tohoto křesťanského ideálu v sobě zahrnuje erós i agapé. Mezi těmito dvěma póly lásky se odehrávají i všechny lidské vztahy.
Láska podle Nového zákona musí být láskou „upřímnou“, bez pokrytectví. Je ale také láskou „činnou“, založenou na konkrétních skutcích vůči bližním. Otec Cantalamessa zdůrazňuje, že pravá křesťanská láska sice vychází ze srdce, ale musí procházet rukama.
Knížka obsahuje meditace přednesené v Papežském domě v postní době roku 2011. Autor čerpal jak z klasické literatury, tak i z obou encyklik Benedikta XVI. věnovaných lásce: Deus caritas est (Bůh je láska, 2005) a Caritas in veritate (Láska v pravdě, 2009).\nEros a agapé Dvě tváře lidské a křesťanské lásky Raniero Cantalamessa\nKarmelitánské nakladatelství 2014-06 36,00 Kč\nEvangelium o rodině\nPřednášku „Evangelium o rodině“, která se setkala s mimořádným ohlasem, připravil kardinál Kasper z podnětu papeže Františka a přednesl ji na mimořádné konzistoři kardinálů v únoru 2014 v Římě. Zformuloval v ní teologický základ pro následnou diskusi kardinálů, která byla přípravou pro mimořádnou biskupskou synodu na podzim 2014 a pro řádnou biskupskou synodu roku 2015.
Mnoho rodin dnes řeší velké potíže. Dramaticky stoupl počet těch, kdo se obávají založit rodinu nebo při realizaci svého životního projektu ztroskotají. Roste počet dětí, které nemají to štěstí vyrůstat v úplné rodině. Jak na tyto jevy, které se křesťanům nevyhýbají, reaguje církev? Kardinál Kasper se nezdráhá vznést ani obtížné a kontroverzní otázky, například problematiku a rozvedených a znovu sezdaných. Má v úctě tradici, zná ji jako málokdo, ale odvážně konfrontuje současné církevní učení a praxi církve s evangeliem a s výzvami současnosti.\nEvangelium o rodině Walter Kasper\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2014-35 30,00 Kč\nFalešné představy o Bohu\nMnoho kněží, řeholníků a laiků hlásá navenek Boha jako dobrého pastýře, milujícího otce, zatímco v nitru jsou sžíráni úzkostí a falešnými pocity viny.
Takové představy o Bohu jsou často potlačovány ze strachu, že bych se musel s tímto nebezpečným Bohem vypořádat. Stejně jako jiné potlačené životní zkušenosti však mohou vést k onemocnění a bránit osvobozující víře a plnému životu.
Prostřednictvím mnoha příkladů líčí Frielingsdorf srozumitelným a živým jazykem účinek těchto falešných, démonizujících představ o Bohu a na základě svých dlouholetých terapeutických zkušeností dává návod, jak mohou být odhaleny a překonány.
Zpracováním potlačených negativních zkušeností je možné orientovat se na živoucí a uzdravující představy Boha, jak nám ho zjevuje Bible.
Karl Frielingsdorf, SJ, nar. 23. 2. 1933; profesor pastorální psychologie a náboženské pedagogiky a vedoucí Institutu pro pastorální psychologii ve Frankfurtu. Mezi jeho díla patří například: Od přežívání k životu.\nFalešné představy o Bohu Druhé, přepracované vydání Karl Frielingsdorf\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2009-53 66,00 Kč\nHovory v Jeruzalémě\nVýsledkem rozhovorů Georga Sporschilla s kardinálem Martinim je mimořádně poutavá a osobní kniha, určená především mladým lidem, ale i všem ostatním, jimž ještě zůstalo otevřené „ucho učedníka“. Tazatel v ní klade mnoho palčivých otázek, které sesbíral u mladých lidí: V co věří nevěřící lidé? Co mají společného a v čem se rozcházejí různá náboženství? Jak jednat s lidmi jiné víry? Jak se projevuje pravá láska? Proč církev tak často hovoří o hříchu? Hledá církev nové a pozitivní odpovědi k tématu sexuality?Jakou budoucnost mají v církvi mladí lidé? Kdo může za to, že je církev jako instituce tak slabá? Jaké jsou její vyhlídky do budoucnosti? Kdyby Ježíš žil dnes, o co by usiloval nejnaléhavěji? Bude Ježíšova zvěst účinná i v budoucnu?
Carlo Maria Martini odpovídá jako ten, kdo v Ježíši Kristu nalezl perlu svého života a naučil se milovat všechno a všechny, na nichž Kristu záleží. Prožil svůj život v nesnadné době a v nelehkém poslání, čímž dozrál do nevšední moudrosti. Promlouvá k nám jako člověk protříbený, prozářený Boží dobrotou, jako služebník vyhlížející svého Pána, jemuž se dá věřit.\nHovory v Jeruzalémě Carlo Maria Martini\nGeorg Sporschill Karmelitánské nakladatelství kniha 2013-09 48,00 Kč\nHrom udeřil potřetí\nJednou z výrazných postav Nového zákona je Jan Křtitel. Jeho životní příběh popularizuje ve své knize známý polský spisovatel Jan Dobraczyński. Prvním impulsem ke vzniku této knihy mu byla návštěva Svaté země a rozhovory s kardinálem S. Wyszyńským, který byl velkým ctitelem Jana Křtitele. Autor pečlivě zachoval biblické i zeměpisné reálie, ale svým vypravěčským uměním dává postavě svatého Jana vystoupit živě z kulis dějin. Zásadní poselství knihy vychází z Janova vztahu k Bohu a k Ježíši jakožto Mesiáši, dotváří ale Janův obraz vlastními představami o lidském i duchovním vývoji Janovy osobnosti, například nastíněním jeho boje s pokušením. Román zachycuje počátek Janova povolání, jeho pobyt na poušti, působení u Jordánu, věznění i smrt.

Jan Dobraczyński (1910–1994) byl slavný polský spisovatel. Za druhé světové války bojoval v polské armádě, v důsledku účasti ve Varšavském povstání byl vězněn v koncentračním táboře Bergen-Belsen. Po válce se stal členem Sejmu, v roce 1985 byl oceněn křížem Virtuti Militari a v roce 1993 izraelským řádem Spravedlivý mezi národy světa.
Napsal několik desítek knih s náboženskou tematikou. Česky vyšly jeho knihy Klíč k moudrosti (Vyšehrad 1979), Přelévat moře (Matice cyrilometodějská, l994), Listy Nikodémovy (Paulínky, 2003), Stín Otce (Paulínky, 2010).\nHrom udeřil potřetí Životní příběh Jana Křtitele Jan Dobraczyński\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2012-19 54,00 Kč\nChudoba a radost\nW. Short charakterizuje františkánskou tradici jako ”chaotickou a intuitivní, tvořivou a citovou, radikální a poslušnou”. Ukazuje, že dnes stejně jako v minulosti je to přitažlivý způsob života. Autor sleduje významnou roli františkánských zakladatelů svatého Františka z Assisi a svaté Kláry a po historickém úvodu odhaluje jejich vizi. V úvahách rozvíjí klíčová témata: vtělení, chudoba jako cestu k Bohu, utrpení a uzdravení, stvoření jako soulad lidstva a přírody.
 V průběhu četby se setkáváme s významnými osobnostmi, jež v průběhu staletí spoluutvářely tuto tradici a uváděly ji do života, jako Bonaventura
 Angela z Foligna
 Jan Duns Scotus.
Autor předsatvuje čtenářům i některé méně známé osobnosti spojené s františkánskou spiritualitou jak např.:
Jacopone da Todi
Ubertino da Casale
Jan de Caulibus
Hendrik Herp
Francisco de Osuna
Bernardin z Lareda
Benedikt z Canfieldu
Tomáš z Celana
Jakub z Milána
Bartoloměj z Pisy
Kamila Battista Varano
Chudoba a radost tvoří most mezi současnými oblastmi zájmu a mezi moudrostí minulosti. Vrhá světlo na tradici, jejíž pohledy jsou svěží, inspirující a rozmanité a mohou nás dnes v mnohém poučit.\nChudoba a radost Františkánská tradice William J. Short\nKarmelitánské nakladatelství kniha 2003-01 51,00 Kč


Zástupkyně ombudsmana se zastala muže, jehož úřad práce připravil o rentu - Svět práva - Advokátní deník\n5. 8. 2020 Hana Saitzová\tŽádné komentáře\nUchazeč o zaměstnání nestihl kvůli skončeným úředním hodinám nahlásit úřadu práce návštěvu lékaře a vystavení neschopenky tentýž den. Udělal to nazítří ráno. Úřad práce považoval jeho postup za porušení povinnosti a sankčně ho vyřadil z evidence uchazeče o zaměstnání. Následkem toho muž přišel o rentu, kterou dlouhodobě pobírá po vážném pracovním úrazu. Se svým problémem se svěřil Kanceláři Veřejného ochránce práv.\nStěžovatel byl zaměstnaný jako horník a utrpěl těžký pracovní úraz dolní končetiny. Z důvodu špatného zdravotního stavu nemůže dlouhodobě najít zaměstnání, zaevidoval se proto na úřadu práce. Pobírání renty za pracovní úraz je totiž podmíněno výkonem výdělečné činnosti nebo evidencí na úřadu práce.\nPo několika letech v evidenci se z důvodu nemoci a návštěvy lékaře nemohl dostavit na úřad práce na stanovenou schůzku. Úřad měl otevřeno do 11 hodin, muž odcházel od lékaře i s vystavenou neschopenkou až po skončení úředních hodin ÚP. Stěžovatel se domníval, že po úředních hodinách je zbytečné na úřad telefonovat, protože by nikoho nezastihl, a e-mail nepoužívá. Telefonicky tak vše oznámil ÚP až následující den ráno.\nÚřad práce stěžovatele sankčně na 3 měsíce vyřadil z evidence uchazečů o zaměstnání pro nesplnění oznamovací povinnosti. Kvůli sankčnímu vyřazení vznikl stěžovateli dluh na pojistném na zdravotní pojištění a přišel současně o rentu za pracovní úraz.\nÚřad práce, který důvody pro včasné nenahlášení neschopenky uváděné stěžovatelem nepovažoval za důvody hodné zvláštního zřetele, postupoval nesprávně. Vycházel z toho, že stěžovatel věděl, že má oznamovací povinnost, kterou musí splnit stůj co stůj. Nezohlednil například to, že v textu poučení uchazeče o zaměstnání nejsou zmíněny způsoby, kterými může uchazeč o zaměstnání oznamovací povinnost splnit, zejména po úředních hodinách.\nPodle zástupkyně ombudsmana Mgr. Moniky Šimůnkové úřad nepřihlédl ke specifickým okolnostem případu ani ke skutečnosti, že nešlo o účelové a úmyslné vyhýbání se povinnostem. Po její výzvě Ministerstvo práce a sociálních věcí rozhodnutí úřadu práce zrušilo a uložilo mu věc znovu projednat. Úřad práce následně řízení o vyřazení uchazeče z evidence zastavil. Pojišťovna musí muži vyplatit pozastavenou rentu.\n„Není možné, aby úřad práce bez dalšího považoval za vážné důvody, kterými lze omluvit pozdní oznámení, pouze velmi vážné stavy, jako je nemohoucnost, bezvědomí nebo hospitalizace. Úřad musí vždy zkoumat okolnosti konkrétního případu, brát v úvahu, zda jde o úmyslné vyhýbání se povinnosti, a rovněž hledat proporcionalitu mezi závažností porušení povinností a důsledky sankce,“ kritizuje postup úřadu práce magistra Šimůnková. „Dospěla jsem k závěru, že důsledky vyřazení stěžovatele z evidence převyšují míru porušení jeho povinností. Vyřazení z evidence za to, že svou oznamovací povinnost sice splnil, ale ne včas, považuji za nepřiměřeně tvrdou sankci, protože v důsledku ní přišel o tříměsíční rentu pobíranou v souvislosti s pracovním úrazem.“\nÚřad práce podle zástupkyně veřejného ochránce práv Šimůnkové nerespektoval judikaturu správních soudů, zejména Nejvyššího správního soudu, podle kterého je třeba vždy posuzovat přiměřenost vyřazení vzhledem k okolnostem konkrétní věci.\nNa základě zjištěných pochybení se magistra Šimůnková obrátila na Ministerstvo práce a sociálních věcí s návrhem, aby rozhodnutí úřadu práce o vyřazení stěžovatele z evidence v přezkumném řízení zrušilo. Ministerstvo vyhovělo, rozhodnutí zrušilo a úřad práce následně řízení o vyřazení zastavil. Stěžovatel je tak plynule v evidenci úřadu práce, jako kdyby k žádnému vyřazení nedošlo. Renta mu bude zpětně doplacena.\nPostup úřadu práce, který řízení o zastavení z evidence zastavil, byl také ovlivněn tím, že došlo ke změně právní úpravy, o kterou usilovala již bývalá veřejná ochránkyně práv Mgr. Anna Šabatová, Ph.D. Ta vnímala přísnost zákonné úpravy oznamovací povinnosti podle § 27 odst. 3 zákona o zaměstnanosti, a proto v připomínkovém řízení k novele zákona o zaměstnanosti, které proběhlo v lednu tohoto roku, navrhla novou právní úpravu oznamovací povinnosti. Její připomínky byly akceptovány. Podle novely zákona o zaměstnanosti účinné od 14. 4. 2020 je uchazeč povinen oznámit vystavení dočasné neschopnosti uchazeče o zaměstnání nejpozději do 3 kalendářních dnů ode dne vystavení potvrzení.\nPředchozí Zákon o elektronickém zdravotnictví: zásadní je ochrana dat pacientů\nNásledující Statistika nuda je, má však cenné...* Část III. – ČAK a "ty internety"


Můj první obrázek se jmenovalKulhavá mašinka (1956).\nJsem samouk. Tedy nemám za sebou žádnou výtvarnou školu. (bohužel) Jen jednu neúspěšnou přihlášku na AVU. (bohudík)\nNavštěvoval jsem nějakej rok Lidovou školu u pí Prof. Marie Helgy Heindlové.\nDůležitější pro mne však byl kontakt s mistry Robertem Hliněnským a Leonidem Ochrymčukem. Kdysi dávno totiž vedli výtvarný kroužek v nemocnici u Sv.Anny.\nMoje opisování skutečnosti(1975) se díky těmto pánům začalo dost měnit.\nTak vzniklo několik obrazů starých domů.\nNásledoval cyklus Krajina když... (1984) a Přestavba krajiny. Pomalu jsem se nořil do abstraktního pojetí krajin.\nCroquis,Korelace v prostoru, atd.\nZačátkem devadesátých let jsem se pokoušel o abstraktní představu vegetace Květy trav.\nSyntézou živé a neživé přírody, či krajiny, se zabývám v cyklu obrazů Nihil novi sub sole\nKoncem devadesátých let pozvolna vznikají obrazy ovlivněné mojí profesí (radiologický asistent). Každodenní kontakt s rentgenovými snímky, ale také vědomí dynamických dějů a procesů , jež se odehrávají skrytě, bez možnosti jejich pozorování, jsou silnou inspirací.\nVšechno to nazývám X ray. Je to stále neuzavřený cyklus obrazů jejichž zdrojem je radiologie, což je vedle vyšetření výpočetní tomografií, magnetickou rezonancí, ultrazvukem, také klasický rtg snímek.\nVe stejném duchu vzniká kolekce obrazů Corpus alienum. Nejde však o "cizí těleso" v pravém smyslu slova. Jde o vyjádření něčeho, co je jakoby "cizí" v obraze. Tedy o kontrast ve stavbě, barvě, struktuře, kresbě, anebo zobrazených tvarů, jejich rozložení, či sepětí.\nPostupně prolínám výše zmíněná témata i jinými náměty.(Zmnožená kresba, Made in EU, atd. )\nA co dál? Tak to je možné si prohlédnout v odkazu Galerie, kam vkládám v podstatě všechno, co vytvořím. A ponechám to bez komentáře.


Z RPG Bytů bude Residomo. Firma nemovitosti prodávat nechce, spíš do nich investovat — ČT24 — Česká televize\nZ RPG Bytů bude Residomo. Firma nemovitosti prodávat nechce, spíš do nich investovat\n13. 1. 2017 Ostrava\nSpolečnost RPG Byty, která v Moravskoslezském kraji vlastní více než 43 000 bývalých bytů OKD, mění název. Od 1. února bude známa jako Residomo. Přejmenování souvisí s předloňským prodejem firmy, kterou získala mezinárodní investiční společnost Round Hill Capital.\nResidomo namísto RPG Bytů\nNázev Residomo vznikl složením slov residenční (nájemní) bydlení a domov a byl vybrán ze stovky návrhů v interní soutěži zaměstnanců firmy. „Chceme rozvíjet bytový fond v duchu dlouhodobého nájemního bydlení, poskytovat nájemníkům profesionální služby a chceme do toho fondu dál investovat,“ řekl investiční ředitel společnosti Round Hill Capital, která zastupuje nové vlastníky, Stan Kubáček.\nSpolečnost má podle něj dlouhodobé zkušenosti s vlastnictvím a správou desítek tisíc nájemních bytů v západoevropských zemích. „Moravskoslezský kraj je pro nás příkladem úspěšné regionální ekonomické transformace na evropské úrovni, a proto ho vnímáme jako perspektivní místo pro dlouhodobé investice,“ uvedl Kubáček.\n„Máme strategii rozvíjet fond jako nájemní bydlení pro potřeby regionu a chceme dál investovat do toho fondu proto, abychom ho spravovali jako nájemní bydlení, takže nebudeme rozprodávat byty.“\ninvestiční ředitel společnosti Round Hill Capital\nRPG Byty jsou největším soukromým poskytovatelem nájemního bydlení v ČR. V jejích bytech o celkové ploše přibližně 2,6 milionu metrů čtverečních bydlí na 90 000 lidí. Noví majitelé firmy plánují, že své portfolio ještě rozšíří. „V Ostravě nebo Frýdku-Místku jsme prakticky vyprodaní. Nemáme tam co nabízet,“ řekl jednatel společnosti Pavel Klimeš.\nUdálosti: Co bude s byty RPG?\nŠéf sdružení BYTYOKD.CZ: Pan Taraba neví, o čem mluví\nTaraba (Sdružení nájemníků ČR): Obavy lidí jsou zbytečné\nV úvaze o rozšíření portfolia je podle něj jak koupě nových domů, tak nová výstavba v Ostravě. Tam nyní společnost vlastní zhruba 17 000 bytů. „Tam je pro nás trh velmi dobrý. Uvítali bychom rozšíření portfolia v řádu stovek bytů,“ řekl jednatel.\nDo bytů a domů loni společnost investovala zhruba 760 milionů korun, letos plánuje investice 830 milionů korun. Letos budou podle Klimeše pokračovat například opravy vstupních částí domů. „Budeme pokračovat v opravách střech, budeme pokračovat ve výměnách vnitřních rozvodů, to znamená rozvodů teplé vody, kanalizace a plynu. Další domy se dočkají nových výtahů a budeme opravovat jako vždy i řadu bytů,“ řekl Klimeš.\nFirma s 500 zaměstnanci zavádí novinky. Nájemníci mohou nově využívat například prodloužené otevírací doby klientských center, kde byl zaveden i sobotní provoz, o víkendu funguje i zákaznická linka. Zvýšil se také počet domovníků v bytových domech. „Měli jsme zhruba 60 procent domů pokrytých, loni jsme domovníky rozšířili na 90 procent portfolia,“ řekl Klimeš.\nSdružení nájemníků: Lidé se změny vlastníka společnosti RPG Byty bát nemusí\nVlastnické změny RPG Bytů\nSpolečnost RPG Byty získala byty od své mateřské firmy spoluvlastněné podnikatelem Zdeňkem Bakalou RPG Industries, která je koupila v roce 2004 spolu s OKD. V privatizační smlouvě se zavázala, že v případě prodeje bytů je nabídne přednostně nájemníkům za netržních podmínek. Společnost ale byty neprodávala, zato v roce 2015 změnila majitele celá firma. Proti prodeji společnosti vystupovalo Sdružení nájemníků BYTYOKD.CZ hájící zájmy nájemníků, podle nějž šlo o další krok k dokončení podvodné privatizace OKD a hornických bytů.\nZa nové majitele vystupuje mezinárodní společnost Round Hill Capital, která sídlí v Londýně. „Round Hill je investor a správce majetku a koinvestuje s dalšími investory, v této investici například se společností Blackstone,“ uvedl Kubáček.\nRound Hill Capital je globální společnost zaměřená na investice a správu v realitní oblasti. Má pobočky ve Spojeném království, Německu, Lucembursku, Belgii, USA a Nizozemsku. Od založení v roce 2002 investovala do svého evropského portfolia kapitál přesahující hodnotu šesti miliard eur (přes 162 miliard korun).\nV Karviné testují „bezpečné bydlení“. Proti nepřizpůsobivým chrání domy plot\nKarviná se brání před nepřizpůsobivými. Pomoci mají „bezdoplatkové“ zóny\nResidomo zastavilo bývalé byty OKD. Firma tak měla refinancovat úvěry\nZ periferie vyrostlo nové město. Výstava ukazuje stoletou historii Českého Těšína


„Zombi 2“ z roku 1979 je kult jak noha. Znám je pod mnoha dalšími názvy jako „Zombie“, „Zombie Flesh Eaters“ nebo „Island of the Flesh-Eaters“, ale pořád to je jeden a ten samý snímek, který patří do výkladní skříně starého italského hororu i k ozdobám tvorby protřelého hororového mazáka Lucia Fulciho. Není tedy divu, že kultovního statusu se pokusilo využít / zneužít i několik volných pokračování, které s původním majstrštykem nemají dějově a mnohdy ani kvalitou nic moc společného. A to ani v případě, že je pod tím pokračováním podepsaný sám Lucio Fulci osobně. I když zrovna u „Zombi 3“ je tenhle podpis trochu diskutabilnější… Už v roce 1987 se objevil první pokus „Killing birds – uccelli assassini“, který ovšem s původním „Zombi 2“ nemá skutečně nic společného, což lze ostatně vidět již ...\nNa filmy, které jdou aktuálně v kinech, tu většinou recenze nepíšu. Protože se mi prostě a jednoduše typicky nechce. A když už na to přijde nálada, tak je to z kin dávno venku a nikoho to moc nezajímá, tudíž ve finále stejně radši napíšu o nějakém slasherovém béčku z osmdesátek. K novému „Hellboyovi“ jsem se nicméně rozhodl vrátit, ačkoliv šel v kině ledva před pár měsíci, a to z jednoduchého důvodu. Z „Hellboye“ se vyklubal propadák, aniž by si to ten film podle mě zasloužil. Hned po vstupu do kin se dalo tušit, že „Hellboy“ nebude zrovna hit, ale nyní už můžeme říct s jistotou, že komiksový pekelník dostal těžce na prdel. Kritici film jej odepsali a běžné publikum také moc nezajímal. Snímek v kinosálech nedokázal vydělat ani svůj rozpočet bez nákladů na marketing.\nItalská hororová škola je podle mého skromného názoru kult jak noha. O jednom krátkém časovém období na přelomu sedmdesátých a osmdesátých let by se možná skoro dalo tvrdit, že v téhle chvíli se pomalu nikde netočily lepší horory než v Itálii. Nicméně ne všechno hororové, co vzešlo z Apeninského poloostrova, musí automaticky znamenat vysokou kvalitu. A to ani v takovém případě, kdy na režijní stoličce sedí takový kanón jako Lucio Fulci… „Smrtící spona“ – což je jen tak mimochodem jeden z těch distribučních patvarů, které prakticky vůbec neodpovídají originálnímu názvu – z roku 1984 zdánlivě navazuje na nejlepší tradici italského gialla. To je moc zajímavý subžánr, který se ve správných rukách může přetavit ve výtečný film.\nDílo Edgara Allana Poea je dlouhodobě vděčnou filmařskou látkou a jeho povídka „Jáma a kyvadlo“ v tomto ohledu není výjimkou. Ostatně žádné překvapení, když jde o jeden z jeho nejznámějších krátkých příběhů. Téma inkvizice je navíc jako stvořené pro pořádný gotický horor s hutnou atmosférou, takže není divu, že různých zpracování lze najít hned několik. Tím nejspíš nejznámějším je klasika z roku 1961 s hororovou legendou Vincentem Pricem v hlavní roli. My si dnes ale posvítíme na verzi o třicet let mladší. Slavnou povídku v roce 1991 filmoval Stuart Gordon, jehož nejvýraznějším žánrovým počinem je první díl kultovní trilogie „Re-Animator“. Znalci si ale určitě vybaví i další kousky jako „Panenky“, „Zámecká zrůda“, „Král temné síly“, „Dagon“ nebo sci-fi akčňák „Pevnost“ s Christopherem Lambertem.\nKdyž někdo začne páchat vraždy a ten někdo je dětská panenka posednutá duchem sériového zabijáka, asi jen těžko s tímhle můžete vyjít na veřejnost. Vždyť kdo by něčemu takovému věřil. Není tedy divu, že policie tuhle historku popírá, přestože dva její příslušníci byly v prvním díle „Child’s Play“ svědky toho, co Chucky napáchal. Není tedy divu, že šestiletému Andymu, jenž měl ten pech, že právě jeho panenku duch zabijáka Charlese Lee Raye posedl (respektive měl pech, že právě posednutou panenku dostal), nikdo nevěří, ačkoliv jeho matka stojí za ním. Stalo se, co stát se muselo. Andyho mámu umístili do psychiatrické léčebny a samotného Andyho do dětského domova k případné adopci. Celá tahle story o vraždící panence nicméně dělá vrásky majitelům firmy, která hračku Good Guy vyrábí.\nJe zajímavé si povšimnout, že většina z těch nejslavnějších elitních filmových zabijáků, kteří přesáhli svůj žánr a stali se popkulturními ikonami, pochází z první půle osmdesátých (Freddy Krueger z „Noční můry v Elm Street“, Jason Voorhees z „Pátku třináctého“) nebo až ze sedmdesátých let (Thomas „Leatherface“ Hewitt z „Texaského masakru motorovou pilou“, Michael Myers z „Halloweenu“). Charles Lee Ray je v tomto ohledu mezi těmi slasherovými velikány s předlouhými sériemi o mnoha filmech tak trochu výjimkou. Charles Lee Ray a.k.a. Chucky se svého prvního filmu dočkal až v roce 1988, a přestože je slasherem, tedy žánrovém spojeným převážně s osmdesátými léty, z osmdesátých let pochází pouze jeden, právě první díl. I přes tento handicap se mu ovšem podařilo dotáhnout se na roveň výše jmenovaných a tehdy již slavných kolegů a také nastřádat slušnou řádku filmů.\nMůže se zdát zvláštní, že zde píšu o filmu „Zombi 2“, když zde ještě neproběhla recenze na jeho předchůdce. Znalcům to jistě nijak divné nepřijde, ale pro ty ostatní začnu jednou ze známých historek, které se okolo tohohle hororového kultu z konce sedmdesátých let točí. Bude to značně šokující, nicméně – žádná jednička neexistuje. „Zombi 2“ je samostatný původní film. Jeho producenti se akorát rozhodli parazitovat na úspěchu Romerova legendárního snímku „Dawn of the Dead“ z roku 1978, který byl v italské distribuci uveden pod názvem „Zombi“. Proto se tento snímek jiné hororové legendy Lucia Fulciho jmenuje právě „Zombi 2“.\nZáliba v obskurních a divných filmech mě tentokrát zavedla na adresu s názvem „The Body Shop“. Tenhle americký kousek z roku 1973 je, dovolím si tvrdit, prakticky neznámý a mnoho lidí jej asi nevidělo, o čemž kupříkladu svědčí malé počty hodnocení na všech běžných filmových databázích. Někdy byste na tenhle biják mohli teoreticky narazit i pod názvy „Doctor Gore“ nebo „Shrieks in the Night“ (titul pro video vydání ve Spojených státech amerických). Hlavním hrdinou příběhu je doktor Don Brandon, známý plastický chirurg a vědec, jemuž právě zemřela žena v autonehodě. A protože svou drahou nyní-už-ex-choť strašně miloval a nedokáže bez ní žít, udělá přesně to, co byste asi tak čekali – s pomocí svého lehce retardovaného poskoka s monstrózním hrbem na zádech vykope svou někdejší něžnější polovičku z hrobu a pokusí se ji oživit.\n„Běžící muž“ je svým způsobem docela vtipný film. Na první pohled by si nezasvěcený laik mohl myslet, že jde o další akční klasiku z osmdesátých let s Arnoldem Schwarzeneggerem v jeho vrcholné formě – však se bavíme o roku 1987, kdy vedle „Běžícího muže“ vyšel ještě „Predátor“, tedy jedna z jeho největších kultovek. A vlastně jde o dobrý dojem, protože „Běžící muž“ takový rozhodně je, byť se jedná o klasiku, řekněme, „nižšího řádu“, tedy takovou, která se nachází až ve druhém sledu za nejvyššími peckami jako „Komando“, „Terminátor“ či zmiňovaný „Predátor“. Zároveň jde ale o knižní adaptaci, již bychom vzhledem k předloze mohli klidně označit za brutálně zpackanou. Novelu napsal Stephen King pod svým pseudonymem Richard Bachman.\nVzhledem k tomu, že „Chokugeki! Jigoku-ken“ byla velmi dobrá mlátička, zatoužil jsem se podívat i na její pokračování „Chokugeki jigoku-ken: Dai-gyakuten“, které je na západě známé pod názvem „The Karate Inferno“. Těšil jsem se na další akční maso s legendárním japonským řezníkem Sonnym Chibou, ale chyba lávky – dvojka se v porovnání s prvním dílem vydává docela jiným směrem. Na scénu se vracejí všechny tři hlavní postavy z „Chokugeki! Jigoku-ken“, tedy potomek ninjů Ryuichi Koga (Sonny Chiba), který se po událostech jedničky přidal k armádě, bývalý policejní důstojník Takeshi Hayabusa (Makoto Satô), který se později dal na dráhu nájemného zabijáka, a oplzlý kriminálník Ichiro Sakura (Eiji Gô), z něhož se v mezičase od jedničky stal tak trochu podpantoflák.\nNení akční biják jako akční biják. Když se řekne klasický akční oldschool, asi se většině z nás vybaví braková béčka z osmdesátých let, kde to mlátili všichni ti Schwarzeneggerové, Stallonové, Norrisové a další frajeři. Jsou to super bijáky, o tom žádná, sám je mám fest rád. Ale pořád je to americká produkce a ta byla vždycky a ve všech ohledech trochu usraná a zbytečně korektní. Nejen v tomhle žánru, nýbrž obecně. Jak každý znalec jistě ví, pro brutálnější akční nářezy je nutno zavítat do Asie. I tady máme takovou řekněme stravitelnější produkci – což myslím bez jakéhokoliv pejorativního nádechu. Právě odsud vzešly i mezinárodní hvězdy jako Bruce Lee nebo Jackie Chan.\nExistence snímku „Lords of Chaos“ je zřejmě každému příznivci metalové hudby dobře známa. Českou premiéru si „Vládci chaosu“ odbyli v kinu Aero v rámci Festivalu otrlého diváka, jenž byl touto projekcí zahájen. Film natočil Jonas Åkerlund, který více než hráčskou kariérou coby bubeník Bathory proslul svojí prací v režisérském křesílku točením videoklipů pro ty největší hvězdy, za něž posbíral celou řadu cen včetně Grammy. Předlohou pro „Lords of Chaos“ byla stejnojmenná kniha z roku 1998 a už ta sklidila rozporuplné přijetí. Stejný osud, celkem nepřekvapivě, potkal také její filmové zpracování. Předně je důležité, jak k filmu přistupujete. Hned na začátku je napsáno, že příběh je založen na pravdivých lžích, které se staly. Zobrazení daných událostí a postav je bráno s notnou dávkou nadhledu a rozhodně se nejedná pouze o temné drama. Většina stopáže totiž ...\nEko-horor je svým způsobem docela zvláštní odnož hororového žánru. Prvek strachu zde totiž představuje matička příroda respektive především její fauna. Zároveň má ale tenhle druh hororů nebývalou tendenci sklouzávat do neskutečně sračkových kvalit déčkové kategorie. Kdo z nás nikdy neviděl žádný příšerný biják se směšně digitálními pavouky a ochotnickými hereckými výkony, jako kdyby snad ani nežil, protože nějaká podobná perla by se měla vyjímat na pažbě každého filmového fandy. Zdá se nicméně, že jakýmsi nepsaným pravidlem eko-hororů je skutečnost, že hlavní roli ve vraždění hraje jeden konkrétní druh, někdy dokonce jedno konkrétní zvíře. Mezi běžně užívané patří vedle již zmiňovaných pavouků třeba hadi, žraloci případně jiná podvodní havěť (chobotnice, pirani), krokodýli (nebo aligátoři), docela časté jsou i krysy, najde se i nějaký ten medvěd a všeobecně oblíbený je hmyz. Nakonec ...\nV roce 1996 natočila španělská punk-rocková kapela The Killer Barbies svůj vlastní film, jehož režie se ujal vyhlášený španělský maniak Jesús Franco, jenž proslul natáčením totálních škvárů někde na hranici mezi amatérským hororem a amatérským pornem. Šlo – samozřejmě! – o neskutečnou hovadinu, ale svým roztomilým způsobem jsou tyhle debilní horůrky strašně zábavné. Což do jisté míry platilo i o „Killer Barbys“, ačkoliv se ani v rámci pokleslé kinematografie nejednalo o žádný zázrak. Osobně mohu s klidem prohlásit, že znám i mnohonásobně zábavnější hororovou žumpu. Pár zábavných věcí jako naháněčka lesem nebo smrt parním válcem (kulttypičo!) se tu ovšem našlo a celkově mi byl tenhle počin sympatický. Prostřednictvím „Killer Barbys“ však spolupráce mezi skupinou a Jesúsem Francem neskončila ani náhodou. O šest roků později totiž společně dali dohromady další biják s všeříkajícím názvem – ...\nThe Killer Barbies je španělská punk-rocková kapela, která svého času získala jistou popularitu ve své vlasti. Později se dokonce upsala i relativně známému německému labelu Drakkar Records, aby si získala mezinárodní pozornost. Nicméně z toho mála, co jsem z jejich produkce slyšel, mi to připadala jako strašná hovadina nehodná zevrubnějšího poslechu. Snad i to je důvodem, proč se nejedná o nijak zvlášť známou záležitost – tedy alespoň mně to tak připadá, že hudebně The Killer Barbies příliš neprorazili, přinejmenším do širšího povědomí ne, a že skrytou lahůdkou pro fajnšmekry také nejsou. Jestli je někomu jméno téhle kapely známé, tak to jsou spíš fandové céčkového brakového hororu. The Killer Barbies totiž mají něco, čím se nemohou pochlubit ani mnohonásobně známější formace – vlastní film. A dokonce dva.\nV sedmdesátých letech (neříkám však, že jedině tehdy) se docela hodně točily filmy spadající do dost specifického subžánru, jehož název ostatně hovoří sám za sebe – women in prison. Jejich dějové schéma je velmi jednoduché a vlastně jej lze odhadnout už jen z názvu žánru (vždyť jsem říkal, že tento mluví sám za sebe). Odehrávají se v ženských věznicích, kde jsou místní vězeňkyně vystavovány ponižování, týrání, znásilňování a dalším souvisejícím kratochvílím ze strany dozorců nebo dalších vězňů. Většinou nechybí dost násilí a nahoty, takže jde o jasný typ pro všechny trochu zvrhlejší diváky, jejichž choutky komedie od Zdeňka Trošky neuspokojí… Zdá se mi, že speciálně v sedmdesátkách dost frčelo mít tyhle bijáky ve filipínské džungli. Právě z tohoto období a právě tohoto prostředí pochází hned několik známých perel trashové kinematografie a na jednu takovou nyní zavzpomínáme.\nMůžete hledat, jak chcete, ale asi jen těžko najdete hororovou sérii, která by v posledních letech byla úspěšnější „The Conjuring“. Tahle značka aktuálně čítající pět filmů (a další tři už se chystají) totiž vydělává jak zběsilá a celkově už v kinech vytáhla z kapes diváků více jak jeden a půl miliardy. Což je dost úctyhodné s ohledem na skutečnost, že těch pět snímků dohromady stálo lehce přes sto milionů. A „The Nun“ / „Sestra“, pátý příspěvek do tohoto populárního hororového univerza, si vede prozatím nejlépe. „The Nun“ je už druhou spin-off větví v univerzu vybočující od hlavní série „The Conjuring“. A zdá se, že stejně jako u „Annabelle“, ani zde nezůstane jen u jednoho filmu. Už dlouho před vydáním totiž duchovní otec série James Wan o možném pokračování, bude-li „The Nun“ úspěšné, tudíž ...\nNejsem přílišným zastáncem duchařin, vlastně je považuji za jeden z nejnudnějších hororových subžánrů (větší nuda už je snad jenom found footage), ale i s takovou nemohu neuznat, že oba díly „The Conjuring“ ve svém ranku patří k tomu lepšímu a zajímavějšímu. I navzdory tomu, že dvojka byla o trochu slabší. Zato spin off jedničky s názvem „Annabelle“ takovou parádu neudělal a topil se v utahaném průměru, směšných klišé a nudě. Kvalita ovšem ve filmovém průmyslu nikoho nezajímá. „Annabelle“ zarobila jako svině, ostatně jako prozatím vše z „The Conjuring“ univerza, takže došlo i na druhý díl. Jeho podtitul „Creation“, respektive „Zrození zla“ v české mutaci, jasně dává na vědomí, že tentokrát se diváci dozvědí něco o tom, jak prokletá panenka Annabelle, která se prvně objevila v prvním díle „The Conjuring“, vlastně vznikla.\nNení žádným velkým tajemstvím, že konec sedmdesátých a celá osmdesátá léta jsou prakticky nekonečnou studnicí slasherových béček. I kdyby si snad někdo myslel, že zná prakticky všechny, téměř s jistotou se jedná jen o domýšlivost, protože i kdybyste jich viděli tisíc, najde se minimálně ještě jedno další, o němž zatím nemáte potuchy. Což je ale fajn, protože to dává možnost pořád dokola objevovat nové a nové bijáky z klasické éry vyvražďovaček. Některé filmy z téhle sorty samozřejmě vystupují do popředí. Takové nazýváme žánrovými legendami, zpravidla se jedná o dlouhé série, jejichž ústřední vrahouni mnohdy překročili stín hororového žánru a stali se spíš kulturním fenoménem. Vždyť kdo by neznal jména jako Freddy Krueger, Jason Voorhees nebo Michael Myers?\nPo masivním úspěchu prvního „V zajetí démonů“ by bylo naivní si myslet, že nedojde na další pokračování. Zvlášť když katalog skutečných případů Eda a Lorraine Warrenových je rozsáhlý a ještě nějakou dobu nebude problém s inspirací pro nové náměty. A to i v momentě, kdy se série „V zajetí démonů“ bude chtít vyvarovat jednoho z jejich nejznámějších případů strašidelného domu v Amityville, protože ten už posloužil jako základ pro jinou – a značně dlouhou – hororovou sérii, která se táhne již od konce 70. let. Případ Amityville se ovšem ve „V zajetí démonů 2“ mihne, a sice na začátku v jakémsi intru, podobně jako se v prvním díle na začátku mihla panenka Annabelle, která posléze posloužila jako základ (zatím) dvoudílnému stejnojmennému spin-offu.


Filozof Václav Bělohradský: Smiřme se s tím, že Češi pořád temně mručí - Deník.cz\nFilozof Václav Bělohradský: Smiřme se s tím, že Češi pořád temně mručí\nPraha – Setkání s profesorem Václavem Bělohradským je inspirativní záležitostí. Také ale bolí, protože při rozhovoru\ns ním musíte být ve střehu a přemýšlet nad každým vyřčeným slovem, což vyvolává gejzíry tichých dotazů, které byste ještě rádi položili. Václav Bělohradský, který se narodil právě před 70 lety v Praze, je filosof, který miluje moudrost, ale zároveň se neštítí živých lidí, ba ani politiků. Pokud se s ním nemáte šanci setkat osobně, přesvědčit se o tom můžete v jeho poslední knize rozhovorů Mezi světy & mezisvěty – reloaded 2013 vydané nakladatelstvím Novela bohemica.\nVáclav Bělohradský | Foto: Deník/Divíšek Martin\nPrezident Miloš Zeman na závěr návštěvy Karlovarského kraje sdělil, že při četných setkáních se ho nikdo ani jednou nezeptal na jmenování vlády či na jeho výhrady k budoucím ministrům, protože lidi zajímají věci týkající se jejich každodenního života. Je skutečně většině obyvatelstva jedno, co se děje ve vyšších politických patrech, a zabývají se pouze svým privátním životem?\nToto rozpolcení na „reálný" život a politiku je jednou z tragédií současné Evropy. Zájem o politiku, smysl pro politiku i autorita politiků dnes upadají, protože lidé mají intenzivní pocit, že se jich politika netýká. Je to ovšem tragické nedorozumění, ve skutečnosti je politika pořád důležitější, protože kvalita našeho života stále víc závisí na kvalitě veřejných statků, například v oblasti zamoření životního prostředí, kolektivních důsledků zdravotního a vzdělávacího systému nebo třeba přístupu k informacím. Už koncem 90. let se společnosti demokratického kapitalismu vydaly na „račí pochod", jak to nazval Umberto Eco. Lidé začali ztrácet sociální i občanská práva, sociální stát byl vyhlášen za příliš nákladný. Rozšířila se tzv. prekarizovaná práce, vyrostla celá jedna generace flexibilního pracovního trhu, krátkodobých a nejistých pracovních smluv, v jižních zemích Evropy nezaměstnanost mladých přesahuje 30 procent. Současně se prosazuje ideologie, kterou nazývám antipolitický individualismus – problémy, jež jsou důsledkem fungování systému, musíte vyřešit soukromě. Vzduch je tady zamořený? Místo toho, abyste bojovali proti zamořovatelům, přestěhujte se!\nV Česku nás v tom vehementně utvrzovala například Nečasova vláda, která to hlásala tři roky.\nJe to vládnoucí ideologie! Když vypukla v roce 2008 finanční krize, začalo se šetřit, privatizovaly se veřejné statky, rostla nezaměstnanost. Politika se redukovala na prorůstová opatření, boj o nová pracovní místa. A co nad to je, k ničemu je! Odtud úspěch antipolitických hnutí, jejichž příkladem je podnikatelská strana-hnutí Andreje Babiše, která slibuje, „že bude lépe".\nNení ale ideálním, nejvyšším cílem politiky zajistit lidem pocit bezpečnosti, spokojenosti a identifikace s politickou sférou v důsledku dostatečné pracovní nabídky?\nNe. Práce je způsob, jak říkal Marx, jakým člověk mění svět podle svých plánů, které jsou výrazem jeho lidskosti, jeho rozumu. Stát nemá co komu dávat práci, je to lidská potřeba, i když často podrobená nelidským imperativům, jak víme z dějin.\nMá ale vytvářet podmínky pro podnikatele, aby mohli zaměstnat co nejvíc lidí.\nAni pro podnikatele přece není primární „dávat lidem práci". Primárním cílem podnikaní je něco ve světě změnit. V pojmu pokrok je zakódován sen lidstva o osvobození od práce jako námahy. Ne nadarmo se říká, že líný vymyslel trakař. Smysl technologie je v tom, že nás osvobozuje od práce-námahy. Dnes jsme od práce osvobozeni, ekonomický růst je převážně jobless, nepřináší, ale ubírá pracovní místa. Paradoxem je, že nevíme, co s těmi od práce osvobozenými lidmi dělat! A oni nevědí, co dělat sami se sebou. Něco podobného platí i o dalším úspěchu naší civilizace, totiž o stáří. Žádná jiná společnost nemá tolik osmdesátiletých jako státy EU, je to zásluha technologického pokroku, vědeckého výzkumu, zdravotního systému. Současně se ale kvalita i smysl života starých lidí problematizuje, vynořuje se otázka eutanazie, práva rozhodnout, dokdy má smysl ještě žít, dokdy je to „život". V Itálii péči o staré lidi převzali do velké míry Thajky, Ukrajinky a jiné emigrantky, s nimiž se čas od času nějaký stařík – za protestů dědiců – ožení. Tito přistěhovalci nahrazují sociální stát, což je ovšem dočasné řešení.\nParadoxem doby je, že neumí dát smysl svým úspěchům, například osvobození lidí od práce nebo prodloužení průměrného věku.\nMělo by být ambicí vládní reprezentace předestřít si nějakou vizi, třeba ve schopnosti dát smysl svým úspěchům?\nPředevším ne vizi, to je nafukovací panna, umělý svět. Smyslem politiky je legitimní reprezentace celku společnosti. Kvalita našeho života v přelidněném světě závisí stále více na chování druhých lidí. Vezměte si například kondominium, společenství vlastníků. Kvalita života ve vašem bytě se výrazně odvíjí od toho, jak žijí vaši sousedé. V Itálii je nevraživost nebo nenávist v kondominiu druhý nejčastější motiv soudních sporů a násilí. Můžete mít krásný byt a dobré zaměstnání, ale když žijete v domě, kde majitelé pronajímají byty turistům, kteří v nich nepřetržitě pořádají hlučné mejdany, trpíte. Zobecněme si to. Nová zelená kritika ekonomického růstu je vedena rostoucím vědomím toho, že planeta Země je kondominium, že náš život závisí víc na kvalitě veřejných než soukromých statků. Politika jako péče o veřejné statky je stále důležitější, ale lidé mají pocit, že je zbytečná. To je zhoubná iluze této doby.\nKdyž tedy Bohuslav Sobotka říká, že nejdůležitějším úkolem jeho vlády bude zajistit fungující stát a zvýšit kvalitu veřejných služeb, trefil hřebíček na hlavičku?\nJe to jistě pravda, přičemž slovo fungující stát je trošku omezující, oslabuje to, co jsem měl na mysli.\nPéče o veřejné statky je samozřejmě širší pojem než fungující stát.\nAno, jde o ideu veřejného prostoru. Mně se třeba líbí to, co dělá Ondřej Kobza.\nMně taky, jeho piana ve městě řadím mezi události loňského roku.\nA nejde jen o piana, ale o připomenutí, že všechno patří do veřejného prostoru. Jedno z největších neštěstí ideologie českého kapitalismu je pojetí soukromého vlastnictví jako něčeho, co si mohu obehnat ostnatým drátem a dělat si tam, co chci. Ne, soukromé vlastnictví je právo, které jsme dali lidem, protože se domníváme, že soukromá správa věcí je efektivnější, než když to bude dělat stát. Lidé, informace i lidské schopnosti jsou rozptýlené, a proto musíme dát všem lidem šanci vlastnit a spravovat. Soukromé vlastnictví musí být ale legitimizováno ve veřejném prostoru, musím prokázat, že dopad způsobu, jakým svoji soukromou věc spravuji, je veřejně prospěšný.\nPřevedu-li to na aktuální politickou situaci, nepojímá Miloš Zeman prezidentský úřad jako svoje soukromé vlastnictví, které obehnal ostnatým drátem, a dělá si v něm, co chce?\nJsem zastáncem poloprezidentského systému. Náš parlamentní systém je „životem ve lži". Politický systém první republiky nebyl parlamentní, o všem rozhodovala zákulisně velká pětka stran.\nZa přímé asistence prezidenta Masaryka.\nRole prezidenta Masaryka byla v systému klíčová. Za 2. světové války stát byl Beneš. Věřilo se, že po roce 1945, a dokonce i v roce 1948 může Beneš sehrát klíčovou úlohu při obraně demokracie, nezdařilo se. Moje generace v roce 1968 naivně doufala, že zvolení generála Svobody prezidentem bude jakousi garancí. Já jsem pro poloprezidentský systém, který charakterizuje dualita autority parlamentu a prezidenta. Podmínkou fungování parlamentní demokracie jsou totiž silné a stabilní politické strany, které u nás chybí. Ty vznikly v běhu posledních dvou století řešením rozkolů moderní doby, například církev v. stát, takže máme strany klerikální a antiklerikální, město v. venkov, čili strany urbánní a agrární, kapitál v. práce, strany konzervativní, liberální a\nsocialistické, národní v. mezinárodní, strany nacionalistické a internacionální. Řešením rozkolů se stabilizuje politický systém. Ani jeden z nich se ale v Československu nepodařilo dlouhodobě úspěšně vyřešit, a proto se u nás parlamentní systém neukotvil. Kde nejsou disciplinované a silné strany, je lepší poloprezidentský systém, v němž prezident využívá možností, které mu rozhádaný parlament nabízí, aby zajistil stabilní většinu. Extrémním příkladem je Brazílie, pozitivním Francie. Kdyby byl Miloš Zeman jednoznačnou morální autoritou jako třeba Masaryk, lidé by jeho supervizi stran tleskali. Ostatně přímá volba prezidenta byla reakcí na obecný odpor vůči stranám. Dnes se pod pláštíkem boje s autoritářstvím současného prezidenta legitimizují strany jako jediní oprávnění političtí aktéři.\nTakže chyba je v osobě Miloše Zemana?\nProblémem je jeho příliš konfliktní vystupování na veřejnosti, to si česká veřejnost s rolí prezidenta neumí spojit.\nJe pak ale možné formální změnou docílit vyváženosti ústavních institucí, když se všechno bude vázat ad hominem, tedy k člověku, který bude na Hradě sedět?\nBojím se, že ta šance je malá. Přesto si myslím, že nejefektivnějším řešením by byl poloprezidentský systém a posílení většinových prvků ve volebním systému. Jak říkám, aktivního prezidenta bych si přál, ale vstupy Miloše Zemana do systému jsou kontraproduktivně konfliktní. V našem systému nedisciplinovaných stran to chce nějakého supervizora, kterým je především svobodné veřejné mínění. Ale to u nás není příliš spolehlivé – stačí si projít seznam nejoblíbenějších politiků za poslední dvacet let.\nVladimír Dlouhý, Stanislav Gross, Vlasta Parkanová…\nDěsivé čtení! Bylo by proto užitečné, kdyby dalším supervizorem byl i prezident. Samozřejmě od příští volby prezidenta po odpovídajících ústavních změnách. Věřím, že až opadnou různé mediální hysterie, budeme mít přece jen o možnostech prezidentského úřadu přesnější představu než před přímou volbou. Považuji například za důležité, že prezident upozornil na problémy, jako je třeba bakalářský titul získaný na plzeňských právech za devět měsíců. Tady zastupuje veřejné mínění.\nTak psali o tom mnozí. Podstatná je ale motivace. Prezident by o něm asi nemluvil, kdyby Milan Chovanec neprozradil lánskou schůzku. Koneckonců hradní protokolář Jindřich Forejt, který se vykazoval falešným titulem ze školy, již nikdy neabsolvoval, Miloši Zemanovi nevadí.\nDobře, ale nevzpomínám si, že by novináři MfD či LN viděli nějaký problém, když byl prezidentem Václav Klaus, který jeho práci oceňoval. Naše společnost je velmi zabetonovaná, je pro ni typické, že konflikty personifikuje a reaguje na ně hystericky. Myslím naopak, že za každý konflikt musíme být vděční. Já považuji za přínosný i konflikt kolem jmenování profesorů. Proč je má jmenovat prezident? Nikde v Evropě to tak není. Nepropojuje takové jmenování symbolicky stát a akademickou obec příliš úzce?\nMěli by je jmenovat rektoři?\nMinistr školství po splnění všech zákonných podmínek. Jmenování prezidentem je relikt posvátné role, kterou v národě kdysi hráli vousatí učenci, kteří mají sochy na náměstích rodných měst. Univerzita je dnes podnik na patentování – patentuj, nebo zhyň, publikuj, nebo zhyň. Profesor už není figura, kterou by měla jmenovat hlava státu. Ostatně František Josef I. jmenoval Masaryka profesorem až v roce 1898.\nA nepodal mu přitom jako výraz pohrdání ruku.\nTak na to, že mi Habsburg ruku nepodal, bych byl hrdý, ne na to jmenování císařem!\nNicméně se mi zdá, že nezavrhujete možnost, že by Miloš Zeman mohl s premiérem Sobotkou a celou vládou nakonec dělně koexistovat?\nVěřím, že oba pochopí, jakou výhodou je mít levicového prezidenta a koalici, v níž levice by mohla hrát silnou roli. Doufám alespoň. Myslím, že příchod Miloše Zemana na Hrad přinesl několik pozitivních zlomů. Zaprvé tu konečně vlaje vlajka EU, zadruhé jmenoval ústavní soudce.\nNa můj vkus je to málo.\nLepší než nic. Z hlediska politické sociologie za důležitý zdroj poznání považuji konflikty vyvolané prezidentským aktivismem. Já jsem do poslední chvíle odmítal přímou volbu prezidenta jako nesystémový prvek. Když už se to však stalo a systém je v nerovnováze, poučme se z toho. I nerovnováha je totiž prospěšná, nutí nás, abychom hledali novou rovnováhu, mobilizuje schopnost racionální změny. A odhaluje nedostatky předchozího rovnovážného stavu.\nTo je pravda, kdo by do Bohuslava Sobotky třeba řekl, jak se zmobilizuje…\nNapříklad, toto je samo o sobě velmi zajímavé téma. Je českým zvykem všechno interpretovat jako boj dobra se zlem, jako v mém oblíbeném ruském filmu Čučelo, kde se příběh jedné školačky redukuje na kategorie „geroj a predatěl", hrdina a zrádce. Stejně tak média vyprávějí příběh sporu mezi Sobotkovým a Haškovým křídlem jako příběh zrady a ctnosti. Ve skutečnosti šlo o konflikt mezi krajským zakořeněním ČSSD, jejíž regionální moc velmi posílila, a centrem, které po dlouhé opozici oslabilo. Takový boj probíhá všude v Evropě, centra oslabují, někdy dokonce se strany po této ose rozpadnou.\nMá Česká republika šanci na nějaké klidnější období s koalicí, která ruší veškeré zásady střídání pravice a levice u moci, vaší terminologií řečeno přeťala osu lib-lab, a je sama sobě vládou i opozicí, tedy Bělohradského kaleidoskopem?\nByl jsem skalním zastáncem osy lib-lab, dokonce jsem svůj postoj vydával za politický realismus. Po posledních volbách jsem ovšem dospěl k názoru, že se se svojí celoživotní vírou musím rozejít. A je to tak správné, v sedmdesáti má člověk začít znovu. Střídání pravice a levice už je jen pověra, v Německu splynula Sociální demokracie s CDU.\nOtázkou je, zda propojení levice s pravicí na sebe vezme formu obrany politiky velkými ideologickými stranami proti antipolitice, kterou budou reprezentovat různá zelená, místní, vlastenecká, či dokonce rasistická hnutí. Na jedné straně tedy budou všechny strany srostlé v jeden blok a na druhé přelétavá, heterogenní, nepevná antipolitická uskupení, která budou dosahovat malých či velkých praktických cílů. To je jedna možnost. Druhou pak je, že se na levici ustaví nová postdemokratická levice, inspirovaná zeleně, feministicky, protirasisticky, nadnárodně, internetově pirátsky atd. Obě varianty jsou možné, jaká zvítězí v Česku, netuším. Vznikající vláda se mi ale nelíbí.\nPřipadá mi příliš heterogenní. Nedovedu si představit, že tak ideologicky profilovaný člověk jako Daniel Herman bude ministrem kultury v „levicové vládě".\nVnitřní koaliční pnutí podle vás může skončit výbuchem?\nKlíčovou roli sehraje české veřejné mínění, které je jedním z nejhorších hráčů v systému. Právě jsem se dočetl, že největší důvěru u lidí mají Okamura, Babiš a Stropnický. Bez komentáře!\nChci říci, že české veřejné mínění je ve své podstatě antipolitické, charakterizuje ho potřeba identifikace s nějakým antipolitickým fetišem. Říkám tomu morální kýč.\nMiloš Zeman dodává, že „morálkou se tu ohání kdejaký hajzl".\nJá to označuji formulkou, kterou stále opakuji: místo politické opozice, opozice vůči politice. České veřejné mínění neumí podpořit vznik politické opozice, ale opozici vůči politice podporuje velmi hlasitě, vzpomeňte na úspěch hesel Děkujeme, odejděte, Spálená země nebo to hospodské Všichni všechno rozkradli. Mě to zaráží, protože proces transformace Česka v demokratickou zemi, necháme-li stranou rozpad Československa, který mě dodnes bolí, byl celkem úspěšný a Česko je úspěšná země.\nKde se tedy bere ta nekonečná frustrace?\nBlbá nálada? Myslím, že to je kolektivní mentální úchylka. Věřím, že v Česku si lidé vyrábějí serotonin (neurotransmiter nazývaný hormonem štěstí, pozn. red.) tím, že na všechno nadávají. Karel Poláček tomu říkal „temné mručení davu". Takové „mručení" lze jen těžko přetavit v politickou opozici, zato snadno v opozici vůči politice.\nDá se to nějak léčit? Mohou se o to zasloužit důvěryhodnějším výkonem politici?\nŘekl bych, že v tomto případě by léčba byla horší než nemoc. Takže se smiřme s tím, že Češi budou pořád temně mručet. Zejména, když se jim bude dařit celkem dobře. Jako nyní, třeba.\n* Narodil se 17. ledna 1944 v Praze, vystudoval češtinu a filozofii na Filozofické fakultě UK.\n* Po sovětské okupaci emigroval do Itálie, kde působil jako profesor sociologie v Janově, od roku 1990 na univerzitě v Terstu a jako hostující profesor na Fakultě sociálních věd UK v Praze.\n* Spolupracoval s disentem, byl signatářem Charty 77.\n* Svá díla vydával nejprve pouze v Itálii, poté v češtině v exilových nakladatelstvích, po listopadu 89 v Česku.\n* Loni ho prezident Miloš Zeman vyznamenal medailí Za zásluhy.


PRVNÍ POMOC NENÍ VĚDA – Základní škola a Mateřská škola Šebrov\n13. a 14.září 2021\nKrátce po obdržení nabídky projektu „První pomoc není věda“ jsme se dohodli s paní inženýrkou Lenkou Černochovou, zdravotnickou instruktorkou Českého červeného kříže, na uskutečnění jimi nabízených Divadélek první pomoci. Společně jsme vybrali 3 díly divadélka Jak sněhuláček záchranář ošetřoval medvídka Popletu vhodné pro první stupeň i děti MŠ.\nDěti se formou hry, písniček a ukázek realistického maskování úrazů naučily poskytování první pomoci. Paní instruktorka si přivezla spoustu pomůcek, vše názorně vysvětlovala a maskování zranění a úrazů bylo skutečně profesionální.\nDivadélko První pomoci probíhalo ve třídě školy (o den později i v MŠ) a mělo tyto díly:\n1. díl – resuscitace dospělého a dítěte, polohování zraněného, vyproštění vdechlého předmětu, ošetření boule a obvazové techniky, zdravá strava a pohyb.\n2. díl – realistické maskování úrazů včetně ošetření – tržná rána, vbodlý střep do dlaně, řezná rána.\n3. díl – popálenina, mozkolebeční krvácení, transport raněných.\nDětem se program velice líbil, nadšeně se zapojovali do soutěží, rolí záchranářů i zraněných, s paní lektorkou spolupracovali, učili se písničky, recitovali.\nDíky názorným pomůckám a realistickému maskování úrazů se děti zcela nenáročnou formou naučily základní zásady poskytování první pomoci, vyzkoušeli si ošetřování různých druhů zranění a osvojili si principy ochrany zdraví.


Jméno Carmen Eva Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek\nJméno Carmen Eva má 1 člověk, je na 17610. místě a věkový průměr je 6 let.\nJméno Carmen Eva je složeno z více jmen. Jméno Carmen nosí 192 obyvatel ČR, svátek slaví 16.7., má význam: píseň, zpěv a původ latinský. Jméno Eva nosí 152463 obyvatel ČR, svátek slaví 24.12., má význam: živá a původ hebrejský.\nDiskuze na téma: Jméno Carmen Eva Ostatní diskuze: