Balkánské repete 2013 aneb Jaro na Balkáně cestopis na motorce | Motorkáři.cz\nText: Globus77 | Zveřejněno: 7.7.2014 | Zobrazeno: 24 258x\nKdyž jsem končil svůj první cestopis slovy " já se tam vrátím", ani jsem nečekal jak rychle se tak stane. Můj kamarád Pavel si pořídil nové K 1600 GTL a přesvědčil mě, abych s ním vyrazil na Balkán. Opět jsem se v duchu rozloučil s vysněným Španělskem a souhlasil.\nDen první až čtvrtý\nDen devátý až dvanáctý\nDen třináctý až šestnáctý\nDen první - 26.4.2013 - pátek\nV polovině března začne Pavel mluvit o nové motorce a o tom jak by na ni hned někam vyrazil. Na začátku dubna si pořizuje v Inveltu BMW K1600 GTL a začínáme plánovat, kam vyrazíme. Moje vysněné Španělsko spolu s jihem Francie je tvrdě přehlasováno Pavlem, kterého to táhne na opačný konec Evropy, vzhledem k tomu, že četl můj cestopis z minulého roku. Rezignuji tedy pod tíhou argumentů a začínají lehké přípravy. Při oslavě mého svátku 24.4. se pod vlivem nádherného počasí impulzivně rozhodujeme - v pátek jedem. Nedělá nám problém během dvou dnů zařídit vše potřebné, zabalit motorky, rozdělit úkoly v práci a tak v pátek ráno vstávám s pocitem, který znám dobře z loňska. Mám dost času, Pavel posunul kvůli mimořádce v práci odjezd až na půl dvanáctou, tak stihnu zkontrolovat vybavení a kouknout na počasí. Na příštích deset dní vypadá skvěle a já se začínám strašně těšit na návrat do míst z loňska dobře známých. A vzhledem k tomu, že se mohu těšit místo na extremní vedra na kouzlo jarního Balkánu, je moje těšení se opravdu velké.\nPo půl dvanácté sjíždím do Zahořan. Musím ještě čekat, než se Pavlovi domontuje vyrobená hrazdička na novou navigaci, kterou včera koupil i s nepromokem. Originál Garmina v GTLku totiž Pavla přivádí k šílenství a po zkušenostech z prvních jízd ji Pavel prostě nechce. V poledne pak zaznějí fanfáry, vynulujeme stavy na počítadlech kilometrů a slavnostně vyrážíme. Dnešní cíl jsou tradičně Pozlovice a naše kamarádka renata, od které jsme prozatím vždy vyrážely na východ. Ujeli jsme snad dva kilometry a Pavel mi do sluchátek hlásí, že mu navigace nefunguje a vrátí se pro jistotu pro tu "debilní" Garminu, kterou nechal v práci. Počkám asi deset minut, a pak už vyrážíme známou trasou na Mladou Boleslav, Jičín, Hradec Králové, Olomouc a Zlín. V Konecchlumí stavíme také víceméně tradičně na jídlo. Naprosto trapná servírka nás ale svou rychlostí tulení samice v přechodu obere o hodinu času, za což ji pak děkuju při průjezdu dopravou kolabujícím Hradcem Králové. Vzhledem k příjemnému počasí jsem se pak uklidnil a kolem šesté dorazíme na místo, rychle ztrestáme večeři a pak do půlnoci u vínka diskutujeme o dnech budoucích.\nDnes 377 km\nDen druhý 27.4.2013 - sobota\nRanní vstávání se nám moc nepovedlo, takže pozdější snídaně kolem desáté hodiny napovídá, že pojedem později. Zabalíme věci, očistíme motorky po noční bouřce a po jedenácté vyrážíme na jih. Máme v plánu Balaton. Vyrážíme na Bojkovice, kde vyfotíme zámek a míříme na Slovensko. Pavel začíná svou svatou válku proti Garmině, a tak hned v Bojkovicích ignorujeme její pokyny a zajedeme si okamžitě asi 40 km. Na Slovensko přejedeme u Bylnice, zamíříme na Trenčín a pak po slovenské D1 míříme na Bratislavu. Od počátku se do nás opírá velmi boční silný vítr. Poměrně dost mě vyčerpává až do večera neustále reagovat celým tělem na jeho poryvy. Dálnice je samozřejmně nudná, Pavel hudruje a nadává na Garminu a pomalu se blížíme k Bratislavě, kterou míjíme kolem třetí hodiny. Na poslední pumpě (Jasená) tankujeme s tím, že o proti cenám v Maďarsku značně ušetříme, což se následně projeví jako opravdu tragický omyl. Po M15 pokračujeme na Mosonmagyarovar. Stejně jako v loni nechceme jet po dálnicích, takže na prvním exitu sjedeme na silnici č.1 a směřujeme to na Gyor. V Abdě se stavíme v ověřené restauraci na pozdní oběd, pochválíme guláš a pokračujeme dál na Gyor.\nU Gyoru odbočujeme na sa silnici 82 směr Veszprém. Zažívám tak trochu šok, silnice je plná zatáček, opravená, míjíme zříceninu hradu Czeszenek, který se nám z ničehož nic objevil po levé ruce, když jsme vyjeli z jedné zatáčky. Toto společně s několika desítkami motorkářů, se kterými se zdravíme, hovoří o oblíbenosti této cesty. Spěcháme ale dál, takže mineme i nádhernou katedrálu v Zircu a pokračujeme na Veszprém.\nU místní Veszrpém arény zažíváme kolaps dopravy, protože právě zkončilo utkání v házené, která je zde v tomto městě velmi oblíbená. Jak jsem později zjistil, je Veszprém pravidelným účastníkem házenkářské Ligy mistrů a tomu i napovídaly davy lidí. Proskáčeme městem a pak po silnici 710 míříme k Balatonu. Na fungl nové silnici je povolená 110 km/h, takže i my reagujeme přidáním plynu. Drtivá většina aut nás na široké silnici pouští a my si prvně užíváme pocitu velkých jezdců. Trochu nás vystrašilo tmavě šedé AUDI, která nás ochotně pouští. Když ji předjedeme a poděkujeme, reaguje zablikáním modrého majáčku za předním sklem. Nejdřív mi zatrne, ale když maják blikne jen dvakrát a vypne se, chápu to jako pozdrav a míříme dál. V hodně\npozdním odpoledni dojíždíme do cíle dnešního putování do města Siofók. Je před sezónou, takže drtivá většina hotelů má volné pokoje. Než stihnu v jednom z nich zjistit ceny, tak Pavel dohodne apartmán za 20 Eur/os. s majitelem, který hbitě vyběhl a jal se ho přesvědčovat. Zamčený dvůr, první patro a okna do klidné zahrady nás přesvědčují.\nZabydlíme se, převlečeme a za rozsvěcujících se pouličních lamp míříme k jezeru. Vítr stále fouká po celém dni toho mám plné zuby, takže ruším nějakou vycházku a zamířím do první otevřené hospody. Testuju maďarskou klobásu, nějaké místní pomfritky a hlavně černé pivo s příznačným názvem - Diablo. Pavel se vrhne na trojboj - klobása, salát, palačinka se šlehačkou a nutelou. Když to pak zapije dvěma Diably, máme čas tak akorát se vrátit do penzionu před tím, než vzpoura jeho žaludku propukne v plné míře. Taktně sice dávám nahlas svůj tablet co to jde, ale i tak je frontální útok slyšet až na balkón-:). Večer si pak sednu k deníku, popíšu první dva dny a kolem desáté jdu spát.\nDnes 375 km\nDen třetí - 28.4.2013 - neděle\nProbouzím se hodně brzy. Spalo se mi dost špatně, vzhledem k tomu, že malá postel se starší matrací je kombinace, která u mě nikdy nezíská plusové body. Potichu se vykradu na balkón, kde si vychutnávám čerstvý vzduch a oblohu bez mráčku. Po včerejším větru ani zmínka a já se začínám těšit na krásný den. Pavel se budí kolem sedmé a vzhledem k jeho dobré náladě hned po ránu je jasné, že nebudeme na nic čekat a skočíme na motorky co nejdřív. Rychle se pobalíme a po půl osmé už startujeme stroje a míříme směr Bosna. Garmina nezklame hned po ránu, takže první kufrování si odbydeme hned, aby se to nepletlo. Pár minut navíc a už opouštíme Siofók po silnici 65 směrem na Szeksárd. Raně nedělní provoz je téměř nulový, silnice celkem slušná, lemovaná stromy, takže se příjemně jede. Po deváté stavíme na snídani u malé benzínky ve vesnčce, kde polovina obyvatel mířila na pole a druhá do kostela. Vzhledem k našemu "stolečku prostři se" jsme budili trochu pozornosti, ale více méně naše hodování vyvolávalo v kolemjdoucích úsměv. Dopili jsme tragickou kávu, zjemněnou medem, který Pavel vždy vozí sebou a pokračovali. Za Szeksárdem odbočujeme na silnic 56 a mířime na Mohacs a mezi vinicemi pokračujem na hraniční přechod Udvar. Tady nás obslouží nádherná celnice, opravdová pastva pro oko. Byla fakt nádherná a věděla to o sobě, protože nás absolutně chladně poslal po kontrole dokladů dál. Po silnici č.7 pokračujeme na jih, chceme po ní dojet až k Veliké Kopanici. Mineme benzínku za hranicemi a pak i Osjiek, kde jsem v loni s Romanem spal. Hned za ním se mi začalo svírat, protože mi docházel benzín a benzínky, které jsme potkávaly, byly zavřené a zdevastované. Záchrana přišla až na obchvatu Dakova, kde jsem zastavil u stojanu ve chvíli, kdy mi dojezd na nádrž ukazoval 4 km. No oddechl jsem si, odpočinul a pak jsme mířili na Velikou Kopaninu a následně na Orašje. Využili jsme okresních silnic, protože platit se nám za ten kousek cesty po dálnici nechtělo. V každé vesnici jsme byli okamžitě za atrakci, a dělalo nám to dobře. Na hranicích s Bosnou a Hercegovinou jsme se zdrželi jen krátce a to hlavně díky celníkovi, který nám pokynul ať jedeme do předu a otevřel nám bránu.\nPovinná fotka a pak míříme po silnici 1-8 na Tuzlu. Po pár kilometrech poprvé testujeme místní čevabčiči, šopák a domácí chléb. Za pár eur se královsky najíme a pokračujeme. V Tuzle odbočíme na silnici č.4 a míříme do Zvorniku, u kterého začíná jeden z nejkrásnějších úseků naší dovolené. Po cestě se úspěšně vystříháme problémů, když nás kolegiálně místní řidiči varují před 8 hlídkami policie s radary!!!!. Chápu sice že je neděle, ale čeho je moc, toho je příliš. Dojedeme až do Zvorniku, zastavíme na jeho konci u benzínky pořídím pár fotek a pak už vyrážíme na cestu směr Vlasenica a Goražde.\nO tomto úseku jsem se rozepisoval už v minulém cestopise, takže toho čtenáře ušetřím. Nicméně i Pavel, který toho na motorkách zažil už poměrně dost a dost toho viděl, prohlásil, že tohle je nad všechny Grossglocknery a jeho nadšení mi dělalo radost, protože jsem mu o této části trasy hodně vyprávěl. Celé odpoledne jsme prožili v horách a večer jsme se přiblížili do Goražde. Byla už tma, když jsme projeli kolem zavřeného kempu a vydali jsme se hledat do centra penzion. Objevili jsme pouze čtyř hvězdičkový hotel Berk, který ale za cenu 30 EUR/os, se snídaní a hlídáním pro motorky byl akceptovatelný. Prostorný pokoj s výhledem na řeku a místní mešitu nám udělal radost, stejně jako později výborná pizza a salát v malé pizzerii proti hotelu. Spolu s pár lahvinkami skvělého bílého a krátkou noční procházkou po Goražde dostává tento den krásnou tečku, dopovídající celému dni.\nDnes 586 Km\nDen čtvrtý - 29.4.2013 - pondělí\nPo osmé hodině naprosto spokojený a do růžova vyspinkaný otvírám oči. Mám za sebou jednu z nejlepších nocí za poslední dobu a hned to dávám najevo. Pavel to má přesně naopak. Vrčí jak opruzené miminko a má prudící. Postupě z něj vypadlo, že mu nesedla postel a ve čtyři ráno ho vzbudil uřvanej muezzin z mešity za řekou. Do toho ještě ho zlobí žaludek a vůbec je mrzuťoučkej. Nechám ho tedy v klidu a jdu si dát na terasu snídani. Na ní dorazí posléze i Pavel a spolčně s raním sluníčkem se mu nakonec nálada lepší a kolem deváté můžeme startovat stroje a vyrazit směr Durmitor.\nZ Goražde volíme silnici M20 na Foču, kde ddotankujeme stroje, ochotná obsluha mi vyleští přední štít, zatím co já si vykuřuju za benzínkou a pak už začínáme stoupat úzkou silnicí M18 směrem na hranice s Montenegro.\nCesta je ještě rozbitější nežli v loni, místy došlo k sesuvům svahů a místy úplně zmizel asfalt. Asi v polovině dojedeme téréní auto plné cizinců, kteří evidentně po několikáté sjíždí Taru a následně Drinu. Chvíli musíme pomalu jet za nimi, ale na prvním možném místě nás pouští a na poděkování reagují tradičně klaksonem. Podél Driny, která se nám občas ukáže pod obrovskými srázy, dojedeme až k soutoku, kde s Pavlem pořizujeme pár fotek na památku. Na celnici se opět potkáme s rafťáky ve starém Roveru, celmíci si bez zájmu prohlídnou naše pasy, dostaneme razítka a pouští nás dál. Přejedeme dřevěný most a dostáváme se na celnici v Černé hoře. Tady se potkáváme s partou poláků, se kterými si krátíme čas u kontroly, která vzhledem k poruše počítačů probíhá pomalu. Máme alespoň si vyměnit pár názorů na cestování po jihovýchodní Evropě, pár tipů a následně se pak potkáme při focení na několik místech vedoucí k přehradě Pivske jezero. Stejně jako vloni, mě tento úsek nadchnul, je to opravdu pohádkový kus země plný tajemného krásna, které se jen ztěží dá popsat.\nPokračujeme pak podél jezera až k odbočce na Trsu. Po cestě si nedodpustím několik zastávek a fotek.\nVýjezd na Trsu je hodně ostrý a nepříjemný. Silncie je pokratá zbytky posypovéhjo materiálu, zbytků kamení popadaných za celou zimu, a v podstatě všechno kolem jasně ukazuje, že jarně - letní sezóna tu ještě nezačala. Úspěšně se vyhneme třem stádům krav, které s tupými výrazy jen nerady opuští silnici. Větším nebezpečím jsou pro nás ale kamiony se dřevem, které se sváží do údolí. Jejich pneumatiky jsou bez vzorků, hladké jak pneumatiky určené pro F1, emisní limit tak EURO -5, ale jejich odhodlání mluví za vše. Jen tak tak se vyhýbáme a sledujeme vyděšené výrazu řidičů. Vše přežijeme a dojíždíme na planiny kolem Trsy. Hospoda z loňska je v rekonstrukci a tak dáme přednost té vedlejší. Dle výrazu majitelů jsme letos první, kdo si tu něco objednal a dost dlouho jsme museli na jídlo čekat. Odměnou ale pro nás bylo opět fantasticky upravené domácí maso s oblouhou a zeleninou.\nNádavkem jsme dostali i láhev domácího šnapsu, protože první zákazník se musí uctít-:). K tomu všemu nám byla dána i rada nad zlato, a tou byla informace, že cesta skrze Durmitor je uzavřená a pod sněhem. Pravdivost této informace nám potvrdila i parta motorkářů, kteří za tu dobu co jsme seděli u oběda jeli směrem na Durmitor a později se vraceli zpět. Jeli jsme tedy jen kousek nad Trsu, abych Pavlovi ukázal o co přišel a pak jsme se vrátili stejnou cestou dolu k jezeru a pak na Plužine. Objeli jsme Durmitor a přijeli do Žabljaku po nové silnici, kterou si pamatuju z loňska. Zaparkovali jsme před stejným penzionem jako v loni, pozdravili se s majiteli, kteří si mě bůh ví proč pamatovali a po ubytování jsme spěchali do Old wolfa za klukama. Potkal jsem jen Kiču uprostřed práce. Dostal jsem informaci, že dnes poprvé večer otevřou, a že tedy máme určitě přijít. Venku se pak s Pavlem domluvíme, že necháme kufry na penzionu a jedem se projet jen tak na lehko. Nejdřív dostávám nápad vyrazit na Durmitor z této strany, nebo aspoň kousek, aby Pavel něco viděl. Už po pár kilometrech ale vidíme, že to prostě nepůjde.\nVyrazíme tedy na opačnou stranu směremna Pljevilju, u mostu přes Taru si dáme kávu a nafotíme most a okolí. Z Pljevilji se pak vrátíme stejnou cestou zpět. Po cestě se šestkrát míjíme se stejným kamionem, protože prostě musím udělat pár fotek . Pokaždé zatrubí, my zamáváme, prostě pohoda. Až za tmy zaparkujeme u penzionu převlékáme se a míříme na večeři a pivo z aklukama.


Recenze Einstürzende Neubauten – Lament | Sanctuary.cz\nRecenze Einstürzende Neubauten – Lament\nSudlice, Pavel Zelinka | 13.11.2014 10:25\nO čem bude sobotní pražské vystoupení industriálních mohykánů? Jaká je aktuální deska "Lament"? To se dozvíte z dnešního dvojpohledu.\nBMG Rights Management 2014, 72:51\nPředstavení Lament od Einstürzende Neubauten upřímně řečeno nemám potřebu vidět živě v pražské Retro Music Hall, ani kdekoliv jinde.\nLament, jako „vzpomínka“ na první světovou válku, mi úplně stačí v digitální verzi, ač se tím, krom jiného, ochuzuji o text úvodní skladby „Kriegsmaschinerie“, který Blixa Bargeld ukazuje publiku vytištěný na kartonech a na nahrávce ho tedy neuslyšíte. „Kriegsmaschinerie“ je ale i bez textu velmi silným úvodem do tématu. Skladba skvěle vystihuje tíhu a zkázonosnost zbrojařského průmyslu, kdy před očima vytanou tuny a tuny zrekvírovaných, rozlitých starodávných zvonů, přetransformovaných v ničivé zbraně.\nStopa „Hymnen“ svou textovou skladbou upomíná na rivaly války a následující „The Willy – Nicky Telegrams“ v podstatě na absurditu toho obrovského konfliktu. Během „Der 1. Weltkrieg (Percussion Version)“ prosvištíte přes dějiště nejzásadnějších bitev a máte-li na některé z nich osobní vzpomínku, okamžitě se vám vybaví. Možná je to právě okolí Verdunu s trčícími bajonety vojáků dodnes zasypaných v zákopech. Nekonečné řady bílých křížů… kostnice, na jejíž každičké cihle je vyryto jméno padlého vojáka, a houfy lidí, hledajících v hloubce té klenby jména svých příbuzných i dnes, po téměř 100 letech. Nechci tady dál vypisovat další jednotlivé skladby, jen chci upozornit na použití autentických záznamů válečných zajatců, které jsou v určitých pasážích „Lamentu“ obsaženy. Možná vás donutí s úctou tiše poslouchat, ani nedutat.\n„Lament“ nemůžeme považovat za řadové album Einstürzende Neubauten a ono jím vskutku ani není. Jde o živé představení vzniklé na objednávku, které bylo vzhledem k ekonomičnosti nahráno i jako audio záznam a v budoucnu k němu pravděpodobně vznikne také video. Dle mého soudu tento počin svůj účel nadmíru splňuje. Dalo by se říci, že je všeobjímajícím zastřešením letošních vzpomínek na první velkou válku.\nRozhodně nejde o řadovou a hromadnou záležitost, jakých jsme si v podobě různých přednášek, výstav, kladení věnců a čtení z válečných deníků užili během roku do sytosti. A možná právě až při poslechu „Lamentu“ si uvědomíme, jak moc se ona válka dotkla nás samotných, ovlivnila naše rodiny a zapříčinila to, kde dnes žijeme. Jakoby zakloktala kostkami v hrsti a vrhla je zpět na zem – padni, kam padni. A tak dnes existujeme každý na svém místě, ale stejně mám pocit jakési nedokončenosti, jakoby se příčiny i důsledky té války táhly v čase až dodneška, nevyřešené.\n„Výsledek je velmi odlišný od toho, co bys od Neubauten očekával. Ne že bychom snad někdy vydali něco, co bys mohl očekávat, ale myslím, že zvlášť tentokrát bude spousta lidí zklamaná,“ prohlásil na adresu právě uváděného nového projektu Alexander Hacke v rozhovoru pro Radio Wave. Více jak pět let měli členové na stole nabídku vlámského města Diksmuide, aby připravili vystoupení k příležitosti stého výročí začátku první světové války v roce 1914. Měli tedy dostatek času připravit koncept jak po vizuální (divadelní), tak hudební stránce. A výsledek, tedy alespoň ten, který vychází v audio podobě, dokazuje, že pětice si dala s přípravou opravdu záležet. Každá ze čtrnácti skladeb na desce má své myšlenkové pozadí a za sebou i často mravenčí práci řady badatelů, kteří pro zapomenuté informace, vážící se k první světové válce. neváhali navštívit řadu vědeckých pracovišť. Odtud pak vynesli na světlo řadu polozapomenutých příběhů či faktů.\nIndustriální srdce zaplesá už s úvodní „Kriegsmaschinerie“, která postupně gradovaným hlukovým rachotem předznamenává hrůzy budoucího válečného běsnění. „Napsal jsem k úvodní kompozici text, ale nakonec jsem se ho rozhodl nepoužít, abych nerušil hluk našich hlučících strojů, z nichž některé vypadají jako středověká mučidla,“ vysvětluje v průvodním textu k albu Blixa. Na minimalistický úvod navazuje zajímavě pojatá hymna Britského společenství, která je ovšem rozšířena o verše dalších účastníků první světové války. Navíc v jejich rodném jazyce.\nPřed námi je další netradiční duet v diskografii kapely, „The Willy-Nicky Telegrams“. Tentokrát se jedná, jak už název skladby napovídá, o Blixou zhudebněnou telegrafickou korespondenci mezi posledním německým císařem a pruským králem Vilémem II. Pruským (Bargeld) a jeho bratrancem Mikulášem II. Alexandrovičem (Hacke), posledním ruským carem. I přes příbuzenskou náklonnost je skrze nekonečné ubezpečování jasné, že začátek první světové války se nezadržitelně blíží. Podbarvuje ho svižná, ale v pozadí se držící hudba, kde jakoby budíkem odpočítávaný čas přerušují zvukově industriální nájezdy evokující výbuchy leteckých pum.\n„In De Loopgraaf“ je v podstatě mezihra s dominantní hrou Andrewa Unruha na pružinovou harfu, kterou v druhé polovině Blixa doplní recitovaným textem vlámského dadaisty Paula van den Broecka. Track „Der 1. Weltkrieg (Percussion Version)“ je vlastně matematicky perkusivním představením celého čtyřletého konfliktu. Co den válečného konfliktu, to jeden úder. Díky 4/4 taktu a rychlosti 120 úderů za minutu tedy dostaneme více než třináctiminutový rytmický opus, do kterého se postupně zapojí každá země, která se konfliktu účastnila. „Skladba postavená na statistických datech,“ dodává s úsměvem Blixa.\nDalší kousek „On Patrol In No Man's Land“ je první z dvojice skladeb, které na frontě předváděla černošská americká kutálka Harlem Hellfighters. Šraml s bluesovým podtónem jde Bargeldovi vysloveně k duhu. Zato s „Achterland“ se znovu vracíme k poezii Paula van den Broecka a industriálním experimentům, tentokrát celé kapely. Máme před sebou středobod celé inscenace, třídílnou titulní suitu, která je ve své první části redukována na statický ambient, do kterého Blixa napasoval pouhá dvě slova původně mnohem květnatějšího textu „Macht Krieg“, aby následně v dalším industriálně-ambientním tracku bicí do šumů a ruchů vytloukly datum konce války 1918.\nEinstürzende Neubauten – Lament, Diksmuide,\nTo v závěrečné části dostaly hlavní slovo smyčce. Ty přehráli v duchu Balanescu kvartetu zpomalenou verzi motetu rodáka z Diksmuide Jacobuse Clemense non Papa, do kterého promlouvají z historických voskových válečků záznamy vězňů první světové války. Ty se zachovaly v archivu Humboltovy university v Berlíně.\nPak přichází na řadu jeden z nejsilnějších okamžiků alba, protiválečný track Kurta Tucholskyho, který z nenápadné klavírní balady s drobným industriálním doprovodem vykvete do jímavé orchestrální balady. Svéráznou úpravu protiválečné „Where Have All The Flowers Gone“ od Peteho Seegera chápu po ideové stránce. Hudebně se i přes maximální barevnost celku alespoň z alba jeví jako násilně vklíněný manifest, který si kapela mohla odpustit.\nNeméně kontroverzní je také zařazení vlastní úpravy textu Josepha Plauta, německého herce, řečníka a regionálního básníka z Lippe, který v kabaretu ihned po skončení první světové války představil úvahu o právě skončeném vojenském běsnění. Ve zbytečné Blixově exhibici hluví frontman hlasem řady divokých i domácích zvířat. Závěr pak obstará druhá skladba Harlem Hellfighters nazvaná „All Of No Man's Land Is Ours“.\nCelkově máme co do činění s komplexní výpovědí německé legendy, která pro představení obětovala hudební jedinečnost a častokrát se vydala do oblastí, kde bychom jí opravdu nečekali. Na druhou stranu na „Lament“ najdeme také řadu silných okamžiků, které jasné naznačují, že pokud by se „hroutící se novostavby“ soustředily pouze na hudbu, pravděpodobně bychom nakonec získali jedinečný, uhrančivý materiál.\nEinstürzende Neubauten oznámili jméno a datum vydání nové desky


E-kniha: Bratři na cestách (Mark Lawrence) | Martinus\nKniha povídek od věhlasného autora série o ROZTŘÍŠTĚNÉ ŘÍŠI Marka Lawrence Fascinující sbírka čtrnácti povídek o vraždách, masakrech, parhosu i filozofii zasazených do světa Roztříštěné říše. Na stránkách knihy...\nKniha povídek od věhlasného autora série o ROZTŘÍŠTĚNÉ ŘÍŠI Marka Lawrence\nFascinující sbírka čtrnácti povídek o vraždách, masakrech, parhosu i filozofii zasazených do světa Roztříštěné říše.\nNa stránkách knihy naleznete příběhy mužů jako Rudý Hrabě, sir Makin, Rike, Burlow a Nůbánec vyprávějících o jejich původu a událostech, které je utvářeli. Najdeme zde samotného Jorga, jenž se prohání po stránkách jako šestiletý kluk, náctiletý tulák a mladý král. Dočkáme se i povídky o princi Jalanu Kendethovi – lháři, podvodníkovi, sukničkáři a zbabělci. Nový čtenář nechť je vítán ve světě bez zákona, kde jsou nejúčinnějšími zbraněni prohnanost a meč a kde se nebezpečí plíží v palácích ozářených světly svíček i v temných uličkách a hustých lesích. Doufáme, že ti z vás, kteří už s Jorgem cestovali, najdou potěšení v opětovném setkání s oblíbenými postavami.


Never Sol, ILLE - Reporty - THE CAVE - ABYSS - hudebně-kulturní magazín\nsupport: Ósk & BRYNJA\nHudební akce v brněnském centru alternativní kultury, Kabinetu múz na mě působí poněkud ambivalentním dojem. Ačkoliv se Brno prezentuje jako univerzitní město s činorodým kulturním duchem a po vstupu do posledního místečka natřískaného Kabinetu si mohl leckdo bezprostředně říci, že to s tím kulturním studentským životem skutečně není vůbec špatné, tak ve chvíli, kdy se otevřel koncertní sál (navíc tradičně opět nerespektující oficiální začátek produkce), se iluze rozplynuly jak mávnutím proutku. Přestože se tento objekt vyprofiloval jako kavárna pro intelektuální mládež, ve skutečnosti jde jen o eufemismus pro normální hospodskou "nalívárnu" (přemítat o Proustovi nad šálkem kávy jsem ostatně neviděl nikoho), kde půlka hostů ani netušila, že se zde koná nějaká kulturní akce a druhá půlka po celou dobu koncertu bezděčně pendlovala mezi sálem a rušným prostorem s dvěma bary, samozřejmě za sebou nezavírajíc dveře. Což o to, mě, jakožto odkojeného metalistu, tento neformální přístup návštěvníků nijak nepobuřuje, otázkou však zůstává, zda-li podobnou shovívavost sdílí i účinkující interpreti. Nemohu se zbavit dojmu, že určitý negativní trend, který zužuje kupříkladu klubové rock/metalové koncerty už léta, tedy nízká návštěvnost a obecně laxní vztah lidí k veřejné hudební produkci a hudební kultuře jako takové, se sice poněkud nenápadně, ale ve finále se stejně fatálním dopadem týká též současné alternativní subkultury. Navzdory k faktu, že večerní produkce účinkujících patřila k tuzemské žánrové špičce, tak v sále přihlíželo jen nějakých sotva padesát diváků. Přesto se všichni tři interpreti nenechali rozhodit a předvedli profesionální výkon.\nIslandské duo mladých písničkářek ÓSK & BRYNJA lahodilo svou bezprostředností oku i sluchu. Za doprovodu převážně akustických kytar a křehkého zpěvu, především skladby zpívané v mateřštině mě svou křehkostí, až milou intimitou nejvíce uhranuly a ani mě nijak neuráželo, že šlo v o velmi primitivní hudbu, v podstatě takové táborákové kytarové brnkání. Jedna z dívčin pak set trochu okořenila foukací klávesovou harmonikou, druhá pak nabízela k prodeji CD.\nILLE dnes lze považovat za regulérní kapelu a oproti svému velmi povedenému loňskému albu "Ve tvý skříni" působil jejich set až rockově dynamicky (místy jsem dokonce zaslechl postupy známé ze starých alb indierockové legendy PORCUPINE TREE, přestože kytarista po koncertě sdělil, že je neposlouchá). Popovější ráz pak produkci dodávala Olga Königová, která předvedla velmi kvalitní pěvecký výkon a současně s ladností hrála na klávesy. Muzikanti předvedli opravdu precizní hráčský um, kytaristé si během koncertu vzájemně prohazovali kytaru a baskytaru, zřejmě aby zdůraznili svou multiinstrumentalitu, jeden z nich pak zahrál dokonce na mandolínu. Hitovky z alba jako titulní "Holka ve tvý skříni" nebo "Na sever" působily stejně vřele jako na CD a samozřejmě nechyběl ani cover VYPSANÉ FIXY "Ledňáčci".\nSára Vondrášková alias Never Sol pro potřeby živého hraní zformovala komplet dívčí kapelu (sama krom zpěvu obsluhovala taktéž jako Olga klávesy) a musím uznat, že působila velmi sehraně a jakoby bezprostředně. Oproti poměrně artistně sterilnímu debutovému albu "Under Quiet", nahranému v produkci Jana P. Muchowa, vyzní jeho živá prezentace jako životabudič, za což mohou nejvíce asi akustické bicí a hravější klávesy. Dívčiny Sáru doprovázely s opravdovým entuziasmem a na albu poměrně silně melancholické, až monotónní kompozice tak rázem získaly správný švih a to především díky zjednodušení aranží, kdy různé samplové vyhrávky z alba nahradily třeba živé housle.Díky tomu set Never Sol získal přidanou hodnotu, neboť se v žádném případě nejednalo o obyčejné zpívání na background z alba, hraného z playbacku, nýbrž o poctivé živé hraní, navíc dodávající kompozicím známým z CD nový rozměr.\nŠtěpán Šimek | 20.04.14


Jak se zbavit závratí: 10 Kroků (s obrázky) – wikiHow\nTento článek byl zobrazen 12 503 krát\nZměny životního stylu k zamezení závratí\nZávrať je pocit, že se celý svět kolem vás točí nebo pohybuje. Točení hlavy spojené se závratěmi vede k nevolnostem, potížím se soustředěním, špatné rovnováze a dalším komplikacím. Závratě mohou být diagnostikovány jako benigní paroxysmální polohové vertigo (BPPV), nebo může jít o příznak jiné nemoci. Pokud se chcete zbavit svých závratí, je nutné zjistit, co je způsobuje a vyléčit tuto nemoc. V tomto článku se dozvíte jak na to.\nZvedněte si na spaní hlavu. Závratě se objevují, když krystaly uhlíku vápenatého v jedné části ucha přejdou do jiné části ucha a naruší vnitřní rovnováhu. Krystaly se mohou během noci uvolnit a pohybovat se různým způsobem, takže když budete spát s mírně zvýšenou hlavou, můžete tomuto problému předejít.  X Důvěryhodný zdroj Harvard Medical School Přejít na zdoj\nSpěte na zádech místo na břiše a na noc si trochu zvedněte hlavu.  X Zroj výzkumu\nNedávejte si hlavu mezi ramena. Tento pohyb může narušit rovnováhu krystalů ve vnitřnímu uchu a způsobit tak závratě. Je dobré si uvědomovat své tělesné pohyby a snažit se nepředklánět se.  X Zroj výzkumu\nPokud potřebujete něco zvědnou, klekněte si a neohýbejte se v pase.\nNedělejte žádná cvičení, která vyžadují předklánění nebo ohýbání.\nNeprotahujte krk. Pohyb, který se děje při natahování krku, když například pro něco saháte, může také narušit rovnováhu krystalů v uchu. Snažte se neprotahovat si krk moc nahoru. Když si protahujete krk, pohybujte se velmi pomalu a nekývejte hlavou ze strany na stranu.\nVyhněte se rychlým pohybům. Rychlé pohyby hlavou mohou způsobit závratě, zejména pokud jste k nim náchylní. Vyhýbejte se činnostem, při kterých musíte rychle pohybovat hlavou.\nNejezděte na horských drahách a jiných atrakcích, při kterým se vám hlava třese dopředu a dozadu.\nVyhýbejte se sportům, při kterých riskujete rychlé pohyby hlavou. Držte se plavání, chůze a běhu a nedělejte zátěžové sporty.\nPřestaňte kouřit. Kouření tabáku snižuje účinnost terapií závratí.  X Důvěryhodný zdroj PubMed Central Přejít na zdoj Omezte kouření, nebo s ním úplně přestaňte a příznaky závratí se zmírní nebo úplně vytratí.\nNechejte se vyšetřit. Zajděte si k lékaři a zjistěte, co vaše závratě způsobuje. Závratě jsou často spojeny s poruchami vnitřního ucha – benigním paroxysmálním polohovým vertigem (BPPV) a Méniérovou chorobou, ale může jít i o jiné příčiny. Nepokoušejte se sami léčit z těchto nemocí, dokud si nebudete jistí, čím přesně trpíte. Léčby těchto nemocí nebudou fungovat na závratě způsobené jinými nemocemi. Zde jsou další nemoci, které mohou způsobovat závratě:  X Zroj výzkumu\nDalší infekce ucha, jako je vestibulární neuritida a chronická labyrintitis\nOmezení krevního oběhu v žilách\nKomplikace způsobené pitím a drogami\nUrčete, které ucho vám způsobuje potíže. Budete muset přijít na to, ve kterém uchu se nachází problém, aby lékař mohl určit přesnou léčbu.\nSledujte, kdy se vám točí hlava. Pokud máte závratě, když se v posteli převalíte na pravý bok, pravděpodobně máte problém s pravým uchem.  X Důvěryhodný zdroj Harvard Medical School Přejít na zdoj\nPokud nevíte, které ucho vám způsobuje problémy, zeptejte se svého lékaře.\nPokud trpíte BPPV, zkuste Epleyho manévr. Jde o sérii pohybů hlavou, které navrátí uvolněné krystaly na původní místo.  X Důvěryhodný zdroj Harvard Medical School Přejít na zdoj Tuto techniku zkušený lékař provede snadno kdekoli bez nutnosti použít speciální vybavení. Jde o účinnou metodu léčby BPPV.\nAž vás lékař naučí provádět tento manévr, budete to moci dělat i sami doma. Můžete si pustit videa na YouTube a naučit se různá vylepšení této techniky.\nPo provedené Epleyova manévru musíte na 48 stabilizovat krk.\nPokud si nejste jistí, že trpíte BPPV, nepokoušejte se o tuto techniku. Pokud máte jiný problém, je nutné ho řádně léčit. X Důvěryhodný zdroj Harvard Medical School Přejít na zdoj\nRegulace tělních tekutin pro léčbu Ménierovy choroby. Příznaků této choroby se můžete zbavit tím, že regulujete zadržování tekutin v těle. Zkuste následující metody:\nOmezte konzumaci slaných jídel a jídel s obsahem glutamanu sodného.\nZačněte brát diuretické léky, které pomáhají regulovat vylučování.\nZkuste betahistin-hydrochlorid. Tento lék by měl omezit četnost a intenzitu epizodických závratí tím, že dostatečně prokrví vnitřní ucho. X Důvěryhodný zdroj PubMed Central Přejít na zdoj Používá se hlavně pro léčbu Ménierovy choroby. Na podrobnosti o této léčbě se zeptejte svého lékaře.\nZkuste operaci. Pokud nefungují neinvazivní metody, můžete podstoupit několik operací, které vás závratí zbaví jednou provždy.  X Důvěryhodný zdroj PubMed Central Přejít na zdoj Pokud vaše závratě způsobuje některá z následujících nemocí, je možné se jich zbavit chirurgicky.\nwikiHow je "wiki", což znamená, že na jednom článku se podílí více autorů. Na vytvoření tohoto článku se podílelo 10 lidí, někteří anonymně, aby jej v průběhu času vylepšili. Tento článek byl zobrazen 12 503 krát\nStránka byla zobrazena 12 503 krát.


MK Střechy s.r.o. Besednice, - Evropská databanka\nTelefon: +420 602 947 621\nMK Střechy s.r.o. sídlící v obci Besednice provádí především pokrývačské, klempířské a tesařské práce. Zabýváme se celkovou rekonstrukcí střech. Stavíme dřevostavby, sruby, pergoly, přístřešky a různá zastřešení. Montujeme okna, pokládáme dřevěné podlahy a palubkové obklady.\n- podlahářské, pokládka dřevěných podlah\n- přístřešky a zastřešení.\nNaše společnost se prezentuje velmi dobrým poměrem ceny ve vztahu ke kvalitě díla, navazujeme na původní podnikající osobu s cca 20-ti letými odbornými a pracovními zkušenostmi.\nPráce realizujeme v lokalitě do cca 50 km.\nKontaktní osoba: Milan Kanaloš


Míra odpuštění - COL 243 - Kristova podobenství\nMíra odpuštění - COL 243\nPetr přišel jednou ke Kristu s otázkou: "Kolikrát mám odpustit svému bratru, když proti mně zhřeší? Snad až sedmkrát?" (Mat 18,21). Rabíni omezili odpuštění na tři prohřešky. Petr zvýšil tento počet na sedm, na počet představující dokonalost a domníval se, že postupuje podle učení Pána Ježíše. Kristus však učil, že v odpouštění nemáme nikdy stanovit míru. Řekl: "Ne sedmkrát, ale až sedmdesátkrát sedmkrát" (Mat 18,22).\nPotom Pán Ježíš ukázal pravý důvod, proč máme odpouštět a nebezpečí, které plyne z neochoty odpustit. V podobenství vyprávěl, jak král jednal s úředníky, kterým svěřil správu nad svým královstvím. Někteří z nich přijímali velké částky ze státních peněz. Když král zkoumal, jak spravují zemi, přivedli před něho muže, jehož účet prozrazoval, že dluží svému pánu obrovskou částku deset tisíc hřiven. Neměl, čím by dluh uhradil, a tak král podle tehdejšího zvyku nařídil, aby ho prodali se vším, co má, a tím aby uhradil dluh. Zděšený muž mu však padl k nohám a úpěnlivě ho prosil: "Měj se mnou strpení a všecko ti vrátím! Pán se ustrnul nad oním služebníkem, propustil ho a dluh mu odpustil."\n"Sotva však ten služebník vyšel, potkal jednoho ze svých spoluslužebníků, který mu byl dlužen sto denárů; chytil ho za krk a křičel: Zaplať mi, co jsi dlužen! Jeho spoluslužebník mu padl k nohám a prosil ho: Měj se mnou strpení, a zaplatím ti to! On však nechtěl, ale šel a dal ho do vězení, dokud nezaplatí dluh. Když jeho spoluslužebníci viděli, co se přihodilo, velice se zarmoutili; šli a oznámili svému pánu všecko, co se stalo. Tu ho pán zavolal a řekl mu: Služebníku zlý, celý tvůj dluh jsem ti odpustil, když jsi mne prosil; neměl ses také ty smilovat nad svým spoluslužebníkem, jako jsem se já smiloval nad tebou? A rozhněval se jeho pán a dal ho do vězení, dokud nezaplatí celý dluh" (Mat 18,27-34).\nPodobenství uvádí některé podrobnosti, které jsou nutné k dokreslení obrazu, nemůžeme z nich však vyvozovat duchovní naučení. Neměly by odvádět naši pozornost. Podobenství znázorňuje velké pravdy a právě o nich máme přemýšlet.\nOdpuštění, udělené králem, znázorňuje Boží odpuštění všech hříchů. Krista tu představuje král, který ze soucitu odpustil dluh svému služebníku. Člověk přestoupil zákon a byl jím odsouzen. Nemohl se sám zachránit, a proto Kristus přišel na svět, své božství oděl lidstvím a položil svůj život "spravedlivý za nespravedlivé". Dal sama sebe za naše hříchy a každému člověku nabízí zdarma odpuštění, které vykoupil svou krví. "U Hospodina je milosrdenství, hojné je u něho vykoupení" (Žalm 130,7).\nTo je důvod, proč máme projevovat soucit s bližními, kteří jsou hříšní jako my. "Jestliže Bůh nás tak miloval, i my se máme navzájem milovat" ( 1 Jan 4,11). Kristus řekl: "Zadarmo jste dostali, zadarmo dejte" (Mat 10,8).\nKdyž dlužník v podobenství požádal o poshovění a sliboval: "Měj se mnou strpení a všecko ti vrátím", král rozsudek odvolal a celý dluh mu odpustil. Brzy dostal i tento dlužník příležitost následovat příklad svého laskavého pána. Když vyšel ven, potkal jednoho spoluslužebníka, který mu dlužil malou částku. Jemu král odpustil deset tisíc hřiven, přítel mu však dlužil pouhých sto denárů. Zatímco se k němu král zachoval tak velkoryse, jednal se svým spoluslužebníkem docela jinak.. Dlužník ho prosil za odpuštění podobně jako on sám prosil krále, ale marně. Člověk, kterému bylo před chvílí odpuštěno, nebyl laskavý a soucitný. V jednání se svým spolupracovníkem neprojevil milosrdenství, jakého se dostalo jemu. Nevyhověl žádosti o poshovění. Nevděčný služebník myslel jen na malý dluh svého přítele. Požadoval všechno, co si myslel, že mu patří, a vynesl nad dlužníkem podobný rozsudek, jakého byl sám tak milostivě zproštěn.\nKolik lidí dnes zaujímá stejný postoj! Když dlužník žádal svého pána o milost, nechápal skutečnou velikost svého dluhu. Neuvědomoval si svou bezmocnost. Doufal, že se vysvobodí sám. Řekl svému pánu: "Měj se mnou strpení a všecko ti vrátím!" Podobně mnozí lidé doufají, že si vlastními skutky zaslouží Boží přízeň. Neuvědomují si svou bezmocnost. Nepřijímají Boží milost zdarma jako dar, ale pokoušejí se vybudovat svou vlastní spravedlnost. Jejich srdce se nezlomilo a nepokořilo poznáním vlastního hříchu, a proto jsou neúprosní a nesmiřitelní k druhým. Jejich hříchy vůči Bohu v porovnání s hříchy jejich bratří vůči nim, jsou jako deset tisíc hřiven proti jednomu stu denárů, tedy asi jeden milión k jedné, a přesto se odvažují neodpustit druhým.\nV podobenství dal pán nemilosrdného dlužníka předvést a řekl mu: "Služebníku zlý, celý tvůj dluh jsem ti odpustil, když jsi mne prosil; neměl ses také ty smilovat nad svým spoluslužebníkem, jako jsem se já smiloval nad tebou? A rozhněval se jeho pán a dal ho do vězení, dokud nezaplatí celý dluh" (Mat 18,32-34). Pán Ježíš řekl: "Tak bude jednat i můj nebeský Otec, jestliže ze srdce neodpustíte každý svému bratru" (Mat 18,35). Kdo odmítá odpouštět, připravuje se o naději, že dosáhne odpuštění.\nPoučení obsažené v tomto podobenství nesmíme uplatňovat nesprávně. Odpuštění, které nám Bůh udílí, v žádném případě nezmenšuje naši povinnost Boha poslouchat. Právě tak ochota odpustit bližnímu ho nezbavuje povinnosti plnit své závazky. V modlitbě, kterou Kristus učil své učedníky, řekl: "Odpusť nám naše viny, jako i my jsme odpustili těm, kdo se provinili proti nám" (Mat 6,12). Pán Ježíš tím nemínil, že nesmíme vyžadovat od dlužníků to, co nám právem náleží, abychom mohli získat odpuštění hříchů. Nemohou-li zaplatit, třeba i v důsledku svého nemoudrého hospodaření, nemají za to být uvrhováni do vězení, utlačováni nebo vystaveni drsnému zacházení. Podobenství nás nevede, abychom podporovali lenost. Slovo Boží zdůrazňuje, že nechce-li člověk pracovat, ať nejí (viz 2 Tes 3,10). Pán nepožaduje od těžce pracujícího člověka, aby podporoval druhé v lenosti. Mnoho lidí žije v chudobě a nedostatku jen proto, že bezúčelně promrhávají čas a neprojevují žádnou snahu. Nenapraví-li takoví lidé své nedostatky, pak všechno, co se pro ně udělá, bude jako ukládání pokladu do děravého pytle. Mnozí lidé žijí v chudobě, aniž za ni sami nesou zodpovědnost, a těmto nešťastným lidem máme projevovat lásku a soucit. Máme se k druhým chovat tak, jak bychom si přáli, aby se oni chovali k nám za podobných okolností.\nDuch svatý nám ústy apoštola Pavla klade na srdce: "Je-li možno povzbudit v Kristu, je-li možno posílit láskou, je-li jaké společenství ducha, je-li jaký soucit a slitování; dovršte mou radost a buďte stejné mysli, mějte stejnou lásku, buďte jedné duše, jednoho smýšlení, v ničem se nedejte ovládat ctižádostí ani ješitností, nýbrž v pokoře pokládejte jeden druhého za přednějšího než sebe; každý ať má na mysli to, co slouží druhým, ne jen jemu. Nechť je mezi vámi takové smýšlení, jako v Kristu Ježíši" (Fil 2,1-5).\nHřích však nesmíme brát na lehkou váhu. Pán nám přikázal, abychom mlčky nepřihlíželi, když si náš bratr nepočíná správně. Říká: "Když tvůj bratr zhřeší, pokárej ho" (Luk 17,3). Hřích máme nazývat pravým jménem a člověka, který se ho dopouští, máme na něj jasně upozornit.\nDuch svatý vedl apoštola Pavla, aby Timoteovi napsal: "Hlásej slovo Boží, ať přijdeš vhod či nevhod, usvědčuj, domlouvej, napomínej v trpělivém vyučování" (2 Tim 4,2). A Titovi napsal: "Je mnoho těch, kteří se nepodřizují, vedou prázdné řeči a svádějí lidi .. . Proto je přísně kárej, aby měli zdravou víru" (Tit 1,10-13).\nKristus řekl: "Když tvůj bratr zhřeší, jdi a pokárej ho mezi čtyřma očima; dá-li si říci, získal jsi svého bratra. Nedá-li si říci, přiber k sobě ještě jednoho nebo dva, aby ústy dvou nebo tří svědků byla potvrzena každá výpověd. Jestliže ani je neuposlechne, oznam to církvi; jestliže však neuposlechne ani církev, ať je ti jako pohan nebo celník" (Mat 18,15-17).\nPán Ježíš učí, že nesrovnalosti mezi křesťany se mají vyřizovat na půdě církve. Tyto spory se nemají projednávat před lidmi, kteří se nebojí Boha. Prohřeší-li se proti křesťanu jeho bratr, neměl by ukřivděný hledat pomoc nevěřících u soudu. Měl by se řídit radou, kterou dal Kristus. Neměl by usilovat o pomstu, ale měl by se snažit svého bratra zachránit. Bůh chrání zájmy lidí, kteří ho milují a bojí se ho, a proto s plnou důvěrou můžeme svěřit svůj případ Pánu, který soudí spravedlivě.\nVelmi často se stává, že provinilec sice vyzná svou chybu, ale znovu a znovu ji opakuje, až postižený usoudí, že odpouštění už bylo dost. Spasitel nám však jasně říká, jak se máme chovat k bloudícím: "Když tvůj bratr zhřeší, pokárej ho, a bude-li toho litovat, odpusť mu" (Luk 17,3). Nepovažuj ho za nehodného své důvěry: Měj se na pozoru, "abys také nepodlehl pokušení" (Gal 6,1).\nBloudí-li tvoji bratři, máš jim odpustit. Jestliže přijdou a přiznají svou chybu, neměl bys říkat: "Nevěřím, že jsou dost pokorní. Nemyslím, že své doznání myslí upřímně." Proč je soudíš, jako bys uměl číst v jejich srdcích? Slovo Boží vybízí: "Bude-li toho litovat, odpusť mu. A jestliže proti tobě zhřeší sedmkrát za den a sedmkrát k tobě přijde s prosbou: Je mi to líto, odpustíš mu!" (Luk 17,3.4). A nejen sedmkrát, ale sedmdesátkrátsedmkrát právě tolikrát, kolikrát Bůh odpouští tobě.\nMy sami za všecko vděčíme Boží milosti. Božími dětmi se stáváme na základě milosti, která se projevila ve smlouvě mezi Bohem a člověkem. Milost projevená Spasitelem nám přinesla vykoupení, znovuzrození a povýšila nás na spoludědice Ježíše Krista. Seznamujme jiné lidi s touto milostí!\nVarujme se všeho, co by bloudícího připravilo o odvahu. Netrpte ani náznaky farizejské tvrdosti, která by mohla vašeho bratra zranit. Nedovolte, aby ve vašem srdci nebo v mysli vznikl pocit opovržení. Nedopusťte, aby se ve vašem hlasu projevil byť jen nádech výsměchu. Člověka můžete vést ke zkáze slovem, lhostejným postojem, projevem nedůvěry či podezíráním. Náš bližní potřebuje bratra, který má soucitné srdce našeho staršího Bratra, Pána Ježíše. Jen tak se můžeme dotknout jeho srdce. Dejte mu pocítit pevný stisk soucitné ruky a ať uslyší tiché vybídnutí: "Modleme se!" Bůh vám oběma dá prožít zkušenost. Modlitba vás spojí s Bohem i oba navzájem. Když se modlíme, stojí nám Pán Ježíš po boku a dává slabému a bloudícímu novou sílu, aby přemohl svět, žádosti těla a nepřítele spasení. Modlitba odvrací útoky satana.\nKdyž člověk nehledí na nedokonalosti lidí, ale na Ježíše, jeho povaha se mění podle Božího vzoru. Kristův Duch působí na srdce a mění je ke svému obrazu. Všechno úsilí vynaložte na to, abyste vyvýšili Ježíše. Pohleďte zrakem víry na Beránka Božího, "který snímá hříchy světa" (Jan 1,29). Při tom však nezapomeňte, že „ten, kdo odvrátí hříšníka od bludné cesty, zachrání jeho duši od smrti a přikryje množství hříchů" (Jak 5,20).\n"Jestliže však neodpustíte lidem, ani váš Otec vám neodpustí vaše přestoupení" (Mat 6,15). Neochotu ke smíření nemůže nic ospravedlnit. Kdo je nemilosrdný k druhým, ukazuje, že sám nepřijal odpouštějící milost Boží. Boží odpuštění přitahuje srdce bloudícího k velkému srdci Věčné lásky. Boží soucit zaplavuje nitro hříšníka a šíří se na druhé lidi. Soucit a milosrdenství, které projevil Kristus ve svém životě, se projeví také v životě lidí, kteří přijali jeho milost. Na druhé straně však "kdo nemá Ducha Kristova, ten není jeho" (Řím 8,9). Takový člověk se odcizil Bohu a na věky se od něho odloučil.\nBůh mu kdysi opravdu odpustil, ale jeho nesmířlivá povaha prozrazuje,.že nyní zavrhuje Boží odpouštějící lásku. Oddělil se od Boha a je znovu takový, jaký byl před tím, než mu Bůh odpustil. Zavrhl své dřívější pokání a má na sobě své hříchy, jako kdyby nikdy pokání neprožil.\nNejvětší poučení obsažené v tomto podobenství spočívá v protikladu mezi Božím milosrdenstvím a tvrdostí člověka. Boží odpouštějící milost má být měřítkem našeho odpouštění. "Neměl ses také ty smilovat nad svým spoluslužebníkem, jako jsem se já smiloval nad tebou?" (Mat 18,33).\nNení nám odpuštěno proto, že odpouštíme, ale jak odpouštíme. Důvod pro každé odpuštění je v nezasloužené Boží lásce. Avšak ve způsobu, jakým jednáme s druhými, ukazujeme, zda jsme tuto lásku přijali. Proto Pán Ježíš říká: "Jakým soudem soudíte, takovým budete souzeni, a jakou měrou měříte, takovou Bůh naměří vám." (Mat 7,2).


Záhada muže s černou aktovkou na setkání Zeman – Putin? Ochranka s balistickým štítem — HlídacíPes.org\nFacebook Jiřího Ovčáčka, zdroj\nNapsal/a Robert Břešťan 28. dubna 2019\nPOZNÁMKA. Mluvčí prezidenta Jiří Ovčáček zveřejnil v sobotu na svém Facebooku momentku ze setkání českého prezidenta Miloše Zemana s ruským prezidentem Vladimirem Putinem v Pekingu, na konferenci k Nové Hedvábné stezce. Zaujala hned z několika důvodů.\nKromě faktu, že oba státníci při schůzce sedí nezvykle velmi daleko od sebe, se veřejnost na sociálních sítích podivovala i nad mužem stojícím vlevo od českého prezidenta – s poněkud nepřítomným výrazem a černou aktovkou v obou rukách (viz titulní fotografie článku, pozn. red.).\nZ neostré fotografie není zcela jasné, ke komu tento osobní strážce patří (podle podobných odznaků na klopě pravděpodobně k Vladimiru Putinovi), podobné brašny však nosí i strážci českého prezidenta.\nTmavá taška, kterou strážce s ohledem na její hmotnost často svírá v obou rukách, již dříve vzbudila pozornost českých médií. Ukázkou je kupříkladu fotografie níže – z jedné z prezidentových cest po českých krajích:\nSpekulovalo se například o tom, že může skrývat nějaký lékařský přístroj, případně rušičku mobilního signálu. Pravda je však jinde.\nJak už dříve pro HlídacíPes.org potvrdil pod podmínkou anonymity zdroj obeznámený s ochranou ústavních činitelů, jde o balistický štít, složený do nenápadné podoby aktovky: „Stačí rozcvaknout popruh a aktovka se rozbalí do tří spojených pancéřových plátů. Používají to hodně třeba i Izraelci a Američané.“\nPodobné speciální aktovky nejsou ničím výjimečným. Jako přenosné balistické štíty se běžně prodávají na internetu za cenu kolem tisíce amerických dolarů. Štít je podle popsaných parametrů schopen zastavit běžné střely z pistole i z pušky.\nŠtít váží zhruba tři a půl kilogramu, což je i důvod, proč členové ochranné služby aktovku obvykle drží oběma rukama.\nObvykle však podobné vybavení ochranky státníků mají připravené na veřejných vystoupeních, kde je zvýšené riziko kontaktu s možným útočníkem, nikoli na širší veřejnosti nepřístupných setkáních hlav států.


Střelci pobrali ocenění. A chtějí do Ria - Brněnský deník\nStřelci pobrali ocenění. A chtějí do Ria\nBrno – Ačkoliv název Kometa v těchto dnech evokuje spíš spojení s blížícím se hokejovým play off, několik trofejí už si klub připsal ve sportovní střelbě. Brněnský klub si z patnáctého ročníku ankety Střelec roku odnesl dvě ze čtyř udělovaných ocenění. Mezi juniory kralovala Jitka Pešková a cenu za mimořádný výkon v minulém roce získal Tomáš Nýdrle. „Spolu jsme ale neslavili, brali jsme to jen jako dodatečné poděkování za naše výkony," usmál se Nýdrle.\nMladá velická střelkyně Jitka Pešková patří mezi nejpohlednější okresní sportovkyně.Foto: DENÍK/Libor Kopl\nÚspěch jihu Moravy ještě podtrhl v hlavní anketě brněnský rodák Martin Strnad, který poprvé v kariéře vyhrál Střelce roku. „Je to příjemné zakončení sezony," řekl střelec plzeňského Rapidu, jenž loni obsadil druhé místo ve finále světového poháru v Mnichově a na mistrovství Evropy byl v rychlopalbě pátý.\nPešková si vysloužila prvenství zejména díky zisku zlaté medaile ve skeetu na juniorském světovém šampionátu. „I když mi parádně vyšlo juniorské mistrovství světa, úplně nejlepší sezona to nebyla. Letos si chci ustálit výkonnost a být ještě lepší," prohlásila přísně Pešková.\nSpolečně s Radkou Mančíkovou také vybojovala rodačka z Velké nad Veličkou v kategorii družstev na evropském šampionátu stříbrnou medaili.\nNýdrle si speciální ocenění prezidenta Českého střeleckého svazu odnesl za své výkony na letní univerziádě. Na univerziádě v ruské Kazani si pověsil na krk zlatou medaili z individuálního závodu ve skeetu a bronzovou ze soutěže družstev. „Je to asi nejsilnější vzpomínka na minulý rok. Docela mě překvapilo, že vybrali právě mě," říkal skromně.\nV následujícím roce už brněnského střelce čekají přípravy na letní olympiádu v Riu de Janeiru, kam se touží probojovat. „To je hlavní cíl. Ale těším se i na zářijové mistrovství světa ve Španělsku," připomněl.\nStart pod pěti kruhy je i vysněný sen Peškové. „Olympiáda je obrovská motivace. Abych se ale na ni probojovala, musím udělat velký kus práce. Do Brazílie se podívá jenom dvacet nejlepších závodnic a pouze jedna Češka," popsala kvalifikační síto osmnáctiletá střelkyně, která se stala i nejúspěšnější sportovkyní Hodonína za uplynulý rok.\nPeškovou čekají závody v Kazachstánu a Číně. V září se pak česká reprezentantka také zúčastní mistrovství světa, které hostí Granada.\nKategorie mužů a žen:\nMartin Strnad – 35 bodů\nJan Sychra – 26 bodů\nAdéla Sýkorová – 19 bodů\nKategorie junioři a juniorky:\nJitka Pešková – 49 bodů\nNikola Mazurová – 30 bodů\nPavel Vaněk – 26 bodů


Učení Bruno Gröninga :: Pomoc a uzdravení duchovní cestou - Kruh přátel Bruno Gröninga\nUčení Bruno Gröninga vychází z vlivu duchovních sil na člověka. Vliv těchto sil je větší, než si mnozí lidé uvědomují.\nČlověk jako "baterie" – aby mohl plnit své úkoly, musí stále znovu přijímat novou životní energii\nBruno Gröning srovnává člověka s baterií. V denním životě každý vydává energii. Přesto však nebývá potřebná nová energie často dostatečně doplňována. Stejně jako prázdná baterie není schopná své funkce, nemůže ani oslabené tělo vykonávat svoji funkci. Následkem je pak ochablost, nervozita, životní strach a konečně i nemoc.\nBruno Gröning teď objasnil, jak každý jednotlivě může opět nabýt novou energii. Víra v dobro je pro to stejným předpokladem jako vůle být zdravý. Člověk je všude obklopen léčivými vlnami, které potřebuje jen přijmout. Podle Bruno Gröninga neexistuje žádná nevyléčitelná choroba, což potvrzují lékařsky ověřené zprávy o úspěchu. K vyléčením zde dochází jedině duchovní cestou a nejsou proto vázány na materiální tělo Bruno Gröninga.\nJak člověk nejlépe přijme Heilstrom\nAby mohl pomoc hledající přijmout Heilstrom, sedí s otevřenými dlaněmi. Paže a nohy jsou nepřekřížené, aby nebránily proudění Heilstromu. Myšlenky na nemoc a starosti působí rušivě, myšlenky na něco pěkného jsou nápomocné.\nKdyž tělem proudí Heilstrom, naráží na orgány, které jsou zatíženy nemocí a tu tam začne jeho očistné působení. Přitom může dojít k bolestem, které jsou náznakem očisty těla. A jelikož nemoc ve své podstatě není z Boží vůle, část po části zmizí. V jednotlivých případech to může nastat i spontánně. K tomu je nutné, aby se člověk už ani ve svých myšlenkách nezabýval nemocí, nýbrž věřil, že pro Boha neexistuje "nevyléčitelné".\nAby zůstali také i nadále zdraví, einstellen se přátelé Bruno Gröninga denně na příjem Heilstromu. Zdravé tělo tvoří základ života v souladu se sebou samým, s bližními a s přírodou.\nBruno Gröning dává lidem učení\nCílem učení Bruno Gröninga je každého člověka učinit člověkem těšícím se ze života, který je osvobozen od všech tělesných a duševních strastí.\nK tomu Bruno Gröning doslova: "Toto mé učení je vyslovená životní moudrost, podle níž již žiije mnoho mých přátel a měli s tím úspěch. Přijetím tohoto učení se v nich mohla uskutečnit úplná proměna, která dokonce v mnoha případech vedla k dosažení zdraví."\nSnažení Bruno Gröninga směřovalo jen k jednomu cíli: pomoci trpícím. Jim dal na cestu své učení, které nespočívá na intelektuálních úvahách, nýbrž pramení z intuitivního vycítění duchovních zákonitostí. Kdo se jím blíže zabývá, nalezne a pozná netušený celek, který dalece přesahuje aspekt vyléčení tím, že se člověk uzdraví nejen na tělě, ale take na duši. Vyzývá lidi, aby věřili v dobro a přeměnili je ve skutek.


Maďarská vláda přijala dekret o „hrubých útocích“ ze strany EU. - Czech Free Press\nČeské nezávislé zpravodajství » Ze světa » Evropa » Maďarská vláda přijala dekret o „hrubých útocích“ ze strany EU.\nViktor Orbán podepsal nový vládní dekret o „hrubých a protidemokratických politických útocích vůči Maďarsku“. Reagoval tak na nedávnou mezinárodní kritiku maďarského zákona, který zakazuje šíření materiálů o LGBTQI+ mezi mladými lidmi.\n„Tón a pronesená prohlášení připomínají kolonialistickou indoktrinaci z období, které je dávno považované za skončené,“ uvádí se mimo jiné ve vládním dekretu. V dokumentu je dále uvedeno, že základní lidská práva „nemohou být považována za menu, ze kterého si mohou zástupci evropských ideologických mainstreamů volně vybírat to, co je drahé jejich srdcím, a co naopak nemají rádi,“ píše se v dekretu.\n„My ve střední Evropě víme, jaké to je, když státní strana, diktátorský režim nebo mocnosti chtějí být těmi, kdo vzdělává děti místo jejich rodičů. Nedovolili jsme to ani komunistům a nedovolíme to ani samozvaným apoštolům liberální demokracie, aby vyučovali děti místo maďarských rodičů,“ uzavírá dekret.\nzdroj: FB Vita Klímy


Tatiana Drexler: I tato StarDance byla krásná, ale to nejhezčí chybělo - Seznam Zprávy\nZprávyRozhovoryTatiana Drexler: I tato StarDance byla krásná, ale to nejhezčí chybělo\n„Ne všichni ve StarDance pochopili, co to je být ohleduplný,“ říká Tatiana Drexler.\naktualizováno • 18. 12. 2021 23:24\n„Letos se mi to s covidem zdálo celkově těžší: Psychická zátěž, starosti, aby všechno fungovalo, dojíždění z Německa. Poprvé jsem cítila, jak mě to pendlování vyčerpává,“ říká Tatiana Drexler v rozhovoru. Porotkyní byla už podesáté, jestli přijme nabídku i příště, zatím nechce předjímat.(Autorka rozhovoru se s Tatianou Drexler zná, proto si v rozhovoru tykají, pozn. red.)\nLetos občas nevyřadila soutěžící porota ani diváci, ale covid. Občas se také měnili tanečníci, jednou dokonce chyběla moderátorka, dvakrát byla změna v porotě. Jak moc to bylo náročné pro tebe?\nPro mě to určitě náročné bylo. Já beru tu nemoc a všechna opatření opravdu vážně, snažím se být ohleduplná. A očkování považuju za ohleduplné jednání. Snažíme se, abychom nikomu neublížili, nejsou tam jen mladí lidé. Mám sice pocit, že už i mnoho mladých lidí pochopilo, co znamená být ohleduplný, ale bohužel ne všichni ve StarDance. Takže jsme měli hodně lidí v karanténě a museli se hledat náhradníci.\nStarDance vyhrál Jan Cina\nV jedenácté řadě zábavného tanečního pořadu StarDance …když hvězdy tančí České televize dnes večer zvítězil herec Jan Cina s profesionální tanečnicí Adrianou Maškovou. Ve finálovém večeru předvedli tance cha-chu, tango a volný styl.\nDruhá skončila farářka Církve československé husitské Martina Viktorie Kopecká, která tvořila taneční pár s Markem Dědíkem.\nBronzovou příčku obsadil bookmakery favorizovaný krasobruslař Tomáš Verner a Kristýna Coufalová.\nPorota vysoce hodnotila talent i energii třiatřicetiletého Ciny, který byl nominován na Českého lva za hlavní roli v seriálu Herec z roku 2020, objevil se také v pohádkách Čertí brko nebo Slíbená princezna.\nŽiješ v Hannoveru, pravidelně, týden co týden, dojíždíš na přenos do Prahy. Věděla jsi pokaždé, kdo bude ten který týden tančit a s kým budeš sedět v porotě?\nU tanečníků jsem přehled neměla, u porotců ano. Jsme v úzkém kontaktu, často si píšeme. Takže jsme věděla, že onemocněl Zdeněk Chlopčík a že místo něj produkce požádala Václava Kuneše. Celkově byl letošní ročník stejně krásný jako ty všechny předtím, jen ten závoj covidu byl prostě všude. Nekonaly se například párty po přenosech, to je škoda. Pro mě sice tolik ne, já jsem si jich užila dost. Ale ti mladí, kteří se strašně snaží, už neměli párty jako sobotní vyvrcholení toho celotýdenního dění. Ti, co si potřebovali poplakat, si tam poplakali, ti, co se radovali, tak se tam radovali. Všichni jsme se objímali. A tohle nejhezčí nám letos chybělo.\nKdyž mluvíš o očkování jako projevu ohleduplnosti k ostatním, jak vnímáš názory některých lidí, že když člověk – tak jako ty – není obézní a sportuje, tak má dobrou imunitu a nic vážného mu nehrozí?\nAle ne všichni před kamerami a za kamerami okolo mě jsou vrcholoví sportovci s dobrou imunitou. A i když já jsem, tak bych si nemusela všimnout, že jsem infikovaná a mohla bych někoho nakazit. Tohle dost sleduju, včetně výzkumů.\nTo se v tobě probouzí vystudovaná matematička?\nMožná. Matematické modely a vědecké výzkumy čtu raději než beletrii. Fakt si je detailně studuju. Bohužel pravděpodobnost se právě u covidu nedá vypočítat. Nemoc může skolit mladší lidi, než jsem já. A zdravé. Řada z nich těžce onemocněla a i po dlouhých měsících ještě nestojí na nohách. Ani těhotné mladé ženy nejsou v bezpečí.\nSlovenská tanečnice a pedagožka. V dětství se věnovala gymnastice, v patnácti letech přešla na tanec. Na Univerzitě Komenského v Bratislavě vystudovala matematiku. V roce 1987 emigrovala do Německa, kde posléze začala vyučovat tanec. Zároveň po dobu devíti let patřila mezi světovou taneční špičku. V roce 2007 byla poprvé porotkyní v soutěži StarDance. Jejím manželem je kriminalista Hartmut Hopp.\nKdyž jsme spolu mluvily na jaře, pochvalovala sis, jak vážně berou lidé v Německu protiepidemická opatření: Dodržují rozestupy, nosí roušky, očkují se. Jaká je situace dnes?\nRůzná v různých spolkových zemích. Země, které byly v západním Německu, mají devadesátiprocentní proočkovanost. Naopak Sasko z bývalé NDR má jen padesát procent…\nV Česku je to něco přes šedesát procent.\nMyslím si, že v postsocialistických zemích lidé ještě nepochopili svobodu. Že to neznamená „dělám si, co chci“, ale že součástí svobody je i ohleduplnost. Není pravda, že proticovidová opatření jsou politickou otázkou, jak se toho chytají nacionalistické strany, které se chtějí vymezovat a dělat problémy, jenomže do detailu nedomýšlejí, o co vlastně jde. Osobně bych to řešila zavedením povinného očkování. V Německu se to chystá. Tři čtvrtiny lidí jsou pro. Je to drtivá většina, která se nechce nechat stále omezovat těmi lidmi, kteří jsou sice velmi hlasití, ale v naprosté menšině.\nKdyž se vrátíme ke StarDance, nedivila ses, že v době covidu se letošní ročník vůbec konal?\nV létě byla ale situace jiná: Už bylo k dispozici očkování, lidé byli víc venku, nákaza se nešířila. Měli jsme pocit, že je to za námi. Takže když se StarDance začala připravovat, tak jsme všichni měli pocit, že už to bude dobré. Ale bohužel, ten virus na naše plány nebere ohledy. Nebere je ani na politické systémy, ani na ta či ona nařízení. Dělá si, co chce, svině!\nČtveřice porotců StarDance: Tatiana Drexler, Zdeněk Chlopčík, Jan Tománek a Richard Genzer.\nPorotkyní ve StarDance jsi letos podesáté. Po minulém ročníku jsi mi říkala, že za celou dobu tě nejvíc překvapila herečka Pavla Tomicová. Platí to pořád?\nU Pavly bych se vsadila, že nedojde ani do třetího kola, ale ona dotančila do finále! Seknu se dost často. Není to soutěž v tanci, jde hodně o sympatie. A já ty vaše české hvězdy až na výjimky neznám, takže netuším, jak jsou populární a jak se projevují v životě.\nHledáš si je před soutěží třeba na YouTube?\nTo ano. Letos mě mile překvapil Mirai Navrátil. Podívala jsem se na jeho koncert – a wau! Bomba! To je exploze, to je ďábel! A do studia přišel takový tichoučký, skromňoučký chlapeček. Tak jsem si říkala: Ježíši, kde to dítě bere na tom pódiu tu energii? To je zvláštní. Jako kdyby byl pro to narozený, pro to zpívání. To mě překvapilo.\nA měla jsi svého favorita? Třeba po prvním kole, po druhém?\nJá si myslím, že tentokrát má celá porota jednoho stejného favorita.\nAha. Jeho jméno mi před vyhlášením vítěze asi neřekneš.\nVšichni jste chválili Terezu Černochovou, ale ta vypadla těsně před finálovou trojkou.\nMyslím si, že byla fakt výborná na to, že je žena plných tvarů. To není často nejlehčí. Opravdu mě překvapila. Byla dobrá.\nStane se ti někdy při hodnocení, že jako porotkyně nevíš, co říct? Že ti dojde řeč?\nVždycky. Fakt pokaždé.\nVždyť už jsi porotkyní po desáté.\nAle mám pocit, že už jsem všechno řekla. Já samozřejmě vidím okamžitě, co je na tanci špatně a mohla bych udělat půlhodinovou přednášku, jak se zlepšit. Akorát, když je vidím, jak tam chudáčkové stojí a jak se třesou, srdce mi to láme. Já se snažím říct něco, co na tom bylo špatně, ale tak, abych neublížila a abych i pochválila. A většinou na to máme dvě věty, protože pan Fronc, což je druhý režisér, chodí po každém druhém vystoupení za námi k pultu a prosí: „Buďte kratší!“ Takže sedíš a přemýšlíš: Všechno je špatně, co řekneš, abys i pochválila? No… Jak to vymyslíš? Aha? Už teď? Mluv!\nVíš, že oni nikdy netančili, a ty jim řekneš, že jdou přes paty místo přes špičky. Vždyť to je pro ně nepřirozené. To se nemůžou za tak krátkou dobu naučit.\nNemůžou, ale někteří se to naučí.\nAle pro diváky je to přece strašný detail.\nTo je detail? To je základní charakteristika pohybu. Základ! Kdybys šla normálně dup dup, bylo by to absurdní. Jako kdybys chtěla psát článek a neuměla „a“ a všude bys ho vynechala.\nVíš, co mi vždycky naskočí, když tě vidím? „Vystri sa!“\nProtože strašně moc lidí je hrbatých. Například Mirai je nenormálně shrbený. Nevypadá to dobře. Jak má tu partnerku držet? Vždyť ona chudinka má bolavá záda a on na ní takhle leží!\nFoto: Archiv Tatiany Drexler\n„Tanec se strašně těžko učí. Vypadá to, jako že to je hračka, ale kdo to nezkusil, neví, o co jde,“ říká Tatiana Drexler. Zde při vystoupení ve StarDance.\nBylo ti někdy někoho na parketu vyloženě líto?\nVšech je mi líto. Vím, jak se tanec strašně těžko učí. Vypadá to, jako že to je hračka, ale kdo to nezkusil, neví, o co jde. Jestliže se to někdo aspoň trošku naučil jako mladý, tak má výhodu. Ale když je někdo akademický typ jako například paní farářka Martina Viktorie Kopecká a najednou má tancovat… Nikdo si neumí představit, jaká je to dřina.\nAle ona umí nejvýš vykopnout nohu.\nAno. Ale to bohužel není základní charakteristika žádného tance.\nV kolika letech tanečníci začínají s tréninky? V šesti?\nMyslím, že tohle úplně nehraje roli. Například Carmen Vincelj, která byla devětkrát mistryní světa, začala tancovat v šestnácti.\nJá jsem dělala sportovní gymnastiku, takže jsem se od dětství pořád nějak hýbala. Ale tančit jsem začala také až někdy v patnácti. Záleží na hodinách, kolik jich natancuješ. Když začneš dřív, je to lepší. Ale když děti začnou tančit velmi malé, tak často chtějí víc tančit ty mámy než děti, a nutí je do toho. A když se pak dostanou do puberty, tak s tím skončí. To je ztracená energie.\nV Hannoveru pracuješ jako trenérka. Ovlivnil tvou práci covid?\nMám štěstí, že tři mé páry jsou v národním týmu a tito sportovci mohli trénovat po celou dobu. V malém týmu, vždy jen ten pár a já. Překvapilo mě, když po měsíci navrhli, že chtějí víc trénovat. Protože chtěli zdrhnout z domu. Byla jsem jediná osoba, kterou kromě rodičů a sourozenců viděli. V těch patnácti šestnácti jim to doma lezlo na nervy, takže chtěli víc tréninků. (směje se) Říkali mi historky z domova, stěžovali si, jak je to strašné a že ztratili život. Dva z těch párů měly smůlu, že měly jet za mládež na mistrovství světa. Jenomže dva roky to mistrovství nebylo. A až bude to příští, tak oni už budou patřit do dospělých. A já jim povídám: „Dětičky moje, jestli si myslíte, že život v šestnácti končí, tak se velmi mýlíte. Dokonce ještě i v mém věku je to ok. Nebojte se!“\nBomba! Je to pořád lepší. Proto jsem se snažila je psychicky povzbudit. A nelhala jsem jim!\nŘíkáš, že tanec je nejtěžší sport? To je nadnesené, nebo je to fakt?\nJá si to tak myslím. Před dvěma týdny, kdy jsme měli ve StarDance profesionální skupinu 420PEOPLE, jsem se o tom znovu přesvědčila. Protože to, co ti tanečníci sportovně zvládají, aby z toho mohli udělat umění, je neuvěřitelné. Náhodou jsem viděla, jak se zahřívá jeden z nich, no to byla paráda!\nUž to byl vrcholový výkon?\nSto procent sportovců by to považovalo za sport, a on se jen rozcvičoval. Dělal dřepy v takové rychlosti, že já bych umřela. Pak začal skákat a kadeřnice Blanka Hašková ho upozorňovala: „Prosím tě, dávej si pozor, není to tu tak vysoké!“\nAby se nepraštil do hlavy o strop?\nPřesně. Oni dělají dřepy na jedné noze, s druhou nohou u ucha v rámci rozcvičky, než jim začne ten jejich výkon. A pak ta jejich jemná koordinace, zvlášť když tancují spolu. Krásné! Já si fakt neumím představit, že by nějaký sportovec zvládl tanec na takové úrovni, na jaké by tanečníci zvládli mnoho sportů. Hodně je to o kondici.\nA ve StarDance mají sportovci výhodu?\nAž takovou ne. Myslím, že výhodu mají spíš herci, protože trénovali tanec už na DAMU. Sice jiný, ale umí se pohybovat před publikem. A když se jim něco nepovede, tak umí zahrát, že to je schválně. To sportovci moc neumí.\nTomáš Verner to měl dobré, to nepopřeš.\nNení sportovec jako sportovec. On jako krasobruslař, který je na ledě ladný, má opravdu výhodu. Kdyby skákal do výšky, asi by výhodu ladného pohybu neměl.\nCo příště? Budeš v porotě StarDance i po jedenácté?\nNetuším. Pokaždé když mi zavolají, řeknu si: Tak ještě jednou. A to se opakuje už tolik let! Mám to ráda, jako když se dítě vrací na tábor, kde se mu líbilo. Co bude příště? Člověk nikdy neví, co se stane. Letos se mi to s covidem zdálo celkově těžší: psychická zátěž, starosti, aby všechno fungovalo, dojíždění z Německa. Poprvé jsem cítila, jak mě to pendlování vyčerpává.\nAž si odpočineš…\nTatiana Drexler byla před časem i hostem pořadu Televize Seznam Moje místa. Jeho záznam najdete na www.stream.cz, stejně tak navazující pořad Intimní zpovědi.


Magnesium forte 1kg | Cleverpony Jezdecké potřeby pro poníky\nHořčík který pomáhá při snižování stresu.Může také zvýšit připravenost koně na výkon a pomáhá obnovit rovnováhu koně a také posílit jeho vnitřní klid.... celý popis\nHořčík který pomáhá při snižování stresu.\nMůže také zvýšit připravenost koně na výkon a pomáhá obnovit rovnováhu koně a také posílit jeho vnitřní klid.\nV kombinaci s vitamínem B12 hořčík podporuje metabolismus svalů.\n32% kukuřice, 29% pšeničných otrub, 18% oxidu hořečnatého, 12% uhličitanu vápenatého, 2,5% octanu hořečnatého.\nsurový protein 8,00%, surové vlákno 3,00%, nerafinované oleje a tuky 3,00%, surový popel 28,00%, vápník 4,70%, hořčík 10,00%\nVýživové přísady: Vitamin E jako ß-tokoferolacetát 3750 mg, vitamin B12 250000 mcg.\nVelké koně (600 kg): 25 g denně\nMalé koně: 12 g za den\n1 odměrka = cca 25 g.\nDoporučené období krmení: 2 až 4 týdny\nPřed podáním požádejte o konzultaci vašeho veterináře.