Názory k článku Chraňme své děti | č. 6237 | strom názorů | Rodina.cz\nNázory k článku Chraňme své děti\nJsem ráda, že nejsem jako Ty\nJsem ráda, že opravdu neřeším takovéto dle mého soudu kraviny. Za paní u pokladny bych byla vděčna osudu, že mi dítko zabaví(já mám hrozně uřvané dítě). Máme doma psa, dítě leze po zemi, za chvíli poleze po písku, takže se s nějakými bacily do styku dostane. A pokud by mi na paní něco vadilo, tak bych jí řekla - prosím, tohle ne. Nesahejte prosím na ty hračky. Mně to naštěstí neva a vůči přátelským babkám jsem přátelská. Vždyť ony kolikrát nemají s kým promluvit, tak je dítě pro ně jediným tématem konverzace!\nNeber ten život tak vážně, zbytečně si děláš vrásky.\nRe: Jsem ráda, že nejsem jako Ty\nAle jo, já jsem taky přátelská vůči přátelským lidem, ale sahat miminkám na kousátka? Co kdyby těm přátelským paním někdo ohmatával jejich rohlík?\nRe: Jsem ráda, že nejsem jako Ty - Nápodobně\nAhoj, díky za názor,ale asi jsi článek nečetla pozorně - není to o tom, aby sis přestala povídat s milýma starýma lidma, to já dělám a chápu, že to leckdy může být jejich jediné popovídání za den. Ani to není o tom, že bych brojila za hygienu. Ale jednoduše o tom, že i dítě má právo na jakési soukromí a že i z takové "kraviny", jak píšeš, může být ve finále pěkný problém, např.jak píše pisatelka níže - s dítětem s ekzémem.Popovídání je fajn,ale nevím, proč by mělo být spojeno s omatláváním - a to je pointa. Naštěstí se to neděje tak často,ale děje se to a pravidla slušnosti se snad vztahují na všechny, i na naše prcky, no ne ? Ale neboj, jinak si vrásky jen tak z něčeho nedělám...\na co teda vlastně chceš? Proč to vůbec píšeš? Voláš do světa ať chráníme své děti před špinavými lidmi, ale sama se tak nechováš! Tak změň své chování, nauč se asertivitě a budeš v klidu. Když se mi něco nelíbí a jde-li navíc o mé dítě, tak to slušně řeknu, a ne že budu sálodlouze, navíc s gramatickými a typografickými chybami, plnit přední stránky serveru\nMilá Kobliho. Pokud napíšeš jiný článek s postřehy, které se týkají něčeho, co zajímá Tebe a pošlěš je dle návodu do redakce ve správné formě, tak se na tu přední stranu dostaneš také. Možná to bude i bez chyb, protože o ty jde v diskuzním fóru především..Mimochodem,na rodině jsou i kratší články, které jsou určitě i mnohem zajímavější, Jsem ale ráda, že ten můj vyvolal tolik reakcí, které svědčí o tom, že spoustu lidí zaujal.Mrzí mne, že mezi ně nepatříš,ale to už tak bývá, že se každému člověk nemůže trefit do noty.Měj se pěkně.\nPS : doufám, že jsem byla dostatečně asertivní, svět je hned veselejší\nAle v podstatě má Kobliha pravdu. Pokud nechceš aby lidé na tvé dítě šahali, tak jim to NEDOVOL! Mě se to s mojí sedmnáctiměsíční dcerou nikdy nestalo. Co se mi ale stává pravidelně a neuvěřitelně mě leze na nervy je jak jsou lidé studení. Možná i právě kvůli takovýmto článkům se bojí na dítě třebas i jen usmát. Jedeme tramvají nebo metrem, malá se směje na celé kolo a jako odpověď jsou jí mrtvolné ksichty.\nA směješ se na cizí děti ty? Já se teda směju a je pravda, že většina lidí laškuje s mýma (teda s šestiletou už ne, neboť se mi zdá, že ta má právě pubertu a laškovat by s ní opravdu nešlo ). Já se často na cizí směju, ale když se na mě kolikrát maminka podívá, tak nevím, jestli jsem udělala dobře :-(.\nTak ten chlad občas cítím taky, a je mi líto, že malá rozdává úsměvy - třeba se konkrétně zadívá na určitou osobu a ta se jen zamračí, nebo v lepším případě vůbec nezareaguje. Asi je to pro mimča trošku zarážející, protože normálně se takovým úsměvům těžko odolává,ale u nás je ten chlad tak trošku všeobecný jev. Pochybuji, že ho můžou způsobovat"podobné" články, protože konkrétně v tom mém nic o tom, aby lidé nekomunikovali, není.Mám radost, když s někým milým malá naváže kontakt,ale taky si s každým v tramvaji hned nepodávám ruku a o tom to je.Nevím, v čem má podle Tebe kobliha pravdu - napsala jsem o tom, co jsem si uvědomila, že dělám špatně a proč si myslím, že by to tak být nemělo, a to je přeci v pořádku ne?\nAhoj, celkem chápu tvoje rozhořčení. Díkybohu jsem tenhle problém s ošaháváním mé patnáctiměsíční dcerky neřešila, protože i když sama jsem "slušná" tak dcerka ne. Vždycky ráda komunikovala s okolím, ale jakmile jí kdokoli (kromě pár vyvolených) narušil soukromý prostor, spustila řev a bylo po "komunikaci" Měj se hezky a držím pěsti do budoucna\nLedové pohledy v Česku\nTrochu pozdě,ale přece jen reaguji na tento článek,protože jsem si ho teprve dnes dočetla celý.Před třemi dny jsme se vrátili s desítitiměsíčním mimi ze Spojených arabských emirátů.Byla jsem v šoku z toho,jak moc tam mají rádi děti.Tam se "studený ksicht" na dítě fakt nevidí.Všichni na něj mávají,volají,chrastí tím,co mají právě po ruce.A moje holčička se právě tam začala smát na celé kolo na všechny lidi kolem sebe.Taky jsou zvyklí na děti sahat,ale jen na oblečené části těla,což jsem nenápadně korigovala.Často se nám stalo,že v hotelu někdo nátahl ruce se slovy,prosím,půjčte mi ji.V té chvíli jsem někdy nevěděla, jak reagovat.Tak jsem někdy s úsměvem řekla,že spěcháme nebo že by dítě plakalo.Asi mně moc nepochopili ))Proč by jako mělo plakat,když tam všichni děti milují a všichni se k nim moc hezky chovají? A pak ta studená sprcha ledových pohledů v Praze....Ale moje miminko se naštěstí směje dál,at už se okolí tváří jakkoli.\nA pro autorku článku-raději jedna smějící se a sahající starší paní než horda nevšímavých ledových pohledů...\nKobliho a spol, jste ubožačky!\nKobliho a vy, které jste okamžitě zanalyzovaly článek a překroutily co se dalo, napadly autorku a udělaly z ní negramotnou hysterku, JSTE UBOŽAČKY!!!!\nV závěru článku bylo něco jako "CHápu že jsou maminky kterým to nevadí, ale cílem proč to píšu je podpořit matky kterým to vadí aby se nebály ohradit".\nTo znamená, že vy, slepice, které evidentně "neberete život přehnaně vážně" , nelitujete času tu rozpitvávat článek který se vás vůbec NETÝKÁ!!!\ndobře vím o čem mluvíš, a v takových chvílích se mi zatmívá před očima, a ohrazuji se. Ohrazuji se i když mu prabába cpe sladkosi ve kterých není nic než tuk a jednoduchý cukr při každé příležitosti a v mega množství, a jsem za špatno, ale vůbec mně to netankuje, je to moje dítě a na mně je zajistit aby nemělo nadváhu a zkažené zuby.Taky si ráda popovídám s babkama v sámošce nebo u doktora, ale "vocaď pocaď"- s ochmatáváním malýho nebo jeho věcí bych nesouhlasila a dala to hned najevo. Naučila jsem se vůbec být pohotová v reakcích a oprostit se od toho, zda si o mně dotyčný pomyslí to a to.\nCo mně k tomu přivedlo?Bezohlednost vlastní rodiny v porodnici a následně s týdenním novorozencem doma. -Neochota umýt si ruce když se chystali sahat na týdenní miminko a předtím jeli metrem...\nTehdy jsem na to nedokázala reagovat tak ostře, aby se chytli za nos, pozdě mi došlo že kyselé obličeje mi nepomůžou, tak pak už jsem tedy byla jiná a tchyně na mně koukala jakobych měla dvě hlavy..\nTeď už jsou malému dva pryč, ale až budu mít druhé mimčo, budu si ho bránit od začátku.\nKobliho - prečo teda Alene odpovedáš, navyše "sálodlouze a s chybami"... Mám sám syna a Alenu plne chápem. Chápem, že jej nevadila tá ženská (s textu sa to dalo predsa jasne poznať), iba to, že malej šahala prakticky akoby do pusy. Keď prídem domov z práce, tak si umyjem ruky, až potom necham malého (má pol roka) "ocucávať moj prst" - a to som jeho otec!......\nInak, tiež máme doma psa a normálny bordel, ale to ešte neznamená, že musí brať do pusy úplne všetko...\nAlena napísala len svoj názor, nikto s ním nemusí súhlasiť. Ten server na to slúži. Kto sa tvári ako demokrat a pritom zotiera ľudí, ktorí prejavia svoj názor.\nIdem radšej robiť niečo zmysluplnejšie, ako ťa vychovávať - napríklad čumieť na bedňu..\nA co cizí "vychovávači"????\nNečetla jsem úplně všechny příspěvky, tak odpusťte, zda se tu opakuje něco, co už někdo napsal. Určitě s pisatelkou souhlasím, ať na moje dítě mluví a dělá opičky kdo chce, ale sahání na hračky dítěte, popř. na dítko se mi nelíbí. Sama to nedělám a ani by mě to nenapadlo (možná dítě kamarádky, či sestry je jiné kafe). Ještě jedna věc, která mne přivádí k šílenství je, když Vám někdo dítě vychovává. Scénka jak vystřižená, já těhotná s tříletým synem, kdy on dělá scénku, protože chce zmrzlinu, já nepovoluji, zlobil. Křičí, kope, pomalu se válí po zemi a po dvaceti minutách vysvětlování, domlouvání, když se syn téměř uklidní, přijde potetovaný pán a řekne: "Teď jsem viděl letět čerty s velkým pytlem a letí si pro tebe". A mám to znova, uřvané histerické dítě, které má úplný šok. Byť těhotná, vezmu Ondru do náruče a odnáším domů. Díky pane. Na nic jiného jsem se nezmohla.\nRe: A co cizí "vychovávači"????\ntaké jsem nečetla vše...ale zaujal mne název tvého příspěvku.\njasně to není příjemná situace....\nale žijeme ve společnosti různých lidí a každý se chová jinak má jinou výchovu.....\ntady myslím nekvíce záleží co dítěti říkáme my rodičové jak ho vychováváme,jestlina bubáky nehrajeme,ale je dobré zmínit se že někdo to tak říká...popřípadě napomoci dítěti s tím jak natakovou nesmyslnou výtku reagovat...\nje to těžké teba my se snažíme doma netrestat fizicky, ale dítě stejně dříve či později takouvou výchovu také uvidí pokud nežijete v izolaci,jo není to jednoduché pak dítěti vysvětlovat že tak se problémi neřeší...\na pak třeba ve školce také možná narazíte na jinou ,ne zcela shodnou s vaší,výchovu jen v té době je dítě ze své rodiny snad už zvyklé na jiné zacházení,výchovu a nad některými výroky se může jen pozastavit,ppřípadě s nima přijde k vám a můžete je prodiskutovat,okomentovat\nzpátky k tomu pánovi s tou výhružkou,já se v takových případech nebojím okomentovat zase jeho "no víte pane já své děti strašením nebo vyhrožováním nevychovávám" nebo ta něco\nteď znova čtu,že byl poptetovaný,tak to musel být pro malýho šokec ! asi byhc se v takové situaci taky na víc nezmohla\nneříct někomu svůj názor jen proto že je potetovaný teda fakt nechápu- znám spoustu lidí co mají tetování a jsou úplně normální.\nZůstává mi nad tím co si tady čtu rozum stát. Jedna píše že jí vadí když na její dítě sáhne jinak velice příjemná paní- no tak když jí to vadí ať to té milé paní řekne a nestěžuje si tady- a že má strach z různých infekcí? Tak ať to dítě nebere ani do toho obchodu protože kdy ví kdo ho před ní navštívil a na co sahal, kde se před tím drbal ( jak píše sama pisatelka ). A pokud mi na dítě bude sahat člověk špinavý a jinak nedůvěryhodný tak se proti tomu logicky ohradím.\nA že nějaký muž řekne něco o čertech? Myslím si že to určitě nemyslel zle.\nA jak už tady bylo řečeno -ve školce se vás jistě ptát nebudou jak doma vychováváte své dítě- aby neudělali neco jinak než si představujete zrovna vy.\n-a tak je to správně. Jen ať se děti učí... My jim přece za zadkem do konce života stát nebudeme. Jen ať mají zkušenosti. Ať ví že je každý jiný...\nJistě jsme tu od toho abychom je opatrovali, vychvávali a učili je. Ale osobně si myslím že nedílnou úlohu v tom hraje právě i okolí...\nRe: A co cizí\nVúbec jsem o tom tetování nepsala z důvodu, že by mi nějak vadilo, jen pro kluka ten pán musel být jako ten čert. Pána tady normálně potkáváme a zdravíme se, jen jsem chtěla poukázat na to, že né vždy je vhodné takovýmto způsobem "pomáhat" rodičům ve svízelných situacích. A určitě nejsem jediná, komu se to stává.\nno všeobecně nic proti tetování...\njde o to jak to bral ten hošík\npředstav si že Ti je něco kolem tří let,právě jsi ve vzteku nevidíš neslyšíš,moc také nepřemýšlíš....a teď ti velký(alespoň o 50- 80? cm) potetovaný člověk řekne naprosto vážně že už si pro tebe jedou čerti a ta tetáž jaksi vše hezky umocňuje\ntak to bych asi byla také sama bez sebe a možná by se vztek proměnil v hysterák a možná by to bylo tak ohlušující že by stajně jakákoli poznámka vyšla vniveč...\nčtu tuto diskuzi od počátku, protože mě článek paní Alenky moc zaujal. Díky za něj. A k panu Gabošovi: jsme rodiče a máme za povinnost , když jsme přivedli své dítě na svět ho především chránit a ne ho připravovat na to , jaký je svět v reálu. Na to si v dospělosti přijde samo dostatečně. A ať se učí? A co prosím Vás ? Že na něj smí sahat naprosto cizí člověk , byť je to PŘÁJEMNÁ paní? A za pár let, až na něj bude také sahat PŘÍJEMNÁ PANÍ ČI PÁN to také dovolíme? Takže paní Alenko mám 3 děti 15,13 a 8 měsíční holčičku. Raději buďte klidně tou tvrdou nepříjemnou ženskou, která nenechá na své dítě sáhnou pro okolí. A tou nejbáječnější přehnaně opatrnou matkou pro své dítě. Z vlastní zkušenosti vím, že se to vyplatí. Zuzka\nAhoj všichni, trochu mě pobavila diskuse, ale spíš smutně pobavila. Autorku příspěvku naprosto chápu a souhlasím. Kdo jiný má zajistit zdraví a klid pro dítě, když ne jeho matka? Sama nejsem zastáncem sterilního prostředí, ale proč by měl někdo mimču přinést do budoucna exémy, alergie, astma atd.? Sama jsem si to prožila, v den, kdy jsem se vrátila z porodnice (utahaná a otrávená z nemocniční péče), přijela tchyně a tchán. Oba kuřáci, čistota nic moc, večer grilovali a pak mi šli do ložnice k mimču. Naštěstí jen kouknout, ale i tak mi je z toho nanic ještě teď. Taky jsem nedokázala nic říct, totiž cizí umím odpálkovat (onehdy otravoval nějaký ožrala, tak jsem mu to nandala), ale těm příbuzným se to těžko říká, ale pořád si říkám: nechci, aby naše holčička měla potíže, kterým můžu zabránit pár slovy! Tak se dámy chyťte za nos a přečtěte si článek pozorněji, asi vám unikla pointa\nco se týká osahávání dětí v kočárku nebo třeba i těch co už chodí, mě by to tedy také vadilo, já mám dvouměsíčního syna, takže zatím takovou zkušenost nemám, ale můžu říct, že mi vadí i opičky, které někdo na mé dítě může dělat, pokud mi není ten člověk sympatický, nemusí být špinavý, ani nemocný, třeba jen u toho nevypadá upřímně a už to mi vadí, někdo se tak třeba tváří a vypadá přirozeně, ale u někoho to vypadá asi jako když babajaga láká Jeníčka a Mařenku do chaloupky, takový jsou třeba některý převoněný důchodkyně co za sebou 30m táhnou vůni jak z parfumerie a maj vyčesaný vlasy a zmalovanej obličej. Co se týká vychovávání dětí jinými, ani by mi nevadil třeba uvedený příběh s čerty, ale už jsem byla několikrát svědkem toho, jak maminka dítěti něco zakáže nebo mu nechce něco koupit a babka příjde, na dítě se tváří jak milius a řekne, jen ho(jí) nechte vždyť je ještě malý(malá),anebo :maminka Ti to nechce koupit, tak pojď já Ti to koupím(sice je to málo vidět ale i to se stává) a to mi vadí, to že někdo podrývá autoritu rodičů, taky tohle rádi dělají rodiče rodičů dítěte, chtějí vychovávavat za vás...Tohle vadí mě, toť můj názor a kdo má jiný, přece nejsme stejné, takže je to přirozené, neodsuzovala bych někoho, kdo si nechá omakávat své dítě, má na to jiný názor, zase by třeba nenechal své dítě tahat psa za uši, vše má své pro a proti, komu se nezdá jedno, povolí dítěti jiné co by nepovolil ten druhý.\nMusím také se svou troškou do mlýna. Mě je 35 let, syn Honzík bude mít 4 roky.My spolu opravdu diskutujeme a často se potkáváme s lidmi, kteří nevěřícně zírají, co malému odpovídám. Například v hračkářství si vybere loď na ovládání za 4 tisíce Kč a já mu ji nechci (mohla bych) koupit a používám argumenty typu, až vyděláme penízky, a možná k narozeninám, při zvláštní příležitosti a pod. Soucitné pohledy kolemjdoucích s hodnými dětmi, které nikdy nechtěly nic drahého, nebo nevhodného... a pak děti, které mají návrhy typu, tatínek ti to koupí... vy nemáte peníze... Snad je to výchovou, ale tyto děti jsou ještě neznalé hodnoty peněz a asi dostanou vše, co chtějí. Já, ačkoliv jsme hodně "movití", nekuji vše o co si malý řekne. A na bubáky a čerty taky nevěříme. Paní, která mi nabízí, že si odvede Honzíka s sebou, když zlobí, tak té řeknu "děkuji, ale my si to vyřešíme sami". Také je u nás dovoleno diskutovat za každých okolností. Vyjadřovací schopnosti malého jsou na úrovni osmi let, tak proč ne. Kromě toho si rozvíjí empatii, citlivost a vnímá svět. Tyhle indigové děti jsou úplně jiné a mají problém se vztahy. takže kdykoli někdo začal na malého mluvit, nedej bože dotýkat se ho, zařval a schoval se ke mně. Pak úplně stačilo říci, neboj se, Honzíčku, já tě nedám a dotyčný přestal. V cizině je bohužel zvykem, že i číšníci hladí děti, tak se musí skutečně říci, nesahat. Prosím.\nGratuluji ( a rozhodne v tom co pisi neni ironie ) k rozpoznani indogoveho ditete, v jiz tak rannem veku Nebudete pozdeji prekvapena a snad i budete pripravena na drobne odchylky ve vychove ;-) Ja sama sebe jsem "diagnostikovala" az kolem 25. roku zivota, ale mluvit o tom se svou ateisticky - materilane zalozenou rodinou? Vtip?\nKaždý člověk, ať dospělý nebo dítě, má svoji osobní zónu, která je jeho intimním prostředím bezpečnosti a do které nemůže vstoupit jen tak kdokoli. Je to taková naše bublina, určitá vzdálenost, do které pustíme nebo nepustíme lidi kolem sebe. Tak třeba manžela, maminku, své dítko, ty samozřejmě pouštíme až těsně k sobě, přátelé zůstávají trochu dál a cizí lidi na ulici ještě dál.\nTo vůbec není o popovídání si s babkou na ulici. To samozřejmě není nic proti ničemu. Ale přišlo by vám úplně stejné, kdyby s vám ona cizí žena začala hned probírat vlasy, štípat vás do tváře nebo kdyby si prohrabala vaši nákupní tašku co v ní nesete? Asi ne. A přitom na svém dítěti toto klidně necháte "páchat". To není zdaleka jen o hygieně. To je prostě o přístupu k lidem (a zejména cizím lidem). I to dítě má právo na to, aby ostatní respektovali jeho osobní prostor. Někteří lidé jsou kontaktnější a připustí i fyzické přiblížení cizího člověka, někdo je na toto háklivější. Stejně tak to mají děti.\nMně je nepříjemné, když mne na ulici osahávají cizí lidi (třeba když mi hladí vlasy... mám je dlouhé pod zadek a dost lidí to láká). A můžou být třeba čerstvě vymydlení a naprosto zdraví, ale je mi to nepříjemné proto, že jsou cizí a já si tak blízko k tělu pouštím jen své blízké.\nJasně, ale každý má tu svoji osobní zónu jinou, třeba zrovna lidi, co "osahávají" druhé, ji mají tak malou, že jim by třeba nevadilo, kdyby je někdo hladil po vlasech nebo štípnul kamarádsky do tváře, a proto jim ani nepřijde divné dělat to jiným.\nNa každém je, aby si tu svoji osobní zónu chránil a dal ostatním najevo, kam až můžou. Cizí lidi nemají šanci vědět, jakou kdo zónu má.\nSamozřejmě ideální je předpokládat, že ji může mít dotyčný širokou a pokud se budu chtět nějak blíž družit, tak se raději zeptám. Jenže pak to může být taky o tom, že se k sobě lidi radši nebudou přibližovat vůbec, protože co kdyby náhodou to tomu druhému vadilo. Nebudou se ptát na cestu, jaká tramvaj jede tam a tam, kolik je hodin, protože co kdyby to tomu dotyčnému zrovna bylo nepříjemné. Tak se radši nebudu k nikomu přibližovat, nikoho oslovovat (ne každý se rád vybavuje s cizími lidmi), to bude fakt paráda :-( :-/\nIviku, ženeš to do extrému. S tou zonou je to tak, že ani není stejná po celém těle. Např. kolem rukou a nohou je menší, vemte si, že sedíte vedle někoho v autobuse a není to problém. Ale před obličejem je větší, komu je příjemné stát v nacpaném autobuse a mít před nosem nos někoho cizího? Proto ta paní, co ošahává dítě nemá problém, protože šahá rukou, ale šahá dítěti do obličeje. Moc nevěřím, že jí by nějaké hlazení po vlasech od cizího nevadilo.\nDruhá věc je, že to dítě se nemůže bránit. Pokud k vám někdo přistoupí na ulici příliš blízko, tak uděláte krok vzad, ale co to dítě, které sedí v kočárku? Jak může uhnout, jak se má bránit?\nVím, že jsem to trošku (záměrně) přehnala. Já prostě nemám problém s lidmi, kteří jsou víc kontaktní. Když jedu s kočárkem, nikdy ho nenechám bez dozoru (vyjma školy a školky, když vyzvedávám kluky - ani tady jsem neměla nikdy problém s tím, že by mi někdo lezl až do kočáru), takže pokud se chce někdo víc družit, tak mu řeknu, že se mi to nelíbí. Od toho přeci taky to miminko mámu má, ne?\nU dětí hlídá jejich osobní zónu člověk, který je má na starosti, ostatní si to hlídají sami, takže žádný problém. Víc se mi nelíbí, když jsou lidi jak pololeklé ryby a bojí se s cizími úplně komunikovat.\nMyslím si, že kdyby se holčičce nelíbilo, že je paní v její intimní zóně, začala by řvát a nedala by se. Holčičce se ale paní evidentně líbila, proto byla v klidu a neřvala...\nPresne tak, laskovani ano, sahani nikoliv. Kdyz si predstavim milou upravenou babicku s vozikem v supermarketu........... dobre, ale kdo vsechno vezl ten vozik pred ni? Dokonala krasavice, mlady muz co pospichal s chripkou do postele, nebo bezdomovec nakupujici svou denni davku alkoholu? Nejspis Ti vsichni. Takze davam hlas zdrave komunikaci, zdrave spine a soukromi pro me dite.\nNo, ale to ten tvůj vozík taky, a taky na dítě šaháš - i když je tvoje, tak bacily na něho přeneseš tak jako tak...\nNapadlo mě, jak se strážci osobních zón dětí dívají na situace, když dítě bez rodičů je v úzkých. Upadne ve školce, má ho učitelka pohladit? Ztratí se dítě v obchodním centru, mám ho vzít za ruku a s tišením odvést na recepci?\nDospělých se v těchto situacích taky nedotýkáme.\nUčitelka není cizí člověk a dítěte se dotýká v mnoha dalších situacích.\nDítě, které se ztratí v obchodním centru, je zcela extrémní situace, a jako taková musí mít neobvyklé řešení. A pokud při odvádění dospělým kamsi dítě řve, myslím, že to na škodu ničemu není. Jakmile začne dítě brát rozum, učím ho i takové věci, jako - za kým je bezpečné jít, pokud se ztratím.\nOpravu, Libik, jsi nechávala každého, kdo na ulici viděl tvoje děti, aby si na nich ukájel svou potřebu ňuňání a mazlení?\nMůj šéf taky není cizí člověk, ale nedotýká se mě. Chtěla jsem říct, že intimní zóny dětí a dospělých budou jiné, vlastně jsem ani nenaskočila na netykavky, jak by to mohlo vypadat, pokud se mě ptáš, jestli jsem nechávala ošmatávat děti cizíma lidma.\nAle když se ptáš, tak já si vzpomínám, že mě vadívali lidé z širšího okolí, kterí měli potřebu rozesmívat dítě vyhazováním nad hlavu či něčím podobně blbým. Kolemjdoucí nikdy nepřesáhli míru mého vkusu, je pravda, že netrpím představou, že každý, kdo jde kolem, se před minutou škrábal v zadku (to není z mé hlavy, to je myslím v článku nebo nějaké reakci)\nNevidím souvislost mezi ňufáním a zneužíváním, ale je pravda, že být chlap, tak na děcko nesáhnu, leda by se topilo a v tom případě rukavicí. I jako baba si dávám bacha neb svět je velmi, velmi, mno,.. teoretický.\nKdysi dávno jsem pohladila po hlavě i deváťáka (ne všechny ), dnes bych si netroufla pohladit (skoro) žádné dítě...\nMilka, moc si to nepochopila.. tak isto mám "lezúce" (no-začínajúce :o) ), dieťa, psa, ktorý nemože nikde chýbať, kde sa niečo deje, takže sa z tých dvoch stávajú parťáci.. čo je doma, je v pohode. ale tak isto mám husiu kožu z toho, že keď mi niekto má šahať so špinavými rukami na decko alebo hračky. nerobím to ja, nerobím to ani iným deťom a to mám tak isto malé dieťa. proste je to také malé tabu.. keby mi to nevadilo, tak to možem rovno dať malému do ruky zväzok kľúčov miesto hrýzatka...\nLenko, no, naše dítě klíče kouše, tak to mám asi nastavené jinak. Klíče jsou velmi oblíbená hračka na zabavení např. v MHD, když vše jiné selže. Já tu hygienu zas tak úzkostlivě neřeším. Psovi taky často vleze do misky a sní mu granule, resp. ocucá, co najde na zemi, strčí do pusy, se psem se pořád tahají a olizují - a nic mu teda není.\nTak zrovna klice? Mozna by si zasla co by se tam naslo.... Jo a to ti ani nevadi, ze si pes lize prdel a i jine veci a pak si vymenuji s tvym ditetem hracky???\nMilka - tak s tými kľúčmi je to celkom hlína :o))) ale je to čisto tvoja vec... každopádne hrátkam so psom nezabrániš, to je jasná vec. vyjedanie granulí z misky nás ešte len čaká :o)))))\nhladkanie detí v kočíku nie je o tom, že sa s tými ľuďmi nechceš baviť. nemám problém si s niekým cudzím prehodiť zopár slov, nerozdeľujem to na starých a mladých. samozrejme ak je niekto drzí alebo má blbý humor, tak sa s ním nemám o čom baviť.. nám sa syn narodill o dva mesiace skor a dlhodobo som si k nemu musela dezinfikovať ruky.. takže nejaké ohmatávačky od cudzích ľudí nemienim tolerovať.\nMilko, jsou to tvoje klíče a tvůj pes. To je přece úplně něco jiného, to je doma . Cizí klíče a cizí granule bych svému dítěti nedala.\nMIlka+2, komu nic není? Psovi nebo dítěti? No ale jinak jsem s Tebou!!! Klíče mé dítě taky mělo jako hračku. Moje mamina nebyla taky až nějak moc úzkostná, co se týče toho, co jsem strčila do pusy a nikdy jsem tím netrpěla. Jo a my měli zase kočky, třeba tři najednou a testy na toxoplazmozu (třeba) byly negativní. A ani nic jiného jsem od koček nikdy nechytla, tak nevím, proč od psa. A ty kočky si asi taky lízaly prdel a všechno bylo v poho.\nTak ja sama jsem s kockou jako decko spavala pod jednou perinou. Mela jsem i psa a krecka, papouska. Byla jsem uz teda vetsi samozrejme. Co se toxoplazmozy tyce, moje maminka ju treba mela a to mela kocku jenom jeji sousedka. Tky my nez jsme si nase stenatko stihli odcervit sme zjistili, ze ma tasemnicu! Tak jen tolik k tomu lizani. Me nevadilo, kdyz me muj pes oliznul, ale ne na oblicej a asi by mi vadilo, kdyby mi i vlastni pes olizoval oblicej kojence, proste vadilo. I prez veskerou peci svych mazlicku se muze stat, ze maji nejake parazity a neni to zase tak ojedinele. Take si nasi pejsci cas od casu radi pochutnaji v nestrezenem okamziku na vykalech ruzneho puvodu, takze to proste je vec, ktera mi vadi aspon pri tom olizovani miminek....\nPravda Zuzko, že něco přece jen může to dítě chytit. Určitě. Ale já to nějak neřeším. Je fakt, že já nesnáším, když mě pes chce olizovat třeba jen ruku nebo nohu. Nebo když vidím, že si někdo nechá olizovat třeba nohu. Ale možná kdybych měla svého psa, tak by mi nevadilo, že olízne sem tam moje dítě. No určitě ne že bych nechala lízat to čtyřměsíční, ale to skoro tříleté bych až tak neřešila. Ale stejně kam se tak člověk dostane-od chrastítka a staré paní až k psům .\nměla toxoplasmosu nebo pozitivni testy na protilátky? Mimochodem, toxoplasmosu daleko pravdepodobněji chytnete z blbě umyté zeleniny, než z vlastnictví kočky, natož z toho, že jí má soused. Toxo se na člověka přenáší požitím výkalů jejího hostitele a které jsou starší než 24 hodin. (Což zdaleka není každá kočka. Ostatně nejen kočka je jejím přenašečem). Jiná cesta přenosu (sliny, mazlení, chlupy..) neexistuje. Toxoplasmosa je nebezpečná v těhotenství, mimo něj se projeví většinou jako chřipka a poklidně odejde. Tělo si vybuduje protilátky, z toho plyne, že testy na toxo neodhalují její aktuální přítomnost, ale přítomnost protilátek. Testy na toxoplasmosu v těhotenství tedy můžou poskytnout výsledky dost o ničem.\ntakže: domácí číče pravidelně vybírat WC a nedlabat blbě omytou zeleninu - kor když má soused kočku\nMilko, podpořím tě, můj devítiměsíční syn taky leze po zemi + máme malého psa a některé hračky mají prostě společné .Některé návštěvy se možná pohoršují, ale mně je to fuk. Uhlídat se to stejně nedá...\nno fuj, ale třeba bude zdravější\nJá jsem asi divná. Nevadilo mi, když dítě někdo pohladil po tváři, či hlavičce, pokud by to nebyl třeba bezdomovec, nebo neměl ruce evidentně od hlíny či nekýchal a nekašlal o sto šest. Hračky na "kousání" jsem dítěti do obchodu nevozila, protože je stejně pořád házely na zem, takže byly ihned k nepoužití.\nAle vadilo mi, když se někdo snažil dávat kojencům pusinky a to i rodina. A také když pusinkovali děti na ručičky. To jsem rovnou požádala, aby to nedělali. Naštěstí to nikdy nebyl nikdo cizí, to bych se taky bránila.\nKaždý jsme asi nastaven jinak.\nJo a byla jsem "ujetá" na ruce. Pořád jsem si je myla. Takže se můj exém pěkně rozjel.\nInsulo, mám to podobně.\nPoslední dobou tady bylo víc článků na podobné téma (např. o starých lidech, o dvojčatech a pod.) Mám z toho takový dojem, že maminy nemají na mateřské co na práce a řeší pitomosti. Když mi něco vadí, tak se ozvu. Když ne, s babčou si popovídám. A co má být? Souhlasím s odpovědí, fakt jsem ráda, že nemám na podobné ptákoviny čas.\nvůbec jsi z článku nic nepochopila.To není o povídání,ale osahávání.Nevím jak by se ti líbilo,kdyby se k tobě na ulici každou chvíli někdo přihrnul a začal tě obírat.\n100% jsi to vystihla\nMoje řeč!!!své dítě chráním, ale nic se nemá přehánět. Až se někdy začnu nudit, tak budu řešit takové nesmysly a zbytečně zaplňovat www.rodinu:-(\nRe: Milko,jsem taky ráda,že nejsem jako ty\nMilko,ono to ale není jen o starých babičkách.Každá matka by měla učit dítě,aby si chránilo svůj osobní prostor a skutečně si umělo hájit své teritorium a nenechat se obtěžovat cizími lidmi.Jak vidím,je ti naprosto lhostejné bezpečí tvých dětí.Ono jim pak totiž může přijít naprosto samozřejmé,že je může osáhavat kdokoli a kdokoli narušovat jejich soukromí.Bez ohledu na to jestli je to babička v sámošce nebo pedofil v tramvaji.Dost by mne zajímalo,jak to dítě rozliší,který z cizích lidí ho osahávat smí a který ne.A když je pro tebe kravina,že se někdy může stát,že tvé dítě bude obtěžovat nějaký úchylák,který nebude mít tak ušlechtilé pohnutky jako babka v obchodě,a neděláš si z toho vrásky,to zase nepřipadá normální mne.A další věc,dítě se tak učí,že může i cizím lidem které nikdy nevidělo také důvěřovat a to je též velmi nebezpečné.Sama to vidím u své dcery,která byla od malinka obletovaná spoustou cizích lidí,včetně cizinců,byla velmi líbivá a kdekdo se nad ní rozplýval.Naštěstí nějaké osahávání apod.jsem nezažila,ale dcera dnes i přes moje neustálé vysvětlování bere jako naprostou samozřejmost,že se bude družit s cizími lidmi a sama se s nimi dává do řeči,což mě vadí,protože ona ještě to nebezpečí rozlišit nedokáže a musím pořád vysvětlovat a vysvětlovat.Zrovna nedávno v sámošce u pokladny-začala se družit s nějakým chlapem,za půl minuty už věděla že se jmenuje Karel a ve finále mi oznámila,že jde Karla vyprovodit ke dveřím obchodu.Myslela jsem že mne trefí.Takže nevidím důvod,proč bych měla cizím lidem dovolovat aby se k mému dítěti příliš měli.Zdvořilý hovor ano,ale bez čehokoli dalšího.\nMám pocit, že se nám tady rozjíždí takovej ten amerikanismus - nikoho neznam, nikdo mě nezajímá, nikoho nemám rád, nikdo na mě nešahejte. Pokud budete dítěti odpírat kontakt s lidma, ať už slovní nebo fyzickej, tak z něj vyroste akorát sobec myslící jen sám na sebe. Nemyslím tim, že bysme sebe a svý děti měli nechat ochmatávat od opilců a bezdomovců, ale ještě jsem neviděla, aby dítě mělo trauma z toho, že ho babka pohladila po vláskách... Mam 10 měsíční holčičku a od malička, když se jí někdo nelíbil, dala mu to najevo. Třeba se neusmála, začala plakat nebo si toho člověka prostě nevšímala a jeho pak vůbec nenapadlo ji hladit. Podle mě dítě umí ukázat, co je mu příjemný a co ne a podle toho se má potom matka zařídit. Asi není dobrý odpírat dítěti "zábavu", třeba jen se starou babkou, když ho to baví\nMoňo, nevím, jestli jsi o tom někdy slyšela, ale pokud chceš co nejlépe bránit tomu, aby někdy nějaký hodný strýček (to bývají hodní strejdové, ne cizí páni na ulici) tvoje dítě obtěžoval a ono se nechalo přesvědčit, že na tom nic není a má si to nechat líbit, pak pro to je třeba udělat jednu základní věc - a to, že mu do té osobní bubliny nesmí lézt nikdo cizí, leda by mu to dítě dovolilo (to mimino asi těžko udělá). A co víc, dokonce ani babičky, tetičky, nemaj co dítě pusinkovat a hladit, pokud se mu to nelíbí.\nTakže - mně je jedno, jestli si paní v obchodě ruce myje denně dvakrát nebo dvacetkrát, s tím problém nemám; ale naprosto nebudu své děti navykat na to, že na ně smějí cizí lidi sahat a je to normální. Naopak.\nRe: Mnohem větší nebezpečí jsou blízcí lidé\nLízo, potíž s ubližování a zneužíváním dětí je zejména ten, že z velké části to dělá někdo z rodiny, tedy někdo z okruhu "blízkých" lidí. Opravdu velmi málokdy je to skutečně naprosto cizí člověk (to se pak dostává do zpráv). Ale většina zneužití či zneužívání ani nebývá nahlášena, protože pachatelem je právě blízký člověk (nevlastní sourozenec, strýček/tetička, švagr apod.). Statistiky o zneužívaných dětech v tomoto hovoří jasně.\nPodle mě je důležitější naučit dítě, že určité věci si nesmí dovolit prostě nikdo bez jeho souhlasu...\nOd cizích ve srovnání s blízkými totiž zdaleka nehrozí takové nebezpečí, jak si podle televizních novin myslíme...\nKaliko, kdybys moje příspěvky četla pozorně, zjistila bys, že o těch polibcích tetiček píšu to, co ty, a taky píšu, že dítěte se nesmí dotýkat nikdo bez jeho souhlasu. To, že se ale absolutně nesmí dítěte dotýkat nikdo cizí (vyjma snad učitele a lékaře), považuju za naprostý základ toho, aby dítě vůbec mohlo nějakým způsobem chápat, že jeho tělo patří jen jemu.\nMale deti ale prece take sahaji na cizi lidi, na druhe deti, je to soucast jejich seznamovani se se svetem. Myslim, ze sahani do kocarku nevadi detem, ani nema vliv na jejich pozdejsi pristup k cizim lidem, ale maminkam. Nektere maminky jsou uzkostlivejsi, zvlast kdyz jde o prvni dite. Alenu chapu, ja jsem nejprve maleho (take prvni dite)chranila pred kdecim, v jiste mire i z neznalosti, ale jamile dite zacne chodit, uhlidat se da maloco. Vzdyt staci v nestrezenem okamziku, aby se ohnul a oliznul drzatko u nakupniho voziku. V takove situaci se mohu zlobit jen na sebe, nikoliv na lidi, co drzatko meli ve svych rukach. Je to frustrujici, ale s vekem ditete se frustrace da lepe zvladat.\nHanci, a ty necháváš své malé děti, aby sahaly na cizí lidi? To je přece taky věc, kterou děti učíme, že nemůžou jen tak k někomu přijít a chytat ho za ruku nebo mu lízt na klín :-o, to zase může vadit těm dospělým a bezpochyby by jim to vadilo, kdyby maminka bez mrknutí oka nechala své dítě, ať "prozkoumává svět" a přitom ono zase narušovalo bublinu těm ostatním.\nMono... to není žádnej amerikanismus..nechípu proč bych měla děti učit, že mají každýmu dovolit si sáhnout. nenutím je ani líbat tetičky, babičky a dědečky když nechtějí.nechci aby si mysleli, že dospělej něco chce tak oni jako děti musí kejvnout. To by si pak mohl sáhnout každý úchylák.Kdepak..\nTedy.. aby to nevyznělo jinak než jsem myslela... babičky tetičky a spol musí děti pozdravit, podat ruku ale pokud mechtějí dávat pusu nenutím je...tak\nNechtěla jsem, aby to vyznělo, jako že se mají nechat ocicmávat od každýho, jen si myslim, že by si lidi měli víc všímat těch druhých a nebát se s nima komunikovat. Co je špatnýho na tom, když babička v obchodě dítě pochválí a pohladí ho po vláskách? To snad nikomu neublíží. Samozřejmě, pak je tady druhá stránka věci, jako jsou pedofilové, ale myslim, že o tom původní článek vůbec nebyl...Neházela bych do jednoho pytle babču, která to myslí dobře (i když to někomu nemusí být příjemný) a takovýhle úchyláky...\nMončo.. ale dítko úchyláka nepozná. A když ho naučíme, že je v pořádku když si na něj kdokoli sáhne jen proto abychom projevili zájem o druhé může to dopadnou špatně.\na tobě taky zřejmě neublíží,když se na tebe v tramvaji namáčkne chlap a začne se o tebe třít nebo k tobě nějaký cizí chlap přijde a bude tě ochmatávat.To ti dělá dobře,že?\nNeříkejte mi, že byste utíkali před babkou, která se vám rozplývá nad kočárkem, nebo v ní dokonce viděli úchyláka. Ostražitost je samozřejmě na místě, ale u takhle malýho dítěte to stejně nemá cenu, to nepochopí, proč jsou ta paní nebo pán "zlý". A když jim to budete zakazovat tak si spíš myslim, že začnou mít z cizích lidí strach\nMusim souhlasit s Maruškou, taky jsem z malého města, možná proto mam na tuhle věc jinej názor...\nAle přece nejde o to, že ta paní je úchyl. Nechceš rozumět? Jde o to, že pro to dítě musí být tabu nechat na sebe cizí lidi sahat! Jakékoli cizí lidi. Ve chvíli, kdy toho úchyla potká, bude totiž pozdě na to, přemýšlet, jestli je nějaký rozdíl mezi tím, když mě hladila babička v samoobsluze a strejda v parku.\nTo bude asi tím že Monča má kolem sebe jen samé staré babičky.My "neMonči" kolem sebe máme i jiné zastoupení populace než bezzubé důchodkyně.\nkdyž se ale od mala dítě bude učit, že je správné podržet aby někdo mohl ukojit svou potřebu si na něho sáhnout, těžko mu pak vysvětlíš, že až půjde ze školy nemá se snikym bavit natožpak na sebe nechat sahat... protože přeci když bylo malé, taky ho ohmatávali.. chápeš to?? A pedofila nepoznáš ty natožpak dítě a veř mi, že to bývají často ti, do kterých by jsi to nikdy neřekla...\nMoňo, ale jde o to, že dítě pedofila nepozná. Ostatně ho nepoznáš ani ty, ujišťuju tě. Tohle doporučení, jako nenechat cizí lidi sahat na děti a nenutit dítě nechat si hlazení líbit, skutečně vychází z reality a není vycucaný z prstu, patří do prevence budoucího možného zneužívání dítěte.\nPokud se s tím dítětem bude babička bavit, OK, hlazení v pořádku není.\nOmyl, v Americe jsou všichni "kámoši", hned se druží. Teda mezi sebou, k cizincům mají odstup, ale jinak jsou na můj vkus až moc družní.\nMarcela, syn 4,5r. dcera 9m.\nTý jo, a těch bacilů co je na nákupním košíku:) Pisatelka zřejmě nechá své dítě v rámci "hygieny" sedět až do školky v kočáru...\nSouhlasím s tím, že to jsou kraviny k řešení. Všichny máme pusu a když se nám něco nelíbí, tak to řekneme hned a ne tiše trpíme...\nAspoň tedy já mám pusu na mluvení!\nAle prece i nas pristup k detem, myslim ohledne bacilu, hygieny atd.... se vzhledem k jejich veku meni. Proste by mi taky vadilo, kdyz by mi nekdo sahal na oblicej mesicniho kojence a terba u petileteho to uz zas tak neresim... To je snad pochopitelne a neni treba delat z autorky blbce..\nněkdy je člověk spíš zaskočený, nebo to slušnost nedovolí.\nahoj, tak to já jsem úplně stejná jako ty. Moc mi vadí, když mi lidé šahají na moje dítě a to také proto,že pracuji v nemocnici a o bacilech vím svoje. Nejsem ani trochu přehnaně čistotná, ale skutečně nevím, proč by úplně cizí paní měla šahat na mojí holčičku. Sama si ruku, kterou jsem držela madlo v tramvaji do pusy nestrčím , tak proč by mě někdo stejnou rukou ohmatávat moje dítě ? Navíc to řeším často, protože je kočička hezká a k pohlazení přímo vybízí. A tak se skutečně snažím tohle nedopustit, ale nejde to. Moc tě chápu a z kritik si nic nedělej, první průjem je vyléčí.\nMonika, tříletý syn\nProč by autorka neměla brát život vážně??? Naopak!!! Za vše, co je v článku psáno, se ve vteřině postavím. Nechápu, jak můžete ingonorovat např. přirovnání s dospělým, kterého jiný dospělý ošahává v tramvaji - dítě snad nemá stejná práva jako dospělý? Mám nechat sahat cizí lidi na své v tuto chvíli skutečně bezbranné dítě jen proto, že si nějaká jiná osoba nemá s kým popovídat? Řekněte mi důvod, prosím! Možná, že byste neměla tak "uřvané dítě", kdybyste na něj nenechala sahat cizí lidi\nNaprosto souhlasím, autorka je tak trošku hysterka. Kam jsme se to Bože dostali mi lidi, že nám vadí dotyk!!!! Dítě stejně na kousátka nanese spoustu bacilů, které pochytá šaháním na kdeco. Není nic jednoduššího než kousátko opláchnout. Kvůli hysterkách tohoto typu vznikají mýty, že když dá holka někomu pusu, tak chytne žloutenku, AIDS a choleru, s velkou pravděpodobností všechny tři zaráz. Autorce bych vzkázala : to chce klid, když ti vadí chodit mezi lidi, vydezinfikuj si byt a zůstaň doma.\nKačkač, myslím, že jsi nepochopila, o co tu jde. Nejde o jakýkoliv dotyk ani přemrštěnou hygienu, jde o naprosto nevyžádaný dotyk, ke kterému "dotýkaný" nebo jeho rodič nedal ani omylem souhlas. Předpokládám, že se taky nenecháš osahávat od kdekoho jen proto, že dotyčnému připadáš roztomilá...\nCo to je nevyžádaný dotyk. Letmě se přece s někým dotýkáme pořád. Podáváme si ruce, šáhneme si na rameno, atd... Samozřejmě, pokud by mi někdo šáhl na obličej, nebo na nějaká jiná soukromá místa, tak bych si to líbit nenechala. U dětí to samé. Normální člověk to neudělá, nenormálnímu to řeknu. Pohlazení po hlavě u dítětě ale pokládám za normální... třeba. Ale autorka psala o jakémkoliv dotyku ..."nešahejte na mé dítě" ... což je podle mne přemrštěné. Ještě napíšu historku, co se stala mé sestře v lékárně. Stála ve frontě a před ní dítě v kočárku. Zíralo na ni, tak se usmála a řekla kuk. Matka ji opovržlivě sjela pohledem a dítě otočila a to tu nešlo ani o dotýkání. Ale mě to přijde podobné. Co z těch dětí vychováváme za asociály, když je nenecháme komunikovat s okolím - i dotykem. Konec konců, dítě je tvor, který jasně dává na vědomí co se mu líbí a co ne, takže když by se mu nějaké dotyk nelíbil, jistě by jsme to poznali.\nMně teda vadí, když na mému dítěti do obličeje šmatá cizí člověk. Nejde jen o bacily (a nejhorší jsou ty z bankovek a z dopravních prostředků, kterých má paní ve frontě v obchodě na rukou určitě spoustu - a já sama rukama z dopravních prostředků a rukama od peněz svému dítěti do obličeje nesahám). I když pominu otázku bacilů, dítě se musí naučit, že na něj cizí lidé prostě nesmí sahat, protože to je jediná účinná prevence případného zneužití dítěte v budoucnu. A s tím se může setkat úplně každý!\nVendula + Heli 3,5 r a Madlenka 6 m\nZdravím Tě Lucie, v pořádku....V době kdy nakupuji mi Madlenka spinká, takže do kočárku nesahám. Po příchodu z obchodu si hned umyji ruce. Občas madlo kočárku přetřu antibakteriálním ubrouskem....Lucie, diskutovat o tom co je lepší je podle mě k ničemu, protože každá mamina má jinak nastavené potřeby v hygieně (tím se nechci nikoho dotknout). To co vadí mě nemusí vadit někomu jinému a naopak...\nMiška a Miška\nCo jsem si tady stihla přečíst,mi pěkně hnulo žlučí.Rozčiluješ se tady na netu,ale to ti moc nepomůže.Když ti tak vadí,že někdo Tvému dítěti sahá na hračky tak když si A)slušná, slušně to dotyčnému řekni a za B)jestli jsi pomalá, je to tvoje chyba, když se neozveš.A nebo je to tím,že se bojíš ozvat, aby Ti někdo třeba nevhodně neodpověděl nebo nevhodně nereagovalo okolí.Nemám pravdu?Proč se jinak neozvat, když mi tak něco vadí a ještě se to týká mého dítěte?Když budeš mlčet a rozebírat to jenom tady, tak to bude tvoje chyba až se nedejbože něco přihodí a obvinovat můžeš za to jenom svojí zavřenou pusu.\nS tím naprosto souhlasím, ale bohužel taky jsem vždycky moc slušná nebo málo rychlá. Jen si tak říkám, jak by těm lidem bylo příjemné, kdyby na ně někdo cizí sahal? Já se tedy zásadně řídím heslem: "Co sám nerad, nečiň druhým."\nNěco na tom je, nic se nemá přehánět ...\nCo třeba dát dítěti na krk cedulku "Pozor kouše, nesahat!"\nRe: Něco na tom je, nic se nemá přehánět ...\nTak něco podobného jsem zrovna chtěla napsat .\nNa kočárek si pověste ceduli "prosím nesahat" a - jak píše Vinnetou - nejlépe pověsit i na krk dítěti .\nChápu pisatelku, čeho je moc, toho je příliš, osahávat kousátka svého miminka bych taky nenechala, ale rozhodně nechápu, jak se celým článkem line povzdech nad "slušností".\nSice je to na úplný závěr článku napsáno, ale stejně to nechápu :-O - ze "slušnosti" nechám svoje dítě osahávat a pak budu naštvaná, že si cizí lidé dovolí takovéhle věci?\nDěti mám tři, docela komunikativní, bavíme se se starými lidmi, prodavačkami, atd., nikdy jsem neměla problém, že by mi mé děti někdo osahával. Asi nejsou tak roztomilé ;-)\nTaké mě ještě nikdo neobtěžoval. Maximálně naše vlastní babička se svými dotazy - kdy už se vezmete, kdy už malá začne chodit na nočník, kdy jí necháte píchnout uši.... To je jediná věc, která mě obtěžuje, co se mé dcery týče.\nRoztomilá je až až - před 2 měsíci jsme byli s přáteli v Krumlově, dcera se tam boubelila 10 metrů před námi a 3x se mi stalo, že jí zničeho nic obklopila skupina japonských turistů a začala se s ní fotit. To mě velmi překvapilo, jelikož se ani nezeptali...ovšem hrdá jsem byla. Kdyby si někdo náhodou kupoval japonského průvodce ČR, tak v kapitole Krumlov bude možná naše Káča\nBlanka + mrňous 8m\nMyslím,že cizí lidé by se měli napřed dovolit,když si chtějí na dítě sáhnout.Moje okolí v tomto směru bylo naštěstí vždy soudné.Vzhledem k tomu,že dcera má ekzém,tak si hodně dávám pozor na lidi s oparem,ne každý totiž ví,že to je pro tyhle děti obvzlášť nebezpečné.\nMám ty samé zkušenosti. Nic proti komunikaci s cizími, ale všeho s mírou - já jsem dospělá a jak kolem sebe nemám trochu prostoru a někdo cizí mi leze do "mé" zony, vadí mi to. Zrovna tak to vadilo mé nepříliš společenské dceři. Do kočárku jí cizí lidi taky "lezli" a když řvala jako tur, protože se jich bála, přidali ještě pár pohlazení a div ne pusinek, aby jí ukonejšili. A já - samozřejmě "slušně" vychovaná - neudělala vůbec nic...\nMně teda nikdo kočárku bez dovolení nikdy nesahal a na dítě také ne. Mám komunikativní dítě, lidi se mu líbí, směje se na všechny a gesty s nimi komunikuje, ale nikdo mi ho neosahává.\nv práci ho klidně kolegyním pomuchlat dám, nejsem cimprlich. V jistém smyslu máš pravdu a rozumím ti, ale od toho jsi ty, abys řekla "tohle už ne". Kdyby si malého chtěla pochovat některá ze starších sousedek, nemám s tím problém.\nJá mám naopak zkušenost, že ruce po použítí toalety si nemyjí zjm. mladé ženy a dívky. Svého času jsem hodně chodila do restaurací, na disko, do klubů a co jsem tak vypozorovala, tak ty velmi pěkně oblečené a nalíčené holky si ruce nemyjí téměř nikdy. Docela mně to šokovalo.\nTakže opravdu, všeho s mírou.\nMám podobnou zkušenost, také jsem nezažila, že by se mi někdo "sápal" do kočárku. Děti mám komunikatvní, s každým hned rády laškovaly, ale že by jim někdo sahal na hračky nebo tak....asi jsem měla štěstí, ale pravda, když nad tím přemýšlím, tak by se mi překročení určitých hranic od cizích lidí nelíbilo.\nMám to naprosto stejně - doopravdy mi na děcko nikdo nesahal. Možná se tvářím jako buldog, co já vím, ale fakt je, že tím, že se mi to nestalo nevím, jestli by mi to vadilo nebo ne\nMyslela jsem, že lidi "lezou" do všech kočárků. My bydlíme na sídlišti v Praze, tak je to možná tím. Nebo některé typy dětí prostě lidi do těch kočárků víc "přitahují". Dcera je už předškolní a ještě dnes, kdykoliv někam jdeme, dá se s ní spousta cizích lidí na ulici do řeči. Nikdo jí už ale neotlapkává, tak jsme všichni spokojení - i když dcera o povídání s cizími moc nestojí, ale už to bere jako běžnou věc...\ntak já budu asi exot, ale mě lidi nevlezli do kočárku, ale do šátku což mi fakt vadilo, takže jsme to řekla a byl pokoj .\nJá myslím, že jsem tolerantní člověk, ale ohmatávat svoje děti cizejma lidma ..nechápu proč bych to měla dovolit\nTak se přidávám...po přednášce,jak v šátku dítě děsně trpí,jsem se musela bránit,aby se mi tam taky nepřišátkovali...loztomilé mimínko,kdepak máš nošišty?\nRáda si povídám s kýmkoli,ale když mi někdo prská na moje dítě...nejhorší bylo,když se snažili olizovat malou,sotva jsem šla ven po příchodu z porodnice.Musela jsem jí bránit vlastním tělem...teď už se brání sama.Jak na ní někdo cizí začne slintat,tak dřív než stihnu zareagovat,projeví sílu své osobnosti ...a to dost hlasitě\nFakt i do šátku? Já si tohohle komentáře nevšimla a zrovna jsem napsala níž, že mě do šátku nikdo nelezl :o)))) Tak zkušenosti jsou, koukám, různé. Možná je to tím, že když mám miminko v šátku, vždy si držím od ostatních trochu odstup (klidně si i o dva kroky couvnu). Nebo jsem prostě nenarazila na ty "správné" tipy... :o)\nJitko jojo právě že mi vlezli do šátku.Asi hledali co to tam mám.Ale právě proto mě to totálně vytočilo.normálně mi paní začala odhrnovat svetr a chtěla dítko počochnit\nv šátku + pisatelce\nmě se to taky stalo snad jen s šátkem. Jinak obecně je mi to také nepříjemné - je to narušení intimní zóny dítěte - a když je malinké, cítím se s ním tak spojená, že i mojí.\nMůj problém je, že taky neumím rychle zareagovat, když nejsem připravená. Jinak myslím, že komunikativní a přátelská jsem já i syn, lidé se s námi hodně baví, ale hranice si držíme. Hranice ale každý cítí prostě jinak a přijde mi fakt blbost za to někoho odsuzovat - z jakékoli strany (pokud to není úplný extrém). Vždyť stačí napsat svůj názor, ne?\nA ještě - úplně malá mimi po narození se vůbec nemají hladit po hlavičce, mají ji citlivou atd. myslím obecně, že kromě blízkých lidí, by měl být kontakt s dítětem spíš za ručičku a tak - ono taky s ní klidně uhne, když bude chtít, snáž než bude uhýbat s hlavičkou.\nNejsem zastáncem sterilního prostředí pro děti\nMyslím, že si v tomto trochu odporuješ. Do nášho prirodzeného prostredia patrí aj pani v obchode ;-) Konieckoncov, keď ideš k detskej lekárke, presne to, čo si písala o tej pani v obchode, možeš povedať aj o tej lekárke. Alebo si pred dotykom s tvojou dcérkou umyje ruky v dezinfekčnom roztoku? Ja som s deťmi vystriedala niekoľko lekárov, ale v úmyvaním rúk pred vyšetrením som sa nestretla. (Videla som to iba v porodnici, kde si sestry umývali dokladne ruky pred tým, ako vybrali miminko z inkubátora.)\nNechcem kritizovať tvoj názor, iba konštatujem, že v dnešnej generácií mladých rodičov je oproti staršej generácii viac rodičov, ktorí tak úzkostlivo vnímajú dotyky cudzích ľudí. Neviem či je to dobre alebo zle. Len si myslím, že keď ti je to nepríjemné a máš pocit, že je to nepríjemné aj tvojmu dieťaťu, je treba si nacvičiť slušné upozornenie, že si nepraješ (alebo dieťa), dotyky od cudzích osob. Nejaké učenie malého dieťaťa “být ve střehu” by mohlo urobiť z dieťaťa prehnaného “strachopuda”.\nRe: Nejsem zastáncem sterilního prostředí pro děti\nAhoj! Co se tyka umyvani rukou - nase detska Mudr si vzdycky umyje ruce mydlem, toho jsem si vsimla. Akorat si myslim, ze detske hracky v ordinaci urcite po kazdem "pouziti" nemocnym ditetem nemyje, takze kdyz je moje deti chtely ocucavat, tak jsem z toho nadsena nebyla - radeji si nosime k Mudr svoje hracky....Obecne ale muzu rict, ze nejsem az tak uzkostliva, co se tyka styku deti s ostatnimi lidmi/zviraty.\nděkuji Ti za názor. Máš pravdu, nemá cenu dítě chránit před běžným kontaktem s lidmi,to by byl nesmysl a nakonec by mu to jen uškodilo - ma pediatricka si myslim ruce bezne po kazdem diteti nemyje ale chodime do poradny, kde jsou deti zdrave a hlavne je to osoba, se kterou se pocita, ze na dite sahat bude a dite ji muze duverovat, stejne jako ji duveruji ja. A s tou ochranou, mas pravdu, od toho jsem tady ja abych rekla dost, ale prave o tom jsem psala - nejsem mamou moc dlouho a proto se porad ucim "novym kouskum" i napr. tomu, ze na tom, abych jiste pozornosti odmitla neni nic spatneho a neslusneho, jak jsem si v prvni chvilce myslela. Od ted budu mnohem razantnejsi pokud se do podobne situace dostanu a slusne si prostor ochranim\nS tým postupným učením novopečených maminiek súhlasím. Ja sama som "slušne" vychovaná, čo ale v praxi znamená, že mám problém odporovať. A ako som dnes zistila, s deťmi už som akosi menej "zraniteľná" než keď idem sama. Nie že by som bola pred deťmi voči iným hrubá, ale nejako som už vytrénovaná, že ich chcem učiť nebáť sa vyjadriť svoje pocity, pokiaľ je to slušným sposobom. Zato, keď som odchádzala od školky ráno sama, nechala som sa nachytať akýmsi pánom, čo mal srdcervúci príbeh o tom, ako sa musí dostať do Varov a nemá "ani korunu" Ja viem, že som urobila hlúposť, ale nejako som neodolala červíčkovi, ktorý mi v hlave hlodal, že možno má naozaj problém...\nA jeje, to znam, takhle jsem zaplatila " cestu" do Brna jedne slečně, co mi napsala na kus papíru že je neslyšící - dokonce jsem jí blbec doprovodila na Florenc aby nezabloudila a o pár dnů později jsem jí potklala ve vlaku do Ostravy s tím samým papírkem a o dalších pár dnů zase v metru na Andělu s mým kolegou , který jí právě taky dával na "listek". Mrtí mně jen, ýe až to bude vážně někdo potřebovat, tak už asi nebude mít šanci a bude čím dál tím méně ochotných lidí, kteří by byli ochotní pomoci...\nJá sice taky nejsem zastáncem sterilního prostředí u dětí, dítko venku nechávám více méně na pospas,ale když jsem viděla tchýni, která nakrájela maso, utřela si ruce do zadku od kalhot a šla mi vyndávat dceru z kočáru, tak se mi udělalo špatně. Tchýně sice omyje dvakrát pod tekoucí vodou cibuli, než jí nakrájí, ale v kuchyni mýdlo a ručník nemá, do koupelny chodí sporadicky, takže se mi to drobet ekluje. Ještě na mě vyjížděla, že tam jezdíme málo a ona si pak nemůže holku ani pochovat. No může, já proti tomu nic nemám, ale trocha hygieny by neškodila.\n"Neslyšící" slečně jsem dávala peníze dokud jsem se nedozvěděla od ní, že je musí dávat chlapovi :-(. Semtam byla od něho i zmlácená. Taky jsem jednou dala chlapovi co mu jako ukradli peněženku na autobus, manžel se mi směje dodnes. Co se dá dělat. Nic. Už jsem se s tím smířila. Ovšem chlapovi chodícím po Brně a vybírajícím na divadlo a pak se ještě chlubí v hospodě kolik mu lidi přispěli už nedám ani korunu a vždycky mám chuť zavolat 156.\nOni lidi vážně přispívali na divadlo ??? Teda, to bylo od něk velice kreativní, i když sprosté. Nám pžed kancelířema na ulici jendmou postával maník, co na rovinu řekl, že potřebuje prostě na pivo, že má žízeň a měl s tím docela úspěch - lidé si cenili upřímnosti\njen zdravé děti????\nK tvojí pediatričce chodí jen zdravé děti????? K mojí teda chodí všechny. Akorát když jdu se zdravým dítětem na prohlídku (třeba preventivní), tak nechodím hned ráno, jdu později, to už tam "marodi" většinou nejsou.\nRe: jen zdravé děti????\nTřeba u naší paní doktorky se zdravé a nemocné děti opravdu nesetkají. Má zvlášť ordinaci a čekárnu pro preventivní prohlídky a zvlášť pro nemocné, stejně jako ordinační hodiny. Do teď mi nedošlo, že to asi není tak docela samozřejmé...\nHm, u nás by nemohla mít dvě čekárny, technicky neřešitelné. Ordinační hodiny asi ano, ale řešila jsem to tak, jak jsem napsala. I mi to vlastně doktorka sama doporučila.\nKatka (Evička a Honzík)\nA to jako, když jdete na kontrolu s dítětem po nemoci, tak chodíte do ordinace pro preventivní prohlídky nebo pro nemocné???\nA to jako, když jdete na kontrolu s dítětem po nemoci, tak chodíte do ordinace pro preventivní prohlídky nebo pro nemocné??? Po nemoci je přece dítě zdravé a le na preventivku taky nejde...\nPardon, něja se mi seknul PC :-(\nU naší dr. je také rozdělení zdraví/nemocní - ordinačními hodinami. Kontrola (např. po dobrání atb) je v době pro zdravé. Nebo pí dr. sama řekne, v jakou dobu máme přijít. Dítě po nemoci je oslabené, ale nenakažlivé (např.jak jsem psala po dobrání atb), zbytečně by laplo ještě něco dalšího. Myslela jsem, že to tak mají všude. Když si představím tu sérii preventivních prohlídek a očkování v miminkovském věku absolvovat v čekárně plné kašlů, angín a všeho dalšího...to se snad nedá zvládnout bez "následků" v podobě omarodění :-(\nU nase pediatricky je to rozdelene na nemocnerano do nevim kdy a pak jsou nejake prevence skolaku a az odpoledne je prevence kojencu a batolat a tam jsou deti zdrave. Urcite se teda vyjimecne stane, ze tam prijde i nekdo nemocny a doktorka ho nevyhodi . Ruce si myje po kazdem diteti. Jinak taky nejsem nejak extra uskostliva, ale treba sahani na miminko mi vadi. Stalo se mi to jednou, ze mi takova 12leta trosku opozdena holcicka sahala na 6mesicni dite(na oblicej a pusinku) a vadilo mi to hodne, protoze jsem videla jake ma ruce a co delala pred tim ...... Nicmene jsem ji nemela tu silu neco rikat, nebo oddelavat ruce. Ale neprijemne mi to bylo a tak celkem chapu autorku.\nAhoj, chodi tam samozrejme vsechny,ale pro zdrave jine ordinacni hodiny, takze se s nemocnymi nesetkaji. K tomu si zdrave objednava na presne hodiny, takze tam vzdycky potkam maximalne dve deti - to pred nami a to po nas a nekdy ani to ne.\nCo budeš dělat až dítě půjde do školky ?\nZabalíš ji do igelitu a na krk pověsíš cedulku "nesahat!" Nebo na písku,až bude chtít jiné dítě dát Tvojí malé pusu/pohladit přerazíš mu ruku/čelist. Proberte se maminky,děti nejsou do skleníku,ale do života.\nRe: Co budeš dělat až dítě půjde do školky ?\nCo má hraní na písku s vrstevníky společného s miminem v kočárku a cizími dospělými ? To je děs,jak se to skoro všechno točí kolem hygieny. Ujišťuju Tě, že uzkostlivou čístotností netrpím a s dětma si mé dítě bude hrát - ale pokud se jí to bude líbit a ne pokud se to bude líbit někomu, o koho malá nestojí - a to jí právě chci naučit rozlišovat.\ntak naše paní doktorka jakmile jde na dcerku šahat tak si ruce myje vždy!!\nu me detske dr. se taky nepotkaji nemocne se zdravymi pro kazde je jina ordinace, ruce si myje taky, nevim dle meho nazoru je to o komunikaci. vetsina problemu prameni ze spatne komunikace. zalezi na tom jaky delate na ostatni dojem. ja asi dost tvrdy hlavne mezi rodinou a vsemi znamymi takze si nedovoli bez meho souhlasu obcas mam pocit, ze u zen nad 45 jsou obcas rychlejsi ruce nez mozek...... chteli by vnoucatka deti jim je nedaji tak prudi na jinych frontach\nDěvče, za 3 roky mně bude 45 a jestli bych fakt něco nechtěla, tak nejaký usmrkaný připosraný vnoučata.\nNetuším, co tě opravňuje k ageismu, mně tuhle vlítla do kočáru blbka, které nebylo určo ani 30 let.\nNo a pak to ma nejak v te nasi spolecnosti vypadat, kdyz se vsichni chovaji a vyjadruji tak, jak tu pisou. Ach jo.\nPro mě jsi to napsala srozumitelně a nemám důvod si myslet, že jsi přepjatě čistotná nebo nepřátelská vůči okolí. Beru článek jako potřebnou kapku pro upevnění názoru v širší společnosti, že není z více důvodů vhodné (žádoucí, slušné) nerespektovat i u malých dětí hranici intimity, kterou když překročíme, může být i dobře míněný zájem vnímán jako nepříjemná dotěrnost (vlezlost). Není to o nepřátelství, je to o hledání rovnováhy, přijatelné pro všechny zúčastněné.\nMoc Ti děkuji - přesně jsi vystihla, jak jsem článek myslela a co jsem s ním zamýšlela. Bohužel se ne všichni zaměřili právě na onu rovnováhu ale spíše na problematiku nyní tolik diskutované hygieny, která byla také v článku zmíněna - Ještě jednou díky za shrnutí. Alena\nRe: Ano, souhlasím a děkuji\nUfff, po přečtení pár prvních příspěvků o hygieně jsem si říkala, jestli jsem vůbec četla stejný článek jako ony přispívající:o) Jsem ráda, že jsem to pochopila správně a děkuji vám za tento článek!!!!!!!!!\nHanko díky, taky mám chvilkama při pročítání dojem, že jsem se asi spletla a čtu reakce na téma hygieny v Čechách.A to jste asi nečetla čerstvý příspěvek Koblihy v počátku celé diskuze nahoře - já nevím, proč v ní čtení mého článku vyvolalo takové pobouření, je jasné, že příspěvky nepíší novináři, čí spisovatelé a témata zaujmou každého jiná. No nic, snad se jí tak ulevilo. Mějte se pěkně\nV podstatě souhlasím. Mě teda taky nikdo nemůže nařknout z přehnané hygieny , máme doma psa, dceři olíznul pusu ještě ten den co jsme si jí přinesli z porodnice. Nakouknutí do kočáru mi zas až tak nevadí, ale omakávání dítěte a braní hraček teda ano. Nemám nic proti přátelskému potlachu s paní ve frontě (i když pro některé lidi je máma s kočárem přímo výzva k diskusi), ale to přeci neznamená, že se mi bude hrabat v kočáru, já jí taky nelezu do kabelky.\nMatyldo, v tom máš pravdu. Ale stačilo by říct: prosím, nešahejte na ty hračky. Prostě v tom celém nevidím takové drama.\nMožná v tom to drama vidí hlavně lidi, kterým někdo dává najevo, že se nemůžou rozhodnout, co chtějí a co nechtějí, že od toho jsou tu jiní, aby rozhodli za ně. Já zakladatelku chápu, protože jsem to dřív cítila stejně, akorát že dneska už nemám problém komukoliv slušně říct nedělejte prosím vás to a to (a co to "to a to" je, si rozhodnu sama). A mmch "jsem ráda, že nejsem jako ty" mi fakt přijde zbytečně konfrontační.\nJá sama jsem hodně citlivá na svou intimní zónu. Každý má tohle nastavené jinak, já jsem v tomto směru přehnaně citlivá. A úplně můžu vyletět z kůže, když se někdo pokusí o takový ten "polibek" tvář na tvář (a je mi fuk, jestli je to příbuzbý nebo cizí) nebo když mě chce někdo "cizí", přiznávám, že stačí i strýc, kterého vídám jednou za rok, políbit třeba při přání k narozeninám. A je mi upřímně jedno, že ve Francii je "tvář na tvář" úplně normální pozdrav a Eskymáci že si třou nos o nos.\nJá to prostě nemusím a můj manžel také ne....takže jak by na tom mohly být naše děti, že?\nTakže, dokud byly malinké, v kočárku jen ležely (mám dvojčata a to už trochu starší, když to byla miminka, nebylo dvojčat tolik jako teď, takže pozornost přitahovala přímo magneticky), tak jsem prostě měla přes kočárek síťku, pláštěnku nebo nánožník se zvednutým rantlem (je přes ně dobře vidět, ale neumožní přímý kontakt).\nKdyž už pak děti seděly, většinou jsem je bránila vlastním tělem....s mojí postavou nic moc náročného, vytvořila jsem dostatečně silnou bariéru . Ono vlastně stačí stát na úrovni madla kočárku, protože k vám jako dospělému se nikdo nepřiblíží tak, aby si sám narušil svou intimní zónu (a pokud ano, tak ustoupíte a současně pohnete kočárkem) a tím se nedostane k dětem tak blízko, aby na ně dosáhl. Přitom ale nebráníte komunikaci s dítětem.\nPokud si chtěl pochovat dítě někdo nepříbuzný, odmítla jsem, že dítě není zvyklé, případně že se nerado chová. U příbuzných jsem dovolila s tím, že se to dcerce pravděpodobně nebude líbit...Všechny žádosti o pusinku (ze strany příbuzných směrem k dítěti) jsem velmi důrazně odmítla, že dítě není zvyklé, že to neděláme atd.\nA v současné době, když už jsou holky dostatečně velké na to, aby cizí už neměli chuť je nějak hladit či pusinkovat a příbuzní už vědí, že se o to ani nemají pokoušet, učím holky svým příkladem. Prostě když za mnou přijdou na pomazlení, mazlím se s nimi do té míry, dokud je mi to příjemné. Jakmile se mi něco nelíbí, dám jim to okamžitě najevo, řeknu jim, co se mi nelíbí a proč. Neodmítám mazlení jako takové, ale dávám jim znát, že i ten nejbližší člověk má právo říct ne ve chvíli, kdy je mu něco nepříjemné. Samozřejmě musím vždy vysvětlit co a proč (často třeba nechtěně hodně stisknou ruku nebo jsou příliš divoké a skočí na mě tak, že mě skoro povalí apod.). A obráceně, nikdy je nenutím k mazlení, k pusám na rozloučenou, když někam odcházejí a podobně. Když chtějí, přijdou a tu pusu mi dají nebo se přitulí a je to. Když chci já, nabídnu jim to, ale když nechtějí, beru to a rozhodně se na ně kvůli tomu nezlobím nebo jinak nedávám najevo svou nelibost.\nCo se týče jiných dětí, třeba venku na pískovišti (ve školce už si s tím uměly poradit samy). Platí pro ně úplně stejná pravidla. Když se mi na holky věšel nějaký aktivnější chlapeček a chtěl jim dávat pusinku (někdy i holčička, ale to míň), tak jsem prostě svoje dítě zavolala, případně jsem si pro ně došla a odvedla a současně jsem mluvila na maminku toho "líbače", že to naše holky nemají rády, že se lekly a pod. (většinou to totiž končilo pláčem ještě před mým zásahem, naše holky fakt nejsou pusinkovací).\nNa druhou stranu, naše nejstarší je hodně tulivá, "věší" se na své oblíbence (zásadně dospěláky), tak tu naopak krotíme, opakujeme pořád dokola, že musí myslet i na toho druhého, jestli je mu to mazlení příjemné, že ji např. děda jistě rád pochová, pomazlí se, ale nemůže na něm viset a rajtovat apod.\nJo a hůř mé odmítání bližšího kontaktu s dětmi snášeli příbuzní (takové ty tetičky, co se s nimi člověk vidí jednou za několik let třeba u příležitosti nějakého významného výročí v rodině) než cizí, ale v zásadě jsem se nesetkala s vysloveně negativní reakcí, většinou spíš s překvapením. Ale nestalo se, že by někdo mé přání (později přání holek) nerespektoval.\nAno,tak takhle jsem článek pochopila i já.\nA Ty,které to pochopily jinak,by se možná měly zamyslet,co je tak stráááášně dráždí.\nplně s tebou souhlasím. Neříkám, že své dítě vychovávám ve 100% sterilitě, to rozhodně ne. Ale raději ať má "naši" špínu, než od cizích lidí.\nKdyž ti dítě oblízne tvůj pes (nemáme žádného psa a žádnému bych to ani nedovolila) je to jiné, než když oblízne cizí pes. Svého znáš, o cizím nevíš, jestli k oblíznutí nepřidá kousnutí.\nLození cizích lidí do kočárku, obzvláště bez dovolení, nesnáším. I já, když se chci kouknout, se zeptám, jestli můžu.\nNapř. mám kamarádku, jejíž dítě má vážnou poruchu imunity. I kapénky rýmy jim způsobit vážné problémy. Nikdy nevíš, jestli dítě není po vážné nemoci atd.\nVím, že zvláště starší lidé bývají velmi komunikativní a jsou šťastní, když na ně mimi reaguje a to jim dává pocit, že si můžou dovolit pohladit atd... taky vím, že spousta těch starých lidí na tom může být hůř s hygienou, že spousta je vychovaná tak, že jde a zvedne na ulici pohozený odpadek a zanese jej do popelnice... a pak mi má láskyplně pohladit dítě po tváři??? Díky, ne.\nStejně tak před našim domem potkávám (i mladé!!) docela slušně oblečené lidi, kteří se vesele prohrabují popelnicemi. Já osobně si myslím, že je to potenciální šíření infekčních chorob. Ten dotyčný pak sáhne na zvonek, kliku, jede v autobuse.... anebo pohladí dítě, sáhne mu na hračku...\nMožná si řeknete, že jsem paranoidní, ano, v tomto ohledu jsem. A dost.\nCo se týče kolegyň v práci, taky se mi stalo. Paní, se kterou zrovna nevycházím se jako první hnala k mému miminku a pochtívala pusinku. No a bobek docela rád rozdává... Jak to, že zrovna ženy, které samy měly děti, toto nejsou schopné pochopit??? To jim opravdu nevadilo, že jim cizí lidé osahávají a olizují děti????\nRe: osahávání miminek\nSuhlasim s tebou Martina a nezdá sa mi to ani trochu paranoidne\nMicheline + Gabča\nSouhlasím se článkem, vidím to stejně jako pisatelka. Taky nesnáším sahání na dítě, hlavu v kočárku a podobně. Mám štěstí v tom, že vypadám docela nepřístupně, takže si lidi moc netroufají vrkat na mého broučka. A pokud ano, tak co se týče syna jsem občas silně asertivní a nemám problém říct ne.\nA naše dětská doktorka si vždy myje ruce.\nnestává se mi to...naštěstí\nTak nevím, jestli působím na lidi kolem sebe odtažitě, ale bohudíky se mi to nestává.\nVe městě si mě cizí lidé buď nevšímají, nebo malého pochválí a nikdo na něj zatím nešahal a na vesnici každý řekne, že jen koukne z dálky, aby malého třeba něčím nenakazil, že cizí lidé nemají u miminka co dělat :)\nMám z toho radost, protože něco jiného je, když malý leze s po zemi společně s naším psem a něco jiného jsou cizinci v supermarketu, před kterými mě speciálně varoval náš pediatr, protože zrovna minulý měsíc tu rozšířili černý kašel a tuberu !!! Takže maminku a její obavy chápu.\nžádná tahle situace u nás neproběhla, dospělí lidi jsou podle mě slušní\nRe: situaci neznám\nMusím přiznat že tuto situaci také neznám.Bydlíme v menším městečku kde se lidé znají tak říkajíc od vidění.Mám 10 měsíčního syna a pokaždé se mě lidé vždy zeptali jestli smí nahlédnout a teď když Pavlík sedí jen s ním na dálku "žvatlají" a usmívají se na něj.\nUž se mi stalo, že když se kolegyňka z práce přišla pochlubit mimčem a já si ho chovala, že jsem se přistihla, jak mu dávám pusu do vlásků...Já to dělám tak nějak podvědomě, když mám v ruce mrňouska.Je to špatně? Mám se nejprve raději zeptat? v obchodě bych nikomu dítě nelíbala,ale když se mamka přijde pochlubit do práce a dá mi dítě do náruče ?\nraději nevycházejte ven\nAleno a kde je ta hranice mezi "zdravou" a "nezdravou" špínou? Tak vadí vám to a nebo nejste zastánce sterilního prostředí? Mě tedy připadá, že si článek úplně protiřečí.\nproč to nepřátelství\nMyslím , že z mých dalších příspěvků je to jasné - hezky to shrnula např.GONXA viz niže. Nechci z toho dělat žádné drama a rozhodně jsem článek nepsala, proto, že bych neměla co na práci,jak se jedna pisatelka zmínila - to snad s malým dítětem ani nejde. Trošku mně tedy zarazilo to množství reakcí co se hygieny týče - to je jen vedlejší efekt.\njá taky nejsem zastáncem úplně sterilního prostředí pro děti (samozřejmě pravidelnou osobní hygienu a čistotu bytu dodržujeme , ale myslím si, že aby se dítě vyhnulo všem bacilům je snad nemožné.\nAle co skutečně nechápu je to, co lidi vede k tomu sahat na něco, co jim připadá hezké, roztomilé. Jsem vychovávaná v tom, že nesmím sahat na to, co není moje. Na Katku jsem nikdy nikoho cizího sahat nenechala. Často jsem používala větu Nezlobte se, ale nesahejte na ní a neslušné mi to nepřipadá. Stejně tak mě nikdy nenapadlo sahat na cizí děti (ať byly jakkoliv roztomilé a hezounké). Na světě je spousta hezkých věcí a přece je všechny neosaháme. Co třeba zoo, mají tam nádherná zvířata a i přesto nepřelezám zábradlí a nelezu do výběhu, abych si na ně mohla sáhnout. Stejně tak kamarádka má naprosto nádherné vlasy a nikdy mě nenapadlo na ně sahat. A manželův kolega z práce má zase pěknou, vysportovanou postavu, i přesto na něj nesahám. Našlo by se určitě ještě víc příkladů.\nSahat na Katku jsem nenechala ne kvůli hygieně, nebo bacilům, ale právě kvůli jejímu bezpečí.\nDokud jsem nebyla maminkou, taky jsem se ráda ksichtila na cizí děti. Zvlášť pokud jsme čekali např. ve frontě, nebo u lékaře. Pokud byla taková příležitost a stalo se, že se na mě např. v autobuse smálo nějaké dítko, vždycky jsem úsměv opětovala... no prostě mám a vždy jsem měla mrňata ráda (také jsem učitelka v MŠ), ale NIKDY by mě nenapadlo bezdůvodně na cizí dítko sahat. Je to asi tím, že nejsem PITOMÁ a dojde mi, že už jenom jeho mamince by to asi bylo nepříjemné. Chápu přátelské babičky, jsem ráda, když si někdo všimne mého 20ti měsíčního syna, s úsměvem si s nimi popovídám, ale nevidím důvod, proč by ho měly hladit, sahat na něj a vůbec se k němu nenormálně přibližovat. Každý člověk (i ten malý) má svoji osobní intimní zónu, do které většinou pouští pouze ty lidi, které uzná za vhodné. A za to, že je malý a nemá se jak bránit, za to nemůže - od toho má rodiče. Pokud by někomu páchlo z pusy - couvla bych, odklonila se - proč by to můj syn měl trpět jen proto, že je v kočárku. Kontakt z cizími lidmi v přítomnosti rodičů ano, ale proč nechat svým dětem dělat to, co bychom sobě samým dělat nenechali?\nJá také souhlasím. Se článkem, i s touto reakcí. Jsem ráda, že je nás víc, dodá mi to sílu při další takové příležitosti.\nNepochopili jste o co pisatelce jde...\nMyslím si, že většina tu nepochopila, o co pisatelce jde... Nejen o ta všechna možná rizika nemocí, ale především o to, aby si dítě nezvyklo, že na něj může kdokoliv cizí kdykoliv sahat... O to, aby se potom nechytlo za ruku každého a neodešlo s ním. O to, aby mělo respekt k cizím lidem a nebylo mu příjemné nechat se od nich muchlovat.. Já myslím, že je to víc než jasné. A naprosto s ní souhlasím...\nZnáte to, když prvnímu dítěri upadne dudlík, zvednete ho , vygezinfikujete. Když upadne druhému dítěti, olíznete ho a vrátíte. Když upadne dudlík třetímu dítěti, zavoláte psa, ať ho olízne... Mám tři děti, a opravdu si nepamatuju, jestli na ně někdy někdo sahal, asi jsem řešila jiné starosti.\nčlověk se musí ozvat!\njá se poprvé ozvala, když mi holčičku v kočárku začal po ručiče hladit opilec. dost nejsitě jsem na něj houkla nesahejte mi na dítě! a on mi odvětil abyses nepos.ala k.ávo! a už na ni ani nesáhl, měla jsem takovou radost, že jsem to dokázala, i když mi srdce bouchalo dobrých dalších deset minut.\nnebo jsem šla ted už s dvouletou dcerkou na procházku, jela na motorce na náledí ji motorka podjela a ona sletěla a celá se umazala. komentářů jsem si vyslechla dost, ale jeden mě obvzlášť nadzvedl: no fuj ty jsi ale špinavá holčička, to se ti panenky budou smát! tak jsem tý pani v klidu řekla, ať nám takový věci neříká, že nám to nevadí, protože existuje pračka a já to ráda vyperu. některý lidi prostě nemaj soudnost, ale každý si k nám dovolí to, co si mi necháme líbit!\nautorce přeji hodně odvahy a chladnou hlavu!!!\nděkuji za příspevky\nDěkuji vám všem za dosud napsané i budoucí příspěvky, jsem ráda, že se taková diskuze rozjela. Díky i těm, které nemají na podobné "kraviny" čas, protože mají "důležitější věcí na práci" - na odpověd si ale čas našli a stála jim za námahu, tak to je fajn Možná bych jim jen připomněla, že toto je diskuzní fórum, takže je dobré psát, když mně to źajímá, a ne když je to pro mně nepodstatné, to pak není diskuze,která by nekomu nějak pomohla.Není fér odsuzovat druhé za to, že napsali svůj názor.\nPřeji vám všem krásné svátky !!!\nFronta v sámošce\nTakhle jsem jednou stála v sámošce, malej ve vozíku, a paní přede mnou kašlala, ale dost brutálně. Tak jsem si dala od ní odstup, asi metřík, a stoupla jsem si před malého, abych ho "chránila tělem". On byl v té době strašně chytlavej, už z toho, naštěstí, docela vyrostl. To bych ale nevěřila, jak to lidem vadilo. Cpali se na mě v jednom kuse a potichu něco brblali. Přitom o nic nešlo, postup fronty jsem tímto nemohla vůbec zpomalit, akorát jsem malého držela v uctivé vzdálenosti od nemocné paní, která se nenamáhala kašlat třeba do kapesníku.\ntak já musím souhlasit, ačkoli mám tři děti a to malé ;-). Nějakou špínu dítě prostě potřebuje, to je fakt, ale to osahávání by si cizí lidé mohli odpustit. I když v praxi si neumím představit, že bych to někomu řekla, už jste to někdy udělaly???\nANO, vždy když se o to někdo pokusil. Reakce byly různé, nejlépe reagovaly maminky s dětmi (asi to umí pochopit), nejhůře důchodkyně (pro některé jsem byla zlá, pro jiné namyšlená, pro jednu dokonce drzá píč* - až jsem se divila, jakou měla paní slovní zásobu, ale našlo se i pár, které to pochopily)\nEvo, udělala jsem to mockrát, syn má kudrny a to je pro některé lidi neodolatelný magnet Těžké je říct to poprvé, nevíš, jaká bude reakce, nechceš být za toho, kdo opuštěné hodné babičce nedopřeje trochu potěšení - ale fakt většinou stačilo říct "on to nemá rád (když na něj někdo sahá)".\nTo je dobrý nápad, svést to na to dítě , na to nemůžou nic namítat. Díky.\nRe: souhlasím - přesně tak!\nNikdy jsem nikomu neřekla, ať mi nesahá na dítě, ale pokud na syna (2,5 roku) začně mluvit neznáma paní, většinou v situaci, kdy stojí na chodníku a řve, protože něco chce nebo naopak nechce, ho prostě vezmu za ruku a odtáhnu pryč. Setkala jsem se s tím, že paní nevěřícně kroutí hlavou, vždyť ona jenom chtěla potěšit chlapečka svými řečmi o tom, že se to nedělá, ať nezlobí maminku a ať jí da ručičku a jde s ní, ale o takovou pomoc opravdu nestojím. Syn se stydí, s cizími lidmi se nebaví (sám od sebe) a pokud na něho začne někdo mluvit, když zuří, je to stokrát horší a většinou ho pak řvoucího vleču domů. Kdyby ho všichni nechali na pokoji, za chvíli ho to řvaní přejde a jdeme dál.\nMarťa z Bru,2r+bříško\nJsem ráda, že JSEM jako Ty!!!\nJsem ráda, že jsem jako Ty. Též mi strašně vadí, když na mé dítě sahá někdo cizí. Nemusím mít doma umytou podlahu Savem (dítě ať se po ní klidně plazí), ale cizí lidé by na děti neměly sahat. Já osobně bych si nikdy nedovolila strčit hlavu do cizího kočárku a dítě líbat apod. (to jen ze zkušenosti čeho jsou lidi schopni).\nRe: Jsem ráda, že JSEM jako Ty!!!\nZabalíš ho do igelitu a na krk pověsíš cedulku "nesahat!" Nebo na písku,až bude chtít jiné dítě dát Tvému dítěti pusu/pohladit přerazíš mu ruku/čelist. Proberte se maminky,děti nejsou do skleníku.\npromiň, ale ty jsi úúúúúplně mimo mísu\nNedá mi to a musím Tě také podpořit. Strašně mi vadí, když někdo cizí sahá na mé miminko. Dokonce i vlastní tchýně a tchán. Tchýně většinou žmoulá v dlani ušmudlaný kapesník po celou dobu co chová prcka a nevadí ji ani mu sahat na obličej (samozřejmě s kapesníkem v dlani). A tchán? U toho si nejsem jistá zda si vůbec po vykonání potřeby umyje ruce! Pak jsem úplně nepříčetná, když vidím jak mu tchán sahá na obličej. Fuj.\nPořiď si ještě 2 další děti, cca 2roky po sobě a všechny starosti s cizími lidmi Tě přejdou. Jen tak pro zajímavost. Písek na který si chodíte /budete chodit hrát/ bude správně sterilní? Jak to poznáš?\nTrocha asertivity neuškodí\nČlánej jsem nedočetla do konce, ale chápu, co tím chcete říct. Mě osobně vadilo, když mi šahal KDOKOLIV do kočářku, vadí mi i dnes, když se cizí lidé snaží přiblížit k mému 16m synovi a řeším to velmi jednoduše. Stručně nahlas řeknu, že to se nedělá šahat miminku do kočárku, to se nedělá....blá blá a má to účinek.\nNeřeším to, co pak si babky myslí....já mám klid\nSonicu já třeba zrovna ty rtři děti po 2 letech(necelých) mám a přesto na ně sahat nenechám.\nTak my na sídlištní písek rozhodně chodit nebudeme,asi bych se bála,co tam může být...bohužel to je práce lidí,kteří se táhnou z hospody.Ale nejde o sterilitu.Každý dospělý i dítě potřebuje svůj prostor a lidé,kteří slintají nad kočárkem by si to měli uvědomit.Když na dospělého začne sahat cizí člověk,taky se budeme bránit a budeme si myslet něco o úchylech...a to miminko má dělat co?\nZas jedna, co nepochopila, o čem článěk je\nS Alenou souhlasím,jako by mi psala z duše.Cítím to úplně stejně.\nAhoj, já mám také kluky po dvou letech. Tvoje rada nezabírá, vymysli něco lepšího ;-).\nměla jsem návštěvu, která přijela z daleka (360km) se podívat na mou 3 měsíční dceru. Jeden z hostů u mě pil jeden průduškový čaj za druhým, takže jsem ho k malé ani nepustila. Stejně nám to nepomohlo, onemocněla jsem do 2 dnů a po mě to chytla malá. Někdy člověk musí být opatrný a i neslušný.\nRe: průduškový čaj\nZakladatelko - úplně tě chápu. mám to nastavené podobně. a přijde mi to normální.\nNaše malá se narodila na podzim a zrovna bylo dost rodinných příslušníků i známých nachlazených. Tak jsem jasně a rázně všem sdělila, že budeme rádi, když se na mimi přijdou podívat, ale až budou zdravé. Většina lidí to pochopila, ale našlo se i pár jedinců, kterých se to trochu dotklo.\nMůj názor je, že by se miminka měla ochraňovat před nemocnými lidmi nebo "osahávalci", protože ještě nemají tolik vybudovanou imunitu. A souhlasím s pisatelkou tohoto článku, protože mi to také není lhostejné\nNeboj, bude hůř! ;)\nAž půjdeš s malou třeba na pískoviště a ona zbaští kus písku nebo běžná cesta městskou dopravou, kdy prcek nechce být v kočáře a sáhne na sedadlo/tyč ... a co takhle návštěva úřadu v době kdy dítě zrovna začlo chodit, rostou mu zuby a strká si ruce do pusy... anebo v parku odhozený nedopalek ... hmm ... vypadá to, že budeš mít hódně napilno\nNo a s tím osáháváním, když odhlídnu od obav z možné nákazy, od toho jsme tu my rodiče, abychom poznali, kdy případný fyzický kontakt je dítěti nepříjemný a okamžitě tomu zabránili.\npostřeh "ze šátku"\nMusím se přiznat, že i mně by silně vadilo, kdyby někdo cizí sahal na moje děti. Přesně jak píšeš - ony se totiž nedokáží (nebo starší ze společenské role nemůžou) bránit. Ať ale vzpomínám jakkoli, nemůžu si vzpomenout, že bych něco takového zažila. Mám dvě malé a také velmi roztomilé děti, ale obě jsem nosila v šátku. A to je pro spoustu těchto "ošahávacích" lidí bariéra jako hrom. Oni prostě asi podvědomě cítí, že tím, že by se mých dětí dotýkali, by lezli i do mého osobního prostoru, a to si nikdo netroufne (a to jsem malá, drobná, milá a "bezbranná" , jenže prostě dospělá). Pokud by tedy osahávání někomu vadilo, může tomu dost dobře zabránit tímto způsobem. Ale mnohem jednodušší a pro obě strany přínosnější by asi bylo asertivnější chování, které ovšem i mě, bohužel, schází. Takže nám držím palce, vždyť na tom není nic špatného a nevychovaného, postavit se nejen za své děti, ale i za sebe!!!\nRe: postřeh "ze šátku"\nTo buď šťastná...já šátkuju dodnes,ale mám zkušenost,že lidi lezou i do šátku.Viz výše...\nALENO, NEDÁ MI TO - MUSÍM VÁS PODPOŘIT\nJá jsem měla podobné problémy jako Vy - a přesně jako Vy jsem si netroufla, až na výjimky něco namítat - obzvlášť, když to ti lidé evidentně mysleli dobře. Bohužel jsem se setkala i s extrémy -do roka jse měla poměrně buclatou holčičku, i když roztomilou, takže se občas objevila i paní, která mi strčila hlavu téměř až do boudičky a vykřikla nad spícím dítětem: "Jéžiš, ten je ale tlustej!" Vyděšená, sotva uspaná holčička začala samozřejmě plakat. Následoval výslech, jestli kojím, když je tak tlustej, jak kojím, jestli dokrmuju, kolik váží, kolik vážil po narození,... musím říct, že jsem zůstala jako opařená, maximálně jsem opáčila, že je to holčička - vždy mě to znovu zaskočilo a nebyla jsem schopna reakce. Rozhovor jsem samozřejmě co nejdříve ukončila. Teď jsem malinko utekla od tématu, ale opravdu mi bylo nepříjemné, když každou chvíli někdo konstatoval, že mám tlusté dítě - copak si mohli myslet, že je mi to příjemné???!!! Já bych si tohle nikdy nedovolila ani by mne to nenapadlo! Samozřejmě často následoval nebo předcházel fyzický kontakt - zvláště z dětí, které dcerku téměř pusinkovaly a které mívají ruce opravdu špinavé a jsou všelijak zarýmované, jsem byla rozladěná. Ty jsem pak zaháněla a před dospělými, pokud to šlo prchala - ale jak jsem uvedla výše - ne vždy se mi to dařilo:o( Dcerce budou 4 roky, miminka miluje, vrhá se na ně a já vždy zakročím, smí se jen podívat, popřípadě se zeptat maminky, jestli si smí miminko pohladit. Připadá mi to tak správné a to ze všech důvodů, které byly uvedeny v souhlasných příspěvcích. Omlouvám se za délku článku, ale opravdu mi to nedalo - ještě jsem se totiž nesetkala s tím, že by to někdo takto trefně popsal a jsem tedy mj. ráda, že nejsem sama a tudíž "nějaká divná".\nRe: ALENO, NEDÁ MI TO - MUSÍM VÁS PODPOŘIT\nMoc Vám děkuji Bibo. Díky tolika kladným odpovědím jsem ráda, že to mělo smysl, a pokud to pomůže byť jediné mamince k tomu, aby si příště důrazně - slušně stála za svým,bez toho, aby měla pocit viny, pokud reakce nebude zrovna příjemná, tak je to fajn. No a těch pár negativních názorů je asi od maminek, které jsou asi ráznější od přírody a nebo to prostě jak říkají neřeší.\nS tím miminkem to máme asi podobné. Ne,že bych měla tlusťocha,ale dcerka má v sedmi měsících skoro deset kilo k tomu je hodně vlasatá a usměvavá a vubec moc roztomilá,takže budí pozornost, kamkoliv jdeme. Někdy je to vážně sranda, a obě si to užíváme,ale někdy je to nepříjemné, přehnané. Jedna maminka tady napsala, že má pocit,že si lidi myslí, že si k mámě s kočárkem můžou víc dovolit, a někdy mi to tak taky připadá, a to nepatřím zrovna k těm, co by si to nechali jen tak líbit - jenže někdy je člověk vážně překvapený a co měl říct ho napadne až potom.\nBibo, tak to je teda fakt síla, co si lidi dovolí. Taky pořád slyším jak můj 14měsíční syn je baculatý (je pod spodní hranicí tabulky jak je hubený a vysoký), a to je proto, že já jsem tlustá :-(. Taky mě to pěkně štve. Tak už jen řeknu "není, podívejte se pořádně" , nebo "není, stačí se podívat". Většinou je to lidem nepříjemné, někdy dodám, že je to jen tím, že vidí mě jak jsem tlustá ). S článkem taky úplně souhlasím, autorka to myslela naprosto dobře a mělo by to tak být. Nevím, proč by měl každý na miminko sahat a pusinkovat ručičky a ťuťuňovat. Myslím, že takové ty řeči, jak bude sahat na věci v tramvaji, na pískovišti apod. jsou úplně o něčem jiném než je článek. A nemocným lidem se opravdu vyhýbám, nemá to vůbec smysl dělat hrdinu, že my to přece nechytneme a pak kurýrovat měsíc děti i sebe. Zvykla jsem si na to, když jsem nevěděla, jestli je malý úplně v pořádku a asi se toho už nezbavím.\nAlča (a dvě dračice)\nDěti a okolí\nAhojky, plně s Tebou souhlasím, že mě dost často zaráželo, jak jsou lidi neohleduplní k mrňatům.\nMnohdy je to ale v dobré víře.\nObě holky neměly rády, když jsme byly v obchodě a ony musely ležet a později klidně sedět v kočárku...\nA po pravdě byla jsem vděčná za lidi, kteří je jakkoliv na chvilku zabavili, a já si mohla v klidu nakupovat a nemusela je pořád utišovat a držet v kočáru - představa dítěte lezoucího po supermarketu je opravdu děsivá.\nVětšinou jsem neměla problém s tím, když jsem je poprosila, aby nechodili k dítku tak blízko, případně na něj nesahali, především v období, kdy jsme se prokousávaly jednou nemocí za druhou.\nA když se náhodou stalo, že se na nás "nalepil" někdo, kdo nereagoval na mé prosby, případně stupňující se sílu a výšku mého hlasu, měla jsem to štěstí, že jsme nebyly v obchodě samy a zasáhl někdo další.\nDržím palce a hlavně klid.\nRe: Děti a okolí\nněkdy je to vážně pomoc, když malou někdo zabaví a když je to někdo milý, dáme se do řeči. Mohla by jsi ale poradit, jaké obraty ev.volíš, když je Ti to už nepříjemné ? Svádíš to na dítě, jak se někdo v debatě už zmiňoval ?\nJen počkej, až začneš svoje dítko zhruba za 3 měsíce vypouštět na zem venku. Sebere kdejaký vajgl, kelímky od různých nápojů, kameny - všechno samozřejmě náležitě ochutná. Jako bonus olízne hrabičky kamaráda na písku (toho s největší nudlí u nosu) právě obalené pískem... Moje děti tohle všechno dělaly. Chlapci z dvojčat jsem musela jednou za šíleného řevu vyrvat nalezenou poloshnilou slupku od banánu, kterou právě ládoval. Proti tomu je jedna paní v obchodě opravdu nic....\nAhoj,to se Ti povedlo moc pěkně vykreslená budoucnost Ale to k tomu už holt patří a má to tak být. Ještě si užiju, to je mi jasný - jenže s tím se tak nějak počítá - není potřeba k olizování hrabiček přidávat ještě olizování kolemjdoucími, no ne ? A ta paní byla jen příkladem, co se mi čerstvě stal a díky kterému se toho příště zhostím lépe a se ctí Co jsem tak četla některé příspěvky,tak to byl odvárek toho, co se stalo jiným, viz.vlezlé osoby k dítěti v šátku apod.\nsouhlasím...podle mě je rozdíl když díte lezoucí a tedy k tomu už "vyzrálé"?? objevuje okolí..hlavně přírodní okolí a to samozřejmě i pomocí pusinky-je to jejich nejoblíbenější uchopovací orgán, někde jsem četla, že si tímto způsobem dítě ověřuje informace získané zrakem a hmatem :))Jasně že jsem vždycky hlídala vajgly atp, ale na písku byl malý už od 8mi měsíců a vpoho...je zdravej a odolnej.\nAle diametrálně odlišný je kontakt s infekčními dospělými, kdy nevím co má dotyčný za nemoci (jasně že paní asi byla ok...ale úplně chápu tvojí starost). Já taky jednou zařvala na celou tramvaj "nešahejte mi na to dítě!!!" když se přihrnul chlápek s černými nehty, páchnoucí...a byla jsem napřed zděšená za svou hysterickou reakci (hned jsem raději vystoupila), ale následně ráda že jsem to nedovolila... Jak říká jeden známý (špičkový pražský lékař)...do půl roka hlídat, od půl roka ať olizuje hlínu a venku všechno...ale!! nejsou horší bakterie než ty lidsky zmutované - a ty máme každý svoje...takže pro mé dítě cizí a potencionálně nebezpečné!!!\nNo, hezké neinfekční asertivní svátky\ntak mě napadlo, že by se dala použít nějaká hláška typu: ale klidně si malou poňunějte, pokud vám nevadí, že má ... a teď by to chtělo jmenovat nějakou pořádně nakažlivou nemoc\nChápu, že v tom někdo můžete vidět jakési přivolávání nemoci, ale uznejte, že ty reakce obtěžujících by byly na skrytou kameru\nNaprosto souhlasím, že by rodiče měli chránit své děti před invazí cizích lidí. Tedy přesněji řečeno by podle mě v kontaktu s ostatními rozhodně měli reagovat jako kdyby šlo o ně samé. To NENÍ o hygieně. Příklad: Byla jsem se syny v nemocnici, už je to tam moc nebavilo a tak lítali po chodbě, já jen hlídala, aby neprolítli prosklenými dveřmi a najednou se otočím a mého mladšího (3) syna drží v náručí sestřička, kterou jsme neznali - synovi se to teda vůbec nelíbio (a komu by se líbilo?), takže jsem po ní dost ostře vyjela - jak si mohla dovolit brát do náruče mé dítě?! JÁ se ptám i jestli si můžu pohladit cizího psa... Koukala jak puk a ještě byla dotčená!!! Další klasika z MHD - stávalo se nám dost často i přesto, že jsem už celou stanici předem nahlas říkala "To víš, že vystoupíš sám, ty to zvládneš" apod., abych ostatním cestujícím dala na vědomí, že syn bude vystupovat SÁM. Na syna jsou schody v busu vysoké a tak mu to jde pomalu - samozřejmě se našla jedna "dobrá" duše, která bez jediného slova čapla syna za ruku a táhla ho ven. Ten začal vřískat, kopat a vyvádět jak šílený - zařvala jsem na tu babu, co na něj šahá a ať ho okamžitě pustí! A víte co mému 3-letému synovi řekla? "Aby ses neposral, chlapečku!" A mě zase "Nějakej rozmazlenej, ne?"\nNakonec je to každého věc, taky doma nemám sterilní prostředí, to totiž opravdu není o bacilech apod., ale o psychice. Asi by se měl každý dospělí zkusit vcítit do pocitů svého dítěte - já osobně bych reagovala naprosto stejně, kdyby mě cizí (a ještě k tomu 2x větší) člověk beze slova táhl neznámo kam... To bych brala jako útok a bránila se ze všech sil!\nUfff, pardon, nějak jsem se rozepsala, ale některé reakce na článek mě opravdu dostaly!\nPája a Eli\nJe to jen v nás....\nPřesně vím co chtěla Alča vyjádřit. Zažívala jsem to již dříve a to jsem ještě mrně neměla.... člověk stojí v tramvaji, jen tak kouká ven a babička podemnou se ozve "Já mám teda život..." a pokračuje srdcervoucím projevem. V lepším případě jen povídá, v horším případě vás vezme za ruku apod. Vždykcy jsem se usmívala a snažila se chápat lidi kolem sebe. Doma jsem se pak tomu s zasmála, že mám snad musím mít "ksichtít" faráře, protože se mi to stávalo docela často.\nJe to prostě jen o tom co z nás vyzařuje. Někteří z nás takové "potíže" vůbec nemají a druzí od sebe lidi musí odhánět. Dnes žiji se svou dcerou v lázeňském městečku plném babiček a dědečků....taky se mě často stávalo, že se vrhali na můj kočárek a nadšeně šišlali na mou holčičku... dnes už se tomu tak často neděje a víte proč? Protože jsem se prostě jako maminka naučila různé reakce, které jiní už dávno uměli.\nDříve jsem se bála požádat o pomoc s kočárkem, když jsem nastupovala do tramvaje, nebo autobusu. Dnes pomalu beru jakéhokoliv chlapa "útokem" a už se mi nestane, že bych byla plachá maminka... to samé nakupování a kočárek... prostě s tím kočárkem jedu. Mám malé dítě, tak to asi těžko lze jinak udělat. Dnes není doba, kdy bych byla schopná malou nechat před obchodem.. (Což je ve velkých městech v pohodě, protože velká obchodní centra mají dost prostoru... v menšíc městech, či vesnicích je to prostě stále trochu jinak :o)\nA s koukáním a saháním do kočárku... ať se dívají, ale opodál. Prostě s kočárkem popojedu, nebo řeknu promiňte ne... s úsměvem ... a funguje to. Člověk se to prostě musí naučit....\nMyslim si, ze nic netreba prehanat....ale ak by som mala uvazovat, co vsetko asi ta mila pani mala v rukach predtym nez obchytala moje dieta a hracky, hned mi napada, ze ani moje ruky nie su najcistejsie, kedze aj samotny nakupny vozik je zdrojom infekcie, ved predom mnou ho malo v rukach mnozstvo ludi, dalej v takom obchode si vyberame a chytame do ruk ovocie, ktore je chemicky osetrene, zeleninu, ktora tiez nie je najcistejsia, dalej jogurty ci konzervy - tiez neviem, kto vsetko to predomnou mal v rukach....cize aj ked z domu odideme vyumyvani, po takom beznom nakupe v supermakete mam aj ja na svojich rukach tolko bakterii a spiny co ta mila pani, ktora sa s dobrym umyslom prihovorila mojmu dietatu. Uz nehovorim o tom, co vsetko si uz neskor samostatne chodiace dieta vezme do pusy samo. Takze ak by som mala branit svoje dieta pred milymi tetuskami, tak urcite nie z prehnanych hygienickych dovodov. Samozrejme, ze ocividne spinavemu cloveku by som kontakt s dietatom nedovolila.\nRe: prehnana hygiena?Spis fobie??\nS prvnim ditetem,jsem mela tez pocit,nic se ho nesmi dotknout je to miminko ciste a cistoucke,ale se tremy detmi tet vidim,ze je to naprosta blbost,deti si sami musi Vse osahat,ocucat,okousat,sahnout na mrtvou mys v nejhorsim pripade-zlata starenka nad kocarkema jeste zabavna.\nA casem to mila spisovatelko pochopis az si tve ditko postavi na nozky a na Vse samo sahne..\nHodne hygienickeho stesti...\nVzpomen na sve detsvi...\nšárka + 2 děti\nJe stále víc případů žloutenky, meningokoka atd. - všechna ta madla nákupních vozíků, dopravních prostředků, kliky dveří - tam všude si nevědomky podáváme ruku s desítkami lidí. Kolikrát nám říkali - od cizích si nic neber - a když vás osloví prodavač cukrovinek pro charitu, koupíte si je? Já ne. Daruji dvacetikorunu, ale "po domácku" vyrobenou cukrovinku nechám ležet - nechtějí mi prodat drogu? Přeháním? Možná. Co když někdo pak nabídne stejnou cukrovinku mým dětem - odmítnou, když neodmítám já?\nKomunikace je dobrá, ale\nčlánek se mi moc líbil a zcela to chápu a souhlasím.\nMám zkušenost z čekárny u lékaře. Musela jsem ke svému praktickému lékaři, a protože se starám o tříletého syna a manžel byl na služební cestě, syn musel se mnou. Syn je velmi společenský, přátelský a komunikativní. Navíc má tak neuvěřitelně krásně hnědé oči, kterým nikdo neuteče i kdyby chtěl. V čekárně byl pán. Netrvalo dlouho a syn se s ním dal do řeči. Pán byl celkem milý a snažil se se synem komunikovat, protože prý má doma dva takové, ale už větší. Pokud to bylo v pořádku. Byla jsem ráda, že syn má zábavu a nedělá neplechu v čekárně. Pak přišel okamžik, kdy pán vzal syna na klín!!! A to už mi nebylo vůbec příjemné a sledovala jsem každý pohyb toho neznámého chlapíka. Bohužel jsem nic neudělala! Bylo mi to trapné a v duchu jsem prosila ať už jsme na řadě nebo ať se něco stane. Naštěstí synovi to taky nebylo úplně příjemné a za chvíli chtěl dolů... Ulevilo se mi. Pak jsem mu vysvětlovala, že si může povídat s kým chce, ale ať nikomu nesedá na klín... Do dnes mi z toho není dobře, ale je fakt, že jsem vůbec nepočítala, že pán bude až tak "přátelský" a dost mě to překvapilo. Doufám, že pokud by se něco podobného ještě stalo budu umět reagovat tak abych ochránila dítě a zároveň co nejméně otrávila "baviče". Hezké velikonoce. M.\nVerča, 18m Toníček\nAhoj,naprosto chápu Tvé rozladění nad naprosto cizí osobou hňápající po mém pokladu. Nejsem příliš úzkostlivá,malý měl už i bouli, ani nespolečenská, máme psa v bytě s mimíkem takže ani sterilní čistota u nás nehrozí. Ale naprosto nesnáším, když se mi do kočárku začne sápat cizí člověk aniž by mě na tuto skutečnost třeba upozornil! Jsem ráda, že se moje mimi líbí, ale chci vědět, když na něj někdo bude sahat. Nedávno jsem zažila podobnou příhodu jako ty. Na náměstí jsem čekala na zastávce MHD na tramvaj a telefonovala. Z ničeho nic ke kočárku doslova přiskočil dědula a začal malého hladit po rukou a tvářích. Nelenila jsem dědu pleskla přes ruku s důrazným upozorněním, jestli mu přijde normální sahat mi na dítě, navíc když o tom nevím. Ano pro okolí jsem byla hysterka co nemá ráda lidi. Ale stařík smrděl močí, bůhví kam si předtím sahal a bůhví co mu nebylo. Navíc se tvářil, že neexistuju. NIKDY nevím jestli náhodou není onen člověk nemocný, nebo dokonce nelida, řešící si na miminu komplex. V našem velkém městě se pohybuje spousta nemilých lidí a bezdomovců o které v mém kočárku vážně nestojím.\nMaminky nebojte se cizím lidem důzarně vysvětlit jak si nepřejete, aby se k vašemu dítěti chovali!!!\nP.S. máme spoustu tetiček a strýčků, se kterými si Toník rád povídá a hraje a jsou to pouze známí.\nRe: Chápu tě!!!\nAhoj, Ty jsi ho vážně plácla po ruce ??? Tak tomu říkám pohotovost. Ne, že bych byla pro mlácení starých lidí - aby se toho zase někdo aktivně nechytl,ale v tu chvílku to asi bylo to nejefektivnější řešení Ještě že Ti stařík taky jednu nenatáhl Dovedu si představit, jak na Tebe pak koukali, to musela být pro kolemstojící senzace hodná komentování .Připadá mi, že nejvíce se pak nepříjemně ozývají hlavně Ti,kteří dělají něco podobného, a nevidí na tom nic divného, protože jim to zatím nikdo neřekl - třeba jako já to neřekla té milé ,byť na můj vkus už dotěrné paní.\nMimochodem, doma máme taky zvěřinec, máme dva králíky a malá je zbožňuje\nJá v tom tedy nevidím žádný problém. Pokud se ti něco nelíbí,tak je to nejmenší to dotyčnému říci. Slušně.\nStalo se to i mě. Tak jsem řekla,děkuji,ale prosím neshahejte mu na obličej. Nebo nesahejte mu na hračky,dává je ještě do pusy. Nikdy se nikdo neurazil.\nCo se týká práce,tak kolegyně si vždy umyly ruce,když jsem s malým přišla a byl ještě mimčo,nebo si ho zkrátka chtěly chovat.\nJe to o komunikaci. A pokud by se někdo urazil,tak to není můj problém.\nCo by jsi dělala,kdyby někdo dával ruku se zapálenou cigaretou do kočárku?? Budeš jen mlčky v duši nadávat? Já myslím,že by jsi se ozvala,tak proč se neozvat i na věci,které ti jsou proti mysli..\nLenko ale o tom to je. Všimni si, že spoustu maminek už řešilo podobnou situaci a nebyly tak pohotové, jak by si bývaly přály.Příklad s cigaretou je dost přehnaný , s tím by asi problém nikdo neměl, to je zbytečné dodávat. Mně se jedná o situce, které může hodně lidí považovat za docela nevinné,ale mamince se nemusí líbit a tak musí sebrat odvahu, aby se ozvala, i když to pak od ostatních "schytá". sobě vím, že už si to příště jen tak líbit nenechám,ale určitě se najdou ty maminky, které taková situace teprve čeká a tak se na ní dopředu mohou připravit, pokud nejsou tak pohotové jako jsi Ty.\nNo, tohle je ale lepší si vnitřně vyřešit raději dříve než později. O tom to přece celé je, jsem-li rodič dítěte, tak se ho musím umět zastat i v situacích, které bych třeba u sebe neřešila a "nechala si líbit".\nJenže jsou situace, které Tě mohou překvapit, především pokud se s nimi setkáš poprvé. Předpokládám, že rodičem se člověk nerodí, rodičem se člověk stává a v tom ideálním případě se stále učí jak být lepší.\nNejlepší obrana je se na potenciální ošáhavače rovnou mračit, aby je taková blbost vůbec nenapadla, většinou to funguje. Horší jsou ti, co hamtají rovnou a bez úvodního žvatlání...\nJsem na tom opačně..\nJsem na tom opačně.. V situacích popsaných v článku často také "rostu", ale narozdíl od autorky nejsem zřejmě ani dost "slušná" ani příliš pomalá, takže si stihnu říct svoje nebo jinak zasáhnout.. Jenže pak mě to mrzí, protože šlo přece o prd. A zrovna tuhle jsme si říkala, jestli není pro dítě škoda, že jednám právě tak příkře. Dítě už mám větší, do kočárku mi nikdo tím páden nešmatá, ale třeba zrovna tuhle se mi přihodilo, že v supermarketu nabízela reklamní holčina mému dítěti k ochutnání čokoládovou hvězdičku.. Tak jsem ji vykázala do příslušných mezí, že nemá co strkat mému dítěti bez mého souhlasu.. No měla jsem pravdu, ale nebyl by svět pro moje dítě hezčí, kdyby tu čokoládovou hvězdičku dostalo i bez mých keců? Asi byl.\nTaky to nesnáším !!!!!!!!!!\nKdyž bylo synovi asi tak půl roku tak jsem byla u nás na obecním úřadě platit nějaké poplatky.Jelikož syn spal,nechala jsem ho v kočárku.Za chvilku se otevřely dveře o.ú. a vešla paní ze zastupitelstva s mým synem v náručí.Nejen že ho vzbudila ale ještě ho vyndala z kočárku,že prý maminku překvapíme.Opravdu mě nepříjemně překvapila,KRÁVA JEDNA,a já se nezmohla ani na slovo.Už nikdy jsem nenechala kočárek před obecním úřadem.\nRe: Taky to nesnáším !!!!!!!!!!\nmožná, že ti ta KRÁVA JEDNA zachránila dítě před únosem vyšinutou osobou či prodejcem dětí za účelem nezákonné adopce. Já nejsem nijak paranoidní typ, ovšem nechat kočár na ulici bez dozoru, to je dost silný kafe, myslela jsem, že to ani neexistuje.\nnejhorší smrt je vyděšení. já nechávám malou když spí taky venku před obchodem, nebo lékárnou do které se nedostanu s kočárem. Pocit z toho sice nemám nejlepší, ale né všude se kočár vleze. Malé obchůdky kolikrát přístup nemají.\nKočárek na ulici je myslím si dost velké riziko.po iulicích se nám tu občas i za bílého dne potulují různá opilá individua a občas jim ulítne nějaká ta lahev atd., představa, že jim vydám napospas svou holčičku je hrozná. S kočárkem se vecpu téměř všude, i kdybych měla posunout pár stojanů nebo krabic na stranu a tam kde to vážně nejde,tak tam ani nejedu, nebo se s někým domluvím.V malých obchodem v okolí, kde to nejde už mně znají a peníze s nákupem si vyměňujeme mezi dveřma Ale kousek od nás je herna, před kterou ke kočárek téměř každý den a mamina uvnitř sedí na baru a krafe s personálem.Když je ale zima tak je "uvědomělá" a vezme si kočárek, nebo alespoň dítě pěkně dovnitř, da si ho na klín a pokračuje´...to je snad ale výjimka.\nTeda ja fakt ziram, to si opravdu v dnesni dobe jeste nekdo "lajzne" nechat kocarek bez dozoru? Kdyby se po ulicich potulovali jen ozralove, tak to by byla jeste parada. V mnoha zemich je ponechani ditete bez dozoru (napr.v aute kdyz spi) trestnym cinem. Proc asi?\ndozor nad dětma v jiném státě spíš chápu jako přenesení zodpovědnosti na někoho,když 13 kluk něco provede, hned se ptají, jak to že byl bez dozoru, v našem státě by si každý zaťukal na čelo. Věř tomu že mnoho kočárků čeká před obchodem, nebo úřadem se spícím mimčem a všichni jsme tu živí a zdraví. Ale ta mamina v baru je síla. Většinou to vidím spíš že chlapi takhle kočárkují s provázkem nataženým od kočáru do hospody a houpají.\nSeveranko, já si zas vzpomínám na asi tři-čtyři roky starý případ, kdy si matka odskočila na minutku do cukrárny koupit zmrzlinu a kočárek se spícím novorozence nechala stát venku před výlohou. Než zaplatila, někdo jí dítě unesl. Dítě se nakonec po pátrání našlo, unesla ho tuším nějaká žena, která měla psychické problémy kvůli vlastnímu dítěti (nevím - nemohla otěhotnět, přišla o dítě... to už si nevzpomínám). Jasně, je to málo pravděpodobný extrém, ale občas se stane.\nNo fuj, tak jsem chtěla najít ten případ uneseného kojence před cukrárnou a místo toho mi vyskočil únos kojence v Havířově, kdy dítě unesl pedofil za účelem sexuálního uspokojení To taková vyšinutá žena, která děti, aby se o ně mohla postarat, je proti tomu radostná pohádka...\nSilvi, prosím Tě, kde jsi to našla? Jsem z Havířova a o ničem takovém nevím, a nemůžu to najít\nSylvi, prosím Tě, kde jsi to našla? Jsem z Havířova a o ničem takovém nevím, a nemůžu to najít\nTaky si na to pamatuju... a nebyla jediná...\nJen ať se o tom mluví..\n..jsem ráda, že takový článek někdo napsal a není třeba jej ospravedlňovat - zkrátka někdo schopný rozčeřil vody mateřství zamyšlením nad smysluplnou věcí.\nMusím se smát všem, kteří se ohánějí obavami z přílišné sterility. I kdybych jí posedlá byla, dnešní svět mi neumožní svou přehnanou čistotou trápit své dítě.\nTaké mě zaráží názory maminek, které argumentují tím, že dítě při výletech mimo kočár přece stejně bude pojídat vajgly, oblizovat odpadky a ochutnávat MHD. To je snad vtip, ne? Pochopitelně maminky nejsou stroje a tak skutečně přijde moment, kdy něco neuhlídají, ale mimo to snad dítě hlídám, aby nevhodné předměty do úst nedávalo a učím jej tomu. Při pohledu na maminy jedoucí v tram s tupým výrazem a z klína jim jejich sladká holčička olizuje okénko, které sloužilo za polštář bezdomovci, se mnou lomcuje vztek.\nO osobním prostoru se tu snad mluvilo dost, aby bylo jasné, že to není výmysl nekomunikačních divných maminek, ale přirozená lidská potřeba. Snažit se oponovat tím, že se máme naopak sbližovat mi připadá zbytečné - až ve chvíli, kdy si jsem sama sebe vědoma, jako samostatné osoby, mohu prožívat radost z cíleného vědomého sbližování..když budu mít naučeno, že si ani fyzicky zcela nepatřím, jak se asi bude vyvíjet má sebejistota v dalších životních sférách?\nMilé maminky, chraňte svoje dětičky, i s tím budou mít dostatek možností prozkoumat život dosyta!\njá to taky nesnáším!!!\nahojky,musím s Tebou souhlasit,především taky ze zkušeností-hodně cestuji s malou vlakem Teplice v Č.-Ostrava a mám smůlu na takovéto lidi.Zezačátku je to o.k.,ale pak začínají přesahovat hranice a je to nepříjemné,zvlášť když s námi jedou celou cestu.Člověk je už pak z toho unavený,bolí jej pusa z falešného úsměvu a už neví,jak dítě natáčet,aby nebylo v dosahu a to samé jsem zažívala a zažívám dodnes s fenkou-někdy celou cestu slyším ´muc,muc,muc´ a o co hůř,když začnou psa krmit nějakým svinstvem a já musím bránit.Je zajímavé,že si to dovolují k malému psovi(něm.pinč),ale když jsem měla na hlídání chrta a jela vlakem,tak nikomu roztomilý nepřipadal..Příště to vidím,že si pořídím bojovou rasu-nikdo nebude otravovat mě,malou ani psa a budeme mít klídek\nRe: já to taky nesnáším!!!\nDěvčata,proč se rozčilujete,tady jste rázné a energické,tak proč hned ze startu neřeknete cizímu člověku,který koketuje s vaším dítětem,ať na ně v žádném případě nesahá,pro méně rázné maminky se jistě osvědčí varovné nápisy na oblečení a na kočárku.Staré babky odnese čas a na vaše děti se už nikdo netroufne podívat.Jen nevím,jaký ten svět potom bude.Když se na mně nějaké malé dítě směje,usměju se taky,třeba na sebe zamáváme,ale teď už asi budu mít strach jak na to bude reagovat maminka.Na děti zásadně nesahám,ani na jejich hračky.\nDěvčata,omlouvám se,nějak jsem se trefila do jiné diskuze,ani nevím jak\nAhoj Aleno, souhlasím s Vámi. Nevadí mi, když si s mojí holčičkou někdo povídá, ale jakmile mi sahá do kočárku, tak bych střílela. Umím se vžít do Vaší situace, člověk chce být přátelský, ale neví jak přátelsky napomenout, aby se dotyčná neurazila a nevznikla hádka. Také tyto situace znám a nemám ráda a nevím jak se v nich vhodně chovat.\nPočkejte, až miminka povyrostou, to bude hned další prostor pro zasahování do vašeho prostoru!Jsem docela společenský tvor a nevadí mi se s kýmkoli dát do řeči, ale opravdu trpím, když hodnou paní na ulici, známou či prodavačku v obchodě napadne (aniž by se mě zeptala)např. obdarovat 1,5leté dítě cucavým bonbonem (samozřejmě mu ho seberu, ale asi si umíte představit ten řev!) nebo dokonce bez varování BRÁT Z PUSY DUDLÍK s tím,že "ukážeme mamince, že už jsi velký" (ale on si vůbec nemyslí, že je na dudlík velký, naopak je třeba velmi nevrlý,protože musel např.předčasně z postýlky, abychom doprovodili staršího brášku do školy, což paní netuší) a bude mi další půl hodinu řvát i když mu dudlík hned vrátím. Jsem myslím docela asertivní, ale některé "akce" prostě proběhnou dřív, než stihnu zareagovat. Nebo dokonce na moje "ne, bonbon mu nedávejte, může mu zaskočit" paní reaguje spikleneckým "ale jen si ho vem, maminka ti nic nedopřeje".Opravdu jsou to jen JEDNY Z MNOHA historek z našeho života. Ale uznávám, že to možná hůř snáším, protože hlavně mladší syn je dost vzteklý a nedůvěřivý k cizím lidem, tak ho tyto scénky často dost rozhodí a skončí to scénou já pak odcházím nasupená se zmítajícím se řvoucím batoletem v podpaží. Někdy jsem zkrátka unavená...\nJe to docela smutné\nPřišla jsem nedávno na Rodinu a nestačím se divit, kolik je maminek, které si kolem sebe vytvářejí jakousi "bublinu nepřátelství" ve stylu - na nic se mě neptejte , otravuje mě to; nesahejte mi na dítě, mohlo by dostat ekzém; nemluvte na něj, mohlo by z toho mít trauma; nic mu nenabízejte, mohlo by získat dojem, že jsou na světě i milí lidé. Kde myslíte, že se pak berou všichni ti mrzouti v tramvaji? Pro mé děti je (doufám) svět přátelské místo k životu, lidé okolo nich se na ně usmívají (dovolila jsem jim to), znají je všechny prodavačky v obchodě a oslovují je jménem (byly svědky nejednoho výbuchu vzteku a dnes se tomu společně zasmějeme), ... Nechci zalézt do bubliny a tvářit se, že jim všichni chtějí ublížit. Tím bych jim myslím moc neprospěla.\nDíky za článek i diskusi.\nMě trápí celá manželova rodina. Mám načteno, jak ani maminka nemá dítěti olizovat lžičku a pusinkovat ho na pusu. Manželova rodina je ale "líbací". Moc mi vadí, když si dceři pořád říkají o pusinky (na pusu), ale nevím, co s tím. Přiznám, nejsem v tomto směru, nebo spíš vůči těmto lidem, vůbec asertivní, protože vím, že by se urazili a odsoudili by mě, protože pro ně je to přirozené. Dcera má ale 5 babiček (včetně pra-) a to už je slušná dávka bacilů. Poraďte, prosím, jak jim bez konfliktů naznačit, že mi to vadí.\njá jsem líbání na pusinku vysvětlila i svým rodičům, tedy babičce a dědečkovi synka jednoduše. Je háklivější na bacily a kdyby jednou chytil opar, jehož virus můžou mít v krvi, tak už se ho nezbaví, tak prosím, na pusinku nee, babičky a dědečkové na tvář, ostatní nee. věta typu: babí, prosímtě, na pusu ne, chytá opary a afty, který ty ani nemusíš zjistit, stačila.\nChránit své dítě\nMilá Alenko a ostatní maminky, každá jsme jiná a jinak citlivá. S Alenkou úplně souhlasím. Když mi nějaká známá sáhne po cestě z obchodu na ručičku Madlenky a pak ji malá dá do pusiny, tak to mě taky hodně štve. Představím si, že sahala na kliku při vstupu do prodejny, pak si vzala košík na nákup a osahávala dost produktů a nakonec přišla do kontaktu s penězy. Tohle všechno mi úplně stačí!!! Taky nejsem dost rychlá, abych dokázala zasáhnout. Nakonec jsem se taky snažila být asertivní, ale někteří lidé to nepochopí a příště se zachovají stejně. TAky nejsem "skleníkový" typ, ale snažím se chránit to nejcennější co mám!! Někdo tady zmiňoval gramatické chyby a podobně.....Pokud se někdo dívá hlavně na formu, tak se snaží být důležitý...Pak si myslím, že by ta diskuze tady mohla probíhat v přátelštějším tónu, vždyť si snažíme mateřskou dobu zpříjemnit a ne znechutit. Nidky není pohled na věc černobílý. Milé maminky přeji vám fajn den.\nRe: Chránit své dítě\nVendulo, nechci útočit, jen mě napadá - a jak je to s tvýma rukama, když jdeš z obchodu? Těch bakterií tam bude stejně jako u té paní a přesto malé podáš ruku, a ona jí pak strčí do pusinky...\nAhoj Lucie, v pořádku......Nakupovat chodím v dodě kdy Madlenka spí - do kočárku nesahám. Po příchodu domů si jdu hned umýt ruce. Občas utřu madlo kočárku antibakteriálním ubrouskem. K diskuzi - je zbytečné se přetahovat o to co je lepší, protože každý má v oblasti hygieny jiné potřeby (tím se nechci nikoho dotknout), to co vadí mě, nemusí vadit někomu jinému a naopak. Je to věc každého z nás... A jak tady někdo psal, že jsem hysterka, tak klidně, když se to týká zdraví mojí dcerky .\nTak to jsi mě dostala, no proti gustu žádný dišputát , my pro změnu "očkujem" bacilama. Možná že výsledek bude nakonec stejnej.\nLucie, výsledek stejný nebude. Tvoje dítě na tom bude jednoznačně lépe. Ať se to holkám líbí, nebo nelíbí, bacily jsou potřeba, a to ve velké míře, právě v raném věku dítěte. Co teď holky svojí přehnanou a úzkostlivou péčí prošvihnou, už nikdy nedoženou, a jejich prckové na to bohužel mohou doplatit formou různých autoimunitních onemocnění (jako třeba diabetes mellitus prvního typu) v pozdějším věku.\nTa paní to nemyslela špatně... No a ty jsi prostě hysterka. K tomu snad ani není co dodat, uvědom si, že svět není perfektní a všude okolo je spousta bacilů a když budeš dítěti vytvářet umělý svět bez bacilů apod. nic tím nezískáš, naopak můžeš ublížit a to hlavně té malé!!!\nRe: Jsi hysterka\nAhoj Aleno, jsem rada, ze jsi ten clanek napsala, nekterym sice nedochazi, ze proste sdelujes obavy a chces slyset jak to maji ostatni. Ja mam dve deti 3 roky a 10 mesicu, doma psa, kocoura takze se deti potkaji s bacily vseho druhu, ALE pani v obchode sahajici na me deti a hracky nesnasim! Trnulo ve me a zlobila jsem se na sebe ze jsem nezasahla...a proto uz ted vetsinou rychle reaguji..staci rict prosim nesahat a pousmat se. Pokud pani nechape a urazi se, je to jeji problem, pokud pochopi, bude na deti dale mluvit(a to vetsinou u nas probiha). A mas po problemu.Peta\nHysterická je spíš tvá reakce.\nAutorko, ty neumíš mluvit?\nStojíš ve frontě, někdo sahá na tvé dítě, ty mu nic neřekneš, nenápadně tam popojíždíš kočárkem a potom tady napíšeš sáhodlouhý článek o tom, jak „chraňme své děti“.\nTo není slušnost, ale neschopnost komunikace.\nA potom tady za rohem na rodině nepřímo nadáváš na normální lidi, kteří mají svoje normální slabosti, a popíšeš kvůli tomu několik stránek A4.\nPokud by se mi něco takového stalo, řeknu to na rovinu – normálně vysvětlím situaci - nezlobte se, nemám to ráda... a k tomu třeba něco jako "dítě má slabou imunitu". Každej to pochopí. Nechápu, proč se tu stále objevují články na tohle stupidní téma.\nRe: Autorko, ty neumíš mluvit?\nMilá Zuzko, nemám potřebu se účastnit diskuze, ve které se maminy navzájem napadají.... A taky nemám čas vysedávat u internetu. Vidím, že ty diskuze jsou k ničemu, i když uznávám, že je možné, že neumím komunikovat, nejsem dokonalá .\nPřesně tak, moje slova!!!! Nepochopila jsem proč autorka článek vůbec napsala.\nkaždej asi prostě není taková drsná ranařka jako jsi asi ty, tak to pochop. Jsou lidi, co jsou prostě stydlivější, mají zábrany, neumí druhým říkat něco nepříjemného a pokud se nějaká situace stane poprvé, tak z toho může být člověk vyvedený z míry a neschopný okamžité reakce. Takových lidí, co jim až posléze dojde, co měli udělat, je víc než dost. Rodičema se nerodíme a s novýma situacema se musíme naučit srovnávat.\nMně zas vadí, když je někdo chytrej po boji a udílí zasvěcené rady poněkud agresivnějším způsobem, chce to fakt trochu tolerance. Že s takovýma situacema namáš vůbec problém ty přece neznamená, že je to stejně jednoduché pro všechny.\nnevím, podle čeho usuzuješ, že jsem drsná ranařka – asi si neumíš představit, že někdo s klidným nebo i trochu naivním výrazem vysvětlí nějakou situaci neznámému člověku.\nNěkdy si to vyzkoušej – budeš překvapená, jak jsou lidi normální. Dokonce i ti „vlezlí staroušové“, kteří se tu nedávno přetřásali v podobné souvislosti.\nJo, jo, chce to nejspíš trochu tolerance, to máš pravdu...\nže jsi drsná ranařka usuzuju z tvého poněkud agresivního příspěvku. Realita může být o dost jiná, na anonymním internetu si lidi totiž dovolí mnohem víc než v situaci, kdy to mají člověku říct do očí.\nJo a toleranci to fakt chce, nemusíš přece hned někomu tvrdit, že neumí mluvit, je neschopný komunikace, píše na stupidní téma a tak podobně. A mimochodem já s vlezlými staroušky problém nemám žádný a představivost mám dost dobrou, takže si dokážu i představit, že někdo prostě není tak dobrej aby hned v klidu reagoval.\nHihi, tak jsem si okamzite predstavila naseho dedu. Memu miminovi je ted 21 mesicu. Deda bydli s nama v baraku, ma svoje patro. Dite s nim stravi denne nekolik hodin.\nJenze deda... Trpi takovym tim, no jak se tomu rika, ze nestihne dobehnout na zachod na velkou, a to nekolikrat denne. Pracku doma mame jenom my v nasem patre - mame vyborny prehled, co a jak casto pere. Upresnim - slipy od neho dostaneme tak jednou za tyden az za 14 dni - nechapeme, zda jako nosi porad ty jedny celych 14 dni. Nebo si je denne prepira v ruce - diky svemu problemu - nemuze nam prece dat trenky plne... - a rano jsou suche a tak si je znovu nasadi. To same ponozky.\nAle kdyz tohle vim - jakou ma asi hygienu ten? Taky ma knir. Myje se jednou za kdovi jak dlouho. Pokazde kdyz nam syna vraci, synovi smrdi hlava, jak je opusinkovanej tim BAKANYM knirem. No, radsi si to ani nepredstavuju. Ten deda snad predstavuje vetsi nebezpeci nez nejaka slusna pani ve fronte. Fuj fuj ) Ale co nadelame. To bychom se fakt museli zblaznit, nad vsim takto premyslet. A chytit nejakou infekcni nemoc - to na neho ani pani nemusi sahnout - staci, kdyz dite si sahne nekam samo, kde se dotkla ruka infikovane osoby.\nAle kdyz tohle vim - jakou ma asi hygienu ten? Taky ma knir. Myje se jednou za kdovi jak dlouho. Pokazde kdyz nam syna vraci, synovi smrdi hlava, jak je opusinkovanej tim BAKANYM knirem. No, radsi si to ani nepredstavuju. Ten deda snad predstavuje vetsi nebezpeci nez nejaka slusna pani ve fronte. Fuj fuj Jo a jeste neco. Nechtejte videt jeho zachod a steny okolo nej, smutne. Ale co nadelame. To bychom se fakt museli zblaznit, nad vsim takto premyslet. A chytit nejakou infekcni nemoc - to na neho ani pani nemusi sahnout - staci, kdyz dite si sahne nekam samo, kde se dotkla ruka infikovane osoby.\nChce to jen trochu soudnosti\nAlenko, naprosto Te chapu.\nNejen to "jadro pudla", ale i tu neschopnost zareagovat. Co jsi napsala je jasne, zcela logicke a navic je hezke, ze jsi se podelila s ostatnimi. Ne kazdy takhle uvazuje, takze, jak jsem cetla, nasla se spousta kritiky. No, naopak me jsi udelala radost, ze je take mezi maminkami jedna podobne smyslejici jako ja.\nBudeme bojovat a nedame sva miminka!\nHezky den a hodne milych a soudnych lidi okolo\nS tímhle jsem nikdy v ČR problém neměla, asi proto, že se jen tak mimochodem tvářím jak masovej vrah, když chodím po ulici. Spíš mi vadilo, když dceři někdo na hřišti strkal bonbon nebo sušenku a předtím přebaloval dítko a smrkal. Když bylo dceři 16 měsíců, byli jsme v Maroku a to byl šok. Ženy a děti všech věkových kategorií se k ní sbíhali s voláním "bisú" se na ní sápali i u mě v náruči, kde trávila většinu času, a snažili se jí i přes mé kategorické NO! políbit když ne na tvář, tak aspoň do vlásků nebo na ručičku. Asi to tam mají místo očkování. Někdy byli tak drzí, že po nich musel vystartovat manžel, nestačilo říct a uhnout. Pak už jsem to svý "NO!" říkala opravdu hnusně. Zvlášť když mělo dotyčné dítko nudli u nosu, opar nebo nějakou zjevnou kožní nemoc. Některé maminky nechápaly, proč nechci nechat jejich dítka otlapkávat a pusinkovat to moje, jiné z toho byly znechucené a některé i něco utrousily, ale arabsky neumím, tak nevím co.\nPochopila jsem, že své dítě musím chránit sama a být zticha přetrpět to, je to nejhorší, co můžu udělat. Mimo případné nákazy si z toho to dítko odnese pocit, že maminka ho nechá na pospas lidem, kteří mu dělají nepříjemné věci, a že je správné to vydržet. Kde je potom ta hranice, kdy má říct ne? Co vše si má nebo musí nechat líbit?\nAhoj Wicky,já jsem podobný případ jako ty,ale z druhého pohledu, popsala výše(viz Ledové pohledy v Česku).Jen jsem po přečtení tvého příspěvku chtěla upřesnit,že já jsem své dítě na veřejnosti,tj.na ulicích nikdy nenechávala ohmatávat,to spíš v rámci hotelů a restaurací,tj. tam,kde jsme i my rodiče s lidmi komunikovali.A jen k té české vrozené slušnosti-trochu mě zlobil můj manžel,který,když měl malou v náručí a někdo po ní natáhl ruce,tak se usmál a řekl "Yes" a dítě by dal pochovat,nějak mu to nedalo se intenzivněji bránit.\nJá jsem svůj příspěvek myslela spíše obecně,protože hodně cestujeme,vidím,že mnohdy se k dětem chovají v zahraničí mnohem srdečněji,přátelštěji,než je tomu u nás,pak i ty děti jsou takové usměvavější,přátelštější k lidem,což v Česku není zrovna silná stránka.Ano,my se mámi rádi v rámci rodin a přátel,ale dál náš pozitivní vztah k lidem jaksi končí....\nRe: Léčba zahraničím\ns tím že lidi jsou v zahraničí k dětem přátelštější jsem se včera zrovna setkala. Malá (13měsíců) se kymácela-pochodovala před kulturním domem a vycházely ven přibl. 13-16ůeté holčiny a mluvily rusky. Malá se kolem nich začala motat a všechny se na ni usmívaly a natahovaly ruce, malá je ale strašpytel takže jen taky natahovala ruce, ale okamžitě ucukla jakmile se jich dotkla. Takovou přátelskou reakci mladých slečen jsem už dlouho neviděla.\nZdravím autorku i ostatní, kteří nepíšou agresivně. Situace, kdy jsou cizí lidé příliš dotěrní, ať už osaháváním, "vychováváním" atd., taky znám a nějsou všechny příjemné. Mám takový dojem, že ta zmiňovaná "slušnost", která některým z nás (mě nevyjímaje) někdy brání se ohradit vůči tomu, co se nám nelíbí, je možná právě plodem převládajícího typu výchovy před těmi 20-40 lety, kdy jsme byli my rodiče dětmi. Výchovy k poslušnosti vůči rodičům i jiným dospělým, proti kterým se nic nenamítá, vztekání se trestá, odpor se nepřipouští, vlastní pocity se neuznávají. Myslím, že je dobré toto nastavení měnit a učit se ozvat, když to považujeme za vhodné. Chápu všechny, kterým při tom bije srdce, taky to tak mám...ale zlepšuju se...\nProč o tom vůbec píšeš?\nVůbec nechápu, proč o takové kravině někdo píše. Matky na mateřské mi někdy připadají jako úplně neschopné slepice. Takových situací jsem zažila nejmíň sto, že se někdo chtěl sápat na mé děti. Tak jim řeknu, ať na ně nesahají a je to, ne? Nebo autorka neumí mluvit?\nJohana, 2 děti\nRe: Proč o tom vůbec píšeš?\nmusím říct, že se začínám bát doby, kdy dnešní batolata vyrostou. Pravděpodobně to budou nesnášenlivé, nepřátelské, vše si dovolující, sobecké osoby.\nKdyž vidím maminku, která přemlouvá hodinu vztekající se na zemi ležící dítě běhá mi mráz po zádech. To si opravdu mslíte, že když děti všechno mohou a vše tisíckrát vysvětlujete bez zjevného výsledku, že to je v pořádku?\nGabina, 1ditko 3roky\nvite rikam si,jestli jste si treba jista, ze vase znama kolegyne si predtim nez vam sahla na vase ditko nesahala prave do svyho do svyho zadku nebo nesahala na "cizi" dite a pak na to vase...nejenom cizi jsou ti "spinavy",tim chci rict,ze za sve zname nedam ruku do ohne byt je znam sebelip nez nejakou starsi pani co mi bavi dite...\nSouhlasím s článkem :-)\nLíbí se mi, jak přesně a trefně jste situaci vystihla. Souhlasím a názory lidiček, kteří nějak "nepochopili" o čem je řeč, bych nechala bez reakce A ostaním přeji hodně síly v pravém momentě, aby své dítě uchránili a nestyděli se za to. Pěkný den.\nKolik fyzickeho kontaktu je lidem vuci cizimu diteti dovoleno, vidim jako kulturne podmineny fenomen - v nasi relativne chladne kulture je fyzickeho kontaktu vseobecne dovoleno mene nez v teplejsich jiznich kulturach. I moje blondate dvoulete dite meli neznami lide v Peru na ulici tendenci libat. (Jejich deti jsou pouze cernovlase). Nemyslim si vsak, ze tato rozdilna mira fyzickeho kontaktu je zodpovedna za vetsi ci mensi nemocnost deti, mozna spise za jejich miru imunity a hlavne za miru tolerance tohoto fyzickeho kontaktu rodici: U nas se rodice dokazi nastvat, to by v Peru pravdepodobne nikoho nenapadlo.\nA proc zrovna u deti prekracuji lide limity fyzickeho priblizovani, ktere by si u dospelych nedovolili?\nTo je zcela prirozene - dite povahou sveho byti vysila signaly, ktere vseobecne dospele na celem svete motivuji k tomu, aby na ne reagovali. Je to mimochodem zdravy mechanismus, ktery novorozencum zajistuje preziti -jejich signaly je tezke nechat bez odezvy, A tak jen malo dospelych, na ktere se dite usmeje, dokazi odolat a neusmat se zpet - o tom pise i docent Matejcek ve svych knihach. Nelze proto srovnavat miru fyzickeho kontaktu, kterou cizi lide venuji cizim dospelym versus detem.\nA nakonec jen muj osobni nahled na vec: Ja jsem za fyzicky kontakt mezi lidmi vseobecne vdecna. Povazuji ho za projev odlozeni urcitych zabran, snahu o navazani kontakru a priblizeni se lidi sobe navzajem i z hlediska psychickeho, coz muze v lidech vyvolavat pocit stesti. Jsem si ale vedoma toho, ze nekdo, kdo zazil fyzicke tyrani ci zneuzvani, muze mit fyzicky kontakt spojen naopak s necim negativnim.\ntak tenhle problém jsem měla taky a rozhodla jsem se ho řešit jako "ta zlá, divná, netýkavka a podobně", ale jsem a byla jsem ráda. Taky jsem samozřejmě pyšná, když na moje dítko někdo zálibně pohlédne a řekne, ty jsi ale hezkej kluk (většinou to bylo hezká holka, vypadal jak andílek, ale to už jsem psala jinde)\nTaky nejsem zastáncem sterility, a vím, že s bacily se potkáme všude, ale proč bychom jejich množství měli ještě násobit tam, kde to není nutné. Když se mi někdo snažil sahat do kočárku, byla jsem slušná, ale nekompromisní - nezlobte se , ale do kočárku ne,teď lítá takových bacilů a my jsme trochu alergický nebo - po pusince ne, má trochu problém s pletí...neurazí to, nemusí si lidi myslet, že jste netýkavka, ale musí to pochopit. A malej se už odmala učí, že něco slušně odmítnout není špatné. Musím se trochu vytahovat, synek je alergický na čokoládu a odmítáním a vysvětlováním se mi povedlo to, že ho nemusím všude hlídat, že řekne už od tří let, že čokoládu nesmí, že po ní má puntíky.Paradoxně největší problém s tím byl u prababičky a jedné babičky, které mě přesvědčovaly, že trocha přece nevadí a že "to dítě nemá žádnou radost, všichni ostatní můžou a on ne". A babička se pak ještě párkrát snažila mu dát něco tak, abych já neviděla a když jsem ji při tom přistihla - respektive dítko přišlo říct, že mu babička dala bonbonky a ony jsou čokoláda- tak jsem tedy slušnosti pozbyla a babičce vynadala. Jinak od těch cizích lidí jsem se nedočkala nějaké výrazně negativní reakce, říkala jsem vždycky promiňte,nezlobte se, ale ne... a stačilo to (asi dvakrát ne, tak jsem hodila "ksicht a řekla,že to myslím vážně a bylo)\nSynka ještě učím, že když se chce s nějakým dítkem podělit o bonbony třeba na pískovišti, musí se zeptat jeho maminky nebo tety a fakt to funguje, i když jinak je to raubíř a čert jak se patří.\nJana (Sara 1,5 roku)\nja jsem semetrika - a co!!\nOd zacatku jsem "odblokovavala telem" a vyrazem obliceje a tak si jenom jednou jedna "neslusna" starsi zenska dovolila se Sarinciny tvaricky dotknout prstem.\nTu jsem tak sjela pohledem a hlasitym pokaranim "Nesahat!", ze urazene odfrcela... ;-))\nA cele okoli mi prizvukovalo.\nSara je ted fantasticka, pratelska a usmevava holcicka, ktera se nenecha ani od vlastni babicky "znasilnovat" k objimani a olizovani.\nMaminka to nedovoli!\nZánět spojivek a mateřský instinkt\nMám 10-ti týdenní holčičku a na sahání na ní jsem docela háklivá. Jedna tetka se jala sahat na ní do kočáru, když se mnou hovořila a já ucukla pozdě. Předtím se hrabala v záhoně. Hrůza mnou bohužel nezacloumala nadarmo. Do 2 dnů moje maličká dostala hnisavý zánět spojivky. Náhoda? I kdyby, stojí to za to, nechat takovýmto způsobem "utužovat imunitu miminka"??? Následek - léčba antibiotiky.\nJsem pro, aby se každá z nás řídila svým instinktem. Být zdvořilá lze i v případě, že zamítnu sahání na miminko. Důvody dle mého soudu ani není třeba vysvětlovat. Každá matka podvědomě dělá přece pro své dítě to nejlepší. Každá jsme jiná, ale i každé dítě je jiné. A co se jedné z nás zdá jako "kravina", může jiná vnímat jako ohrožení bezpečí. Některé dítě může být olizováno zvířaty v zoo a nic se mu nestane, jiné trpí, když se něco "bakaného" mihne příliš blízko. Každá máme svoje vlastní instinkty a především zodpovědnost za své vlastní dítě. Tedy každý názor může být správný, ale pro moje dítě si budu prosazovat svoje názory, ať si každý myslí a říká co chce.\nNavíc, která z nás na sebe nechá sahat kdekoho? Dotyk je intimní záležitost i v rodině a např. podávání ruky dospělými lidmi je i v naší kultuře téma samo pro sebe. I když podám ruku ze zdvořilosti každému, ne každé podání ruky ve mě vzbuzuje příjemné pocity. Naše maličké na sebe nemusí nechat sahat ze zdvořilosti.