Perník s cuketoulky recept\nPerník s cuketoulky recepty, které budete milovat. Vyberte si ze stovek receptů na Perník s cuketoulky, které se vám budou snadno a rychle vařit. Připravte si ingredience a můžete se pustit do vaření Perník s cuketoulky. Užijte si objevování nových porkrmů a jídel z nejlepších Perník s cuketoulky receptů z čech i ze světa. Dobrou chuť!\nTématické fráze: lehký perníkový koláč pernikovy kolac kolac s tresnemi perníkový koláč s višněmi koláč se třešněmi recepty s tresnemi kolac s tresnemy recept pečeme s třešněmi co s tresnemi perník s višněmi koláč s třešní domácí koláč perník kolac s tresnemi recept recept s třešněmi čokoláda s ...\nPostup přípravy receptu. Nejdříve ustřihneme 4 kusy pečícího papíru o délce 32 cm, šířky 27 cm. Vezmeme 2 formy o délce 25 cm, šířce 21 cm, po bokách vytřeme tukem a přilepíme do nich pečící papír (můžeme použít jednu formu dvakrát, nemáme-li dvě) a vymažeme olejem.\nPerník. Párky v listovém těstíčku. Rybízový džem. Sendviče s rajčaty a sýrem. Domácí bramborové lupínky. Sýrové buchtičky se šunkou. Nové články a rozhovory. Recepty na tři zdravé dobroty. Jsou Češi dnes ještě schopní vyrábět uzeniny sami doma? Taky nemůžete (a vlastně ani nechcete) odolat čokoládě?\nPostup přípravy. Mouku, cukr, mléko, olej, vejce, prášek do perníku a kakao smícháme v lité těsto. Plech si vymažeme a vysypeme moukou a vlijeme na něj připravené těsto, kdo chce může do těsta přidat pokrájené ořechy nebo mandle.\nČajový perník recept\nDo hrnku s teplým čajem přidáme cukr, med a povidla a necháme rozpustit. Do ještě vlažné směsi dáme vejce a olej, dobře promícháme a vlijeme do moučné směsi. Ze všeho vymícháme těsto a vylijeme na připravený plech. V předehřáté troubě perník upečeme.\nMusím souhlasit s Ondrou ...testo se tahlo neuvěřitelným způsobem... Po 35minutach se pernik zdrcnul na polovinu původního objemu a kraje byly značně vypečené..při konzumaci litr mleka na sousto považuji za úspěch!\nDo mísy dáme mléko, vejce, olej, cukr, mouku s práškem do perníku a kakao. Vše šleháme elektrickým ručním šlehačem asi 3 minuty. Těsto vylijeme na předem vymazaný plech a vysypaný hrubou moukou a pečeme v předehřáté troubě cca 35 minut při 180 °C. Rychlý hrníčkový perník nakrájíme na kostky a dle ch\nTěsto na dýňový perník rovnoměrně rozprostřeme do připravené formy, posypeme dýňovými semínky na ozdobu, vložíme trouby a pečeme asi 30 - 40 minut. Upečený dýňový perník vyjmeme z trouby a necháme vychladit. Nakrájíme jej a můžeme podávat.\nPudinkový perník z domácí pekárny recept\nPerník z domácí pekárny s pudinkovým práškem, sušenou papájou a červenými ořechy. Vareni.cz - recepty, tipy a články o vaření.\nPodobné recepty jako Pudinkový perník z domácí pekárny\nLehký perník s polevou recept\nNa vychladlý perník lijeme připravenou čokoládovou polevu a sypeme čokoládovým zdobením, případně můžeme ještě pocákat rozpuštěnou světlou čokoládou. Lehký perník s polevou necháme před krájením zatuhnout.\nPodobné recepty jako Lehký perník s polevou\nNugátový perník z domácí pekárny recept\nMoje pekárna toto upeče za 60 minut, ale doba pečení se u jednotlivých modelů může lišit, proto je nutné perník kontrolovat špejlí. Když je suchá, máme upečeno. Upečený perník necháme asi 10 minut v nádobě odstát, vyklopíme na mřížku a necháme vychladnout. Větší mlsalové mouhou perník polít čokoládo\nPodobné recepty jako Nugátový perník z domácí pekárny\nKakaový perník s polevou a kokosem. 4,4 102 × Skvělý hrnkový perník. 4,3 73× Perník bez vajec z domácí pekárny. 4,4 47× Litý medový perník. 2,8 154× Perník s jablky a medem. 4,5 190× Jednoduchý domácí perník. 4,4 10× Jemný perník s medem. 3,1 723× Rychlý perník. 4,3 660× Domácí perník. 4,7 363× Pern\nrecept jsem zkusila, jak pise pani, chybel tam zazvor, ktery jsem tam pridala, jinak je tam premrstena davka toho anyzu,je ho tam tak citit, ze az je to neprijemne, takze bych tam dala jenom polovicni davku a pujdu vyzkouset jiny recept.\nPudinkový čokoládový perník z domácí pekárny recept ...\nJemný perník s medem. 3,4 127 × Kakaový perník s polevou a kokosem. 4,1 71× Rychlý perník 1. 4,3 661× Domácí perník. 4,7 363× Perník s marmeládou. 4,3 73× Perník bez vajec z domácí pekárny. 4,4 110× Rychlý domácí perník. 4,2 10× Marmeládový perník. 4,0 35× Oříškový perník. 4,6 47× Kávový perník. 4,5\nPodobné recepty jako Pudinkový čokoládový perník z domácí pekárny ...\nUpečený a vychladlý domácí perník s ořechy potřeme rybízovým nebo meruňkovým džemem a můžeme posypat strouhaným kokosem nebo polít čokoládovou polevou. U nás doma mají děti raději čokoládu, ale jak je každému libo.\nDobrý kakaový perník recept\nTekutou směs po částech vmícháme do mouky a promícháme s cukrem a kakaem, práškem do perníku a práškem do pečiva. Hladké těsto bez hrudek vlijeme na tukem vymazaný a moukou vysypaný plech a zvolna pečeme 15 minut při 200 °C. Dobrý kakaový perník podáváme nakrájený na kostky ke kávě.\nPodobné recepty jako Dobrý kakaový perník\nje moc dobrý, skoro takový jaký jsem měla už léta, ale přišla jsem o sešit s recepty. Já přidávám místo oříšků slunečnicová semínka. Můj přítel je totální nepřítel jakýchkoliv semínek, ale o tomhle říká, že ,,ty oříšky" jsou opravdu moc dobré, křehké a prý je umím pěkně nasekat!!\nŠťávu z jednoho citrónu smíchejte s cca 1-2 lžícemi horké vody, poté postupně přisypávejte cukr a šlehejte, dokud poleva nezíská hustší konzistenci. Podle potřeby můžete přidat cukr nebo citrón. Vychladlý perník nakrájejte na kousky a pomocí polevy a marshmallow bonbónů nazdobte.\nPerníková zmrzlina recept\nOtrubový perník s ořechy. 4,7 363 × Perník s marmeládou. 4,1 71× Rychlý perník 1. 4,4 110× Rychlý domácí perník. 3,6 15× Babiččin perník alá Norimberk. 4,8 20× Perník se zakysanou smetanou a cuketou. 4,5 190× Jednoduchý domácí perník. 4,4 102× Skvělý hrnkový perník. 2,8 154× Perník s jablky a medem.\nPodobné recepty jako Perníková zmrzlina\nVejce rozklepneme a oddělíme žloutky od bílků. Bílky ušleháme s cukrem do pevné husté pěny. Postupně přidáváme žloutky a pak med. Do ušlehané hmoty přidáme sodu, na kterou nejdříve vlijeme trochu octa. Nakonec vsypeme mouku a těsto lehce zamícháme. Medové těsto vlijeme do dortové formy a vložíme do\nProsetou mouku smícháme s práškem do pečiva, s cukrem, vejci a pokrájenou herou. Vypracujeme jemné těsto, které zabalené necháme v lednici na 30 minut odležet. Otrhaný, omytý a okapaný rybíz posypeme cukrem a natřásáním důkladně promícháme. Žmolenku si připravíme smícháním mouky s cukrem, mandlemi a\nMák smícháme s vlažným mlékem. Přidáme med, skořici, rozpuštěné máslo a vmícháme vejce. Do těsta přisypeme vanilkový cukr a mouku smíchanou s práškem do pečiva a špetkou soli. Těsto důkladně propracujeme a nakonec vmícháme omyté kuličky hroznového vína bez pecek.\nŘezy s čokojogurtovým krémem, hroznovým vínem a ostružinami . Makový koláč . Nadýchaná Bailey’s pěna . Nejlepší nadýchané muffiny . Nadýchaná banánová buchta . Nadýchaná piškotová roláda . Nadýchaný hrnečkový perník . Domácí nadýchaný perník . Andělsky nadýchaný perník . Nadýchané čokořezy s mandlem\nČokoládu nalámejte a společně s máslem ji ve vodní lázni nebo v mikrovlnce rozpusťte. Promíchejte, zamíchejte lžíci mléka a polevou potřete celý perník. V tuto chvíli můžete čokoládu posypat i strouhaným kokosem nebo sekanými ořechy. Vložte do lednice a nechte ztuhnout.\nVoňavý perník s marmeládou recept\nTěsto na voňavý perník nalijeme na vymazaný a moukou vysypaný plech a dáme péct do vyhřáté trouby. Voňavý perník po upečení necháme trochu vychladnout, potřeme marmeládou a podle chuti můžeme posypat kokosem, ořechy nebo ještě pocukrovat, jak komu chutná. Voňavý perník s marmeládou je výborný ke káv\nPodobné recepty jako Voňavý perník s marmeládou


Samply minulého týdne: Lucifer, Duna a Starbucks | Aardvark\nSamply minulého týdne: Lucifer, Duna a Starbucks\nCo nás zaujalo ve dnech od 29. června do 5. července 2015.\nNeil Young vydal album „The Monsanto Years“ (I.). Opírá se na něm do genetického upravování plodin a dalších věcí, kterými podle něj tento potravinářský moloch prasí tradiční způsoby zemědělství. A rýpnul si i do továrny na kafíčka Starbucks, která v reakci sdělila, že přítomnost GMO na svých produktech uvádět nebude. Před padesáti lety vyšla „Duna“ (II.) Franka Herberta. Přečtěte si, jak změnila svět. Fanoušci Neila Gaimana se těší na seriál „Lucifer“ (YouTube).\nTen vychází ze stejnojmenného komiksu (III.), jakéhosi spin-offu legendárního Sandmana, v němž vládce Pekla vystupuje jako majitel baru. A co se nestalo, americká organizace Milion matek proti seriálu organizuje petici. Vyšel trailer k filmu „Steve Jobs“ (YouTube), načež se ve všemožných diskuzích objevily lamenty, že film bude blbý, protože Michael Fassbender jako Steve Jobs nevypadá. Filmoví tvůrci jsou tak čím dál tím víc stavěni před palčivý problém, že herci a postavy, které ztvárňují, vlastně nemají identické tváře.\nMarilyn Manson a Jonathan Davis pracují na společném akustickém albu. Po celé Evropě si spousta vysoce postavených vládních činitelů a úředníků začala uvědomovat, že některé věci v životě jsou k nezaplacení. Například řecký státní dluh. Celý týden jsme rozdýchávali virózu Ovčáček. Server Lidovky.cz informoval, že Roman Abramovič zakotvil se svou jachtou u skotského ostrova Bute, zatímco prezident Zeman zakotvil se svým nafukovacím člunem na rybníku v Novém Veselí. Do Plzně přijeli Motörhead, do Karlových Varů Richard Gere. Přišla úmorná vedra, začaly dokonce padat teplotní rekordy, takže Češi vytáhli sandály, ponožky a schovali deodoranty.\n06. 07. 2015 | Tomáš Kouřil


Názory k článku O bydlení na venkově, tramvajích a hypotéce | č. 6660 | strom názorů | Rodina.cz\nNázory k článku O bydlení na venkově, tramvajích a hypotéce\nMám pocit, že to tak trochu uvádí do reálu všechny ty zidealizované představy - život na vesnici je automaticky kvalitnější (a já nikomu neberu to, že dobrý není), mít dům je základ, techcnické vymoženosti nejsou všechno, dětem je na vsi automaticky líp. Věřím (doufám), že si děti na vsi zvyknou (jak je to tam s kolektivem?) a i vy, rodiče, se časem zařídíte a dovedu pochopit ten šok - a to bydlím ve městě pár let. V současnosti je pro mě podobná představa nemyslitelná a mám pocit, že i do budoucna bude. Ale nikdy neříkej nikdy.\nA ten poslední dovětek - to se ani nemusí komentovat.\nHodně štěstí, váš článek jsem si přečetla ráda. Jsem už totiž celkem rozmazlená, městská holčina s nepěknými vzpomínkami na vesnici.\nRe: Město x vesnice\nbydleli jsme v praze od mého narození do mých 11 let. Mám tedy celkem osobní srovnání. Ano, parta v Praze byla skvělá, ale byla to jiná doba. Na vesnici mi rodiče koupili poníka a proháněli jsme se s ostatními dětmi po lesích jako indiáni. Parta super, vydrželo nám to do posud (včeně tech koní) Když jsem se seznámila s nynějším mužem, přestěhovala jsem se k němu do paneláku. Ze začátku pohoda, nic jsem nepocítila, až jednou jsem se v noci probrala a ten strašný poct, musela jsem ven a sahnout si na strom! Se zděšením jsem si uvědomila, jak dlouho jsem už nerelaxovala v lese...procházky po tromovce jsou fajn, ale když máte les za domem...poté, co náš syn přinesl skutečně z hřiště stříkačku jsem šla a koupila pozemek. Už rok bydlíme na vsi. Máme psa, dvě kočky a za rohem poníky. Prckové každ den hrají na plácku softball a já sázím na zahradě stromy. Je nám fajn. Nemáme televizi, když chceme film, zajedeme jako rodina do kina nebo si pustíme dvdčko . Více si povídáme, hrajeme společenské hry a hlavně vidím, že se děti lépe rozvíjí a nejsou tak protivné a unuděné jako v Praze. Tam bych si nedovolila své děti samotné vypustit na ulici jako tady...v prdelákově na kraji u lesa!\nJá jsem žila v menším městě do svých dvanácti let.Pak jsme se přestěhovali na hodně malou vesnici.Rázem pro mě skončilo vymetání s kamarády po městě,na vesnici bylo jen pár lidí,věkem ke mně.Možná byl problém jen v tom věku,kdy jsem musela z města na vesnici,pryč od kamarádů,kteří tenkrát byli středem mého světa.Pro život na vesnici moc plusů neshledávám.Autobus tam jezdil 3x denně,poslední ve 14 hodin.Nejsou tam ani potraviny,do vsi jezdí "autobus"(pojízdná prodejna) s tím nejzákladnějším zbožím.Sousedské vztahy mizerné,naproti nám žil čalouník,který pracoval(no rušil nás boucháním kladiva) zásadně venku a od sedmi hodin ráno.I v neděli.Čím lidé na vsi topí,ani nechci pomýšlet,když mamina sundavala z balkona "vyvoněné" žluté prádlo V zimě byste se mnohdy ani nedostali z domovů,pluh nejezdil pokaždé.Často v zimě ani ten autobus pro nás školáky nepřijel(to nám,pravda,až tolik nevadilo ).Informace(spíše bludy)se tam šířily rychlostí světla.Teď bydlím ve statisícovém městě a jsem tu spokojená.Všechno mám "u huby".Ale musím uznat,že když jedu mamču navštívit,vesničku si ráda projdu.Kolem je úžasná příroda.Ale stačí mi to takhle občas,líp se cítím ve městě.\nNojo, různý pohled na stejnou věc )) někdo holt má rád holky a jiný vdolky, zaplaťpánbůh, že nechtějí všichni na vesnici, už by tu nebylo k hnutí no, asi by se z toho stalo velkoměsto\nU nás bylo dětí hodně, stýkali jsme se z okolních vesnic a byla nás celkem velká parta, navíc jsme v partě meli děti od 6 do 26 let a pořád to bylo o čem. Hrál se nohejbal, dělal se ohníček, v létě do rybníka a do letňáku...ale ševce prťavce jsme naproti neměli, to je fakt\nTak my jsme taky chodili hrát hokej na rybník,lyžovali ze svahu a nechali se nahoru tahat na laně za traktorem (mami,snad to nečteš ),hráli jsme fotbal u prasenčáku(sledujete,samé klučičí sporty.Ne,že by mi to dělalo potíže,ale holt hoši měli převahu),chodili jsme kouřit na slámu(kamarádovi se podařilo celý sklad podpálit)a jezit na kole po lese,kde jsme měli upravenou trať.Nebylo to úplně špatný,ale to je jen pár fajn zážitků,jinak nedám dopustit na město..\nPuberta za trest\npro mě byla raná puberta na malé vesnici, kde byly navíc samé holky, za trest. Jak jsem mohla, prchla jsem v patnácti pryč a snila o tom snad od sedmé třídy. Na větší město jsem si zvykla rychle, nevím, jak bych snášela např. Prahu, ale to statisícové mi naprosto vyhovuje. A vypadnout o víkendu do přírody, pokud člověk chce, není tak složité.\nVesnice jsou různé a povahy taky.\nRe: Puberta za trest\nTak tak,taky jsem to vnímala jako trest a přisuzuju to právě tomu věku,kdy mě začínali zajímat kluci.Na vsi byl ke mně věkěm jeden,naprosto nezajímavý a dva mladší.Já v 15 šla na intr a doma jsem trávila jen víkendy.Vlastně každý druhý.Jeden u mamky,druhý ve městě u táty.A po dodělání školy jsem se domů už vlastně nevrátila..\nuplne s Tebou souhlasim a to jsem na vesnici nikdy nezila.Mam vsechno kousek pesky,takze pod nosem,skolka,skola,obchody,urady-vsechno pesky.Myslim,ze na vesnici je fajn s malymi detmi do tri let,nez zacnou chodit do skolky a krouzku.Pak jste otroci,kteri je denne vozi autem a vyzvedavaji po skole,nebo chudaci stravi cestovanim mnoho casu.(bus jednou dopoledne, jednou odpoledne).Kamaradi ze skoly nehrozi.Taky veskera zdravotni pece neni zanedbatelna-ve meste mam nekolik nemocnic,vcetne krajske.Kde tam ze zapadakova!Chapu ale rodiny s postizenymi detmi,radsi bych byla takhle sama nekde v lese,zvlast kdyz,jak pise autorka-dite by se klidne vrhlo doprostred krizovatky.Maminka ma vice klidu,na druhe strane snad jen do doby,nez dite zacne navstevovat nejake zarizeni.Kamaradka je rada,ze bydli v krajskem meste,protoze ma podobny problem a specialni zarizeni,ktere s chlapeckem navstevuje jinde neni.Byt hodinu na ceste denne,kdyz ma doma dalsi dve male deti,by asi nebylo nejlepsi.Myslim,ze bezva reseni je mit chaticku v horach,kam je mozne na vikend a prazdniny vyjet,ale takhle pres tyden,kdy je prace a skola je mnohem lepsi reseni mesto.Nehlede na ty hypoteky do duchodu-dneska prece nikdo nemuze vedet,co bude zitra,natoz do duchodu.\nAč jsem Pražanda - pro mně jedině vesnice!!!!\nJsem typicky Pražské dítko, co okusilo všechny lákadla velkoměsta, přesto pro mně DOMA znamenal dům na vesnici, kde jsem vyrůstala a dodnes ho bereme jako "Chalupu", ale já vím, že se tam chci přistěhovat. V souč. době žijeme s manželem a tříletým synkem ve městě 13 km odtamtud, ale já tam s malým denně jezdím-není tam zatím centální topení a to je jediný důvod, proč je to zatím jen chalupa a ne dům, kde bydlíme- na zahradu, za tetou co bydlí naproti, něco malého udělat, za známými,pohrát si..\nMáme byt po rekonstrukci, co jsme si sami navrhli, úžasně moderní a funkční, ne úplně sterilně strohý a ledový, ale na mně tak působí.-Je to jako když otevřu nové číslo Bydlení.... Strašně jsem to tak chtěla.... Je to super, když přijdou kamarádi na návštěvu, to je tak všechno. Navzdory skříni plné značkového oblečení denně odjíždím na chalupu v teplácích a mikině ze sekáče...-Šťastná... Mám schizofrenii, nebo co. Je skvělý si ve městě objednat pizzu až domů a jít popít s kamarády a za pět min. být pěšky doma, ale přes týden mám pocit, že se tu asi zblázním. Všechno je tak dokonalý,má svoje místo, není tu nic, co by se ještě dalo vylepšit...Pokaždý se modlím, ať už je jaro, ať tam můžeme i přespávat a už čtyři roky to praktikuju tak, že od března do října mně ve městě nikdo neviíd. Maximálně na nákupu v hypermarketu(protože "U Máni" v konzumu mají fakt jen mlíko a rohlíky , nebo na skleničku s kamarádkama, ale ty taky lákám spíš na zahradní grilování nebo do vinárny s discem na letním parketu.... Všechno moje počínání se odvíjí od toho, že tam jednou budu nastálo bydlet a budu šťastná a naplněná, stejně moje děti. Dáda při odjezdech ječí "chci do baláku!Nemám lád Beloun!\nPizzu mi přivezou i tam, byť s "pade" přirážkou a v případě nějaké "pařby" to jistí "tágo" nebo přespím u kamarádky...\nProblém je, že nám chybí půl mega na rozvod topení (dům má obytnou plochu kolem 300 m2 a to bez podkroví) a manžel není přítelem půjček a navíc chce nový dům. Já jsem zvláštně vyrovnaná a vím, že já budu šťastná jedině "na chalupě", ať už s ním, nebo bez něj...\nRe: Ač jsem Pražanda - pro mně jedině vesnice!!!!\nTak to pro zacatek vyreste lokalnim topenim a do loznice, pokojicku akumulacni kamna A kdyz sezenete nejake v bazaru, ne nove, urcite se od vyplaty k vyplate poridi ... Clovek nepotrebuje mnoho.\nAkumulačky určitě ne,nedoplatili by se elektriky.Lepší jsou krbové kamna,na chaloupce je zcela jistě.My je máme a v pohodě vytopíme celé patro.\nto jsem popleta,myslela jsem,že komín na chaloupce zcela jistě mají\njj, akumulacky jsou zahul, ale musim rict (osobni zkusenost, ze to jde "prezit". My rovez bydlime v chaloupce a kotel a rozvody take zatim nemame. Stavebko to jisti. V loznici, kde s nami spinka nas, ted uz 7 mesicni, chlapak ;-) mame prave akumulacky. V kuchyni klasicky sporak na drevo a v obyvaku nove krbovky. Muzu snad jedine doporucit upravit tarif u Eonu/Cezu ... (platime zalohy 1500 mesicne, krom akumulacek mame i bojler a darling a kazdorocne nam vraci preplatky cca 2.000,- ) Kazdopadne drzim palce!!! ;-) Ja osobne bych uz do mesta nechtela ani za nic Preci jen po ranu s kafickem v ruce pozorovat srnky v nasem sadu, ti ptaci take hrozne rvou ;-D, a kdo ma porad koukat na ty motyly, co?\nŽivot na vesnici zas až taková legrace není. Brácha tam bydlí, ve střediskové obci. Jeho poslední dvě děti (má jich 6, 4 už jsou z domu) ve věku 15 a 16 let mají na vybranou: buď denně dojíždět na učiliště/střední školu 30 km tam a odpoledne zase zpátky nebo jít na intr. Obě varianty přijdou na nějakých 4.000,- Kč/dítě, tedy 8.000,- Kč celkem, což je zhruba celý plat jeho ženy (dělá v JZD). Z 6 dětí jen dvě mají ukončený učňák, zbylé dvě jsou bez vzdělání - rodina to neutáhla. Před "optimalizací školství" byl učňák ve městě 12 km od nich, po optimalizaci pouhých 30 a 40, v obou nejbližších okresních městech, kde jsou kromě učňáků i školy střední.\nBydlet na vesnici a mít tam děti dneska hraničí s masochismem.\nPS: brácha je VŠ.\nJe mi 25 let. Narodil jsem se v Jablonci, kde jsem do svych 18ti bydlel s mamkou. Temer kazdy vikend jsem travil s babickou a s dedou na chate v ceskem raji - cca 30 km. Proste nadhera. Ale clovek musel na vojnu, a pak prace, no proste jsem sel do strednich cech. Rok jsem bydlel v Beroune, kousek za Prahou a moc jsem si to pochvaloval, do Prahy kousek a precejen, clovek vyleze z baraku, rozhledne se kolem sebe a ma pocit, ze bydli v alespon trochu v prirode. Okolo kopce, lesy. Co si budeme povidat, Jablonec to neni (bydleli jsme kousek od centra), ale lepsi nez nic. Nasel jsem si pritelkyni v Praze, tak jsme se tak nejak dohodli a odstehoval jsem se k ni. Prvnich par mesicu jsem si Prahu zamiloval, tolik krasnych mist, takovy servis, vsechno do pul hodky MHD at je den, nebo noc. Jenze... uz to neni 30 minut na chatu, ale uz je to hodinu a pul na chatu. Uz clovek nekonci v praci ve tri, ale dostane se z prahy v osm. Po trech letech v Praze muzu rict, ze toho mam plne zuby a snazim se utect. Byt i jen chata nekde ve vesnici za Prahou, z ktere bych mohl dojizdet do prace... jenze cenove nedostupna. A jelikoz jsem vazanej praci, nezbyva nez zatnout zuby, cekat, vydrzet. Ja vim, ze se driv nebo pozdeji zpatky do prirody, do lesa vratim...\njá žila do svých 19 let na malém městě ...8.000 obyvatel. Jako dítěti mi nic nechybělo a hrála si pořád ven, jedno kino stačilo..ale divadla i koncerty daleko. Pak jsem přesídlila do brna na koleje a brzy mi bylo jasné, že tady chci žít dál. prostě spousta možností a hlavně MHD jezdilo pořád. MAnžel je také z malého města a dohodli jsme se, že žít chceme v brně...práce, kultura, obchody.....ale na okraji města a kousek od přírody. Jezdíme MHD i autem a bydlíme ještě na dosah MHD v městské části Líšeň, ale pořád v brně...jako dědina u brna...máme náměstí, obchody, hody, svoje místní divadlo, školu i školku a les hned za domem. O víkendech jsme pořád venku a v přírodě a dojdem pěšky do lesa. Některé kámošky by za žádnou cenu z centra brna nešly...nejsou ochotny dojíždět z centra na okraj. Mě okraj velkého města vyhovuje a do centra ani do Prahy bych nešla /jen přechodně kvůli práce/. Na vesnici nikdy...je tam na mě málo rušno a sousedi se moc znají.\nvšechno je relativní - jak to město, tak ta vesnice. Jsou města a městečka, kde chcípnul pes a jsou vesnice, které se podobají spíš panelákům naležato. Mě osobně jímá hrůza, když jedu kolem těch barokních pseudovil nahňácaných na sobě s minimálním pozemkem. Navíc, aby se člověk někam dostal, musí pokaždé startovat auto...To jsem spokojenější v paneláku ve městě, kde to máme kousek na koupaliště, do divadla, do obchodů. Školku i školu máme rovnou za rohem, dokonce ani není potřeba přecházet přes cestu. Hřišťátka pro děcka rostou jako houby po dešti a navíc si tam člověk vždycky s někým příjemně pokecá. Mateřská na vesnici musí být podle mě dost nuda...pokud bydlí člověk v nějakým tom satelitním legodomku a nemá tam zázemí kamarádů, babiček atd. Ale jak se říká, proti gustu žádný dišputát!\nJinak bezva článek, díky!\nPřesně tak, život na vesnici, když je maminka na MD je nuda. Synovi jsou 3 roky a když měl rok přestěhovali jsme se na vesnici. Pak se nám narodila dcerka dnes rok a půl. Nemáme auto, tak to dojíždění bylo hlavně ze začátku horor. Leze mi to tu na mozek. Jak jsem bydlela ve městě, vůbec jsem si toho nevážila, vše mi přišlo jako samozřejmost. Nemůžem se dočkat dne až se budem stěhovat zpět do města, asi tak za 4 - 5 měs. tak to snad už nějak uteče a mi to vydržíme..\nTak my bydíme ve vesnici na okraji Brna, nová čtvrť ve staré vesnici a nemůžu si to vynachválit. Sousedy máme většinou mladé páry s dětmi ve stejném věku (pravda, negativem je že školka je beznadějně plná), takže můžeme chodit spolu na procházky, semtam si navzájem dětičky pohlídat, s rodičema zapařit . Děti jsou už celkem sehraná banda. Do centra je to 20minut autobusem, pravda v noci otrava, ale zase nepaříme každý den, tak se taxík taky snese.\nmyslím, že je skvělé, že jste dokázali udělat takhle velkou změnu, risknout to.\nPřeju Vám, abyste si užívali všechno to příjemné, co Vám tohle nové bydlení přneslo, a co nejdříve si zvykli na to méně příjemné.\nPS: A třeba se jednou zase potřeby Vaší rodiny změní a půjdete někam jinam - život je otevřený. Hodně štěstí.\nPáni, nojo, člověk by si to neuvědomil, sice toho už bylo napsáno a zfilmováno dost o dětech/lidech kteří přišli z vesnice/divočiny do ruchu velkoměsta (obvykle podáno velmi komicky ačkoliv ty děsy ze změny si umí každý představit). Ale mít děsy z přechodu do klidu a ticha - to se zdá šílené a přitom je to tak logické.\nTak hodně sil a ať je to zvykání brzy za vámi. Bolí každá změna, i ta k lepšímu.\nÓ to důvěrně znám (rozhovor s popeláři)!! Já, když jsme se přistěhovali, nikoho jsem neznala a měla malé mimino, tak jsem jako světlý bod dne vedla nákup v konzumu. Tam si se mnou pí. prodavačka POVÍDALA . Byla jsem vždycky naštvaná, když přišel někdo další a ona musela prodávat....No, teď už je to jiné, ale ty začátky fakt nejsou žádná sranda...\nPřesně tak mám obavu, že bych se cítila taky. Ikdyž čím jsem starší tím menší mám z toho strach.\nNo zatím to není aktuální ale až budeme řešit do budoucna změnu bydlení, tak budeme moc a moc přemýšlet kam se vrtnout.\nDěkuji moc za pěkný článek. A držím palce aby jste se všichni cítili v novém domově dobře.\nNebývá snadné změnit prostředí u zdravého jedince, natož u dítěte s autismem. Věřím, že to chviličku potrvá a bude zase dobře.\nŽlababo, mám pro tebe snad trochu naděje - jak jsem již mnohokrát napsala, jsem křesťanka. Kdybys chtěla slyšet příběh uzdravené autistické holčičky, tak tady jsou stránky www.radiovitezství.cz - eshop - kázání Marcelky Kozohorské - jednotlivá kázaní- CD Vítězství vždycky.\nNení to žádná sranda, je to příběh, který se stal a důkaz toho, že Bůh mocně jedná i v dnešní době, protože tato diagnóza je nevyléčitelná (vše je lékařsky podložené).\nNa vesnici kvuli detem NE\nZlababo - dalsi zajimavy clanek se zamyslenim - super, diky! Ja bych na vesnici kvuli detem nikdy nesla (ted se nesrovnavam s tvym pripadem). Ja jsem v puberte utekla z malomesta do centra velkomesta a nemenila bych ani za nic. Svym detem kompenzuju nedostatek prirody vikendovymi vyjezdy na chalupu a na vesnici se planuju odstehovat az "na stary kolena". Moje deti ruch velkomesta milujou a ja je nechci pripravit o vsechny ty kulturni a spolecenske vymozenosti, o moznostech kvalitniho vzdelani v rodnem meste ani nemluve. Taky jim chci doprat "svobodu pohybu", tzn. ze nemuseji pravidelne dojizdet MHD. Kdyz jsem mluvila s maminkama z malomesta, tak mi zavidely nas zivotni styl (hlavne kulturu), ale samy by ve velkomeste bydlet nemohly. Ja jsem jim naopak zavidela zeleny stromy, ticho, reku, ale na malomeste bych umrela tichou jednotvarnosti (ktera me ale v malych davkach dokaze vyborne "dobit baterky" . Zaroven si myslim, ze volba mista bydliste nemusi nutne vyjadrovat nase zivotni hodnoty, postoje a styl zivota, nekdy proste neni zbyti a je potreba se smirit s tim, co mame (a muzeme si dovolit). Ja vzdycky rikam, ze jsem vdecna, ze nebydlim pod mostem....P.S.Jooooo, deti na malomeste maji takovou zajimavou rikanku: Otloukej se babovicko, jestli se mi nepovedes, tak do Prahy nepojedes - a NEUVIDIS METRO! Kdyz jsem to poprve slysela, tak jsem se hodne smala!\nRe: Na vesnici kvuli detem NE\ntak tu rikanku o babovicce, co za trest nepojede do prahy, znam taky:))\nno, ale ted jsem "prazak" a priroda a volny pohyb, koupani za barakem aj. mi docela chybi. i kdyz vic by mi asi chybeli kamosi, cajovny, skola, podnikani apod.\njá to mám zase tak, že velkoměsto "bych dětem neudělala". :o) Když vidím kolegyně, jak s ratolestmi zevlují po dětských hřištích obklopených paneláky, je mi nevolno. Někdo je s tím spokojen, to beru, pro mne noční můra. Chci aby mé dítko poznalo, jaké je to mít životní prostor, vlastní zahradu, na které se dají objevovat tajemná zákoutí (a za zahradu já tedy nepovažuji pozemek 12*17 metrů, na kterém stojí kromě dvou krčících se tújí ještě barák, bazén a zděný gril), mít "svůj les", kam jdu s děckama řádit po škole, jen tak si bejt. Tak jako jsem to poznala já. Ono se to s kulturou nevylučuje, ani s dobrou školou, cestováním, ambicemi v zaměstnání. Dojížděla jsem ze své vesnice busem do školy, i za kulturou (nepovažuju to za takové příkoří)... a ten pocit nesmírné volnosti a klidu, když začal víkend, ten jsem pak už v městě nikdy nezažila.\nOstatně kolem sebe vidím asi stejné množství "balíků" jak z města tak z venkova, moje babička, která žije na vsi celý život, byla v divadle jen za posledních 5 let mnohem víckrát, než většina mých městských spolužáků z VŠ za celý život. I ve městě žije totiž hafo "nekulturomilů", dle zkušenosti bych řekla, že tak stejně jako na vsi.\nMy bydlíme na vesnici 2 roky. Nemyslím si že by to tu bylo pro děti výhodnější. Nemáme barák, bydlíme v pronajatém obecním bytě (nebudu se bavit o kvalitě bytu), takže zahrádku nemáme. Příští rok chceme jít zpátky do města - už jen proto že je tam kde jít (tady ty procházky jsou hrůza můžeme jít jen na dvě místa), je tam bazén, divadlo, obchody, děti tam mají obě babičky. Čistější vzduch tu určitě není, bydlíme hned u silnice, lidi tu v zimě topí bůh ví čím, připadá mi to tu horší než ve městě. Auto nemáme, takže se musíme spoléhat na autobusy - to taky hrozně omezuje, o víkendech nejezdí skoro nic. Takže už se nemůžu dočkat života ve městě.\nTo je věc názoru, každému vyhovuje něco jiného, my jsme na vesnici spokojení, děti běhají venku, v létě sedíme do večera na zahradě u bazénu, což samozřejmě u pronajatého bytu nepřichází v úvahu. Letos je třeba krásný podzim a čím jsem starší, tím víc se mi líbí ty barevné stromy a hromady listí na zahradě, do kterého děti skáčou. V zimě máme zamrzlý rybník na bruslení. Když chceme za kulturou, tak vyrazíme kdykoliv, děti chodí do školy ve vedlejší vesnici, která je fakt kvalitní, mají spoustu kroužků, takže já bych neměnila.\nKarolka a svišti\npřesně tak jsme na tom my )\nNo právě, ale děti v určitém věku asi bavit sedět stále na zahradě nebude :-(\ni ve větších městech (a i V Praze, kde bydlím - původem ovšem z MALOměsta) je příroda.\nJá mám OHROMNÝ lesopark přímo pod okny. Mé děti již ve věku pubertálním mají také dost svých zájmů (a metro i autobus každých 10 minut za rohem)\nTakže opravdu - každému vyhovuje něco jiného - ale děti v určitém věku z vesnic i maloměst utíkají.\nNo jo, ono je vesnice a vesnice....nejde přeci jednoznačně říci, že vesnice nebo město....navíc já dospěla k názoru, že v různém věku člověk preferuje něco jiného. Dokud jsou děti ještě malé na kočárek, je dobré bydlet ve městě a užívat si s kočárkem po parku (ono po lese se blbě jezdí), pak když už jsou děti ve věku, kdy chtějí sami běhat venku (4-5 let) což ve městě nejde - tíhnu k venkovu a vím, že až budou děti zase na střední, budou chtít podnájem v Praze a zůstanou tam, dokud se nenabaží toho ruchu, kin, kaváren, čajoven a neusadí se a nezaloží si rodinu a nezjistí, že pro běhací děti bude lepší být venku na vsi, jako to měly ony....možná....možná ale ne...tak to cítím já )....a možná, že ke stáru se přestěhuju do města, abych měla všechno u nosu ),ale to opravdu jenom možnááá )\nPřesně, já bych sobě ani dětem velkoměsto taky nikdy "neudělala". Bydlím teď v malém městě (máme teda 30 000 obyvatel a jsme okresní město, ale jako malé mi to přijde) a jsem na 100 % spokojená. Obchodů je tu celkem dost, kulturně se tu vyžít taky dá (jo, nejsou tu divadla každý den, větší koncert pořádné kapely tu těžko bude, ale je z čeho vybrat). Přinejhorším do Zlína je to 40 minut autem (což ale v Praze na některá místa vychází časově dost podobně), kde je už opravdu všechno, co bych mohla k životu potřebovat. Líbí se mi, že se dá všude dostat pěšky, člověk není odkázaný na to, jestli mu jede poslední metro nebo tramvaj nebo co. Nejsem moc davový typ, takže jsem ráda, že u nás furt do každého nevrážím a lidi jsou na sebe příjemní (v rámci možností). Jezdím do Prahy poměrně často, nejdýl jsem byla v Praze v kuse asi týden a to jsem myslela, že mě brzo odvezou. Vytáčeli mě nepříjemní a nevšímaví lidi, lidi, co furt skáčou "pod tramvaje", když přebíhají cestu, takže tramvaj jede stylem "brzda-plyn", všude přítomný hluk, smrad, shon a ruch.\nJinak my bydlíme v rodinném domku na takové polosamotě, ale do centra je to pěšky 20 minut. Je tam úžasný božský klid, nic nám tam nesmrdí, příroda, pod oknama nám chodí srnky, ježci apod. Rozhodně bych to za nic nevyměnila.\nMůj strýc se oženil v Praze a žije tam, chtěli tam se ženou být právě kvůli kulturnímu vyžití atd. atp. Co se jim narodily děti (před 11 lety), tak nebyli na žádném koncertě, v divadle, v kině, prostě nikde (aspoň pokud vím, je možné, že třeba 2x - 3x někde byli bez mého vědomí ) Děcka jsou nesamostatné, protože všude chodí s rodičema za ručičku, když chtějí ven, musí se všichni sbalit a jet někam na hřiště, kde jsou opět a zase pod dozorem rodičů. My jsme si hrávali venku v lese, byli jsme "bez dozoru" klidně celé odpoledne, mnohdy i většinu prázdnin Když chtějí děti chodit na nějaký kroužek, je to akce pro celou rodinu - odvézt, přivézt, mezitím na ně někde čekat, protože je to o strach pustit je samotné MHD a jezdit mezitím kus domů se nevyplatí. Takže celé odpoledne pro celou rodinu v pytli, to vše kvůli jednomu kroužku jednoho dítěte. Tady chodí děti do kroužků většinou samy (i když občas se už i u nás vidí rodiče "taxikáři" a myslím si, že je to mnohem lepší pro rozvoj jejich samostatnosti a zodpovědnosti.\nNo, nějak jsem se rozepsala, nicméně snažím se říct to, že za sebe žádná pozitiva života ve velkoměstě nevidím, jsem ráda, že žiju, tam kde žiju a za nic na světě bych to nevyměnila. Ale chápu, že to někdo může mít jinak (i když dost dobře nechápu, proč )\nSouhlasím s tebou, ve velkoměstě bych určitě žít nechtěla, ale jak už jsem psala ted bydlíme 2 roky na vesnici, ze které chceme pryč. Život nás tu nechytl - možná kdybychom měli auto a baráček a ne byt.\nBudem se taky stěhovat zpátky do 30 000 tis města cca 30 km od Zlína. Je tam vše co člověk k životu potřebuje. Nějaká ta zmrzlá plocha se tu v zimě taky najde, máme tady dva krásné parky (vida, pořád se cítím doma tam), kde se můžou děti vyřádit, spoustu hřiští (někdo by řekl mezi panelákama, hrůza)\n...jenom par poznamek....\nJa bych panelaky uplne neodsuzovala. Vyrostla jsem v jednom na malomeste, hned u lesa a reky, dneska v pozici matky s malymi detmi bych rekla - super pohoda! V panelaku hlavne zalezi na sousedech a mistni komunite. V dnesni dobe baby-boomu me fascinuje, ze se maminky muzou spolu pravidelne stykat, deti se navstevuji pres chodbu...atd. Tahle socialni sit mi ve velkomeste chybi. To, ze ted bydlim v centru velkomesta, v historickem dome z predminuleho stoleti, s vysokymi stropy a rozlehlymi mistnostmi, ktere se v zime nedaji vytopit, je spis nahoda. Proste se to stalo a ja se z toho snazim vytezit maximum pro me a deti. V mem pripade se (nahodne) skloubila zivotni situace s mymi zivotnimi zajmy (historie, dejiny umeni), takze ja pri prochazkach v centru uplne roztavam blahem, kdyz muzu detem vypravet o domovnich znamenich, chrlicich, Orloji, o Karolinu, kde jsem studovala...atd. Chodime s detma do mestskych parku, kde maji relativni "volnost pohybu", ja po vecerech s manzelem vyrazim pravidelne za kulturou, vsude se dopravime pesky, vsechno mame na dosah ruky....Nejde jednoduse bagatelizovat, ze velkomesto rovna se panelaky a vesnice rovna se rodinny domek.....Ja si pro sebe a rodinu beru z velkomesta prave ty "neomezene moznosti seberealizace" a prirodni vyziti a klid si proste nechavame na vikendy na chlupu.....Mimoto, manzel je vazany na hlavni mesto prave z duvodu kulturniho a komercniho profesionalniho zamereni, takze pro nas je to zaroven i existencni zalezitost....\nvůbec jsem nepsala o tom, že velkoměsto rovná se paneláky; ostatně stejně jako Ty žiji aktuálně ve velkoměstě a taky ve starém domě s vysokými stropy... ale my teda problém s vytopením nemáme.\nKaždej je jinej, pro mne je třeba "chalupa" pojem depresivní sám o sobě, když si vzpomenu na ty neděle na "chalupách" (co jsem byla u kamarádů...), kdy se ráno probudíš a už víš, že nemáš celej den, ale že musíš vymést kamna, zabednit okenice a sednout do nějakého dopravního prostředku, ve kterém pak stojíš "frontu na Prahu". Vůbec ty fronty před velkoměstem v neděli odpoledne mi přijdou strašně absurdní a pro mne osobně je to věc, která by mi celý obraz onoho "víkendového relaxu v přírodě" strašně kazila... hromadě lidí to ale neva, jak jsem se včera odpoledne na D1 opět přesvědčila. Je to o lidech, někomu "návštěva přírody o víkendu" prostě nestačí. Tím nic proti nikomu, jenom nabízím jiný pohled bez toho, aby mojí ambicí bylo přesvědčit vás, že se musíte stěhovat na samotu... všichni v lese bydlet nemůžem a nemusíme :o)\nAsi většina z nás, našich manželů atd. je profesně nějak vázána na větší sídla, v té dědině moc reálných míst není (pokud člověk není prodavačka v místní sámošce nebo nezávislý zemědělec); my máme samozřejmě ten samý "problém", jelikož na vesnici obvykle nemají ani výzkumný ústav ani fabriku ani tam není moc lukrativní otevřít si kamenný obchod s čímkoli... když se ale zadaří, tak co se týče pracovního uplatnění to dojíždění nemusí být krize.\n...v pohode, to byla jenom takova obecna uvaha, uplne se nevztahovala k tvemu prispevku. Jenom mi prislo, ze kdyz se rekne (velko)mesto, tak se hned mysli panelaky na predmesti....Jinak typicky ceska zalezitost "chalupovani" je mi docela sympaticka, i kdyz ja jsem tohle v detstvi nezazila. Nastesti manzel pracuje na volne noze, takze si to dovedeme zaridit tak, ze se vyhybame dopravnim zacpam jak jen to jde (vyjizdime uz v patek dopoledne a vracime se klidne i v pondeli odpoledne -tzv. prodlouzeny vikend). Ted jsou obe deti maly, takze je zahrada a les bavi, navic my na chalupu jezdime casto s tchyni, ktera vymeta kamna(ja to neumim), takze pro me je to takovej rodinnej relax, protoze nejsem 100% zodpovedna za chod chalupove domacnosti, jenom pomaham - coz je pro me prijemna zmena. Az deti povyrostou, ani na to nebude tolik casu (sportovni konicky a zajmy plus predpubertalni touha po samostatnosti a nezavislosti). Takze ja na chalupu rozhodne nikoho nutit jezdit nebudu, i v soucasne dobe tam jezdime tak 1x za mesic, prave na prodlouzene vikendy....\nNa vesnici až v důchodu\nJá se přidávám k těm, kteří by na vesnici právě kvůli dětem nikdy nešli a když už,tak až děti budou z domu a my si budeme chtít užívat ticha a klidu někde v přírodě.Nikdy bych svým dětem neudělala to, aby musely v zimě potmě šlapat bůhvíkam na autobus,aby už před školou(městskou) byly o půl sedmé a tam čekaly hodinu,než je školník milosrdně vpustí dovnitř.Trochu mně mrzí to zjednodušování v tom smyslu, že město znamená automaticky hluk,smrad,paneláky a čtyřčlennou rodinu tísnící se ve 2plus1.My bydlíme téměř v centru, v domě s velkou zahradou,děti jsou celý den venku,ze školy a do kroužků to mají do 15ti minut,bydlíme 5 minut od metra a do lesa a k potoku to máme příjemnou procházkou mezi vilkami(panelák po cestě nepotkám ani jeden).Já vím,že každý nemá to štěstí,ale mám pocit,že ty , které tak vehementně obhajují vesnici vidí jen mámy sedící na hřišti mezi panelákama, kdežto ty z měst dokáží vidět na vesnicích i to pozitivum,které bezesporu mají.Pro mne tedy jen o prázdninách na krátkodobých návštěvách.\nRe: Na vesnici až v důchodu\nskutečně ne tolik lidí má to štěstí, že má v Praze barák a ještě na slušném pozemku. Čtvrtě jsou různé, někdo halt žije i na tom Jižáku nebo na Barrandově, protože dneska už stejně ve vnitřní Praze na pořádnej pozemek většina lidí finančně nedosáhne kdyby se rozkrájela.\nOno fakt nejde o ty paneláky, to byl spíš ilustrační příklad a celý princip věci je v něčem úplně jiném, hlubším. Pár lidí to tu už pěkně vystihlo.\nVíš, snažím se dívat na věc z obou stran.V paneláku-ne v hlavním městě- jsem vyrostla a žila hodně dlouho a žádnou újmu mi nezpůsobil.Žili jsme v krásném místě,plném zeleně a klidu.Na vesnici máme chalupu.Tam jsem trávila celé prázdniny, ale pamatuji si,že už tenkrát mě to otravovalo.Neměla jsem tam co dělat-kamarádů málo,rodiče typičtí chalupáři věčně zalezlí na zahradě,no zkrátka mi vesnice k srdci nepřirostla.Vesnice má samozřejmě jiná pozitiva,ale vadila by mně právě kvůli dětem.Děti mají spoustu zájmů,zálib,kamarádů,do škol si dojíždějí samy,do kina,ZOO a kamkouliv za kulturou si jdou,kdy se jim zlíbí,stejně jako nám dospělým.Neměnila bych.\nSimčo, to máš fakt štěstí. Já za celý život zažila ve městě jen ty paneláky. A to je mi skoro 40 a na vsi žijeme teprve pátým rokem.\nUznávám, že moje dětství mezi paneláky nebylo špatné, jenže byla jiná doba. Tenkrát nás mohli rodiče bez obav vypustit ven samotné. Pamatuju se, že jsme už ve školkovém věku lítali kolem baráku, později jezdili na kolech do okolních vesnic. Když jsme ještě bydleli v Pze, byla starší dcera akorát školková. Pustit jí samotnou ven, zblázním se strachy. O stříkačkách v pískovišti nemluvím. Manžel jednou vylovil stříkačku s jehlou z křoví u vchodu, byla tam zastčená jehlou ven a korát v takové výšce, že fakt hrozilo, že se někdo napíchne. Uznávám, že i ve velkoměstě jsou místa k životu lepší i horší. Ale já už dneska ten všeobecný ruch špatně snáším. Do Phy jezdím služebně minimálně jednou týdně a po pár hodinách mám města opravdu plné zuby. Taky myslím, že dneska už nikde děti před školou bezprizorně o půl sedmé nestojí. Ale život na vesnici opravdu vyžaduje auto. Za tím si stojím.\nS nutností auta souhlasím.Jasně, manžel má auto, ty můžeš mít auto,ale co děti?Ty auto asi nemají a do školy musí.A co když máš mimino, přeškoláka a školáka?V kolik se pak vstává,aby se tedy "všechno" někam rozvezlo, a to v ideálním případě,kdy nikdo není nemocný a máma může zafungovat jako taxikář?To je pro mně právě jedno obrovské negativum,tedy HLAVNÍ důvod,proč jít pryč z města,jedině když už jsou děti z domu.\nnešla bych do města ani v důchodu, to zas potřebuje mít člověk doktory specialisty, obchody při cestě, úřady atd. a to je zas všechno na autě.\nJen dotaz- lilo, nechtěla jsi náhodou napsat z města, ne do města?Trochu mi to nedává smysl.Díky.\nmělo to být z města. dík za opravu\nTrochu mne mrzí, že vesnice pro někoho znamená jenom JZD, holinky a autobus daleko na kopci 2X denně ...BTW. já bych to s tím busem svým dětem klidně udělala, trocha zdravého pohybu na čerstvém vzduchu nikomu neuškodí, já taky běhala ráno na autobus ještě za tmy a jak ráda vzpomínám )\nChůzi na bus mi ani napřipomínej.Ta naše víska byla skutečně tak jak říkáš na kopci,nahoře pár baráčků,kravín a prasenčák.Autobus 3x denně a to v časech naprosto nevhodných.Takže jsme byli nuceni chodit do sousední vesnice,kde byly spoje lepší.Si řekneš,nj,dvoukilometrová ZDRAVÁ procházka..jenže chůze po silnici mezi poli,kde od podzimu do jara neskutečně foukalo z těch polí,občas tam projelo nějaké auto a v zimě,kdy je brzy tma,měl člověk strach,aby ho to auto ještě nesvezlo na kapotě\nNo jo, holt není vesnice jako vesnice, naše vesnice je jen 30km za Prahou ) takže to nebylo tak horké )\n...tak záviděla sourozenci, že měla školu pár metrů od baráku, protože já celých ,,devět" vesnických let dojížděla do školy do města a nadávala jak pes.\nKde je ten ráj??\nSimčo, tak jak to popisuješ, to mnohdy na vesnici nechodí. Např. u nás jezdí autobus děckám až ke škole a rozhodně nikde nečekají. Jo, v nějaké malé osadě, tam to asi tak je, ale většina vesnic je na tom v tomhle ohledu dobře.\n100% souhlas. V lese chodíme hledat poklady, v zimě stopy a dětí je tu na vesnici jako máku. V garáži máme auto, takže na hr. dopravu nemusíme spoléhat a za kulturou si snadno dojedeme.\nCelý život žiju na vesnici a jsem spokojená. V okolí máme dvě menší města a do Brna to máme cca 25 kilometrů, takže nákupy ani kultura nejsou až takový problém. Samozřejmě je to dojíždění za vším někdy trochu otravné, ale život ve městě si nedovedu představit.\nMagdo, jsem z Prahy a říkačku na bábovku máme stejnou, kromě toho metra. Znám ji odmalička, ačkoliv jsem se tu narodila, kdo mě ji tenkrát naučil, si nepamatuju\nTu říkačku jsem už taky slyšela a přijde mi dost zvláštní. Je to přece ... budeš bita jako žita. Jo jo, asi nějaká novinka v lidové tvořivosti.\nTak my bydlime na venkove, mame malinke deti a jsem rada. Jako mala jsem vyrostla na vesnici a nemenicla bych, po zakladce jsem byla devet let ve velkomeste. Ted zpet na venkove. Premyslim, ze az deti povyrostou a pujdou na stredni a VS, ze se odstehujem taky do mesta, nekdy mi ten mumraj chybi a rikam si, deti nam stejne utecou, co tady, tady s nama nebudou, budou nam utikat do toho mesta a budem sami tady s tim barakem (ktery teda jeste nemame). Tak uvidime, jak to s nama dopadne. Tady, i kdyz je to vesnice je ale hodne moznosti - kolo, tenis, v zime brusleni, lyze, skolka, skola atd, jen do prace trochu daleko.\nJá si myslím že je to i hodně o zvyku. Většina lidí co žijí na vesnici od narození by neměnila a do města by nešli. Ti co jsou zase ve městě, by si těžko zvykli na vesnici. Vidím to na sobě, bydlím 2 roky na vesnici a už mi z toho hrabe. Naštěstí nás tu čeká tak půl roku a půjdem zpátky do města . Nemohla bych tady bydlet navždy - už kvůli dětem, dojíždění... Pro mě, která jsem byla zvyklá žít celý život ve městě je tu strašná nuda. A to jsem nebydlela v žádném velkoměstě, ale v okr. 30 tis. městě - ale bylo tam vše\nurciete je to o zvyku, ja jsem ale zvykla myslim na oboje A manzel vpodstate taky. Ale jinak vesnici hajim, tedy treba u nas je vyhoda, ze tu neni nouze o vrstevniky pro deti, kdyby to tak bylo, vadilo by mi to.\nJe to opravdu zajimavy clanek.Zalezi hlavne jaka ta vesnice,nebo mesto je.Ja jsem svou rodnou visku jako dite moc nemusela.Hlavne kazdodenni prochazku 1,5 km k civilizaci(ke skole,na autobus,do obchodu)nekdy jsem to musela slapat i 3x tam a zpet.Ted,kdyz se vratim,vidim to uplne jinak je tam hezky.To je mozna duvod,proc tam za posledni 3 roky lidi postavili asi 50 novych baraku.Mesto,kde jsem pak bydlela bylo super v tom,ze jsem se nemusela nikde ve snehu plahocit s kocarem a vsecko bylo pod nosem a kamosky za rohem.Problem nastal,kdyz jsme nekam chtely jit s detma.Vsude beton,parkoviste,auta,piskoviste pochcane od psu.....Jedine slusne hriste bylo na zahradce v hospode.Tam jsme chodily s detmi v lete,ale pak jsme si rikaly,co si o nas lidi pomysli,ze tady sedime kazdy den,ikdyz si dame jen kavu......\nTed bydlime v malem mestecku a tenhle kompromis nam vyhovuje.\nKamoska se z dotycneho mesta v zoufalstvi taky odstehovala do jeste vetsiho,ale to sidliste je uplne jine-hodne zelene a parku a je happy taky.\nMy sme na vesnici (cca 1000 obyv) moc spokojený. Zvolili sme super kompromis,protože jsme oba vyrostli v Pze v paneláku. Bydlíme 7 km od ní. Takže máme zeleň, klid, hrozně moc nových přátel-rychle se tu seznamuje, dům se zahradou, kde jsme skoro pořád. Navíc ale když mi chybí kultura, nahodim šminky, skočim na bus nebo do auta a za 10min jsem v Praze. Rychle sem si na ten ruch odvykla a teď již po chvíli zase mastim domů do klidu. Podle mě je to takhle nejlepší.\nNemusí se z města\nPěkný článek. Na malinkaté vesnici jsem vyrůstala a řeknu vám, že svým dětem bych to neudělala. Žijeme v Praze, místo hypotéky na dům splácíme hypotéku na krásný nový byt 4+1, u kterého máme předzahrádku, na kterou vyjdeme přímo z obýváku a je jen naše. Děti tam mají pískoviště, v létě bazének, grilujeme, ve společném areálu je hřiště. Takže na to aby pobíhaly v gumákách nebo se šplouchaly v bazénku jsme nemuseli z města. Máme všechno při ruce a také zde děti mají spoustu vrstevníků. Takže si myslím, že vymoženosti vesnice už dnes máte i v Praze na hodně sídlištích, lidé mají snahu tvořit co nejvíce hezkého kolem sebe (tedy jak kde). Je ale pravda, že dům na vesnici za Prahou by nás vyšel tedy levněji A je také pravda, že příbuzní z vesnice ohrnují noc, že máme "jen byt". No a? Žije se mi tu dobře a nechci pryč.\nRe: Nemusí se z města\n..ale může )\nJsme kousek za Brnem...uz 2 roky.Nelituju, sednu do auta a za 20minut jsem v centru Brna.\nVse ma sva pro a proti...o tom se mi nechce psat.\nPrcci si zvykli okamzite, starsi syn, dnes 17lety hur....ale dnes uz nebrbla, protoze vi, ze Brno je za ,,humnama", vlak,autobus jede a v Brne ma kde prespat.Tady uz ma nove kamarady a kamaradky a hned se na stehovani z ,,VELKOMESTA" do ,,Prdele na konci okresu"-jak se vyjadril, diva jinak.\nManzel je od 18let z domova ze Slovenska pryc..studia, prace, 6 let v Nemecku...stale na cestach, sluzebky.....On bere cestovani, jako zmenu, bydleni tam ci onam mu nedela problemy.\nJa, holka z mesta zmenu temer ve ,,40" beru jako prijemnou, ale styska se mi.\nJenze, ja se s kazdou zmenou potykam hur.Nejhur z me rodiny.Vim, ze temer po vsech strankach je mi tady na venkove lepe, ale stejne, kdyz jsem v Brne, rada se projizdim ulicemi, prochazim....miluju ten hluk, svetla mesta, cinkani tramvaji, ruch...ten zivot tam.Tady je na me az prilis velka tma a ticho.\nAle jak rikam.Cas je nejlepsi lekar na vsechno, i na zvykani si v novem prostredi.\nAle jedno jsem pochopila, to, co jsem driv moc nemohla pochopit: Uz vim, jak hrozne se musi citit stari lide, kdyz je nekdo na sklonku jejich zivota vytrhne z jejic sveta, domova....a jsou nuceni se prestehovat.Ale to je uz jine tema....\nPro me muj ,,domov" bude stejne stale Brno a ten jeho ruch....Me koreny jsou tam.\nVesnice je muj domov, ten ktery si vytvarim a ucim se ho mit rada )))\nAle at ve meste, at na vesnici, na samote u lesa, domov mame takovy, jaky si ho udelame!!!!!!\nPa a stastne bydleni vsem!!!!!\njá myslím, že si synek zvykne a ty určitě taky. Já jsem z Prahy venku na vsi už pátý rok a myslím, že je to to nejlepší rozhodnutí, které jsme udělali. Zapadli jsme do místní komunity a už si to nedovedu představit jinak. Pravda je, že člověk po čase mnoho věcí přehodnotí a zjistí, že měl o životě na vsi nějaké představy a skutečnost je jiná. Ale pořád myslím, že klady převažují nad zápory. Moje představy o dojížděni za prací do Phy vzaly po čase za své, ale zase jsem zjistila, že se tu uživím stejně dobře. Malá venkovská škola zase lépe pojme různé individuální schopnosti dětí a dobře se v ní žije jak dítěti velmi nadanému, tak školáčkovi s mentálním postižením, který by jinak již dávno skončil ve zvláštní škole. Taky lidé tu k sobě mají blíž a i když nemám hlídací babičky, se sousedkami se na různé výpomoci typu dneska hlídám já a ty zítra vyzvedáváš a příští týden Madla veze všechny do bazénu, tu fungují moc dobře.\nJo co potřebuješ nutně je vlastní auto. S vlastním autem i to pípnutí u pokladny jde dobře zajistit. Vlastní auto je daň životu na vsi.\nHypotéka je otravná. Ale časem si člověk zvykne. Je to jako nájem, navíc nájmy rostou a splátky se jim začínají blížit. Taky asi časem začneš vydělávat a MM se nebude muset tolik honit.\nTakže pokud nejsi úplným kavárenským povalečem, tak budeš nakonec na vsi spokojená, uvidíš. Pro kavárenské povaleče to na vsi není, ale ti by se k odstěhování myslím ani neohodlali. Mám pár takových kamarádek, pro které by byla naše ves smrtící kombinací. Ono ale ani velkoměsto není pro každého.\nHypotéka na 100%\nHolky chtěla jsem se zeptat, když už jsme u toho krésného domu na hypotéku, jestli jste někdo řešili 100% hypotéku s ručením kupovanou nemovitostí a jaké máte zkušenosti s ohodnocením domu odhadcem? Máme strach, aby nám ho nepodhodnotili a tím pádem bychom byli v háji .\nRe: Hypotéka na 100%\nObávám se, že získat od odhadce cenu stejnou jako je kupní cena nemovitosti je prakticky nemožné. My stavěli, ručíme také tou nemovitostí, ale v době poskytování hypotéky jsme už měli rozestavěnost ve výši předpokládané hypotéky. Odhadce odhaduje tržní cenu nemovitosti s výhleden do nějakého budoucna a zrovna teď to nevidím moc dobře. Takže si radši předpřivte ještě nějakou náhradní doplňkovou variantu- překlenovák ze stavebního spoření na doplacení třeba.\nMy když začali stavět,tak hypotéku nám dali, když bylo postaveno asi 1 metr nad zemí, ručíme si právě tím domem. Ale my stavěli sami a náklady jsou podstatně nižší, takže jsme měli - máme hypo jen 800 tis.\nJako finanční poradce Ti mohu říci, že 100% hypotéku Vám na 100% podhodnotí. POkud chcete stavět a ručit nemovitostí, doporučuji přes stavebka, například čmss.\nS odhadkyní mám dobré zkušenosti, cena odpovídala tržní hodnotě bytu a podruhé mi připadala až nadsazená. Máme GE.\nJe to dost velký rozdíl bydlet ve městě a na vesnici. Jsem z malého městečka, pak jsem odešla za prací do 100 tis. města, kde jsem žila skoro 10 let a pak jsme si koupili domek skoro na samotě ale asi 2 km do městečka. Ten přechod byl krutý. Měla jsem divný pocit z té samoty, tmy...výčitky, zda jsme udělali dobře, jak to zvládnem, že mi bude smutno, že jsme úplně odříznutí od všeho. Pak jsme si ale začali zvykat a já mám ten dům a zahradu a to okolí hrozně ráda. Sice musíme opravovat domek, starat se o zahradu, dělat topení, ale mám pocit, že to je skutečný život. Ve měste to bylo taky fajn, chodili jsme hodně za kulturou, cvičit, plavat, každý víkend výlet, ale přislo mi, že si tak jakoby vyplňujeme ten volný čas - sice příjemnou činností a asi užitečnou, ale chyběla mi v tom ta hloubka, ten smysl, vize do budoucna, seberealizace v rekonstrukci bydlení a jeho okolí. Tam, kde bydlím můžete sledovat jak se mění příroda se změnami ročního období - jak se mění mraky, západy slunce, zvuky přírody a její vůně. Ve městě mi už vadilo, jak na Vás stále "útočí" reklama a nabídky na cokoliv, člověk pak neustále řeší, jestli by tohle taky nepotřebovat a nemůže uvažovat o skutečně důležitých věcech. Ale chápu obě strany a nejde ani tak o to, kde člověk žije jako kde jsou jeho priority.\nKarolka a dva svišti\nAhoj, máme to doma podobně ) když jsem po pár měsících s prckem vyrazila do Prahy, za prvé jsem byla za blba, že neumím už kupovat lístek na metro, ale vtipnější bylo, když se Davídek začal vyklánět k oknu tramvaje a křičel: mami mami, já chci vidět na komínek tý mašinky!\nJinak si pamatuju, jak můj brácha, když mu byli tři roky vykřikoval po delší době v Praze : Hurááá pojedeme kombajnou! (tím myslel tramvají)\nBTW. internet mám, ale televizi jsme rušili a už rok jsme bez ní - vřele doporučuji ))\nTaky jsme burani...\nHele, my jsme z Hradecka a když jsem jela v Praze poprvé s dětmi metrem, tak kromě toho, že synkové vykřikovali "jé žlutý kolečka" "a ted zase červený", tak když se z repráku ozvalo "příští stanice Staroměstská" , tak kluk prohlásil "co, Jaroměřská ??".No, co mám povídat, manžel od nás poodešel na druhou stranu vagónu....\nRe: Taky jsme burani...\nI já jsem z HK,což není úplně malé město,přesto mě ten pražský šrumec fascinuje.Metro samo o sobě..no taky si připadám jak křupan\nRe: Taky jsme burani... a velcí\nDo města bych nikdy nešla, je fakt že bydlíme v docela živé vesnici, i když má tak 600-700 obyvatel. Ale já jsem vyrostla v malinké vesničce, kde jich bydlelo asi50.\nTak mi to teď přijde perfektní. Město zvládám tak maximálně jednou týdně, a pak se dávám další den dohromady. Takže jak už někdo psal, ještě že jsme každý jiný.\nKdyž jsme přijeli k bratrovi do paneláku, malý si vyzul boty před ním a do 6 patra šel bosky, protože "prostě před domem se vyzouvá," a nešlo mu to vysvětlit.\nMy, když jsme se s rodiči jako děti vydali do Prahy a jeli jsme metrem, tak nejen, že jsme vykřikovali, ale objevili jsme mamce na botě slepičák ), takže jsem vybuchli smíchy - burani v Praze ))))))))))\nv Praze jsem byla snad 2x v životě a nijak extra mě neokouzlila. navíc jsme se vždycky nějak otočili, a zbytek dne hledali cestu , bydleli jsme někde na kolejích v Bubenči, nebo tak nějak. A hrozně rychle tam v metru jezdil eskalátor, takže pro mě naprosto šokující zážitek. Samozřejmě kromě Národního divadla, orloje... Ale ono je asi něco jiného tam bydlet, domorodci se asi do centra ani nedostanou, no ale nevím, někdo mě poslat z prahy 5 na prahu 27, tak už mě nikdy neuvidí, takže super návod pro mého manžela jak se mě zbavit.\nAsi budu raději navždy holka z dědiny.\npar don, byla to jenom úvaha\nJešě k autismu\nNevím, zda je to tak vždycky, ale setkala jsem se s více dětmi s mírnou formou autismu - mírná forma byla diagnostikována i mému bratrovi - všichni vyžadují řád a přesnost. Našemu Michalovi se na vesnici nelíbí - nesnáší staré věci, nesnáší to ticho, potřebuje k životu vysoké domy pokud možno prosklenné plochy, hladké materiály a jako dítě si přál bydlet v paneláku zatímco my ostatní děti si užívali lesa a ohníčku, on si doma kreslil odposlouchávací zařízení a tajně snil o krásném rovném panelovém domečku )\nČlánek krásný, vyjadřuje hodně moje obavy z toho co by bylo po přestěhování na venkov. A to nežiju ve velkoměstě ale jen v městě o 30tis. obyvatel. Ikdyž stejný šok jsem zažila před léty, kdy jsem se přestěhovala z kulturního Brna do okresního města.\nDo budoucna budeme řešit domek, ale manžel na vesnici nechce kvůli hrozbě ropné krize. A já mu začínám věřit - cena ropy pořád roste a benzín taky. Do kdy bude možné dojíždět do města, při jaké ceně benzínu za litr? Snad se najde nějaká alternativa ale zatím nevím. A jak píšete, tak pro život na vesnici je mít auto nutností.\nAle i tak mě teda venkov láká, hlavně možností většího pozemku a ne jen maximálně řadovky v městě.\nVesnice jsou různé\nNení město jako město a není vesnice jako vesnice, nedá se to zevšeobecňovat.\nMy jsme odešli z města 100 000 obyvatel na vesnici cca 2000 lidí, je tu škola, školka, obchody, pošta, liduška. Do města 15 minut autobusem.\nA fakt mě pobaví, když "pražák" z jižního betonového města vypráví, že kvůli nedostatku kulturního a společenského vyžití by na vesnici nikdy nešel.\nRe: Vesnice jsou různé\nJá bych na vesnici bydlet nechtěla. Ani z menšího města bych nebyla nadšená, prostě celej život žiju v Praze, a chybělo by mi to. Ne kvůli kultuře nebo podobným věcem, to se z vesnice dá, ale spíš kvůli škole a práci. Fakt by mě netěšilo třeba každý den dojíždět odněkud ze vsi za Prahou. Takhle dojíždím 40 minut jednu cestu, ale je něco jiného tohle jezdit metrem, které jede každých pár minut, nebo autobusem, který jezdí třeba jednou za hodinu. Stejně tak každej větší nákup znamená vzít auto a někam zajet, obdobně děti do školy nebo na kroužky. Zdržení v práci o deset minut by znamenalo třeba dorazit domů o hodinu pozdějc. Děkuji, nechci.\n40 minut jedna cesta do práce, na nákupy autem....\nBydlím dá se říci na samotě, u lesa, a mám to stejně, akorát to metro nejezdí.\nJo, Velinko, ale my na nákupy autem nejezdíme, koneckonců ani žádné nemáme.\nJá jsem taky holka z města,která se přestěhovala na samotu, tak mohu porovnávat.\nJediný co mi u nás vadí je nedostatek lidí, takže já od přírody samotář se tu občas nudím.Jinak máme vše přibližně stejně daleko jako lidi ve městě.\nMy jsme celé moje dětství a dospívání jezdili "na prázdniny" na malé město, potom s prvním manželem na chalupu na vsi, poblíž městečka. Ne, ani jedno bych natrvalo nemohla. Ani náhodou.\nOno je rozdíl bydlet v Praze nebo jiném velkoměstě, kde se musí také dojíždět všude daleko (práce, škola...) - to je opravdu pomalu to samé dojíždění jako ne vesnici.\nnebo můžete bydlet v menším městě, kde máte také vše, ale dojdete si všude pěšky, popř. pár zastávek MHD. Já bydlela skoro celý život v takovém 30 tis. městě, a byla jsem celkem spokojená. Ale to si uvědomuji až ted, co jsme se přestěhovali před 2 lety na vesnici.\nvůbec se mi tu nelíbí, nevidím tu žádné výhody. Bydlíme tu taky v bytě, takže žádná zahrádka se nekoná. Vztahy na vesnici nic moc, není tu co dělat, kam jít...mám 2 malé děti, takže to dojíždění hrůza - auto nemáme. ještě být omezený autobusama, o víkendu jede pár autobusů, takže se nikam nedostanem. Takže budu moc ráda když se vrátíme po novém roku do města. nemůžu se dočkat. Na vesnici mě už nikdo nedostane.\nno tak ja ti drzim palce, at jste spokojeni. My teke bydlime na vesnici v byte, ale zahradku mame. Nemuzu si to momontalne vynachvalit - zadne urzovaci prace kolem baraku atd se nekonaji. Takze ja pro nas spatruji vyhodu bydleni na vesnici plus bydleni v byte. Akorat ta prace relativne daleko. Tedy pro me. Manzel pracuje v miste, coz je naprosto super.\nDíky. Ten byt co tu bydlíme je obecní, asi ve 130 let starým baráku. Je tu všude vlhko, plíseň, okna prohnilá, plesnivá (na výměnu nejsou peníze). Zdi mezi byty jsou tenké, takže jde vše slyšet - horší než v paneláku, můžu porovnat. Toto je taky jeden z důvodů. Nejdřív jsme tady chtěly být po dobu co budu na MD a pak si vzít hypotéku,ale nakonec kvůli těm pomínkám půjdem dřív. Neumím si pak představit každý den dojíždět autobusem do práce, školka tu naštěstí je, ale jen do půl 4.\nTo je blby, ze mate takove podminky, to my si nemuzeme na byt stezovat, jsme spokojeni. Ale taky to neni na porad, bydleni je podmineno vykonem povolani meho manzela...takze az bude chtit jinou praci...\nSouhlas, když se člověk narodí a vyroste v Praze, těžko se stěhuje někam jinam. Nechtěla bych bydlet jinde, ani ve vesnici za Prahou ne. Jsem zvyklá mít všechno po ruce, jako ukázka bydlení na vesnici mi stačí pobyt na chatě, kdy okolí má člověk okamžitě obejité a pro každou blbinu se musí do obchodu autem (ne jak je člověk zvyklý zaběhnout pro cokoliv za roh, ve kteroukoliv denní či noční hodinu). Doma mi chybí jedině zahrádka, kterou ani přilehlé parky nenahradí...\nZase jeden milý článek\nod Žlababy. Hlavně ten poslední odstavec - jak táta přijde domů, nasadí lampu čelovku a jde se do tmy kochat domem, který bude splácet až do důchodu\nNa Praze mě strašně štve, že děti se nemůžou úplně normálně proběhnout nebo vyválet v trávě. Auta, špína, psí hovínka doslova na každém kroku… Když chci, aby měly děti vůbec nějaký pohyb, musím zaplatit hodinu něčeho a nechat je zavřít do tělocvičny nebo do bazénu. Výsledek je takový, že děti se buď nehýbou vůbec nebo se hýbou v umělém prostředí. Vyzvednu z jednoho baráku, naložím do auta, vezu do jiného baráku, přesně 60 minut organizovaného pohybu, naložím do auta…. Přitom vím, že ten kluk nepotřebuje ani tu tělocvičnu, ani tu cvičitelku. Byl by šťastnej, kdyby mohl s kamarádem lítat v normální trávě. Luxus, který mu nemůžu dopřát. A nějaký prazákladní kontakt s přírodou – to už je úplná exotika.\nŽlababo, přesně ti rozumím a držím palec, ať si klučík brzy zvykne.\nRe: Zase jeden milý článek\nTaky moc přeji aby si prcek a vůbec celá rodinka zvykli. hodně štěstíčka\nI když nejsem příznivce vesnic k trvalému bydlení,článek Žlababy se mi moc líbí a to právě tím humorem, s jakým je napsán.A nadhledem nad realitou, kterou si mnozí neumí připustit.A taky se mi líbí,že se tady narozdíl od jiných témat dá slušně diskutovat,bez urážek a ironií.Jinak co se týče rodiny Žlababy, obávám se,že prcek nebude mít s adaptací žádné problémy narozdíl od staršího syna.Moje třináctiletá dcera by na vesnici nikdy v životě nešla,to by prý raději byla u babičky v paneláku, jak mi řekla.\nna druhou stranu, když bydlíš na vesnici, stejně musíš ráno naložit rodinu, odvézt do školy, školky, práce...pak zase kroužky, nákupy atd...vrátíš se na skvělou vesnici večer a to už na válení v trávě zase není čas - úkoly, večeře...\nNejlepší je malé město\nZajímavý článek, pěkně napsaný.\nV diskuzi vidím, že se střídají příznivci městského a venkovského života.\nPro mě je ideální malé město. Nejspíš proto, že jsem tady vyrostla.\nBydlíme sice v bytě, ale v cihlové čtyřbytovce na malém sídlišti blízko lesoparku. Děti tady mají pěkný a bezpečný "výběh" na celé dny. A co víc, všude se pohodlně dostaneme, a to pěšky. Škola je doslova a do písmene pár metrů, bez žádného přecházení. Do práce to mám asi deset minut cesty přes lesopark a školku přímo pod oknem pracovny, malého vidím, když si hraje na písku. Většina nákupů tady jde taky pohodlně pořídit, stejně jako tu jsou všichni lékaři a úřady. Vlastně mi chybí jen víc kultury, škoda, že tady zaniklo kino.\nRe: Nejlepší je malé město\nPřeju Vám, abyste si na tu vesnici zvykli .\nAle já osobně bych to nemohla. Bydlím blízko Prahy v okresním městě, v paneláku, a jsem spokojená . Do práce to mám 20 minut pěšky, k obvodní a dětské Dr. pár kroků, supermarket na cestě z práce, děti tu chodí do školy a na gymnázium, na kroužky, do bazénu, bruslit, za kulturou... Když chceme přírodu, jedeme na výlet, ale na delší dobu by mi chyběl městský ruch. Úplně chápu synka Žlababy, že mu je smutno .\nSouhlasim, ze male mesto je super. Bydlime v Brne, ale kdyz mi bylo 9, prestehovali jsme se na 4 roky do Kurimi (tehdy cca 8 tis. obyvatel), je to od Brna asi 10 km. Tehdy to bylo fajn, bydleli jsme na malem sidlisti, vsude byla spousta deti podobneho veku, takze o odpoledni program bylo postarano - porad jsme litali venku, hrali vybijenou, prostrednika, schovku, prozkoumavali mistni okoli, jezdili na kole atd.\nTed bydlime v Brne, ale neda se rict, ze lituju, jsem tu zvykla, mame RD s malou zahradkou blizko centra, pred casem se nam podarilo koupit v 5 minut chuze vzdalene zahradkarske kolonii zahradu pres 2000 m2, takze pro decka je to uzasne, je to presne o tom, ze se tam muzou vyvalet v trave bez toho, ze by padli do psiho hovinka, lezt po stromech, sbirat orechy, jist ovoce primo ze stromu, udelat si ohnicek.\nKlidne bych brala i to male mesto, ale tady mame zazemi, celou rodinu z me strany, manzel chodi pesky do prace, skoly, skolky, krouzky - to tu vsechno je co by kamenem dohodil - max. do 20 minut chuze. Auto prakticky vubec nepouzivame (ani momentalne zadne nemame, jen manzel ma obcas sluzebni).\nNa vesnici bych asi nesla, ziju 30 let ve meste, toz si to moc predstavit nedovedu. Asi by me ubilo kazdodenni dojizdeni, rozvazeni deti do krouzku, atd. Ma to samozrejme zase jine plusy, ale rozhodne nemame nedostatek kontaktu s prirodou. Navic je tu krasne okoli, v lese jsme do 20 minut MHD.\nJana a 2 deti\nOd svých 3 let bydlím v paneláku ve městě. Spoustu let jsem náš domov nenáviděla a přála si bydlet u babičky na vesnici v domečku. V dospělosti zůstala pouze touha po domečku, zatím nenaplněná. Rodiče mi přenechali byt, ve kterém jsem vyrostla a tak jsem v paneláku dál. Rýsuje se nám možnost na odkup bytu, což bychom rádi a tak postupně byt zvelebujeme. Musím říct, že teď to tu už začínám mít ráda, možná i proto, že je tu spousta naší práce a zařizujeme se podle svého. Mám tu kamarádky a mé děti taky. Vybavenost je maximální, do centra je to čtvrt hodiny tramvají. Mám možnost realizovat se ve svých zálibách, organizujeme program v mateřském centru, učím tu kroužek. Tohle všechno bych na vesnici nemohla. Chybí mi zahrada, ale na druhou stranu manželovi rodiče jsou z vesnice, zahrádku mají, ale pouze se zeleninou. Na proběhnutí ani kousek místa. V noci tam neustále štěkají psi, brzy ráno soused řeže dřevo... U nás doma je klid.\nPo smrti babičky jsem měla možnost získat její dům, ten, o kterém jsem v dětství tolik snila. Nádherný pozemek, 60km od našeho města. Že by se musel dům celý zbořit a vlastně postavit nový by snad tolik nevadilo. Ale ve vesnici nic není. Obchod ano, škola, školka, hospoda, doktor. Ale dál? Pro člověka zvyklého 25 let na třísettisícově město je to málo. Nikoho tam neznáme, vzdálenost do našeho města je už docela velká, doprava špatná. Manžel by tam těžko hledal práci. Dům se za směšný peníz prodal.\nZatím sním dál, ale už jsem víc realistická. Vím, že na vesnici daleko od našeho města nepůjdu. Na dům ve městě peníze nebudou. Všichni v domě bydlet nemůžeme, tolik místa není, ony ty paneláky taky nemusí být špatné, když se o ně lidé trochu starají a mají fajn sousedy (na ty si stěžovat nemůžeme). Ano, děti si hrají na hřišti mezi paneláky, stříkačku jsem tam zatím neviděla, zato psí lejno nejednou. Tohle mi vadí.\nP.S. Žlababo, držím palce, aby si Ríša zvykl. Nedávno jsem na vás myslela, že už jsem od tebe dlouho nic nečetla a jak se vám asi daří. Hodně štěstí.\nmoc pekne a smutne psani, pro vetsinu lidi je spis nemozne pochopit tihu a hloubku pece o Risu a ty dalsi zmeny tomu nated nepridavaj, nicmene jsem si jista, ze Vam vsem tato zmena prinese obrovskou radost a velke stesti. drzim Vam palce, at se Vam dari jeste lepe nez si umis predstavit.\nRe: Ahoj Zlababko\nahoj tvuj clanek me fascinuje ctu ho dokola a dokola a furt si rikam - tvuj syn tam je stastny ikdyz trochu jinak...... Sice nema "svoje" tramvaje a ruch z nich - ale zase ma jine - behani v kaluzich a jine - to by tady nezazil!!!!!\na trochu zavidim utekla bych rychle pryc z mesta - sla na vesnici kde je klid, vzduch a zvirata ikdyz jsem rozena v Praze.....\ndomov je tam, kde to člověk miluje...\nNemá smysl se přít, kde se žije líp, každému někde jinde a nejspokojenější je člověk tam, kde to má rád. Pocit domova je imho iracionální a zcela nezávislý na tom, že Veletržní smrdí, Stromovka se propadla a navrch zastřelili Kočku.\nA ke článku... melacholické a podzimní psaní, málokdy se mi tu něco literárně líbí a tohle mělo kouzlo. Mmch, nejsem autiska a když se v noci na vesnici probudím, padne na mě klaustrofobní pocit, že nemůžu nikam jít, že nikde nejsou lidi, se kterými bych mohla mluvit, žádné nové uši, abych si jim postěžovala, žádné nové příběhy. Praha nikdy nespí a já si v ní připadám bezpečnější.\nRe: domov je tam, kde to člověk miluje...\nPetro, mně na vesnici v noci chytá panika, že tam je ticho a tma , když se probudím\nNo, to taky... :) Hlavně to ticho, to je zarážející.\nno mě zase město "dusí"... potřebuju prostor... a ticho... a to jsem vyrostla v bytě na rušné pražské ulici, hned nad zastávkou autobusu....\nProto říkám, že je to individuální. Každý z nás si ten "prostor" představuje jinak a každý také potřebuje jiný, někdo relaxuje u Káji Maříka, někdo u Bladerunnera.\nnečetla jsem předchozí příspěvky...... ale tohle motto není pravda.....\nDOMOV NENÍ TAM, KDE TO ČLOVĚK MILUJE, DOMOV JE TAM, KDE SE ČLOVĚKU LÍBÍ A JSOU TAM LIDI, KTERÉ MILUJE.\nDovolila bych si malou poznámku.\nOno to totiž s tím domovem není až tak jednoduché. Skoro by se mohlo zdát, že domov vzniká tak, že si člověk najde místo, kde se mu líbí a obklopí se tam lidmi (a věcmi) které miluje. Realita je taková, že domov je lidem buď nějakým způsobem přidělen bez možnosti výběru (byt po dědečkovi, domeček po rodičích) nebo si vybírá z x možných míst takové, na které mu stačí peníze, event. hypotéka. Což nezaručuje, že by se mu někde jinde nemohlo líbit ještě víc.\nMně se líbí definice domova z Cirkusu Humberto. Tatínek Karas vzal místo u cirkusu ze zoufalství, ale synek se zabydlel rychle. Pak dochází k hádce mezi malým Vaškem a Paulem synkem z akrobatické rodiny, který říká, že Vaškovi závidí, protože má všechno, že má domov, kdežto on je každého půl roku u jiného cirkusu. Tatínek Karas to nemůže pochopit, říká, že domov je přeci chalupa, vesnice, les, oni mají jen tu postel v maringotce s několika dalšími. Ale Paulův otec synovi přikyvuje: "Ne, domov je místo, kde jsou lidi, kteří tě mají rádi, ke kterým patříš..."\nAno, myslím, že s těmi lidmi je to přesné. Pochopila jsem to v situaci, kdy mi umřela máma. Do té doby jsem pořád za domov považovala byt, ve kterém jsem vyrostla, přestože jsem tam už 15 let nežila, a chalupu, kam jsem s rodiči jako dítě jezdila hrozně nerada z donucení, ale v dospělosti ráda, abych viděla své příbuzné. Ta dvě místa jsem považovala za svůj opravdový domov a teprve pak svůj vesnický domek, který jsem brala prostě jen jako místo, které mi finanční situace dovolila si pořídit, abych měla vůbec kde bydlet. Poté, co mi máma umřela, jsem zjistila, že můj rodný byt je jen byt jako každý jiný a když v něm není člověk, který ten byt dělá domovem, tak už ho za domov nepovažuju a připadám si tam cizí. Stejně tak chalupa, kterou zdědila moje sestra a od té doby mi dává najevo, že já tam nejsem doma, ale jen na návštěvě.\nTeď vím, že můj domov je tam, kde je moje rodina a na místě celkem nezáleží, domovem, ho dělají právě lidé, které mám ráda a kteří mají rádi mě.\nJinak za svůj život jsem byla zvyklá bydlet v malém městě (10 tis.), větším městě (300 tis.), největším městě (Praha) a v současnosti na vesnici (1 tis.), a podle mě má všechno nějaké výhody i nevýhody, mě osobně na vsi nejvíc vadí absence mých kamarádů (zůstali v Praze) a dojíždění (práce, školy, kroužky), za výhodu považuju vlastní domek se zahrádkou, letní grilování apod.\nMonty, takhle musím souhlasit ))\nUpřesňuji - domov není místo, domov je pocit.\nAno máš pravdu - bydlíme teď 2 roky na vesnici, ale nikdy jsem se tady necítila jako doma, spíš jako na návštěvě. Doma se cítím ve městě, kde jsou skoro celý život žila. Mám tam rodinu, kamarády... Domovem nemusí být nutně jen nějaký byt nebo domek\nskvele, hluboce pravdive a naprosto presne!\nLenka, syn 2,5roku\nŘešíte tady NESMYSLY - ani jedna z vás NEPOCHOPILA problém!!! :-)\nZřejmě Vám mateřská sebrala veškerou inteligenci, ale nezlobte se na mě milé dámy (včetně autorky článku), ale hádáte se jako slepice, jestli je lepší knedlík bramborový nebo kynutý....\nNehledě na to, že spousta pisatelek upozorňuje na vysokoškolské vzdělání jste směšné!!\nTo jste doposud nepochopily, že se jedná o téma, na které nelze jednoznačně odpovědět? Každému člověku, vyhovuje něco jiného, v jiné době, v jiné situaci, s jinými lidmi....\nTyhle věci jsme řešili v pěti letech, ne v dospělosti!\nMě spíš fascinuje dnešní snaha mamin o dokonalost - žít podle předpisů "celebrit" mít nejnovější a nejdražší kočárek, min. 3 drahé třesoucí se psíky velikosti 15 cm sebou, "sporťáka", barák v satelitu vybavený studeným minimalismem od nejlepších designérů, dvě milenky a tři zadky dalších stejně SNOBSKÝCH rádoby KAMARÁDŮ.... Je mi z toho zle..\nRe: Řešíte tady NESMYSLY - ani jedna z vás NEPOCHOPILA problém!!! :-)\njak rikas Lenko,kazdemu,co vyhovuje.Ja ziju v panelaku,nemam zadnou zver,jedno stare auto,ale krasnou rodinu a jsem stastna.Mam dost kamaradek,ktere takto luxusne ziji,resi jen co koupi,kde jake hadry,v lete drahe dovolene,ale myslim,ze stastne nejsou.Mozna jo,co ja vim.Je to jejich vec.Mi to je fuk.\nHele, Lenko, tak si treba precti moji odpoved o X prispevku vyse...myslis, ze se hadam, jsem slepice an MD, ktera ma zatmely mozek atd.????\nAle jdi , Ty jedna prndo.\nMMCH v 5ti letech mi bylo uplne u prdelky, kde bydlim....resila jsem jine veci )))\nAcada (ten co je podle blogu zrejme normalni)\nTady se musim Zlababy zastat. Co jako nepochopila a o co se tu hada? Do diskuze ani jednou netukla. A ani clanek neni o tom co je lepsi. Je to jen prosty popis jak to ona a Risa videj. (Jindrisek se jeste moc neprojevuje, tak tam nejni)\nAutorka článku si stěžuje na vesnici - tak proč proboha se na ní stěhovala??? Proč si brala hypotéku? Vždyť přece věděla, že budou platit, nikdo jim nic neporučil, byla to jejich svobodná volba, které zřejmě teď litují.\nTo předem nevěděla, jak to na vesnici vypadá a chodí?????\nNevěděla snad, že hypotéka se musí splácet a že na ní někdo musí vydělávat??\nProč si tedy stěžuje - když to tak vlastně sami chtěli, sami naplánovali...\nV reakcích se upozorňuje proč je lepší město a proč vesnice ne nebo naopak. My to přece všichni víme a taky víme proč bydlíme tam, kde bydlíme, ale je vidět, že někdo to neví... Smutné\nHmm diskuzi jsem moc necetl (Vas nadpis me ale zaujal). Proc si tedka stezuje, kdyz jsme to planovali? Protoze je to normalni clovek a ne nejaka supermama, superzena... (i kdyz je super).\nV nasi situaci jsme proste volili mezi dvema "zly". Bud zustat ve meste, kde po sejiti ze tretiho patra prcek vbehne hned do pomerne rusne silnice, pokud ho nezmlati rovnou nejakej sousedovic hajzlik a nebo vesnice pobliz mesta (20 minut busem). Sli jsme na vesnici.\nMozna to z clanku neni prvoplanove jasne, ale jsme tam spokojeni a tesime se az bude jaro a kyticky a tak...\nČlánek jsem četla dvakrát nebo třikrát a nemohu si pomoci, působí na mě jako nešťastné rozhodnutí, zklamání, rozčarování.. syn to zřejmě vidí hodně smutně a černě.\nDržím vám palce ať jste všichni šťastní a nové místo si brzy zamilujete...\na synovi přeji, aby objevil i jiné krásy a kouzla na zemi než jsou auta, tramvaje - například les, zvířata, přírodu...\nNesmyslné, zaujaté, hloupé mě přijdou následující diskuze ke článku (samozřejmě ne všechny), napsala jsem to nevybíravým způsobem, uznávám a těm, kterých se to netýká se omlouvám.\nA proč ty nesmysly řešíš ty, inteligentní Lenko\nMoc nechápu, proč jsi vůbec dočetla článek, proč si četla celou diskuzi, když to jsou podle Tebe tak nedůležité slepičí pitomosti. Velmi ti závidím, že Tobě mateřská inteligenci nesebrala (jako nám všem, jak píšeš) a divím se, čím sis to právě Ty zasloužila.\nJsem přesvědčená, že jsem ani jedním slovem netvrdila v článku, že jsem na vesnici nešťasná, popisuju jen to, jak to vidí můj syn. Těší mne, že si z článku vzal každý něco jiného, důležitého pro sebe. A děkuju všem za super reakce a názory.\nFakt je ten, že ani jedna z variant (vesnice x město) není ta nejlepší. Každý preferuje něco jiného a dokonce s věkem to může změnit. Já jsem kdysi byla spokojená ve městě, teď s dětmi vidím jako lepší variantu vesnici. Ale město mám blízko.\nNikomu svůj názor necpu. Aspoň doufám.\nNapiš sama článek na Rodinu o tom, co je podle Tebe důležité, se zájmem si ho přečtu.\nRe: A proč ty nesmysly řešíš ty, inteligentní Lenko\nŽlababo, vždyť je to nějaká nešťastnice, co si momentálně potřebuje kopnout a je jí úplně jedno do koho...pusť to z hlavy!!\nČlánek jsem četla hned, co vyšel a musím Ti napsat, že se mi moc líbil, opravdu. Jen jsem nestihla reagovat. Dojal mě. Nádherně jsi popsala synův svět...je vidět, že mu hodně rozumíš, a že Ti na něm opravdu záleží. Nenech se rozhodit. Přeju hodně štěstí.


Šatní skříň Teyo 4D | HezkýNábytek.cz\n> Teyo 4D\nOblečení, či jiné doplňky si mohou Vaše děti odložit do této krásné šatní skříně jednoduchého, ale moderního designu. Skříň poskytne dostatek úložného prostoru. Barevné provedení ... Celý popis »\nOblečení, či jiné doplňky si mohou Vaše děti odložit do této krásné šatní skříně jednoduchého, ale moderního designu. Skříň poskytne dostatek úložného prostoru. Barevné provedení skříně je dub sonoma.


Seznam.cz :: BESTETO\nJan získat více tržeb z fulltextového vyhledávače Seznam? V BESTETO vnímáme SEO jako komplexní obor, který prostupuje celý marketing na internetu, od tvorby obsahu, až po propagaci internetových stránek. Pokud přemýšlíte o placené propagaci, postaráme se i o vaši PPC reklamu na Seznamu.\nTýden ve stínu šmírování, povodní a politiků ve vazbě\nNičivé povodně z minulého týdne nestihly pořádně opadnout, a už je vystřídala aféra kolem sběru osobních údajů uživatelů internetu americkými bezpečnostními složkami - PRISM. Tu ze středy na čtvrtek na špici sledovanosti vystřídalo nevídané zatýkání českých politiků. Tento týden jsme neměli o události nouzi. Pojďme se ohlédnout, co se dělo na internetu.


Pomalé vaření babovka recept\nPomalé vaření babovka recepty, které budete milovat. Vyberte si ze stovek receptů na Pomalé vaření babovka, které se vám budou snadno a rychle vařit. Připravte si ingredience a můžete se pustit do vaření Pomalé vaření babovka. Užijte si objevování nových porkrmů a jídel z nejlepších Pomalé vaření babovka receptů z čech i ze světa. Dobrou chuť!\n1 kelímek smetany na vaření 0,5 l mléka 4 lžíce hladké mouky sůl pepř kmín petrželová nať. Recept si zatím oblíbilo 101 kuchařů. Recept se mi líbí. Postup přípravy receptu. Na oleji necháme zesklovatět jemně nakrájenou cibuli. Potom přidáme kmín a nakrájené houby, osolíme a dusíme asi 10-15 minut. P\nMožná přicházím s křížkem po funusu, ale pokud vám mohu poradit, tak je lepší koupit pomalý hrnec originál, ne multifunkční. Mají keramickou nádobu, která právě dělá efekt toho pomalého vaření a udržení teploty po dovaření pokrmu. Já sama mám pomalý hrnec s digitálním časovačem Crock Pot, na který n\nSekací nůž vyměníme za míchací nástavec. Přidáme mrkev, zelí, česnek a olej. Spustíme program Pomalé vaření P1 na 10 minut a 130 °C. Po ukončení programu přidáme hovězí maso, vývar, červenou řepu, rajčata a bobkový list, sůl a pepř. Spustíme program Pomalé vaření P2 na 90 minut a 95 °C.\nTento proces, kdy vkládáme vepřový lalok do studené vody, pomalé přivedení vody k varu a dlouhé pomalé vaření při nízké teplotě se nazývá slovensky "obáranie" a používá se nejčastěji na zabíjačkách v maďarských vesnicích. Výsledkem je uvařený lalok měkký jako máslo, o čemž se přesvědčíme vpíchnutím\nZpracujeme 10 s rychlostí 11. Sekací nůž vyměníme za míchací nástavec. Přidáme olivový olej a spustíme program Pomalé vaření P1 na 5 minut při 130 °C. Po ukončení programu přidáme kuře, papriky, sójovou omáčku, rajčatový protlak, kešu a vývar. Spustíme program Pomalé vaření P2 na 45 minut při 95 °C.\nChcete li mít docela slušný kuřecí vývar, stačí si koupit 2-3 balíčky kuřecích dílů na polévku, tyto díly pořádně umýt a dát do kastrolu s vodou a velice pomalu několik hodin vařit. Mážete přidat alespoň půlku střední cibule, celý pepř cca 10 kuliček. Hlavní je však to otravné pomalé vaření. Po skun\nGuláš je lepší nedělat v papiňáku, právě proto, aby se nerozpadalo na nitě. Klasika je pomalé dušení. Vždyť jsou to kousky masa, změknout celkem brzy a máte potom pocit, že koušete do masa! Anna | 2. 10. 2006 20:13 . Určitě je to klasický guláš, maso bych nevařila tak dlouho v papináku, pak je ještě\nPřipravíme si suroviny na vaření. Cibuli očistíme a pokrájíme na kostky. Domácí kysané zelí propláchneme studenou vodou, překrájíme na menší kousky o velikosti sousta a dáme ho zatím do mísy. Vepřové plecko (pokud možno bio) omyjeme, osušíme a vložíme do pekáčku, hustě prošpikujeme stroužky česneku,\nNakonec jsem přidala sterilovanou kapii a hrášek. Jen tedy musím říct, že po 3 hodinách na LOW byla rýže rozvařená (aspoň na můj vkus), takže priste budu ochutnávat průběžně. Jinak fajn recept, a snadno se dá všelijak obměnit, což je pro domácí vaření vždycky žádoucí ;)\nPohanku přelijeme vroucí vodou, po chvíli přecedíme a necháme hodně okapat. V suchém kastrolu pohanku krátce opražíme, zalijeme polovinou vody a


MUDr. Vladimíra Gayerová názory - praktický lékař Hradec Králové - ZnamyLekar.cz\nJana Masaryka 632, Hradec Králové\nK paní doktorce chodím už více jak 12 let a jsem velmi spokojen. Vždy vyslechne, poradí a případně i zašle ke specialistovi. Paní doktorce plně důvěřuju.\nBohužel ji párkrát do měsíce zastupuje v její ordinaci Dr. Štruplová, ke které velmi nerad chodím, tak je dobré se podívat na webové stránky Dr. Gayerové, kde tyto dny jsou dopředu známé.\nU paní doktorky Gayerové jsem přes 20 let. Jsem velmi spokojen, hlavně ohledně lidského přístupu, pokud se ukáže závažnější problém, neváhá poslat pacienta na další vyšetření ke specialistovi, ještě poradí, který je nejlepší, případně tam zavolá. Nepříjde mi, že by mi na všechno dávala antibiotika, hlavně využívá přistroj na testovaní CRP v krvi, podle něj se rozhoduje, jestli nasadí antibiotika. Sestřička milá, ochotná a dobře poradí. V pátek jsem potkal v čekárně paní, která za ní jezdí až z Prahy, kam se odstěhovala. Thán s thýní, oba v dúchodovém věku, když se před rokem přestěhovali do Hradce, v pohodě přibrala.\nOsobně jsem u paní doktorky Gayerové velice spokojená. Cením si především lidského přístupu paní doktorky. Pokud se ukáže závažnější problém, neváhá poslat pacienta na další vyšetření ke specialistům. A oproti názoru níže, nesouhlasím s tím, že by na všechno dávala antibiotika. Naopak se snaží jim vždy vyhnout, vyřešit problém jiným způsobem a antibiotika se volí větš. až jako poslední varianta. Naopak horší zkušenost mám s paní sestřičkou, často, pokud je ve stresu, je velice nepříjemná, zmatená, neochotná vyhovět. Předešlá paní sestřička byla její opak, často na ní vzpomínám ...:-)\nDobrý den, k paní doktorce chodím už přes deset let a jsem s ní spokojena. Žádné závažnější zdravotní komplikace jsem díky bohu neměla, ale i tak jí plně důvěřuji a obrátila bych se na ni.\nJsem u paní doktorky 7 let a musím říct, že většinou jsem byla spokojená. Jen jedna konkrétní věc...Na rýmu, která mě trápí celý život mi řekne, že je to z roztočů ať si vyměním polštář a peřinu..učinila jsem a nepomohlo to...a ona (na dotaz zda nemám jít na alergologii) že to z ničeho jinho není a několik let jsem od ní dostávala antihistaminka. Po několika letech jsem se objednala sama na alergologii a tam paní doktorka nemohla uvěřit, že beru tyto léky několik let bez vyšetření.\nS paní doktorkou jsme velmi spokojeni. Chodíme k ní oba s manželem. Čekání v ordinaci není dlouhé. Skutečně má člověk pocit, že ho poslouchá a snaží se přijít na problémy. Nikdy jsem se nesetkala s ničím, co by mi na ní vadilo. Hlídá si pravidelné kontroly, takže když přijdete po dlouhé době, udělá kompletní prohlídku a pokud už jste nemocní, posílá výtěry na rozbory a nehraje si na poloboha, ktrý všechno pozná. Mohu jen doporučit.\nNejlepší praktická lékařka v HK...přijel jsem do HK a potřeboval na operaci. Paní doktorka mě bez problémů udělala předoperační vyšetření i když jsem byl klientem jiné zdravotní pojišťovny. Tu jsem si pak změnil a paní doktorky zůstal do teď a nemůžu si ji vynachválit.\nPaní doktorka má výborný přístup k pacientům.Jsem velice spokojen.


Reprosoustavy MARSHALL | NAAKUP.cz\nSrovnání cen reprosoustav MARSHALL\n2000 - 5999 (8)\n6000 - 14999 (10)\nMarshall ACTON II bílý\n5 050 Kč - 6 990 Kč v 16 obchodech\nBluetooth reproduktor 50W, frekvenční rozsah 50Hz-20kHz, citlivost 90dB, Bluetooth 5.0, jack 3.5mm. Bluetooth reproduktor Marshall ACTON II bílý vám kvalitně zprostředkuje průrazné basy a křišťálově čisté výšky, po kterých jste tolik toužili. A kabely můžete »\n5 190 Kč - 7 051 Kč v 16 obchodech\nBluetooth reproduktor 50W, frekvenční rozsah 50Hz-20kHz, citlivost 90dB, Bluetooth 5.0, jack 3.5mm. Bluetooth reproduktor Marshall ACTON II černý dokáže zahrát úžasné hloubky stejně jako čiré vysoké tóny, po kterých jste tolik toužili. A to vše absolutně bez »\n9 737 Kč - 12 695 Kč v 15 obchodech\n10 100 Kč - 12 990 Kč v 14 obchodech\nBluetooth reproduktor 110W, frekvenční rozsah 30Hz-20kHz, citlivost 110dB, Bluetooth 5.0, jack 3.5mm, RCA vstup. Bluetooth reproduktor Marshall WOBURN II bílý umí přehrát parádní basy a krystalicky čisté vysoké tóny, které nadchnou každého milovníka hudby. A »\n5 900 Kč - 8 390 Kč v 14 obchodech\nBluetooth reproduktor přenosný, 2x8W + 20W, frekvenční rozsah 52Hz-20kHz, citlivost 100.4dB, Bluetooth 5.0 aptx, 3.5mm jack, IPX2, vestavěná baterie, výdrž až 20 hodin, hmotnost 3 kg. Reproduktor Marshall KILBURN II černý vám konečně přinese dunivé basy a »\n6 990 Kč - 9 790 Kč v 13 obchodech\nBluetooth reproduktor 80W, frekvenční rozsah 50Hz-20kHz, citlivost 101dB, Bluetooth 5.0, jack 3.5mm, RCA vstup. Bluetooth reproduktor Marshall STANMORE II černý dokáže zahrát nekompromisní hloubky a krystalicky čisté vysoké tóny, které posadí na zadek každého »\n6 990 Kč - 8 990 Kč v 12 obchodech\nBluetooth reproduktor 80W, frekvenční rozsah 50Hz-20kHz, citlivost 101dB, Bluetooth 5.0, jack 3.5mm, RCA vstup. Bluetooth reproduktor Marshall STANMORE II bílý přehraje úžasné basy a krystalicky čisté výšky, čímž posouvá poslech do zcela nových dimenzí. A »\nMarshall WOBURN II černý\n10 100 Kč - 13 990 Kč v 12 obchodech\nBluetooth reproduktor 110W, frekvenční rozsah 30Hz-20kHz, citlivost 110dB, Bluetooth 5.0, jack 3.5mm, RCA vstup. Bluetooth reproduktor Marshall WOBURN II černý zvládne rozehrát pořádné basy a jemné vysoké tóny, o kterých se vám ani nezdálo. A klidně můžete »\n5 190 Kč - 6 490 Kč v 10 obchodech\nMarshall ACTON II hnědý\n5 050 Kč - 6 490 Kč v 9 obchodech\n6 959 Kč - 8 490 Kč v 9 obchodech\nMarshall KILBURN II šedý\n5 900 Kč - 7 590 Kč v 8 obchodech\nMarshall STANMORE II hnědý\n6 990 Kč - 8 990 Kč v 6 obchodech\nMarshall WOBURN II hnědý\n10 100 Kč - 12 990 Kč v 6 obchodech\n7 391 Kč - 13 818 Kč v 7 obchodech\nReproduktor, se kterým to stojí za to Woburn byl navržen pro hlasitý zvuk a sami rychle poznáte, že jeho výkon je hoden názvu společnosti Marshall. Tento reproduktor čistě podává výšky, snadno zvládá hluboké basy a přináší čistý, živoucí střední rozsah. »\n4 173 Kč - 4 223 Kč ve 2 obchodech\nNapájení: síťový 230V Výkon (W): 41 Bluetooth: ANO NFC: NE USB : NE Vstup AUX (audio): ANO Výdrž baterie (hod.): Barva: černá Provedení výrobku: černá barva Reproduktor Acton Acton – síla, které si nelze nevšimnout Reproduktor Acton nabízí dobře vyvážený zvuk »\nZa 7 405 Kč v 1 obchodě\nAktivní přenosný reproduktor, s neovladatelným duchem rock’n’rollu. Svým vzhledem a zvukem nepochybně patří do rodiny Marshall. Odpojte kabely a rozjeďte show kdekoliv se právě nacházíte, v tom spočívá ojedinělost nového přírůstku. Killburn jakožto »


Whey 80 CFM 1000 g sáček | PT SERVIS - sportovní výživa, zdravá výživa, kulturistika, fitness, aerobic\nKód zboží: 53022020\nVysoce kvalitní proteinový přípravek s obsahem CFM tedy mikrofiltrací zpracovaný whey protein. Má výbornou využitelnost a příjemné příchutě.\nSyrovátkový proteinový koncentrát WPC (CFM), aroma, náhradní sladidla (sukralóza, acesulfam K), barvivo (podle příchuti) - banán (riboflavin), čoko (karamel), jahoda (karmína, riboflavin), vanilka (riboflavin), kokos (-), višeň - jogurt (karmína), zahušťovadlo (xanthan), pyridoxin HCl (vitamín B6).\nJedna dávka 30 g (1 odměrka) se rozpustí ve 150 ml studené vody nebo mléka. Denně se užívají 3 - 4 dávky. Neužívejte více než 4 dávky denně. Není určeno pro děti. Není náhradou pestré stravy. Nepřekračujte nejvyšší denní dávku. Obsahuje alergenní látku – mléko. Podmínky skladování: Ukládat mimo dosah dětí a slunečních paprsků, skladujte v suchu a teplotě do 25°C.


Only - Pásek | ANSWEAR.cz\nOnly - Pásek\nPásek z kolekce Only. Model vyroben z eko-kůže.\n- Délka pásku od počátku spony k poslední dírce: 93 cm.\n- Délka pásku od počátku spony k první dírce: 78,5 cm.\n- Šířka řemínku: 2,8 cm.\n- Rozměry pro pásek o velikosti: 85.\nID produktu: 9B84-PAD014_99A\nKód výrobce: 15183528\nPásek Medicine dámský, béžová barva\nOboustranný pásek MICHAEL Michael Kors dámský, hnědá barva\nKožený pásek Answear Lab dámský, šedá barva\nKožený pásek Answear Lab x limitovaná festivalová kolekce BE BRAVE dámský, růžová barva\nPásek MICHAEL Michael Kors dámský, černá barva


ČSOB stoupl letos čistý zisk o 28 procent | E15.cz\n14. listopadu 2019 • 14:35\nČistý zisk skupiny ČSOB za tři čtvrtletí letošního roku stoupl o 28 procent na 14,7 miliardy korun. K růstu zisku přispěla koupě zbývajícího 45procentního podílu v Českomoravské stavební spořitelně a přecenění dosavadního podílu. Objem aktiv pod správou skupiny vzrostl meziročně o 11 procent na 233,6 miliardy korun. Sdělila to ČSOB, která patří mezi největší tuzemské banky.\nZ velkých bank za tři čtvrtletí stoupl České spořitelně čistý zisk meziročně o 9,5 procenta na 13 miliard korun, Komerční bance vzrostl o 0,5 procenta na 11 miliard korun, Raiffeisenbank o 36 procent na 3,6 miliardy korun a Unicredit Bank v Česku a na Slovensku o šest procent na 7,25 miliardy korun. Monetě Money Bank se snížil o 8,7 procenta na 3,1 miliardy korun.


Přes Bariéry - Aktuality - Webová aplikace Stav bezbariérových zařízení se dočká rozšíření\nWebová aplikace Stav bezbariérových zařízení se dočká rozšíření\n12. 9. 2017 10:47\n(Zdroj: dpp.cz) Od 1. října 2017 dochází k rozšíření webové aplikace Stav bezbarierových zařízení, která rozesílá registrovaným uživatelům informační SMS zprávy o stavu bezbarierových zařízení v pražském metru.\nPůvodní verze aplikace, která je na webových stránkách Dopravního podniku funkční od roku 2015, umožňuje registrovaným uživatelům zasílání informačních SMS zpráv o stavu bezbarierových zařízení v metru. Největší novinkou oproti původní verzi, je možnost výběru konkrétních stanic v prostředí metra, včetně možnosti vybrat všechny stanice.\nV souvislosti s rozšířením služby dojde i k aktualizaci databáze uživatelů. Tento proces však vyžaduje novou registraci i stávajících uživatelů, kteří službu již využívají.\nAktualizace služby proběhne v noci ze soboty 30. září 2017 na neděli 1. října 2017. Registrace uživatelů s využitím nových funkcí bude dostupná od neděle 1. října 2017.\nSlužba bude aktivována na jeden rok. Po uplynutí této doby bude uživatel informován o blížícím se ukončení služby SMS zprávou. Prodloužení, respektive editaci služby, bude možné provést po přihlášení k uživatelskému účtu, na webových stránkách Dopravního podniku.


Jaroslava (60): Trvalo mi dlouho opustit manžela, ale teď zase žiji – Dáma.cz\n10. 12. 2019 Laura Poláková\nOdmalička jsem ráda zpívala. V deseti letech jsem začala chodit do sboru a v patnácti už jsem vystupovala po celé republice. Byli jsme tehdy výborná parta. Jezdili jsme po soutěžích, moc mě to bavilo. Byla jsem šťastná.\nO dva roky později jsem potkala fešného Karla. Chodila jsem občas s kamarádkou na fotbal, Karel dělal rozhodčího a tam jsme se seznámili. Nejdřív proti mé zálibě ve zpívání nic neměl, dokonce chodil i na moje koncerty. Zkrátka když ptáčka lapají, pěkně mu zpívají.\nNejdřív mi začal nabízet své aktivity. Vyráželi jsme společně na výlety na motorce, zval mě na každý svůj zápas, a když jsem měla jet vystupovat se sborem, dělal psí oči. Bylo mi ho líto, tak jsem na zájezdy přestala jezdit. V té době jsem si vůbec neuvědomovala, že si pod sebou řežu větev. Karel totiž začal můj život lajnovat podle svých představ.\nS příchodem dětí se všechno ještě zhoršilo. Povinnosti kolem rodiny, víkendy na horách, aktivity dětí v tělocvičně – všechno přesně tak, jak chtěl on. Na veřejnosti jsme působili jako spokojená rodina, ale já musela skákat, jak Karel pískal, aby byl klid.\nDohadoval se s dětmi, se mnou, nepřipustil jiný názor. Ve vztahu jsem byla léta nešťastná a postupně ho přestávala mít ráda. Chtěla jsem se rozvést, ale neměla jsem odvahu.\nDěti odrostly a já si už myslela, že to s Karlem, jak se říká, doklepu. Byla jsem smířená s tím, že budu takhle žít. Pak jsem ale jela do lázní, kde jsem byla tři neděle sama. Najednou jsem byla zase sama sebou, cítila jsem znovu vnitřní svobodu a klid, což mi po boku manžela tak chybělo. Přiznala jsem si, že jsem s ním tak trochu ze soucitu.\nPo návratu z lázní jsem podala žádost o rozvod. O něm ale nechtěl Karel v žádném případě ani slyšet. Vyhrožoval opakovaně sebevraždou, bral naše společné věci z bytu a vozil je bůhvíkam, dospělé děti nakonec tahal po rozvodových řízeních.\nBylo to hrozné, ale já to nevzdala. Dnes chodím opět zpívat do sboru, už důchodcovského, a pořídila jsem si zahrádku, kde pěstuju zeleninu a květiny. Když chci, tak si čtu a nikdo mi neříká co, jak a kdy mám dělat. Toho jsem si užila dost.\nTémata článku: Láska a vztahyRodinaVztahManželRozchodDítěManželstvíManželkaRozvodDětiKlidLázněPartaAktivitaSborZpíváníOdvaha\nMiluju tyhle kydy o tom, jak ženská něco nemohla. Dasa63 19. 12. 2019 | 22:15\nBylo mi 60 let když jsem odešla po 35 letech od ma evamarie 16. 12. 2019 | 15:46\nOmlouvám se za tu Blanku.... Rambíša 11. 12. 2019 | 18:21\nNo,pokud manžel opravdu nakazuje že se vše bude dě Noral 11. 12. 2019 | 15:56\nPaní nepíše, že byl hrozný otec, jen o tělocvičně j66 10. 12. 2019 | 21:17


PODÍVEJTE SE: Začaly pravoslavné Vánoce - Karlovarský deník\nPODÍVEJTE SE: Začaly pravoslavné Vánoce\nNěkteří Rusové, kteří žijí v Čechách, dodržují české i pravoslavné Vánoce.\nNa bohoslužbu mohlo jen patnáct návštěvníků. | Foto: Deník / Jana Kopecká\nZatímco Čechům, kteří se řídí gregoriánským kalendářem, vánoční období skončilo na Tři krále, pravoslavně věřícím začalo právě včera. Také ruské Vánoce ale ochromila koronavirová pandemie, a tak v pravoslavném chrámu svatých apoštolů Petra a Pavla v Karlových Varech museli redukovat počet návštěvníků při tradiční bohoslužbě. „Kapacitu jsme omezili na patnáct lidí. Dali jsme to na vědomí dopředu, takže se zájemci o bohoslužbu mohli včas napsat na seznam. Šlo hlavně o starší lidi,“ informoval představitel chrámu. Normálně přitom bohoslužbu navštíví i tři stovky lidí a kvůli velkému zájmu se do chrámu ani nevejdou a postávají na ulici.\nRusové tvoří v Karlovarském kraji početnou skupinu, řada z nich jsou věřící. Ne všichni, obzvláště ti, kteří žijí v Čechách už dlouhé roky, ale dodržují jen pravoslavné vánoční tradice.\nNapříklad rodina Ullerspergerových z Karlových Varů slaví oboje Vánoce. Julia Ullespergerová žije v České republice už 15 let a s manželem, který je Čech, mají dvě dcery – Stefanii a Kláru. Stefi se navíc narodila 7. ledna krátce po půlnoci, takže rodina slaví jeden svátek za druhým. „Držíme české i pravoslavné Vánoce. I my 23. prosince připravujeme stromeček a dárky nadělujeme druhý den,“ říká Julia Ullerspergerová.\nUkryl si marihuanu v chatce a ztratil doklady\n7. ledna pak slaví hlavně narozeniny Stefanie. „Toho dne už tolik vánočních dárků děti nedostávají. Tradičně ale chodíváme v této době na návštěvy, připravujeme dobrá jídla,“ pokračuje Karlovaračka.\nBěhem pravoslavných vánočních svátků dělává hodně maso, třeba i rybu a husu. „Na štědrou večeři jsme ale i 7. ledna měli bramborový salát s malými řízečky,“ dodává Julia Ullerspergerová.