Ač slabá žena, postavila se odvážně, vynalézavě a přitom nenápadně okupační moci a záměrům nacistů učinit z nás hloupé otroky. Její hodiny začínaly obvykle písněmi, mezi nimi často, považte, píseň znojemského českého buditele Jana Vlka „Přijde jaro, přijde,“ dokonce i lehčí árie ze Smetanovy prodané nevěsty. Její vlastivěda a hodiny literatury v nás probouzely hrdost na minulost našeho národa a obdiv k velikánům české literatury. I když to výslovně nebylo řečeno, dozvídali jsme se, že se nemáme za co stydět, že si s Němci v ničem nezadáme. Vším tím se vystavovala velkému nebezpečí. Bohužel jen jeden rok mě učila, i tak však ovlivnila celý můj život.\nKdyž ovšem bilancuji své základní školní vzdělání v okupovaném Znojmě, kromě působení tří zmíněných českých učitelů a jednoho německého, vše ostatní bych musel hodnotit známkou nedostatečná. Odcházeli jsme ze školních lavic ve čtrnácti letech naprosto nepřipraveni pro učňovské školy a tím míň i pro ostatní vyšší školy. Několik ročníků českých dětí vstupovalo do života s minimálními předpoklady k získání vyššího vzdělání, což ve svých důsledcích znamenalo často celoživotní handicap pro většinu mých vrstevníků. Na tomto smutném faktu nic nemění ani to, že několika mým generačním druhům se podařilo navštěvovat měšťanské nebo střední školy v protektorátu, anebo, že někteří, bylo jich velice málo, vstoupili do škol německých.\nOstatní aspekty našeho života byly určovány válečnými požadavky Německé říše. Já sám jsem skončil povinnou školní docházku v r. 1944 a poté jsem nastoupil jako pomocný dělník do místního velkoobchodu. Mí o rok starší vrstevníci byli povoláváni i na nucené zákopové práce, např. do Maďarska. Starší zcela běžně otročili po celé Evropě. Gestapo (tajná státní policie) dělalo svou špinavou práci ve Znojmě jako všude jinde. Za poslech cizího rozhlasu například byli lidé odsuzováni do káznice, do koncentračních táborů a dokonce i na smrt. Pro ilustraci jeden konkrétní případ z mé blízkosti: „V červenci 1942 v Dobšicích byl zatčen p. Václav Koudelka č. 233 pro poslech cizího rozhlasu. Byl odsouzen ve Vídni na 7 roků káznice. Vězněn byl ve Vídni – Straubingu a pak v severním Norsku v koncentračním táboru. Jeho paní Marie K. byla odsouzena na 1 rok, který strávila v Aichachu v Bavorech. Jejich dvě dcerky osm a jedenáct let staré, byly tak tři roky bez otce a jeden rok bez matky. Samy doma jen s najatou sílou paní Zámečníkovou“ (Citaci jsem převzal z kroniky obce Dobšice). Za aktivnější odpor byli provinilci odsuzováni především do koncentračních táborů, u Židů pak koncentrační tábor už jen za původ – a koncentrační tábory končívaly pro mnohé násilnou smrtí. Násilnou smrtí končily i miliony lidí na frontách Hitlerem vyvolané světové války, další miliony nevinných ztratily své živitele, sourozence, příbuzné. Kolik zla a neštěstí způsobilo nacistické Německo!\nV kontextu všech těchto neblahých skutečností jsme posuzovali počínání značné části českých Němců, které způsobilo Mnichov, likvidaci ČSR a spoluzodpovědnost za rozpoutání světové války a její důsledky. Řešení německé otázky v ČSR v r. 1945 vycházelo z vědomí, že drtivá většina českých Němců Hitlera vítala. Ano, dobové fotografické a filmové dokumenty ukazují triumfální Hitlerův příjezd na území naší republiky a české Němce, kteří mu fanaticky vzdávali hold jako svému osvoboditeli. Koneckonců není neznámý ani jejich hysterický požadavek „Heim ins Reich“. Jsem sice pevně přesvědčen, a zkušenost z pozdějšího totalitního režimu u nás mě v tom utvrzuje, že v tom moři hajlujících byli i takoví, kteří Hitlera sice jednoznačně nepodporovali, ale projevit své výhrady nebo nesouhlas se neodhodlali. V tom je jejich osobní tragédie, neboť neprojevený nesouhlas je přiřazuje k příznivcům Hitlera, a tudíž i k viníkům všeho neštěstí, které bylo způsobeno světu. A oni si to uvědomovali, proto také tolik Němců dobrovolně uteklo do Rakouska a Německa ještě před podpisem kapitulace. Znojmo například bylo 8. května poloprázdným městem.\nToho dne se od ranních hodin na nábřeží Dvořákovy továrny proti evangelickému kostelu shromažďovali čeští muži ze Znojma a okolí. Vešlo totiž v obecnou známost, že se tam ustavuje český revoluční ozbrojený orgán, určený k podpoře převzetí státní moci v místě, k ochraně obyvatel a případnému boji se zbytky ustupujících německých ozbrojených oddílů.\nŽádné podrobnosti o organizování této akce neznám, mohu jménem uvést jen jednoho z vůdčích osobností, byl to kpt. Dvořák. Bylo zřejmé, že jde o akci pečlivě promýšlenou, připravenou a zabezpečenou dostatkem zbraní. Ještě teď po šedesáti letech mě to udivuje, ale zároveň potvrzuje, že jsem nikdy nesložili ruce do klína v beznaději a chystali se i v nepříhodných podmínkách vstoupit do boje proti okupantům. Od samého začátku okupace i malí kluci spřádali plány odporu proti hitlerovským uchvatitelům. Nádvoří Dvořákovy továrny se zaplnilo chlapy odhodlanými ochránit obyvatele Znojma a zabezpečit základní pořádek. Přestože zbývali již jen hodiny před podpisem bezpodmínečné kapitulace německých vojsk, ještě stále se k západu probíjely zbytky opožděných a ke všemu odhodlaných německých vojenských oddílů. Každý člen Národní stráže, jak byl pojmenován na Dvořákově nádvoří vzniklý ozbrojený orgán, postupoval riziko smrti. Mezi nažhavenými a zkušenými chlapy s vojenským výcvikem byli i nezkušení, kteří dosud nedrželi v rukou zbraň a dokonce někteří sotva škole odrostlí. Všechno k všeobecné spokojenosti dobře dopadlo. Měli bezpochyby notnou dávku štěstí, že se nevyskytly problémy. Když si teď jako starý člověk uvědomuji, co vše se mohlo stát, nejsem si jist, zda by to zvládli.\nJezuitský kostel ve Znojmě byl za války ostrůvkem české naděje.. Na nejvyšším místě starého Znojma, na Jezuitském náměstí, stojí kostel sv. Michala, známější jako jezuitský. První písemná zmínka o něm se váže k roku 1226, tak je pamětníkem nejedné války. Mých několik vzpomínek si tento kostel zarámovalo do druhé světové války, války mého dětství.\nV letech 1938-1945 byl jezuitský kostel jediným místem v okupovaném Znojmě, kde veřejně a hlasitě zazníval český jazyk. Ve všední dny bylo návštěvníků poskrovnu, ale v neděli býval kostel zaplněn do posledního místečka. Nedělní česká kázání měla pochopitelně většinou obecný ráz: katolická věrouka, rozjímání a další duchovní cvičení měla posluchače provokovat ke zpytování vlastního počínání. … když kazatel vysloví nad despotou z historie soud, odsuzuje i dnešního despotu. Správně volené slovo má křídla.\nZa okupace samozřejmě nebylo možno změnit bohoslužbu v protirežimně vyhrocenou politickou přednášku. Chrám byl v péči stálých pozorovatelů a znojemské gestapo dostávalo zcela jistě pravidelná hlášení z míst, kde se Češi shromažďovali. A místní Češi si moc dobře uvědomovali nebezpečí, které je obklopovalo. Naučit se přetvářce bylo v tváří v tvář nesnášenlivé a bezohledné přesile existenční nezbytností.\nKostel byl každou neděli zaplněný jako nikdy před válkou, ani nikdy po ní. Společné ohrožení dávalo lidi dohromady a oni, ponižovaní a znásilňovaní, svou účastí na české mši říkali okupační mocnosti ostentativně své ne. V průběhu týdne nesl každý své otrocké břímě, aby v neděli pozvedl hlavu.\nV kostele svatého Michala se tenkrát na bohoslužbách střídali nejčastěji dva čeští kněží, stařičký páter Alois a ještě poměrně mladý páter Klement., oba z blízkého kláštera dominikánů. Řád dominikánů je řádem kazatelů. Oba si počínali obezřetně, vodili své ovečky cestičkami prošlapanými, napájeli je pramenem víry, božími přikázáními a vírou v boží spravedlnost. Dočkáme se spravedlnosti! Kdyby nic víc z kazatelny nezaznělo, žádný jinotaj či aktuální podobenství, i to povzbuzovalo. Kazatelna i oltář si podávaly ruce s hledištěm, splývaly v jedno. Představte si něco tak nádherného.\nPáteři Alois a Klement byli dobří boží služebníci a byli i dobrými Čechy. Měl bych poznamenat, že znojemský dominikánský klášter v těch letech lze bez nadsázky nazvat místem národní tolerance. V ulicích Znojma zuří nenávist, násilí, všemožné germanizační tlaky, a klášter je oázou národní snášenlivosti a křesťanské pokory. Všichni ministranti obou dominikánských kostelů, i toho německého, jsou čeští chlapci. Vedle kněží, jejichž mateřštinou je němčina, žijí rovnoprávně a ve shodě kněží českého původu. Čeština byla v klášteře plnoprávným jazykem. Ochráncem těchto poměrů byl sám převor Augustin Scherzer.\nDalší pozoruhodností nedělních mší byla hudba a zpěv. Nemám na mysli jen obvyklé duchovní písně. Pravým drahokamem v hudebním růženci našeho kostela byl zpěv frátera Ildelfonse Limburského. Jako katecheta v čtyřtřídní české škole byl přísným a náročným učitelem, občas i s rákoskou v ruce. I tak jsme ho měli rádi. Nejraději ovšem na něj vzpomínám jako na pěvce. Jeho hlas asi nepoznal školení, avšak podmaňoval o to více. Zpíval písně nábožné i vysloveně světské. K oblíbeným patřila jeho smutně laděná, začínající verši: „Ořechovský farář smutnou kázeň káže, se škaredým mužem hezkou ženu váže.“ Kdoví, jestli jsme ji měli rádi pro hezkou melodii, tklivý příběh nebo snad pro skryté poselství. Ildefons Limburský zpíval bez doprovodu, nebo s varhanami, na které hrával jeden z německých kněží, páter Raimund. Vždycky to byl zážitek, který navazoval sváteční pocit, probouzel to lepší v nás, naplňoval krásou, pomáhal překlenout válečné útrapy. Jestliže jsem se naučil potřebovat hudbu, vděčím za to zmíněným kostelním koncertům.\nVálečné běsnění pro Znojmo skončilo 8. května 1945 příjezdem oddílů Rudé armády. Češi s úlevou, s obrovskou radostí a s nadějemi vítají osvoboditele, Němci s obavami očekávají důsledky porážky. Značná část jich prchá do sousedního Rakouska jen s ranečkem nejnutnějšího již před 8. květnem. Zeptáte-li se mne, zda jich lituji, odpovídám bez váhání, že některých mi doopravdy bylo líto. Jako obyčejně totiž s viníky doplatili během poválečného účtování i slušní lidé. Avšak i oni by si měli uvědomit, že nesou svou dílčí odpovědnost za zlo způsobené nacismem. Projevům nenávisti a odplaty po skončení války se mohou divit jen ti, kteří tu dobu nezažili. Je bohužel také pravda, že někdy byla odplata nepřiměřená. Uvědomují si však naříkající Němci, že praxi odsunu zavedli právě oni? Realizovali ji na Židech a byl to odsun nejen do jiných krajin, byl to odsun k cílené fyzické likvidaci v koncentračních táborech. A vyhánění Čechů z pohraničí bylo ve své podstatě rovněž odsunem. Sklidili jen to, co zaseli. Excesy spáchané na Němcích ve spojitosti s prohranou válkou, byly jen nepatrným zlomkem utrpení, které způsobili ostatnímu světu.\nSkutečností oněch let dnes změnit nemůžeme, můžeme se z nich pouze poučit. Snažíme se o to? Kdykoliv procházím kolem kostela sv. Michala, vždy si s úlevou uvědomuji, že ve chvílích nejtěžších bývá pomoc kupodivu často nablízku.\nVracím se k začátku tohoto textu: Nářky Sudetoněmeckého krajanského sdružení vnímám jako nebezpečný pokus falšovat dějiny a za viníky neštěstí prohlásit Čechy. Zároveň mě zneklidňuje, že i na nejvyšších místech oficiální německé politiky jsou vyslovována protichůdná stanoviska k této problematice, což nemůže prospět vzájemným vztahům obou zemí.\nBez ohledu na kritický tón předcházejících řádků chci závěrem zdůraznit, že nemáme zájem neustále se vracet k traumatickým stavům česko-německé historie. Máme vůli, zvláště s ohledem na nové podmínky existence v sjednocující se Evropě, vytvářet prostor dobrých vztahů a spolupráce.\nEmil Adam, Znojmo\nJak jsem prožíval okupaci a její důsledky pro naši rodinu?\nKdyž slyším nebo čtu nehoráznosti štváče Neubauera, šéfa sudetoněmeckého landsmanšaftu, nutně mi přijdou na mysl vzpomínky na mé dětství a rok 1938, kdy mi bylo třináct roků. Toto období zřejmě vypadlo z paměti zmíněného bojovníka za práva sudeťáků. Nechce o té době nic slyšet a zřejmě ví proč. Co se tehdy dělo, jsem prožíval v Suchohrdlech u Miroslavi a v Miroslavi samé.\nAsi v roce 1925 přišel můj otec jako ruský legionář posilnit českou menšinu do tehdy převážně německým obyvatelstvem osídleného pohraničí (bylo to na výzvu první československé vlády). Do této oblasti přišlo tehdy 72 českých rodin na menší zemědělské usedlosti. Oficiálně byli nazýváni kolonisty. Němci měli zákonitou dvoutřetinovou většinu v lidosprávě a podle platných zákonů odhlasovali, co chtěli, včetně obecního rozpočtu, a Češi jako menšina neměli jinou možnost čelit jejich přehmatům, než podáváním protestů okresnímu úřadu. Otec jako vedoucí menšiny podal za jedenáct roků přes deset protestů a všechny vyhrál. Tak se stalo, že byl Němci považován za nepřítele číslo jedna. Podobné problémy byly ve všech šesti obcích.\nAsi po jedenácti letech hospodaření musel dát otec hospodářství do pronájmu pro zdravotní stav maminky. Přestěhovali jsme se do Miroslavi, kde pak otec pracoval jako vedoucí filiálky Hospodářského družstva. Již po první mobilizaci na jaře 1938 otec se znalostí politické situace a snad i díky svým zkušenostem z ruských legií větřil možné nedobré konce, a proto již začátkem léta začal přesunovat zařízení naší domácnosti do rodné Nosislavy, eventuálně Židlochovic, to je asi 20 km od Brna, a tam se cítil být méně ohrožen. V den vyhlášení mobilizace na podzim tam již zůstali oba moji mladší bratři. Já jsem s rodiči připravoval k přestěhování zbytek věcí z bytu v Miroslavi.\nVečer toho osudného dne jsme poslouchali z rádia stále vzrušenější zprávy střídané znělkou bum, bum, bum, kterou do smrti nezapomenu. Když pak k půlnoci oznámili vyhlášení mobilizace, zabalili jsme rádio a další drobnosti, připevnili je na připravené bicykly a vydali jsme se směrem ke státní silnici Znojmo-Brno. Když jsme přijížděli k první křižovatce, viděli jsme tam nějaký rozruch a nebylo nám dobře po těle. Naštěstí to byla naše vojenská hlídka u protitankových zátarasů, doplněných ostnatými dráty. Byli jsme okamžitě zastaveni, přivolán velitel hlídky a rodiče se museli legitimovat. Když podal otec velícímu důstojníkovi svoji legitimaci Československé obce legionářské, ten mu zasalutoval a řekl: „Prosím, pokračujte“. Podobná procedura se na dvaceti kilometrech do Židlochovic ještě několikrát opakovala. Po celé cestě jsme z pravé strany (směrem od rakouských hranic) slyšeli jednotlivé výstřely i kulometné dávky… To všechno jsou pro mne zážitky, které nikdy nezapomenu. Když se pak otec v dalších dnech, než byl proveden zábor našeho území, setkal s našimi lidmi, kteří tam zůstali a v tajnosti otci pomáhali odvézt zbytek našich věcí, tak se od nich dozvídal, že ho místní ordneři hned druhý den k ránu hledali, aby ho mohli pověsit na prvním stromě. Tomu tedy otec unikl, ale velké starosti a potíže se zabezpečením rodiny teprve čekaly.\nNastaly starosti s bydlením a jeho úhradou, protože otec nemohl najít zaměstnání. Až po nějaké době získal místo vedoucího skladu obilí v Příkazích u Olomouce. Asi po dvou letech byl sklad zrušen, když byly uskladněné zásoby vyčerpány. Nakonec uspěl ve stejném oboru v Dubě nad Moravou. Byla to však odysea se stálým stěhováním a přecházení nás tří kluků ze školy do školy, které jsme během toho roku vystřídali každý tři. Protože v situaci, kterou vyvolal vynucený útěk z pohraničí, byl otec nucen brát jakoukoliv práci za jakoukoliv mzdu, žili jsme v době protektorátu velmi nuzně, prakticky z ruky do huby. To by se při existenci republiky určitě nestalo.\nSvatopluk Zedník, tehdy Suchohrdly u Miroslavi\nNarodil jsem se ve Znojmě ze smíšeného manželství, jakých bylo na Znojemsku řada. Maminka pocházela z Rakouska, kde v Lávě žili babička s dědečkem. Podle maminky je tedy mojí mateřštinou němčina. Rodiče měli ve Znojmě obchod s textilem, ale začínali prodejem všeho – tedy koloniálem. Předškolní věk jsem prožil u babičky a dědy v Laa an der Thaya, takže po návratu do Znojma, kde jsem měl nastoupit do mateřské školy, jsem neuměl pořádně česky. Ve Znojmě se hovořilo jak česky, tak německy. Do prvé třídy obecné školy jsem šel na Ludolfku. Mezitím zřídili ve Znojmě český učitelák a u něj obecnou školu, na které se budoucí učitelé na žácích zacvičovali. Tatínek, jako správný vlastenec, mne tam od druhé třídy nechal zapsat, a tak jsem chodil přes celé Znojmo na Alšovku. V posledním čtvrtém roce měšťanky jsem se pilně připravoval ke zkouškám na učitelský ústav, neboť učitelování byl můj sen a bral jsem to strašně vážně. Přihlášených bylo třista, a brali pouhých třicet. Nedivil jsem se, že napoprvé jsem nebyl přijat, protože někteří přihlášení měli kolem třiceti let. Nastoupil jsem tedy do první třídy německé obchodní školy. Bylo častým zvykem, že Češi chodili do německé školy. Němci do české nebylo to pod jejich národní hrdost.\nV těchto letech stále častěji začínali Němci dokazovat, že jsou něco jiného. Po večerech se scházeli v Zámečnické ulici a v dolním parku, zatím co my Češi v Kovářské ulici a v horním parku. Tatínkův bratr – strýc Julius i s rodinou – se hlásili k sudeťákům (k německé národnosti se hlásili vždy).\nKdyž měl do Znojma přijet vůdce SdP Konrád Helnlein, chtěli tomu členové strany Německých sociálních demokratů zabránit, a tak hlídali všechny přístupové cesty. Stejně se připravovali členové SdP a svého Henleina propašovali v německé sanitce. Ve Znojmě byly sanitky dvoje, české s červeným majáčkem a německé s modrým. Nevšiml jsem si, že by se do příprav zamíchaly české strany. Henlein svou ohnivou řečí dodal Němcům odvahu a SdP vpochodovala do znojemských ulic.\nJá již potřetí dělal zkoušku na učitelák. Myslel jsem, že už mám praxi a že to bude hračka a bez trémy. Bouchnul jsem tam, kde jsem to čekal nejméně. Nedokázal jsem zazpívat notu „e“ ani na druhý pokus. Zkoušející mi poděkoval a již se se mnou nebavil. Přesto jsem byl přijat. Podezřívám svého otce z toho, že zaúřadoval, což ho muselo stát hodně přemáhání, neboť to bylo v rozporu s jeho zásadami. Byl funkcionářem Národní jednoty a starostou Junáka, kterého všemožně podporoval i finančně. Například koupil látku na stany a tyto nechal pro tábor u Jazovic také ušít. Též koupil klobouky, na které ti chudší neměli peníze.\nPo prázdninách jsem konečně nastoupil do I. ročníku českého učitelského ústavu. Splnil se můj sen. Politická situace se stále přiostřovala. Henlein dokázal lidi vyburcovat tak, že i malí kluci volali „Heim ins Reich“ a cítili se hrozně silní. Naše české žáčky jsme museli doprovázet ze školy a chránit před čekajícími křiklouny, kteří je jinak tloukli a posmívali se jim za to, že jsou Češi. Skončila doba, kdy nebyli žádné problémy mezi Čechy a Němci. Znojmo bylo vždy česko-německé, mluvilo se jak česky, tak německy, nikdo se nad tím nepozastavoval, nikdo v tom nic špatného neviděl. Na začátku jsem uvedl, že rodiče měli ve Znojmě obchod, který otec spolu s bratrem Juliem zdědili po rodičích. Bydleli jsme v Kalcherově ulici ve druhém poschodí a strýc s rodinou v prvním poschodí. Také jejich manželství bylo smíšené. Teta dokázala přetáhnout strýce na německou stranu. My chodili do českých škol a jejich dvě děvčata do německých. Jinak nikdy mezi námi nějaké problémy nebyly.\nNajednou se ale Němcům dařilo špatně, najednou se cítili utiskovaní. Stejného názoru byla i strýcova rodina. Situace byla neudržitelná, ale ne pro Němce, nýbrž pro Čechy a republiku. Hrozilo nebezpečí, že Němci, kteří se cvičili za hranicemi v Rakousku v diverzi, že by mohli pronikat údolím Dyje. My z naší třídy jsme se přihlásili ke kopání zákopů.\nV restauraci Pod Obří hlavou byly kanceláře, kde jsme se hlásili a pod vojenským velením kopali cik-cak zákopy směrem na Trauznice. Nevybavím si, kolik to trvalo týdnů. Nadřeli jsme se pořádně, poničené ruce a dlaně plné puchýřů. Napětí dále narůstalo. Řada Němců odcházela do Rakouska – i můj strýc s celou rodinou. Při odchodu řekl mamince: „Dobře nám to tady hlídejte, my se vrátíme.“ Maminka, která měla vždy ze všeho strach, na to řekla: „Když nás teď opouštíte, tak se radši ani nevracejte,“ čímž si to do budoucnosti hezky zavařila.\nMnichov. Znojmo obsadilo německé vojsko. Za vojskem připochodovaly politické jednotky a s nimi i můj strýc v uniformě SA. To už bylo na mne moc a tak jsem s kamarádem Emilem Kulajdou utekli do parku, abychom se na to nemuseli dívat. Se školou byl konec a všechno stálo za starou bačkoru. Hodně Čechů odcházelo do protektorátu. Jednodušší to měli státní zaměstnanci, měli kam jít a měli své stálé platy. Ale co my? Neměli jsme za kým a ke komu jít. Do protektorátu se muselo žádat (optovat). Rodiče dokončovali přestavbu obchodu. Nebyly peníze a na domě i zahradě hypotéka – všude dluhy, a ty by šly za námi. Otec věřil, že to tak nemůže dlouho zůstat a že se to určitě nějak vyřeší. Zůstali jsme.\nVzal jsem kolo a utekl do protektorátu. Hranice jsme přešel u Vranovské Vsi bez problémů, měl jsem svůj pas. Naivně jsem věřil, že jako Čech jdu domů. Neprodaly nás jen západní velmoci. Někdo mě udal policii a ta, když zjistila, že rodiče „neoptovali“, tak mne po 8 dnech pobytu pod policejní eskortou dopravila na hranice a předala Němcům. Doma se o tom nemluvilo. Otec byl spokojen, že jsem ukázal, kam patřím. Ale co dál? Český učitelák byl zrušen a dokončit školu na německém, co mi nabídli, jsem odmítl. Tím, že jsem dokončenou německou obchodní školu, byla možnost pokračovat na německé obchodní akademii. Podmínkou bylo složit zkoušky, neboť se už dva měsíce vyučovalo. Se mnou dělal tyto zkoušky kamarád Fukač, oba jsme je udělali, a tak se dostali do 3. ročníku.\nPřešla zima a úřady zjišťovaly, kdo vykopal ty zákopy u Dyje. Po vyučování jsme s Fukačem chodili pěšky a u Dyje jsme zahazovali to, co parta kluků vykopala.\nVe 4. ročníku bylo stále méně kluků – museli narukovat do armády. Většinou k pracovní službě Arbeitsdienst. Na mne se to nevztahovalo, byl jsem všude veden jako Čech a musel by dát souhlas otec – nebyl jsem plnoletý. On to odmítl. Za to – pokud je mi známo – byl dvakrát zatčen gestapem, když odnášel tržbu do banky. Nikdy neřekl, o co šlo a jak s ním zacházeli.\nJako dárek k devatenáctým narozeninám jsem k 30.10. 1940 dostal povolávací rozkaz k Arbeitsdienstu a měl se ten den hlásit v kasárnách pracovní služby v Tulnu na letišti Langenlebaru. Hned na bráně mne seřvali, že jsem nezdravil zdviženou pravicí. Velitelé byli blbci navlečení do uniforem. Vzpomněl jsem si na ně při shlédnutí filmu Černí baroni. I já se pomalu sžíval – ochočoval. Vždy tři dny se pracovalo na budování letiště při planýrovacích pracích a další tři dny se cvičilo – ale ne se zbraněmi – s rýčem (ale ne s tím pracovním, ale s parádním – pochromovaným). To už bylo po tažení přes Holandsko do Francie. Velitelé, co „tam byli,“ na to byli moc hrdí a po službě nosili holandské dřeváky. V Německu napadlo moc sněhu, tak nás z letiště přesunuli do Wsterwaldu na odhazování sněhu, Také jsme tady oslavili Vánoce a všichni dostali povolávací rozkaz do armády na vojnu, čímž skončila má měsíční služba u Arbeitsdienstu.\nA tak jsem nastoupil 5. února 1941 ke spojařům (telefonisti a radisti) a setkal jsem se s bratránkem Bařinou – po měšťance a německé obchodní zase spolu. Honili nás, abychom byli co nejdříve schopni jít na frontu, a tak začala má anabáze frontová. Popisovat stejně rozvláčně moji cestu doslova kolem celé zeměkoule nelze, to by bylo na několik románů. Okusím se být stručný. Naše cesta vedla do Polska na hranice s Ruskem. Hrůza, jak tam ve vesnicích lidé žili, ne domky jako u nás, úplné barabizny. Židé zarostlí, kaftany na zem, špína, na rukávech žluté hvězdy. Odjezd na frontu. 14 dní jsem jako radista doprovázel průzkumné hlídky do ruských linií s úkolem poznávat terén a ruské pozice. Pak jsme útočili, ale na jiném místě, kde jsme to vůbec neznali. Na první bitku do smrti nezapomenu, jaké to bylo peklo. Ruské kaťuše ukázaly, co dovedou. Utržené ruce, nohy, těla létaly vzduchem, koně řvali úlekem a bolestí, běželi s rozpáranými břichy a zaplétali se od vlastních střev. Zatímco se ostatní zakopávali, já jako radista musel předávat hlášení. Jednou mne zachránila radiostanice, kterou jsem si kryl hlavu a která dostala pět zásahů a přesto fungovala dál. Hranice do Ruska jsme překročili někde u Bialistoku a pokračovali na Minsk, Oršu, Mogil. Začal jsem kouřit – je jedno jestli padnu jako kuřák nebo nekuřák. Denně jsem ušli asi 40 km. Spali jsme po příkopech, dokud nenapadl sníh, pak jsme museli do vesnických domků. Rusové – obyčejní lidé, byli dobří. Spali jsme natlačení na sebe, jak a kde se dalo. Úmorný byl boj proti vším a štěnicím. Proti štěnicím to šlo, ale proti vším byl boj marný.\nZima 1941-1942 byla hrozná, až minus 40 stupňů C. Viděl jsem sáně a nákladní auta naložená zmrzlými vojáky jako dřevem. Nebylo kam se schovat, vesnice před námi byly Rusy vypálené. Já měl štěstí, že mi znojemská bábi upletla a poslala kuklu na hlavu. Moc mi pomohla, především na nos a uši.\nV Oránu nás úplně vyčerpané a nevyspalé chemicky odvšivili (ač jsme vši neměli) a do rozkroku foukli DDT, tím jsme byli úplně ozdraveni. Následovalo nalodění do zaoceánského osobního parníku – jako do luxusního hotelu. Projeli jsme Gibraltarem, připojily se další lodě a celý konvoje vydal do Ameriky. Přistáli jsme v Bostonu 1.6.1943. Odtud vlakem napříč Amerikou do Camp Forrestu – mého prvého zajateckého tábora od 14.6.1943. V tomto táboře jsem byl přes rok. Občas nás vyslýchali. Jednou se mne ptali, jestli bych nechtěl vstoupit do československé vojenské jednotky, kdyby se nějaká utvořila. Moc mne to překvapilo a já souhlasil. 2.8.1944 přišel na náš barák americký voják a zkomoleně se ptal na moje jméno. Měl jsem se ihned zabalit – stál u mne a popoháněl mě – ani jsem se nemohl rozloučit s ostatními a už jsem tábor neviděl. Z celého tábora jsme byli čtyři. Vlakem se dvěma strážnými do Faietville N.C., kde byl německý zajatecký tábor Forst Bragge. Pro nás udělali oddělenou část – Němci nám nadávali do zrádců. Tak takhle se začala sestavovat československá vojenská jednotka. Dva, co přijeli se mnou, byli vídeňští Češi, co měli ve vojenské knížce „Čeche,“ ten čtvrtý se jmenoval Houský, říšský Němec – jeho otec byl v Praze ředitelem státní banky. Celkem se nás tam sešlo asi 50 lidí. Nikdo s námi nemluvil, nejednal, nikdo nás nenavštívil, nic se nedělo. Po dvou měsících „séparé“ oddělení zrušili a nás strčili mezi ostatní německé zajatce. Moc nám to pomohlo, na nejhorší táborové práce určovali nás. Postupně jsem prošel několika tábory. V posledním táboře Camp Jack Sonville bylo samozřejmostí kino a večery věnované kultuře a kurzům. Mám dva certifikáty z kurzu Amerikan Cicias a Amerikan History z 31. prosince 1945. Pro Ameriku ještě válka neskončila – bojovalo se v Pacifiku s Japonci, pak padla první a po ní druhá atomová bomba a válka skončila. Nás začali přesouvat z tábora do tábora na sever k severním přístavům. Posledním byl Camp Shanks N.Y., odkud nás pustili ze zajetí, to bylo 30. května 1946. Vrátili mi vše, co mi v Africe odebrali, i vojenskou knížku i náramkové hodinky, co už v Africe nešly a které jsem dostal k biřmování. Za práci v zajetí jsme místo peněz dostávali bločky různých hodnot, které v kantýně platily jako peníze. Před odjezdem nabídla kantýna hodně zboží, včetně šperků, hudebních nástrojů, textilu apod. Každý táhl plný kufr a lodní pytel, věřili jsme tomu, že to dotáhneme až domů.Následovala cesta lodí přes moře do Le Havru, auty do tábora v blízkosti Paříže. Zde jsme dostali propouštěcí vysvědčení nahrazující osobní průkaz. Byli jsme tu asi týden, ven jsme nechodili, Francouzi nás nenáviděli, pokřikovali na nás BOŠ (prasata). Přesun vlakem: další tábor byl už v Německu u Mnichova, byl to sběrný tábor (Poláci, Rumuni, Slováci, Češi). Z Československa tam úřadovala repatriační komise, přiznali, že docházelo k přestupkům, ale že už je to překonané a že nás republika čeká a že nás potřebuje. Trvalo skoro tři týdny než se podařilo dát dohromady vlak – známé dobytčáky. Byli jsme rádi a měli radost, že konečně jedeme domů.\n- 26.4.1949 Krajský NV ukládá ONV ve Znojmě, aby vystavil přímo osvědčení o čsl. státním občanství, protože jsem se k německé národnosti vůbec nepřihlásil.\nQ. K. Znojmo, narozen 31.101921\nK předcházejícímu svědectví, jako jedinému ze 34, považujeme za potřebné uvést následujících pár vět. Jednou z nezmapovaných stránek naší historie jsou osudy a postavení Čechů, kterým nebylo dovoleno po přijetí mnichovského diktátu přestěhovat se do okleštěného Československa a později po vyhlášení do Protektorátu Čechy a Morava. Důvodem byla doložka – součást Mnichovské dohody, podle níž naše vláda byla povinna zachovat – zaručit a nenarušit provoz všech služeb, továren, dopravy, výroben apod. O povolení k přestěhování museli občané žádat písemnou formou a toto bylo podmíněno souhlasem obou stran, jak německé, tak české. To se netýkalo státních zaměstnanců. Na děti z rodin česko-německých – tj. smíšených manželství se automaticky pohlíželo z hlediska zákona jako na Němce a uplatňovaly se na ně německé zákony v plné míře, tedy i povinnost sloužit v německé armádě. V první fázi války pro menší spolehlivost pouze u pracovních a technických jednotek – tedy beze zbraní, později i se zbraní. Češi, kteří zůstali v Sudetech, se museli podřídit v plné míře německým zákonům, za což prožívali po válce mnohá příkoří a ponižování. To je hlavní důvod, proč je tak obtížné dosud žijící pamětníky přesvědčit a získat k podání svědectví. Kéž zveřejnění tohoto svědectví se stane předmětem či výzvou k našim odborníkům – historikům.\nOtec žil od roku 1916 ve Znojmě, kde žili již matčiny rodiče. V letech 1927 až 1938 pracoval jako zahradník v městském hřbitovním zahradnictví. Po záboru zůstal otec ještě nějaký čas v obsazeném území. Matka odešla se mnou dříve za nové hranice ČSR.\nVzpomínám si, že otec několikrát (jednou i s matčiným otcem a její sestrou) přešel v pozdních večerních hodinách tehdejší hranice a po návštěvě se časně ráno opět vracel do Znojma. Výnosem Městského úřadu ve Znojmě ze dne 3.11.1938 byl však otec propuštěn ze zaměstnání a my se přestěhovali do Brna.\nMateriálně a finančně naše rodina odškodněna nebyla. Nikdo ani nemohl vrátit zdraví mé matce, která pak zemřela v červnu 1947, a nikdo nemohl vrátit život mému strýci, matčinu bratru, který jako majitel zámečnické dílny mohl po Mnichovu zůstat ve Znojmě, ale jako Čech přestal mezi prvními dostávat inzulín, takže na svou těžkou cukrovku zemřel již v prosinci 1941 ve věku 34 let.\nH. V., tehdy Znojmo\nPocházím ze Znojma, kde jsem žil s rodiči a třemi bratry. Přestože jsem byl malý chlapec, velmi dobře si pamatuji na tamní spokojený život za doby první republiky až po ony pohnuté události v roce 1938, na které se nedá jen tak lehce zapomenout.\nDo roku 1937 bylo soužití obyvatelstva klidné a mezi Čechy a Němci nedocházelo k žádným vážnějším střetům. To také proto, že oslavy a manifestace se konaly odděleně a v jiném prostoru. K nepokojům začalo docházet v polovině roku 1938, zejména pak v září 1938, a to pod vlivem činnosti vůdce SdP Konráda Henleina, připravujícího ozbrojený puč.\nVzpomínám si, jak čs. rozhlas vybízel občany k setrvání u přijímačů, až došlo k vyhlášení mobilizace. Dva ze straších bratrů téže noci ihned odešli ze Znojma. Následně jsme také my v panice utíkali do vnitrozemí k dědovi do Dřevohostic u Přerova. Tam jsme však dlouho nepobyli, neboť na rozhlasovou výzvu k obraně čs. pohraničí jsme se s otcem vraceli zpět do Znojma. Jako štábní rotmistr v záloze byl otec velitelem skupiny ochrany železničního viaduktu Červený most a po několik dnů jsme spolu s matkou a bratrem v noci donášeli obráncům jídlo.\nPozději, když se situace zhoršovala, se rodiče rozhodli opět utéci do Dřevohostic. Na tu noc nikdy nezapomenu, kdy jsme s malým rancem a jen s tím, co jsme měli na sobě, odjížděli směrem na Hrušovany n.Jev. – Mikulov – Břeclav. Trať v pohraničí vedla územím obsazeným henleinovci. S obavami, jak projedeme, seděli jsme beze slova, jen tlumené světlo blikalo u stropu vagónu. Netrvalo však dlouho a za ostřelování vlaku zhasla žárovka docela a my jsme již přikrčeni leželi na podlaze vagónu. Slyšeli jsme jen výstřely a sledovali jejich záblesky. Projeli jsme však, a tak jsme se znovu ocitli v bezpečí ve vnitrozemí.\nJako uprchlíci jsme nic neměli, a tak se asi po čtrnácti dnech rodiče rozhodli, že se opět vrátíme do Znojma s nadějí, že se snad podaří něco z našeho majetku zachránit.\nZprávy o situaci v pohraničí byly rozdílné. Otec myslel, že to vyjde. Ovšem velmi se mýlil, rychleji přišel zábor a nám se již nepodařilo vrátit se ze Znojma zpět do vnitrozemí Jen starší bratr utekl kanalizací do Přímětic, které ještě byly na nezabraném území.\nPo příchodu německých vojsk v říjnu 1938 bylo mnoho znojemských Čechů internováno do zajateckých táborů, někteří z nich až do Dachau. Z dříve dobrých Němců se téměř všichni stali fašisty a tlupy organizovaných henleinovců a ordnerů prováděly mezi občany čistky. Byl jsem očitým svědkem, jak zajali starostu sokolské obce, starého pána se šedivou hlavou a bradkou, za kterou ho uvázali na provaz a vodili po ulicích města. Sám jsem mnohokrát musel vyslechnout nadávku: „Bömischer Hund“ a neutekl-li jsem zavčas, dostal jsem i nějakou tu nakládačku. V té době jsem jako kluk zažil i příjezd Adolfa Hitlera do zabraného Znojma, jeho vystoupení v sále Německého domu a jeho jízdu v otevřeném automobilu ulicemi Znojma. Od té doby se všichni Němci projevovali jako nacisti a členové NSDAP bez výhrady.\nOtci byla několikrát nabízena spolupráce, poněmčení a moje umístění do německé školy, což odmítl, a proto se jako politicky nespolehlivý musel denně hlásit na policii. Do poloviny listopadu 1938 jsme nemohli dostat výjezdní povolení ze Znojma. Až před Vánoci 1938 jsme mohli odjet. S sebou zas jen ranec, kolik kdo stačil unést. Už bych ani nespočítal, kolik na mne matka stačila navléci osobního prádla, košil, trenýrek, svetrů a kabátů; byl jsem pěkně zaoblený. Odjížděli jsme přes Citonice do Olbramkostela, kde byl hraniční přechod a německá celnice. Před příjezdem uschovali rodiče u mě nějaké cennosti a zbytek peněz v domnění, že bez úhony projdu prohlídkou. V posledním okamžiku si to však matka rozmyslela a vše mi odebrala. A snad to bylo vnuknutí, protože právě mě při kontrole vysvlékli a prohledali, zatímco matka kontrolou prošla bez úhony. To byl všechen majetek, se kterým jsme z domova odešli.\nNaše rodina (rodiče, o dva roky starší sestra a já) bydlela od roku 1921 ve Znojmě. Otec byl průvodčí vlaků ČSD, členem sociální demokracie, my se setrou jsme chodily do české obecné školy, měšťanské školy a gymnázia. Obě jsme byly členkami Sokola a účastnily se sokolských sletů. Situace se zradikalizovala v polovině roku 1938, i když jsme se předtím s německými občany stejného politického smýšlení stýkali a celkem dobře s nimi vycházeli.\nZe Znojma jsme se musely s matkou a sestrou vystěhovat, ale nebylo nikoho, kdo by nám, třem ženám pomohl. (Otec v té době sloužil na přerovském železničním uzlu při převážení našich vojsk, která musila opustit hranice. V září 1938 jsme delší čas o něm neměly žádné zprávy a byly jsme úplně bez peněz.) Maminka stála dva dny a dvě noci v kasárnách a prosila, aby nám vojenské auto převezlo pár věcí z našeho zařízení na nádraží.\nKonečně začátkem října 1938, kdy už nacistická vojska byla na okraji města, nám naši vojáci odstěhovali zařízení do nákladního vagónu na nádraží s tím, že už je to poslední vlak, který je ze Znojma vypraven. Do vagónu jsme naložily veškeré zařízení i s našim malým hospodářstvím, kozou, králíky a slepicemi. Vlak nás pak odvezl do Okříšek a tam nás odstavil na slepou kolej. V tom vagóně jsme bydleli dva měsíce (to už byl otec s námi), protože jsme nikde nemohli najít ani jednu místnost k bydlení – vše bylo obsazeno uprchlíky. Ve vagóně se nesmělo topit ani vařit, tak jsme se stravovali u projíždějících čs. vojsk. Po dlouhém hledání jsme s pomocí známých v Moravských Budějovicích našli ubytování u hodných, nábožensky založených lidí. Byla to jedna místnost bez jakéhokoli sociálního zařízení. V této jedné místnosti jsme všichni čtyři provizorně bydleli. Veškerý dobytek jsme dali k tetě do Pokojovic. Z vagónu jsem chodila do školy do Okříšek a má sestra jezdila do gymnázia v Brně. V Moravských Budějovicích jsem pak chodila do měšťanské školy a má sestra od pololetí 1939 do gymnázia.\nVe Znojmě jsme měli rodinný domek, který po našem odchodu obsadila nějaká Němka. V domku v mansardách jsme nechali zařízení dvou dětských pokojů. Domek jsme sice v roce 1945 dostali zpět, ovšem zcela zdevastovaný a bez jakéhokoli zařízení.\nJsem jedním z těch, kdo byli nuceni opustit svá bydliště v pohraničních oblastech v roce 1938. Žili jsme v pohraniční vesnici na Znojemsku, v Šumvaldě, (dnes Šumná) – moji rodiče, má sestra a teta.\nOpustit svá bydliště jsme museli proto, že německá menšina v obci i celém okolí ještě před Mnichovem stupňovala svou agresi proti Čechům, vyvolávala srážky i rvačky a ozbrojené střety, takže po záboru sudetského území nebylo možno zde dál žít bez obav z perzekucí nebo strachu o život.\nNaštěstí jsme měli na Chrudimsku příbuzné, takže jsme se měli kam uchýlit. Sbalili jsme vše, co se nám vešlo do tašek a kufrů, a odjeli. Samo sebou, že drtivou většinu movitého majetku jsme pobrat nemohli a museli ho zanechat na místě. Už nikdy v životě jsme se s ním neshledali. Také žádnou náhradu jsme nedostali.\nNa historickém snímku ze starých znojemských ulic v jednom ze straších čísel Znojemského týdne jsou domy z Václavského náměstí ve Znojmě. Obrázek ve mně vyvolal celou řadu vzpomínek, na jejichž konci stojí jeden z vyobrazených domků. Koncem března 1939 jsme dostali od známých ze Znojma do Ivančic, kde jsme bydleli po vyhnání ze Znojma v říjnu 1938, zprávu, že nám „hájot z Edelspitz“ (Hitlerjugend ze Sedlešovic) vypálil 15. března na naší zahradě na Kraví hoře zahradní chatku na oslavu zabrání zbytku Československa Německem. A že se máme dostavit na „šupo“ (Schutzpolizei) ve Znojmě k sepsání protokolu.\nShodou okolností jsme se právě chystali do Znojma, abychom připravili nábytek a nejnutnější věci na stěhování do Ivančic. Dostali jsme tam konečně místo jednopokojového podnájmu byt 1+1. Věci nám z našeho bytu ve Znojmě po záboru částečně zachránili a u sebe uschovali Smrčkovi, kteří měli ve Velké Mikulášské kožešnictví. My jsme si tehdy nemohli vzít téměř nic. Jeli jsme tedy autobusem p. Fialy z Hor. Dunajevic přes Přímětice do Znojma. Od celnice, která byla mezi Znojmem a Příměticemi, jsme šli pěšky do Velké Mikulášské. Po cestě přes Horní náměstí jsem si všiml člověka, který šel s žebříkem v jedné ruce a s jakousi bandaskou v ruce druhé po náměstí a prohlížel si domy. Náhle se zastavil, přistavil žebřík ke zdi, vylezl na něj, cosi na zdi štětcem z bandasky zatřel a zase šel dál. Došli jsme ho zrovna, když si přistavil žebřík k jednomu z domů na snímku. Na domku byl bílý emailový štítek s označením umístění vodovodních uzávěrů v silnici. Různá písmena, šipky a údaje v metrech. Pokud tam bylo písmeno „Š“, tak ten háček pečlivě zatřel bílou barvou. Zřejmě, aby ten český háček nemohl zpochybnit fanatické němectví zdejších Němců.\nAle jak jsme dopadli s vypálenou chatkou? Museli jsme na policii podepsat, že bereme na vědomí, že ji zapálil neznámý pachatel a že nepožadujeme žádnou náhradu.\nPhDr. Josef Karšulin, Znojmo\nNaše rodina si zakoupila v roce 1920 v Šatově rodinný domek a pozemek o výměře 1 ha. Děda byl dělníkem v místní keramické továrně. Tam také pracovala má babička. Oba byli vlasteneckého cítění, děda velkým sokolem. Moje matka byla svobodná a žila ve Znojmě. Proto jsem byl od narození vychováván u prarodičů.\nNaše rodina žila v přátelství s širokým okruhem občanů, a to jak Čechů, tak i Němců. Nepamatuji si na žádné rozpory s německými spoluobčany, ani se o tom nikdy nemluvilo. Naopak, přátelil jsem se s německými dětmi. Od podzimu 1931 se začal projevovat rozkol mezi školáky. V Šatově byla jak škola německá, tak i česká. Žáci nižších tříd z české školy byli často napadáni žáky z německé školy. Odbylo se to zpočátku nějakým tím políčkem od větších kluků, ale později mě do školy doprovázel pes - statný vlčák a domů nás prvňáky vodili spolužáci z vyšších tříd na pokyn učitelů, kteří o stoupající německé agresivitě věděli.\nPočátkem října 1938 se po několik nocí střílelo. Byly to přestřelky mezi naší armádou a henleinovci. Stříleli nejprve (jak jsme se dozvěděli od vojáků) Němci z kostelní věže na pevnůstky již plně obsazené českou armádou. Němci jen provokovali, neboť jim bylo jasné, že z pušky nemohou nijak ohrozit posádku plně vyzbrojené pevnosti. Naši vojáci jim odpovídali střelbou z těžkých kulometů se svítícími střelami. Sám jsem pozoroval několik přestřelek z okna našeho domu a jako klukovi se mi to velice líbilo. Byl jsem pyšný na to, že naše armáda vždy rychle umlčela hitlerovské bojůvky, a vůbec jsem netušil, k čemu se již schyluje.\nTěsně před obsazením našeho pohraničí se strhla velká noční přestřelka a vypukl požár celního úřadu v Hnanicích. Toho rána mě maminka odvezla k tetě do Moravských Budějovic jen se školní taškou v domnění, že až se poměry urovnají, tak se vrátím zpět. Pak ovšem během několika dnů došlo k obsazení našeho pohraničí, děda s babičkou byli přepadeni a ztýráni, děda uvězněn ve Znojmě, pak převezen do Vídně. Tam byl obviněn a vyšetřován, že měl střílet z kulometu proti německé armádě, která obsazovala naše území. To se však neprokázalo, a tak byl o Vánocích 1939 z věznice ve Vídni propuštěn.\nNáš dům jsme opustili bez možnosti vystěhování. Všichni jsme byli přijati tetou v Moravských Budějovicích. Dostali jsme k dispozici jednu malou místnost se skrovným zařízením. Tam jsme prožili celou dobu okupace.\nPo válce jsme se vrátili do našeho domu. Ale jaké bylo naše překvapení. Propadlá střecha, zničené podlahy, vytrhaná okna – hrůza pohledět. To vše jsme museli na vlastní náklady opravit, ale žádnou náhradu jsme nikdy nedostali.\nStanislav Raška, tehdy Šatov\nV žádné učebnici se dnešní mladé generace nedočtou o plánech nacistů na likvidaci nejen našeho státu, ale i našeho národa, ani o tom, kolik našich lidí prošlo koncentračními tábory, kolik jich bylo ve vědecky vyprojektovaných továrnách na smrt úspěšně zlikvidováno, kolik jich bylo bez soudu při výsleších ubito. Kolik dětí – podle vědy o čistotě rasy – vhodných k poněmčení bylo českým rodinám odebráno, ukradeno a zavlečeno do Říše, i kolik těch nevhodných k poněmčení bylo povražděno! Nedočtou se ani, kolik mladých lidí bylo odvlečeno do Říše na nucené práce – této moderní formy otrokářství. Žádná statistika ani neuvádí počty doslova dětských otroků, darovaných gestapem rodinám zasloužilých nacistů. Jedním takovým otrokem jsem byl i já.\nMusím začít od svého otce. Žili jsme ve Znojmě, kde jsem se narodil a kde byl můj otec policistou. Při své službě se stále častěji dostával do konfliktu s henleinovci a jejich bojůvkami a tak se dostal na jejich černou listinu.Po mobilizaci byl nasazen na hranice. Doma zůstala matka se mnou – sedmiletým, čtyřletou sestrou a čekající další dítě. V noci byly varována dobrými Němci, že se henleinovci shromažďují a chystají přepadnout ty ze seznamu a hnát je z města. Stačila vzít pouze tašku s doklady, děti a přes pole a lesy utíkat k rodině do Tvořihráze (obec ve směru do vnitrozemí).\nPo posunu nově se tvořící hranice protektorátu utíkala znovu. Napřed do Ratišovic a odtud do Brna, kam se za námi vrátil i otec. Odbojová skupina, jejímž byl členem, byla zrazena a on, policista ve službě, byl přímo na ulici v noci ze 4. na 5. dubna zatčen gestapem. Měl štěstí a vše přežil, i nasazení v tzv. bombenkomandu – (skupina odstraňující nevybuchlé bomby, sestavená z vězňů koncentračního tábora „Sachsenhausen – Oranienburg“), i pochod smrti.\nToho rána, kdy byl zatčen, 5. dubna 1944, po důkladné prohlídce bytu gestapem, byla matka poučena, že se nesmíme vůbec stýkat s rodinou, ani s ostatními Čechy a že si sama nesmí hledat zaměstnání. Byla jí předána jména čtyř německých rodin, v nichž měla vykonávat domácí práce (úklid, praní, žehlení, opravy apod.). Matka musela vydělat peníze nejen na obživu sebe a dětí, ale i na nájem za byt a na pravidelné měsíční splátky římskokatolické církvi za malý rodinný domek, který církvi odkázala umírající věřící a který si od ní moji rodiče krátce předtím koupili. Mě nadále nesměla posílat do školy a já byl jednoho rána jedním z gestapáků odveden k brněnskému preparátorovi zvěře Schrollovi. Byla to zasloužilá nacistická rodina. Syn byl vysoký důstojník – nositel všech nacistických vyznamenání, mimo kříž s diamanty. Byl nezvěstný a snad padl na východní frontě. Rodina smutek nedržela. Dcera, vedoucí brněnských německých dívek, byla později zabita při nesmyslné obraně Brna před postupující sovětskou armádou, kdy do obrany byly nasazeny i skupiny zfanatizovaných hitlerjugend, mnohdy dětského věku. A v této rodině začal můj život dětského otroka.\nNa rozdíl od starověkých otrokářů, kteří své otroky řádně krmili, nejen proto, aby měli sílu pracovat, ale aby i dlouho vydrželi, můj pán mě nekrmil vůbec a já musel na jídlo (ráno, v poledne i večer) docházet domů. Dílna byla v zahradní vilce s bazénem, vzdálená od jeho bydliště v řadové vilce v ulici Hluboká, na pokraji města, asi 20 minut chůze. V této ulici jsme bydleli i my v jediném tamním poschoďovém činžovním domě.\nMůj pracovní den v létě začínal ráno před šestou hodinou a končil až za tmy. V zimním období jsme nastupoval do práce již od páté hodiny, protože v sedm muselo být v dílně už teplo. Zatápěl jsem ve dvou kamnech a oheň jsem musel po celý den udržovat, vedle ostatní práce. Večer jsem musel oheň z kamen vynést a kamna vyčistit, protože přes noc musela být kamna prázdná a čistá. Teprve pak jsem směl odejít. Když se ovšem práce protáhla do noci, tak jsem v dílně i spal. Ale i tak jsem musel kamna ihned po skončení práce vyčistit.\nMaso z velkých zvířat (jednou to bylo slůně a dvakrát poník) si odváželi vojáci pro psinec. Jelení, srnčí, bažantí a koroptví si odnášeli ti, co je ulovili. Maso ze psů, lišek, jezevců a dravých ptáků jsem si směl odnést domů já. Toto podřadné, většinou nekvalitní až nepoužitelné maso z preparovaných zvířat bylo vedle dvaceti protektorátních korun (což byla na černém trhu cena jedné cigarety) mou jedinou odměnou – týdenní mzdou. Při objednávce kostry či paroží bylo mým úkolem tyto zbavit masa a vybělit je v chemikálii, bez použití ochranných pomůcek. Podnes pohled na vycpanou trofej nebo obzvláště návštěva bítovského hradu na Vranovské přehradě na Znojemsku ve mně oživují vzpomínky na tuto dobu. Zde vedle mých psích zákazníků neopomenu vždy pohladit vycpaného čtyřrohého kozla, který jako rarita pobíhal volně po soukromé zoo zámeckého pána do chvíle, kdy napadl a pokousal dámu jednoho nacistického hosta a byl za tento prohřešek zastřelen. Jeho maso bylo jediné kvalitní maso, které výrazně a mimořádně obohatilo jinak přeskrovnou naši kuchyni.\nPokud nebyl nikdo cizí přítomen, choval se ke mně můj pán slušně a docela přátelsky. Před návštěvami, až na výjimky pouze německými a nacistickými, se však ke mně choval velice hrubě a fyzicky mě před nimi trestal. Jeho častým zábavným žertíkem bylo, že ženské části návštěvy dal do kabelky, nebo vedle ní položil uříznutou kočičí hlavu, nebo psí či liščí varlata se šourkem, a to tak, aby se na to hned přišlo a on mne za to mohl hned potrestat.\nPro své postavení malého českého otroka jsem byl i účinným způsobem vycvičen. Často před očekávanou návštěvou jsem byl poslán s taškami a batůžkem do německých obchodů pro připravený proviant (housky, perníčky, keksy, salámy, párky, ovoce, zeleninu). Po první samostatné cestě mi byla udělena lekce, jak nikdy nic nevzít. Mým úkolem tehdy bylo přinést plný batůžek malých keksíků. Neodolal jsem a vzal čtyři kousky, zabalil je do kapesníku a schoval do kapsy svého zimníčku. Po návratu na mne čekalo dívčí družstvo hitlerjugendu pod vedením dcery mého pána a já musel z donesených keksíků dělat za hlasitého počítání děvčat hromádky po desíti. Trvalo to pro mne nepředstavitelně dlouho a pochopitelně v poslední hromádce čtyři chyběly. Nic nepomohlo jejich vrácení. Dostal jsem pořádný nářez a byl jaksepatří ponížen od stejně starých i mladších děvčat. Pomačkané keksíky dostal pes jedné z dívek a nejen já, ale i děvčata tak poznala, jaké je postavení otroka. Další donášky byly namátkou kontrolovány, ale já si již nikdy nedovolil vzít cokoliv. Nechápu, jak škola mohla mlčky přehlížet mou nepřítomnost na vyučování a přesto mi vystavovat vysvědčení, ač jsem do ní od onoho osudného 5. dubna 1944 do konce války nemohl chodit. Nevím, zda si moje maminka sama vymýšlela školní úkoly, když se mne o nocích pokoušela doučovat. Přesto nemohu nevzpomenout i na jednoho hodného Němce, starého dědu, který zajišťoval mému „pánovi“ provoz prodejny v dolní části Zeleného trhu. Vyráběl z různých peříček hit tehdejší módy – ozdobné špendlíky jak na dámské, tak i na pánské klobouky. Mým úkolem byl sběr těchto peříček z preparovaných ptáků, jejich čištění, třídění a nalepování dle velikosti a barev na archy papíru. Byly to polotovary, z nichž děda špendlíky vyráběl. Ke mně se choval velice hezky. Uměl pochválit i pohladit a nejednou se se mnou podělil i o svačinu nebo mne obdaroval bonbonem. Když jsme byli sami, tak jsem mu musel tykat a oslovovat ho Hansi. Po skončení války pan Schroll nemeškal požádat o výjimku z odsunu s argumentací, že i přes riziko pro svou rodinu neváhal pomáhat rodině politického vězně – tedy nepřítele Říše. Jeho žádosti však nebylo vyhověno.\nVítězslav Jurásek, Znojmo\nMoc dobře si pamatuji na dobu, kdy moje rodiče zanechali pole i veškerá domácí zvířata sousedům a jen s nejnutnějším nábytkem a ošacením naložení do vlaku jsme odjížděli do neznámého kraje do vnitrozemí, mezi Čechy.\nNaše obec Šanov (okr. Znojmo) byla obsazena německými vojáky jako jedna z posledních, začátkem října roku 1938. Bylo mi tehdy jedenáct let a mé vzpomínky se za uplynulých šedesát let poztrácely. Přesto však nikdy nezapomenu na ty, o kterých vám budu psát.\nMůj otec, František Kment, byl v roce 1938 mobilizací odveden (nevím kam) a šel s elánem bránit vlast. Maminka s námi třemi dětmi (11, 8, 3) a s babičkou zůstala dál bydlet v deputátním domě na panství, kde oba moji rodiče i babička pracovali. Panství patřilo německému hraběti Kucnovi (správně Khuen-Belazimu). Naše bydliště byl Nový Dvůr a další hraběcí dvory byly Karlov a Anšov s přilehlými polnostmi a lesem, ve kterém byl i hraběcí zámek.\nPodle vyprávění mých rodičů se sloužícím hraběte nežilo v jeho službách špatně. Každá rodina (např. na Novém Dvoře jich bylo ke dvaceti) dostávala podle počtu příslušníků deputát v naturáliích a měla svůj byt. Zaměstnáni na statku byli všichni dospělí. Podle počtu na hlavu jsme dostávali ve formě naturálií mléko, mouku, cukr a bylo nám přiděleno pole na zahradu, mohli jsme chovat vlastní domácí zvířata a dostávali jsme i malý plat. Veškeré vedoucí funkce, jako byl správce, adjunkt, šafář, mistr v kovárně, stájích, fořt a personál na zámku, zastávali výhradně Němci. Češi byli jen hrubou zemědělskou práci.\nNebylo však národnostních rozdílů v sousedských vztazích. Bylo hodně smíšených manželství a my děti jsme se kamarádily spolu bez rozdílu, zda to byl Čech či Němec. Vzpomínám si, že při oslavě národního svátku se i naše hymna zpívala společně. Němci po svém, přeloženou do němčiny. Vím, že začínala: „Wo ist mein Heimat, mein Vaterland.“\nV létě 1938 hostil hrabě na svém zámku Konráda Henleina po celý týden. Jeho návštěva zanechala stopy v dosud klidných sousedských vztazích s Němci. Dokonce i my děti jsme cítily, že se něco děje. Moje kamarádka, jejíž otec byl Němec, měla zakázáno si se mnou hrát. …\nVydalo Křesťanskosociální hnutí ve spolupráci s Kruhem občanů ČR vyhnaných v r. 1938 z pohraničí jako svou 235. publikaci vydanou pro vnitřní potřeby vlasteneckých organizací, Praha, 23.3.2008


Metformin: jak užívat, co nahradit, kontraindikace - Léčba 2021\nZvýšená koncentrace cukru a snížená citlivost na inzulín jsou běžnými společníky cukrovky.\nMetformin je léčivo ze skupiny hypoglykemických syntetických léčiv používaných při cukrovce 2. typu.\nJe široce používán v léčbě cukrovky, pomáhá snižovat zvýšené koncentrace cukru a zlepšovat citlivost buněk na inzulín..\nPro jakou indikaci cukru je předepsán metformin?\nMetformin je jedním z nejčastěji předepisovaných léků na cukrovku, pokud dieta a fyzická aktivita nejsou účinné. Tento lék se však také používá pro syndrom polycystických vaječníků, onemocnění ledvin, srdeční selhání a problémy s játry..\nMetformin se také používá k léčbě prediabetes, což významně snižuje riziko cukrovky 2. typu. Pomáhá buňkám vstřebávat inzulín a snižuje koncentraci cukru.\nU cukrovky typu 2 hladina cukru v krvi obvykle stoupne nad 7,9 mmol / l. U těchto indikátorů je nutná okamžitá léčba, jejíž komplex zahrnuje dietní terapii, cvičení a léky.\nJak Metformin ovlivňuje průběh cukrovky\nMetformin je považován za hlavní lék pro léčbu cukrovky 2. typu. Pomáhá snižovat množství glukózy produkované játry. Kromě toho se hormonální inzulín začíná lépe vstřebávat buňkami těla, což pomáhá svalům efektivněji jej využívat..\nDroga patří do třídy biguanidů, které mají následující účinky:\nsnížit množství glukózy produkované játry,\nzlepšit citlivost buněk na inzulín,\ninhibují intestinální absorpci glukózy.\nTento lék není schopen úplně vyléčit člověka z cukrovky, ale správná kombinace léků, stravy a cvičení může pomoci normalizovat hladinu glukózy v krvi.\nStabilizace koncentrace cukru v krvi, jíž je dosaženo použitím metforminu, pomáhá předcházet komplikacím cukrovky, jako je srdeční selhání, mrtvice, poškození ledvin, očí a nervů.\nSprávně zvolené dávky jsou během léčby velmi důležité, protože pomáhají nejen snižovat hladinu glukózy, ale také zlepšují citlivost buněk na inzulín..\nLék se užívá ústy, obvykle 1-3krát denně s jídlem. Po užití tablet vypijte hodně vody..\nPři léčbě cukrovky typu 1 se metformin nepoužívá, protože nemůže ovlivnit buňky. To je způsobeno skutečností, že u tohoto typu onemocnění buňky normálně vnímají inzulín, avšak pankreas produkuje málo nebo žádný hormon, v důsledku čehož stoupá hladina glukózy v krvi..\nDávka pro diabetes typu 2 se počítá s přihlédnutím k obecné situaci osoby a existenci komorbidit. Lék je předepisován s přihlédnutím k různým faktorům, jako jsou:\nužívání jiných léků,\nChcete-li ze své léčby vytěžit maximum, musíte pečlivě dodržovat pokyny svého lékaře..\nPro dospělé (starší 18 let). První dávka je obvykle 500 mg dvakrát denně nebo 850 mg jednou denně. Lék musí být užíván s jídlem. Změny dávkování předepisuje lékař: zvyšuje se o 500 mg týdně nebo 850 mg za 2 týdny. Celková dávka je tedy 2550 mg denně. Pokud celková dávka přesáhne 2 000 mg denně, musí být rozdělena do 3 dávek. Maximální povolená dávka je 2550 mg denně.\nPro děti (10-17 let). První dávka je 500 mg denně rozdělená do 2 dávek. Při absenci kontroly cukru se dávka zvýší na 1 000 mg a užívá se dvakrát denně. Následně lze dávku zvýšit o dalších 1 000 mg. Maximální povolená dávka je 2 000 mg denně..\nJako každý lék, může mít i Metformin nežádoucí účinky. Mezi nimi jsou zaznamenána porušení práce různých tělesných systémů:\nnervový systém: poruchy chuti, bolesti hlavy,\nkůže: vyrážka, svědění, kopřivka, erytém,\ngastrointestinální trakt: nevolnost, pálení žáhy, průjem, plynatost, bolest žaludku, zvracení,\npsychika: nervozita, nespavost.\nTakové účinky nevyžadují zvláštní úpravu kromě úpravy dávkování. Obvykle zmizí během několika dní nebo týdnů..\nPokud se vedlejší účinky zesílí a způsobí vážné nepohodlí, musíte naléhavě zavolat sanitku. Takové podmínky mohou být životu nebezpečné. V případě laktátové acidózy se objeví následující příznaky:\npomalá a nepravidelná srdeční frekvence.\nMetformin může navíc způsobit prudký pokles koncentrace cukru v krvi, který je doprovázen následujícími příznaky:\nLék může ovlivnit lidské tělo různými způsoby. Proto v případě nežádoucích účinků byste měli přestat užívat a okamžitě se poradit s lékařem, abyste upravili dávku léku..\nUrčité skupiny lidí mohou mít při léčbě tímto lékem řadu následků. Proto je metformin kontraindikován u:\nproblémy s ledvinami (selhání ledvin, akutní pyelonefritida),\ninfarkt myokardu, cévní mozková příhoda, ischemická choroba srdeční,\nzvýšené hladiny ketolátek,\npřecitlivělost a alergické reakce na složení léčiva,\nnízkokalorická dietní terapie,\nMetformin není kompatibilní s diuretiky a alkoholem. U starších pacientů by mělo být užíváno s opatrností, protože se zvyšuje riziko laktátové acidózy. A také děti od 10 let musí přesně sledovat dávku léku, aby nezpůsobily předávkování. Pokud droga způsobila mnoho vedlejších účinků, které mohou být život ohrožující, musíte naléhavě vyhledat pomoc od lékaře..\nCenové rozpětí tohoto léku se pohybuje od 114 do 260 rublů. Cena obvykle závisí na výrobci, počtu tablet a dávkování. Takže Metformin od společnosti Teva v dávce 500 mg a 30 tablet stojí asi 130 rublů.\nKromě toho lze lék nazvat Glucophage, ale účinná látka zůstává stejná. Cena přípravku Glucophage je 120 rublů za 500 mg a 30 tablet.\nExistují i další analogy, například Sifor, kde cena za 60 tablet s dávkou 500 mg je 270 rublů, nebo Formetin s dávkou 500 mg a 30 tablet za 70 rublů.\nMetformin je nepostradatelným lékem pro komplexní léčbu diabetu 2. typu. Důležitým aspektem je dietní terapie, avšak Metformin pomáhá lidským buňkám vnímat inzulín. Většina pacientů zlepšuje hladinu cukru v krvi během prvních 10 dnů léčby. Pro udržení výsledků je nezbytná následná léčba.\nPředepisujeme metformin našim pacientům, abychom zlepšili citlivost na inzulín a snížili střevní absorpci glukózy. Tento lék pomáhá tělu bojovat proti nemoci samostatně bez použití syntetického inzulínu. Mnoho pacientů zapomene užít lék včas, kvůli tomu je léčba neúčinná a musí přejít na injekci. Většina lidí, kteří se řídí našimi doporučeními, má však pozitivní trend v léčbě..\nVictoria Yakovleva, terapeutka-endokrinologka.\nMám cukrovku typu 2, proto užívám metformin dvakrát denně, 500 mg. Už jsem si začal všímat zlepšení, přestal jsem hubnout a zlepšil se můj celkový stav. Nesleduji žádné vedlejší účinky.\nDiabetes typu 2 mi byl diagnostikován před 1,5 měsícem. Hladina cukru byla 15,8. Můj lékař předepsal Metformin 500 mg jednou denně první týden a dvakrát denně další týden. O měsíc později se můj stav zlepšil, hladina cukru se udržuje na 7,9. Strava musela být trochu změněna, aby se zabránilo průjmu.\nMetformin patří k lékům, které zlepšují stav cukrovky 2. typu. Zvyšuje citlivost buněk na inzulín a potlačuje produkci glukózy játry. Z vedlejších účinků jsou nejvýraznější poruchy gastrointestinálního traktu. Metformin pomáhá léčit cukrovku typu 2, ale existují skupiny lidí, kteří jsou kontraindikováni při léčbě tímto lékem.\nDiabetes mellitus je patologický stav, kdy hladiny glukózy nejsou tělem nezávisle kontrolovány. Z tohoto důvodu ji musí pacient regulovat pomocí hypoglykemických léků, inzulínu a kontroly výživy, fyzické námahy a stresových situací.\nKrevní test je jedním z nejdůležitějších při určování určitých nemocí. Všechny testy se zpravidla konají ráno. Během noci se tělo vrátí do normálu, po jídle a pití den předem.


Koruna se blížila 27,00 za euro, ale dokázala se vrátit - Patria.cz\nKoruna se blížila 27,00 za euro, ale dokázala se vrátit\nČeská měna se dnes blížila hranici 27,00 za euro, ale odpoledne přece jen přišla korekce a návrat na ranní hodnoty. Nyní se kurz pohybuje na 26,76. Po ranních datech přišly některé zprávy z domácí politiky. Ministr financí Kalousek uvedl, že se kvůli předčasným volbám zpozdí oznámení termínu pro zavedení eura (více ZDE). To však těžko mohlo překvapit. Poté, co Polsko oznámilo záměr získat od MMF tzv. flexibilní úvěr, české ministerstvo financí zopakovalo, že mezinárodní pomoc nepotřebuje. Ani to neznamená překvapení, nýbrž potvrzení dosavadního postoje.\nDnešní čísla z americké ekonomiky jsou smíšená, ale převažuje negativní dojem z propadu průmyslové výroby (podrobnosti ZDE). Žádná nová zpráva z firemní sféry neměla během dne na trhy zásadní vliv. Akcie ve světě tak zůstávají mírně v červených čísel a dolar si naproti tomu připsal další body, když se vůči euru dostává na 1,3185.\nCZK/EUR 26.8100 0.5909 26.9300 26.5900\nCZK/USD 20.3695 1.2703 20.4650 20.0100\nHUF/EUR 291.0050 0.4852 291.4000 288.8200\nPLN/EUR 4.2606 -0.2937 4.3020 4.2246\nCNY/EUR 9.0121 -0.5023 9.0841 8.9839\nJPY/EUR 131.2600 0.1335 131.7800 129.9500\nJPY/USD 99.4250 0.6275 99.6600 98.1500\nGBP/EUR 0.8801 -1.1735 0.8915 0.8791\nCHF/EUR 1.5119 0.1855 1.5154 1.5080\nNOK/EUR 8.8764 0.9479 8.8927 8.7814\nSEK/EUR 10.9096 0.5632 10.9220 10.8261\nUSD/EUR 1.3179 -0.5734 1.3296 1.3148\nAUD/USD 0.7211 -48.0437 0.7242 0.7145\nCAD/USD 1.2087 -0.5799 1.2184 1.2077\nNZD/USD 0.5761 -0.9457 0.5838 0.5739


Časopisy Nezbeda a Cvrček v dubnu\nV těchto dnech vycházejí nová čísla dětských časopisů Nezbeda a Cvrček. Dubnový Nezbeda mimo pravidelné rubriky představí v seriálu „Hrdinové s velkým srdcem“ Marii Antošovou. Ta své dětství a mládí prožila za druhé světové války v pohraničí. Posledním dílem se rozloučí seriál „Statečná otrokyně“. A můžete si přečíst zajímavý rozhovor s mladým jezuitou Romanem Frolkem. Cvrček připomene nejvýznamnější křesťanský svátek – Velikonoce – i největší Boží dar, kterým je vzkříšení Pána Ježíše.\nVloženo: 11. 04. 2019\nFarnost v Uherském Brodě zve na film o pronásledovaných křesťanech\nKino Máj ve spolupráci s Římskokatolickou farností Uherský Brod připravilo promítání historického dramatu „Mlčení“ od oscarového režiséra filmů Skrytá identita, Vlk z Wall Street ad. Uskuteční se v sobotu 13. dubna 2019 od 14.00.\nVloženo: 10. 04. 2019\nČeská křesťanská akademie, místní skupina Zábřeh zve na přednášku doc. Jaroslava Šebka nazvanou „Církev a normalizace“. Uskuteční se ve čtvrtek 25. dubna 2019 od 18.00 v Katolickém domě.\nZemřel jezuita P. Robert Kunert\nV pondělí 8. dubna 2019 zemřel ve věku nedožitých 86 let P. Robert Kunert, SJ, který poslední roky svého života strávil v Olomouci. Rozloučení se zesnulým proběhne v úterý 16. dubna 2019 při mši svaté od 14.00 v olomoucké katedrále sv. Václava a poté bude jeho tělo uloženo na centrálním hřbitově v Olomouci.\nČeská křesťanská akademie Kroměříž a místní Arcibiskupské gymnázium (AG) pořádají ve středu 24. dubna 2019 přednášku P. Jana Szkandery, spirituála kněžského semináře v Olomouci, na téma „Gaudete et exsultate: Radujte se a jásejte“. Tato apoštolská exhortace papeže Františka se snaží odpovědět na otázku, jaký má být světec současnosti. Setkání ve studentském klubu AG začíná v 19.00 a před ní, od 18.00, bude P. Szkandera sloužit studentskou mši svatou v kostele sv. Jana Křtitele.\nFOTO: Křížová cesta smíření v Soběchlebích připomíná oběti kolektivizace\nBiskup Josef Nuzík v neděli 7. dubna 2019 požehnal v Soběchlebích čtrnáct křížů tvořících „cestu smíření“. Má připomínat zánik obce Símře na Přerovsku a obecněji pak všechny oběti komunistické kolektivizace ze Záhoří.\nVloženo: 08. 04. 2019\nStojanovo gymnázium přijme učitele fyziky, chemie a angličtiny\nStojanovo gymnázium, Velehrad přijme od školního roku 2019/2020 do svého pedagogického týmu nové kolegy s aprobací fyzika, chemie a angličtina pro SŠ (v různých kombinacích) a dále vychovatelku pro Domov mládeže. Uchazeči se mohou hlásit do 22. dubna 2019.\nBohoslovci prožili víkend s arcibiskupem Graubnerem\nFarnost Lidečko na Valašsku se během víkendu 29. až 31. března 2019 stala domovem pro jedenáct bohoslovců a tři muže z konviktu. Kandidáti kněžství v olomoucké arcidiecézi se zde setkali se svým arcibiskupem Janem Graubnerem.\nMalá pouť za víru v rodinách\nNa nedělní pouť od olomoucké katedrály k bazilice na Svatém Kopečku s úmyslem prosit za víru v rodinách zve všechny zájemce Centrum pro rodinný život. Nejbližší termín poutě je 14. dubna 2019.


Nikonblog.cz > Dubnové FotoVideo: Počátky digitálů u nás. A mnoho dalších článků\nKolem digitální fotografie se motám od roku 1999, tedy, jak s nadsázkou říkám, už druhé století. Se slzou v oku (přeháním, ale jen trochu :-)) vzpomínám na první aparáty, které jsem testoval. Prachobyčejné kompakty v tehdejších cenách kolem 35–50 000 Kč. Rozlišení CCD snímače kolem jednoho až dvou megapixelů, pohon tužkovými baterkami, které vydržely maximálně kolem stovky snímků, paměťové karty megabajtových velikostí a krutě pomalé sériové rozhraní pro stahování fotek. Ale bylo to něco! Proč o tom píši v souvislosti s časopisem FotoVideo?\nV dubnovém vydání totiž, kromě jiného samozřejmě, najdete další díl seriálu Fenomén FotoŠkoda, zabývajícím se historií našeho největšího, nejznámějšího a možná i nejstaršího fotoobchodu. Vy neznáte „Škodu“? Pak jste se asi vrátili z Marsu – „Škodu“ zná každý český fotograf, který se chce nazývat fotografem. Nicméně právě aktuální čtvrtý díl se věnuje počátkům digitální fotografie, respektive počátkům jejího – v té době kusového – prodeje. Zajímavé čtení nejen pro pamětníky. Co dalšího nabízí aktuální FotoVideo?\nAnonce: Pohoda s dubnovým FotoVideo\nA co takhle vedle soutěžení zkusit i fotobanky. Vždyť si můžeme i přivydělat? Soutěže jsou samozřejmě jistější a ten náš Fotograf roku už dvacet let naprosto nejjistější. Zkuste ho. Ale nejdříve koukněte na těch nejlepších dvacet fotografií z tématu Reklama, které najdete na stranách 86 až 91 tohoto dubnového vydání. A za nimi hned následuje nejlepších deset juniorů! Ti mladí umí, co říkáte?\nVelký zájem o soutěž Fotograf roku\nSnad je to i tím, že lidé jsou více doma a tak se přihlašují, registrují a hlavně vkládají své soutěžní fotografie do jednotlivých témat a starých i nových kategorií. I proto se náš šéfredaktor vyznává z obdivu k práci naší poroty, která to vše každý měsíc zvládá: „Tím bych se chtěl přiznat k obdivu k práci poroty soutěže Fotograf roku. Posoudit každý měsíc třeba i dvě tisícovky vašich soutěžních fotografií, vybrat z nich nejlepší seniorské a juniorské snímky, okomentovat je a k tomu nejlepší fotoklub a školu a další a další − to je opravdu obrovská práce, kterou si i tentokrát jako v každém vydání můžete prohlédnout a také třeba okomentovat, pokud na to máte…“\nTak si prohlížejte a soutěžte!\nFotograf roku: Dvacet nejlepších a deset juniorů\nJak vám „chutnalo“ soutěžní téma Reklama?\nNic není jednoduché! Pobíhat moc někde venku se tak trochu nehodí, takže je ten naprosto správný čas si objednat celoroční předplatné časopisu FotoVideo i s vybraným dárkem! A mít tu správnou pohodu doma!\nVšimli jste si nového dárku k předplatnému na straně 96? Předplaťte si nás! Je na čase ušetřit a ještě získat praktickou a potřebnou věc. Rok 2020 prožijte s naším časopisem, který vychází pravidelně koncem každého kalendářního měsíce. Objednáte si ho a dostanete po zaplacení výhodný dárek zdarma dle vašeho výběru.


Dobrý den, je mi 26 let a chtěla bych si pořídit… - Finance.cz\nDobrý den, je mi 26 let a chtěla bych si pořídit…\nOtázka: 12.11.2002 17:05\nDobrý den, je mi 26 let a chtěla bych si pořídit v Praze byt (nejspíš 1+1). Mám našetřenu hotovost asi 500 tisíc, 2. rokem mi běží nové stavební spoření. Můj příjem je 23 000Kč. Nezamlouvá se mi příliš myšlenka uvázat se na 15 let kvůli hypotéce. Jaké vidíte alternativy? díky, Bellová\nOdpověď: odpovídal(a): Redakce , 12.11.2002 17:05\nDěkuji Vám za důvěru, kterou jste projevila našemu nezávislému finančnímu poradenství. Váš dotaz je velmi konkrétní, ale je potřeba znát ještě spoustu dalších informací (např. možnost zřízení zástavního práva, počet rodinných příslušníků, výše cílové částky, Vaše další závazky ?) a po e-mailu bychom Vaši potřebu bydlení nevyřešily. Velmi ráda Vám pomohu osobně. Zašlete mi prosím Vaše telefonní číslo na Vaši pevnou telefonní linku anebo na mobilní telefon a já Vám zavolám a pomohu Vám vyřešit Váš problém. Můj e-:mail luksova@finance.cz . Věřím, že pro Vás najdu nejvhodnější řešení a budete spokojená. S pozdravem Blanka Lukšová


Židovský kalendář לוח השנה byl převzat od Babyloňanů a definitivně upraven v průběhu 5. století našeho letopočtu. Židovský kalendář לוח השנה je ve své podstatě spolu s kalendářem mayským nejkomplikovanějším kalendářem všech dob - třebaže se řídí především pohybem Měsíce, je schopen sledovat pohyb Slunce tj. oběh Země a roční doby, podobně, jako kalendář gregoriánský.\nŽidovský kalendář, tedy kalendář judaistů, se skládá z dvanácti měsíců podobně jako křesťanské druhy kalendářů\nŽidovský rok, a tedy i židovský kalendář, obsahuje celkem 12 měsíců; tyto měsíce židovského kalendáře mohou mít buď 29 nebo 30 dní. Počet dnů některých židovských měsíců kolísá, roky tak sestávají z 353 dní, případně 354 nebo 355 dnů. Židovský rok kalendářní neodpovídá slunečnímu roku - každoročně by se židovský kalendář přibližoval směrem k zimním obdobím, a proto se jednou za určitou periodu přidává zkrácený, 13. měsíc. Měsíc začíná o novoluní (Roš chodeš), den začíná a končí o západu Slunce. Židovský týden se skládá ze sedmi dnů, označovaných postupně jako „první den“ (jom rišon, neděle), … „šestý den“ (jom šiši, pátek) a končí dnem sedmým (šabat, sobota).\nPočátek židovského kalendáře Židé datují ke Stvoření Světa - židovský kalendář má několik verzí\nŽidovský kalendář má svůj počátek v okamžiku stvoření světa, který je podle různých údajů v Bibli stanoven na 7. říjen roku 3671 př.n.l. a traduje se, že Židovský kalendář má skončit v roce 7000. Existuje několik verzí, podle nichž se odpočítává začátek židovského kalendáře. Ať již však začneme počítat od libovolné verze židovského kalendáře vyjde nám, že se nyní nacházíme již na samém sklonku 7. tisíciletí a blížíme se tedy ke zlomovému roku 7000 židovského kalendáře. Mohl by snad být oním 7000 rokem právě rok 2012? Někteří vědci tvrdí, že zde vidí výraznou paralelu mezi židovským kalendářem a mayským kalendářem, jehož konec by mohl přijít právě roce 2012.\nŠabatový rok - zvláštní typ kalendářního židovského roku v židovském kalendáři\nŠabatový rok (šemita) – jak stojí psáno v Leviticus 25.1-7, 18-22, každý sedmý rok je “šabatem Páně” pro odpočinek půdy Izraele. Každý židovský rok dělitelný sedmi je šabatový rok (např. r.7, 5754 a 5761). Židovský badatel D. Flusser prohlásil, že kalendář je katechismus Židů. Je to dáno židovskou liturgií, tak jak se slaví v průběhu roku ať již doma v rodině či v synagóze, ale hlavně ty židovské svátky, které původně pocházejí z prostředí nomádského či agrárního.\nŽidovský letopočet a výpočet židovského letopočtu podle židovského kalendáře\nPůvodně Židé počítali svůj letopočet, tedy židovský letopočet, od vyjití z Egypta nebo od izraelských králů. Později začali Židé počítat roky od stvoření světa (Gen 5. 11) a toto počítání trvá i dnes, přičemž toto číslo je symbolické. V dnešní době židé mají: - Občanský rok (začíná na podzim (září – říjen), 1 tišri), - Liturgický rok (začíná na jaře (březen), 1 nisan). Hlavní židovské svátky (Pesach, Sukkót, Šavuot) jsou spojeny s určitým datem a nikdy se nemění.\nNázvy židovských měsíců v židovském kalendáři :\nIjar אִיָּר / אייר\nSivan סִיוָן / סיוון\nKislev כִּסְלֵו / כסלוו\nAdar אֲדָר א׳\nPátrání po kořenech židovského kalendáře a židovský kalendář v historii lidstva\nPři pátrání po kořenech židovského kalendáře zcela logicky přicházíme na základní text judaismu – Tóru. Z ní vyplývá, že židovský kalendář má respektovat přirozenou délku měsíců, přitom ale udržovat jednotlivé měsíce roku v daných ročních obdobích tak, aby Pesach byl vždy jarním a Sukot podzimním svátkem.\nPřincip kalendáře v židovském náboženství a židovský kalendář\nKalendářem obyčejně rozumíme souhrn pravidel pro počítání dnů, týdnů a měsíců v kalendářním roce. Ve většině případů vznikl na základě pozorování pravidelně se opakujících přírodních jevů, především pohybů nebeských těles. Výjimku představuje týden, který se odvozuje od biblického příběhu o stvoření světa. Z pohybů nebeských těles se jedná o rotaci Země, oběh Měsíce kolem Země a oběh Země kolem Slunce. Protože ani měsíc ani rok nejsou celými násobky dne, byla zde snaha nějakým způsobem tato různě dlouhá období sladit. Tak vznikaly kalendáře lunární, solární a lunisolární. Lunární se řídí fázemi Měsíce a nerespektuje délku roku podle oběhu Země kolem Slunce. Opačným principem se řídí solární kalendář. Lunisolární kalendář je založen na kombinaci obou uvedených kalendářů.\nZpůsob chápání letopočtu v židovském kalendáři a letopočet v židovském kalendáři\nS otázkou kalendáře také souvisí stanovení data, ke kterému se vztahuje počítání roků – letopočet. Většina civilizací si zvolila počátek svého kalendáře na podkladě událostí, kterým přikládala rozhodující význam. Staří Římané přiřadili rok „jedna“ legendárnímu založení svého města. Křesťané za počátek nové éry považují narození zakladatele svého učení a my toto jejich počítání pro jeho rozšířenost nazýváme občanským letopočtem (o. l.). Judaismus, odvolávající se na stvoření světa a vztah člověka ke Stvořiteli, chápe za počátek světa okamžik, kdy Bůh učinil z Adama prvního člověka. To se podle tradice odehrálo na Roš hašana (Nový rok) před bezmála pěti tisíci a osmi sty lety (na podzim roku 2005 o. l. začal židovský rok 5766). Proto, když počítáme „židovským“ způsobem, dodáváme vždy: mibriat haolam (od stvoření světa).\nPovaha židovského kalendáře vzhledem k židovství\nNejen letopočet se v židovském kalendáři liší, jiná je i povaha kalendáře. Některé jeho zvláštnosti se pokusíme vysvětlit. Rok většiny kalendářů se skládá z dnů, týdnů a měsíců. V tom se ani židovský rok neliší. Jak se ale učíme z příběhu o stvoření světa, večer podle židovské tradice předchází ráno, protože je v Tóře psáno: „…a byl večer a bylo jitro, den první.“ Proto v našem, křesťanském gregoriánském kalendáři den začíná tmou, proto šabat začíná již v pátek se západem Slunce a stejně tak i ostatní židovské dny a svátky začínají večerem a s nástupem další noci, při východu hvězd, končí.\nProblematika sabatu ( šábesu ) a sedmého dne v židovském kalendáři\nSobota, šabat, byla posledním ze sedmi dní stvoření světa. Na památku této skutečnosti začínáme každý týden (vždy po sobotě) nedělí, které hebrejsky říkáme: jom rišon (den první). Také délka měsíce se v našem aktuálně používaném kalendáři liší. Křesťané převzali kalendář juliánský od Římanů, kteří se zase nechali inspirovat Egypťany. Jedná se o solární kalendář a princip zůstal stejný i u gregoriánského kalendáře. Řídí se tedy oběhem Země kolem Slunce, který trvá 365,24 dne. Tím ovšem není plně respektován pohyb Měsíce kolem Země (měsíce jsou u gregoriánského kalendáře delší, než by odpovídalo lunárním fázím).\nSpecifika lunisolárního židovského kalendáře\nMuslimové podřídili svůj muslimský kalendář zcela Měsíci a jeho oběhu kolem planety Země a každým „novem“ jim začíná nový kalendářní úsek – měsíc. Měsíční (lunární) fáze se opakují každých 29,5 dne. Vynásobíme-li toto číslo měsíci, vytvoříme si rok, který bude mít pouze 355 dní, což je délka muslimského roku. Proto ani jeden z těchto kalendářů není přesný. Muslimům putují měsíce ročními dobami, jednou slaví postní měsíc ramadán v létě, jednou v zimě (k posunu o celý solární rok dochází jednou za 32,5 roku). Křesťanům naopak neustále utíkají lunární fáze. Jednou je úplněk desátého, jindy patnáctého dne měsíce etc.\nŽidovský kalendář je vyváženým kompromisem mezi solárním a lunárním kalendářem\nŽidovský kalendář je vyváženým kompromisem. Respektuje lunární\nfáze i oběh planety Země kolem její hvězdy. Evropský kalendářní měsíc začíná vždy po novu (když se objeví první srpek „nového“ Měsíce), svátky ale zůstávají ve svých ročních obdobích, takže Pesach je vždy na jaře, Sukot na podzim a Chanuka v zimě. Toho\ndocilujeme vsunutím přestupného, třináctého, měsíce jednou za tři roky. Tak vyrovnáme ztrátu kratších let podle lunárního kalendáře a zabráníme dlouhodobým odchylkám mezi oběma systémy.\nŽidovský lunisolární kalendář se ustálil do dnešní podoby okolo 4. století n.l\nŽidovský kalendář je tedy lunisolární. Deset dní, které chybí každému roku do počtu dní, se za tři roky promění v jeden měsíc. V době, kdy stával v Jeruzalémě Chrám, rozhodoval o vsunutí třináctého měsíce vždy nejvyšší rabínský soudní dvůr – Sanhedrin. Ve 4. století občanského letopočtu, roku 359 o. l., když se stupňoval římský protižidovský útlak, ustanovil rabín Hilel II. pevný kalendářní systém, do něhož zakomponoval všechny výše uvedené prvky.\nČtvrtek, 15 Duben, 2021 - 19:25


La Casa Dello Zio - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Matino\nLa Casa Dello ZioVia Volta 19/A, Matino, Matino, Itálie, 73046 - Zobrazit na mapěLa Casa Dello ZioZobrazit více fotografiíZobrazit více fotografiíZobrazit všech 20 fotografií\nLa Casa Dello Zio – podrobnější informace\nVýhodně umístěný ve městě Matino,je hotel La Casa Dello Zio skvělou základnou pro prohlídku tohoto živého města. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět. V La Casa Dello Zio, směřuje veškeré úsilí k tomu, aby se hosté cítili jako doma. K tomu hotel poskytuje nejlepší služby a vybavení. Během ubytování v tomto nádherném zařízení si hosté mohou vychutnat rodinný pokoj, společenská místnost / TV salónek. Kromě toho jsou všechny pokoje vybaveny celou řadou vymožeností. Mnoho z nich má k dispozici i balkon/terasa, ventilátor, televize, kuchyňský kout, lednička, které potěší i toho nejnáročnějšího hosta. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Ideální polohou a vyhovujícím vybavením, je hotel La Casa Dello Zio perfektní volbou v mnoha ohledech.


✅ Prosim o vas nazor-chyba v potvrzeni - BusinessCenter.cz\nBusinessCenter.cz » Diskuse » Prosim o vas nazor-chyba v potvrzeni\nProsim o vas nazor-chyba v potvrzeni\n24. 4. 2008 8:44\nDelala jsem potvrzeni pro banku na poskytnuti uveru a spatne jsem zapocitala nemocenskou - resp. ve mzdovem liste bylo v kolonce cisty prijem uz zapocitana nemocneska a ja jsem ji jeste pripocitala,takze v konecne fazi jsem potvrzila prijem za posledni 3 mesice spravne (to pracujeme uz v jinem ucetnim programu),ale za poslednich 12 mesicu chybne a to tak,ze jsem zamestnanci o 569 Kc vice. Poradite co mam delat? Mam zjistit od zamestnance, o jakou banku slo a zavolat tam?\n24. 4. 2008 9:25\nRe: Prosim o vas nazor-chyba v potvrzeni\nPaní Evo, asi bych to zatím nechala být, pouze bych si to na tom potvrzení napsala, že je tam nějaká chyba. Většinou banka si to pak ještě telefonicky ověřuje jestli jste vydala nějaké potvrzení atd., tak si myslím, že není problém se potom s nimi domluvit. A v dnešní době částka 569 Kč není tak vysoká, aby to mohlo být bráno jako nějaký úmysl obohatit se.\nBanka uz mi volala, ale resila pouze obecne info-zdali je zamestnanec, zdali neni ve vypovedi atd. Takze banka uz nezavola. Jejda ja jsem ale zmatena, ja to ani neokopirovala a dneska jsem to vystavila dalsimu zamestnanci a neokopirovala jsem to potvrzeni.\n24. 4. 2008 9:51\npaní Evo, už se to tady jednou také řešilo a z vlastní zkušenosti vím, že,co vydám zaměstnanci do ruky, tak si udělám kopii, Tady hlavně je problém, že ty zaměstnanci si mohou to potvrzení poupravit podle svého a mohl by být pak ten malér.\n24. 4. 2008 10:06\nDěkuji za upozorneni, to co uz jsme vystavila a neokopirovala,tak to uz bohuzel nezmenim. Ale do budoucnosit si kopie urcite budu delat. Mam se jeste hooooooooooodne co ucit\nPočet reakcí: 14 Poslední názor: 24.9.


Ženatý Robbie Williams poskytl svatební fotografii | Týden.cz\nŽenatý Robbie Williams poskytl svatební fotografii\n11.08.2010 16:07 Původní zpráva\nZpěvák Robbie Williams se o víkendu oženil a první svatební fotografii poskytl exkluzivně pouze časopisu Hello! "Byl jsem děvkař, bojoval jsem s pitím a drogami. Ale moje žena ze mě udělala nového a lepšího člověka. Pomáhá mi zase vrátit se zpět do života," řekl v rozhovoru slavný zpěvák.\nŠestatřicetiletý Williams si vzal v sobotu svou přítelkyní Aydu Fieldovou. Zpěvák pro časopis Hello! odhalil několik podrobností ze svatebního obřadu, který se odehrával v jeho domě v Beverly Hills. Pár se prý vzal před několika hosty za tónů jeho velkého hitu Angels.\nŠlo o netradiční svatbu, na hostině se například vůbec nepilo, kvůli zpěvákově dřívější závislosti na alkoholu. "Jediné, co bylo tradiční, je manželský slib. Nechtěli jsme žádné laciné rozlučky se svobodou a podobné party," prozradil v magazínu Hello! Williams a dodává: "Jsem nejšťastnější muž na světě, moje žena je tak krásná," svěřil se Robbie o své manželce, jednatřicetileté Fieldové, kterou poznal v roce 2006.\nČTĚTE TAKÉ: Robbie Williams se oženil. Na svatbě se nepilo\nRobbie Williams si vzal v sobotu svou přítelkyní Aydu Fieldovou.


O čem rozhodovali radní 19. srpna 2015? | Hradecžije.cz\nO čem rozhodovali radní 19. srpna 2015?\nDatum: 24.08. 2015\nRadní města Jindřichův Hradec se ve středu 19. srpna 2015 sešli na své schůzi v kompletním sedmičlenném počtu.\nÚprava ceníku vstupného\nRada města Jindřichův Hradec schválila úpravu ceníku vstupného na plaveckém bazénu a aquaparku společnosti Služby města Jindřichův Hradec s platností od 1. září 2015. Všechny druhy základního vstupného do vnitřních bazénů i aquaparku zůstávají zachovány ve stejné výši. Úprava se týká ceny za využívání drah v bazénu 25 metrů a zavedení zvýhodněného vstupného pro průvodce držitele průkazů ZTP/P (dosud vstup zdarma). Nově též bude zavedený poplatek za využívání ozvučení bazénu.\nNávrhy zadání stavebních veřejných zakázek malého rozsahu\nPředmětem zakázky je vybudování konečné zastávky a točny MHD v místní části Dolní Skrýchov. Bude provedena výstavba nástupiště a točny včetně sjezdu ze silnice III/12833. Podkladem pro zadání je projektová dokumentace s výkazem výměr. Předpokládaný termín realizace je říjen až prosinec 2015.\nPředmětem zakázky je vybudování konečné zastávky a točny MHD v místní části Otín v lokalitě za pneuservisem. Bude provedena úprava chodníku pro nástupiště a vybudování točny v prostoru mezi místní komunikací a potokem Řečička. Podkladem pro zadání je projektová dokumentace s výkazem výměr. Předpokládaný termín realizace je říjen až prosinec 2015.\nPředmětem zakázky je vybudování točny MHD v místní části Políkno. Bude provedena výstavba točny mezi silnicemi III/14811 a III/14814 včetně sjezdů, zastávka zůstane zachována stávající. Podkladem pro zadání je projektová dokumentace s výkazem výměr. Předpokládaný termín realizace je říjen až prosinec 2015.\nPředmětem zakázky je zřízení zpevněné plochy ze zatravňovacích tvárnic pro parkování vozidel za prodejnou Jednoty včetně úpravy stávajících kabelových vedení NN a SLP. Podkladem pro zadání je projektová dokumentace s výkazem výměr. Předpokládaný termín realizace je říjen až prosinec 2015.\nModernizace povrchu hřiště u plaveckého bazénu\nPředmětem zakázky je modernizace povrchu tenisových kurtů u plaveckého bazénu. Stávající antukový povrch bude odstraněný, provedena podkladní betonová deska a umělý polyuretanový povrch. Podkladem pro zadání je projektová dokumentace s výkazem výměr. Předpokládaný termín realizace je říjen 2015 až červen 2016.\nNávrhy zadání veřejných zakázek na zpracování projektových dokumentací\nZpracování projektové dokumentace – Základní technická vybavenost pro rodinné domy Zbuzany\nPředmětem zakázky je zpracování projektové dokumentace na vybudování základní technické vybavenosti pro výstavbu rodinných domů na zastavitelných pozemcích v majetku města v lokalitě Zbuzany mezi stávající zástavbou ulic 9. května, Elišky Krásnohorské a Nové. Bude zpracovaný návrh rozmístění jednotlivých rodinných domů, dopravní řešení a napojení veškerých inženýrských sítí. Podkladem pro zadání bude snímek z mapy s vyznačením rozsahu řešeného území a požadavky na obsah zpracované projektové dokumentace\nPředmětem zakázky je zpracování projektové dokumentace celkové rekonstrukce vodovodu a kanalizace v ulici arch. Teplého v úseku od Jarošovské k ulici U Plovárny. Stávající vodovod a kanalizace je na pokraji životnosti, dochází k častým poruchám a haváriím. Podkladem pro zadání bude snímek z mapy s vyznačením rozsahu řešeného úseku a dokumentace stávajících sítí od provozovatele.\nPředmětem zakázky je zpracování projektové dokumentace celkové rekonstrukce systému splaškové a dešťové kanalizace v lokalitě sídliště rodinných domů Pod Kasárny. V této lokalitě dochází při přívalových deštích k zaplavování suterénů rodinných domů a přetěžování přečerpávací stanice splaškových vod. Projektová dokumentace bude řešit zvýšení kapacity jednotlivých řadů a případně přesměrování průtoků do méně zatížených úseků. Podkladem pro zadání bude snímek z mapy s vyznačením rozsahu řešeného úseku a dokumentace stávajících sítí od provozovatele.\nNařízení města Jindřichův Hradec č. 2/2015\nRada města po projednání schválila Nařízení města Jindřichův Hradec č. 2/2015, kterým se mění nařízení města Jindřichův Hradec č. 1/2015, kterým se vydává TRŽNÍ ŘÁD. Poslední věta Čl. VII platného tržního řádu uvádí, že v období od 1. listopadu do 31. března je zábor veřejného prostranství pod restauračními zahrádkami zpoplatněn podle obecně závazné vyhlášky města Jindřichův Hradec, o místních poplatcích, v platném znění. Obecně závazná vyhláška města, která zpoplatnění záboru veřejného prostranství pod restauračními zahrádkami v uvedeném období zavedla, byla zrušena obecně závaznou vyhláškou č. 2/2015, proto poslední věta Čl. VII je s novou vyhláškou v rozporu a je tedy nutno uvedenou větu z tržního řádu odstranit, a to rovněž z důvodu, že v období od 1. listopadu do 31. března nejsou restaurační zahrádky provozovány.\nZastávka MHD “Ke Kanclovu” – doplnění zastávkového přístřešku\nRada města po projednání schválila zadání zakázky na doplnění přístřešku na zastávce MHD Ke Kanclovu (dříve Lada) v Jarošovské ulici v J. Hradci firmě Služby města Jindřichův Hradec za cenu ve výši 131 122,90 Kč bez DPH. V současnosti je na této zastávce MHD jeden přístřešek, který byl instalován v roce 2013. S ohledem na to, že se v její blízkosti nachází několik průmyslových areálů, vyvstal požadavek na rozšíření nebo doplnění přístřešku na uvedené zastávce MHD.


Reporty ze zápasů – 2. stránka – Sokol Zaječice z.s.\nArchiv rubriky: Reporty ze zápasů\nPutování pohárem pokračuje\nZaječická pohádka pokračuje i po třetím zápase v poháru. Tentokrát jim v cestě stál celek Bystřice, který přijel v plném složení. Přestože byl soupeř fotbalovější, všechny akce soupeře končili na velkém vápně, odkud marně odstřelovali domácí branku. Jedinou střelu na […]\nZaječický válec se zadrhl\nJíž před zápasem bylo jasné, že nás čeká větší dřina, než jsme čekali. Marodka se po Lubošovi rozrostla ještě o Hagiho a při absenci Ládi Doudy na venkovních zápasech zůstal v záloze z posledního zápasu jen jeden hráč. Celý zápas […]\nadmin Fotbalová utkání, Reporty ze zápasů\nLešany – Zaječice 3:1\nV prvním utkání v pozici hostů se ukázali fotbalisté Zaječic na půdě Lešan, kde mají dlouhodobě jedno z nejhezčích hřišt a nejbláznivější fotbalisty. V tomto směru se držel i celý zápas. Lešany hrály velmi tvrdě zároveň však kritizovali sebemenší faul, […]\nZaječice – Neveklov „B“ 1:1\nVstup do nové sezony obstaral domácí zápas proti Neveklovu, který se horkotěžko scházel k prvnímu zápasu. Dorazil tak v těsném počtu 12 hráčů s pár posilami z „A“ týmu. Bohužel (možná bohudík) si volno vybral i delegovaný rozhodčí, a tak […]\nNa úvod sezony pohárová prohra\nTradičně první soutěžní utkání obstaral pohárový zápas na domácím hřišti. Letošním soupeřem byl „A“ tým z Úročnice, která hraje o třídu výše. Předem se tak očekávala hra na jednu branku. Do zápasu nastoupilo několik nových posil, které nahrazovali odešlé fotbalisty […]\nBudenín – Zaječice 5:1\nPo sérii vydařených výsledků se vyjeli fotbalisté Zaječic na hřiště třetího celku, který do posledních kol bojuje o postup do třetí třídy. Bohužel však z důvodu zranění chybělo několik hráčů, a tak museli Zaječice začít zápas pouze v deseti hráčích. […]\nadmin Fotbal, Reporty ze zápasů\nZaječice – Olbramovice „B“ 0:1\nÚvodní jarní zápas před vlastními fanoušky, kteří díky pěknému počasí dorazili v hojném počtu, hráli domácí se soupeřem z Olbramovic. Do Zaječic tak zavítal nejlépe útočící celek v soutěži a dal se tak po pohledu na tabulku očekávat jednoznačný zápas. […]\nZaječice vezou první body z venkovního zápasu\nZaječice zavítali na hřiště celku s druhou nejhorší bilancí v domácích zápasech a s možností dotáhnout se na soupeře na jeden bod. V sestava se však nerodila úplně jednoduše, neboť oba krajní obránci k zápasu nedorazili. A tak v obraně […]\nNeustupov – Zaječice 2:1\nV úvodním zápase jarní sezony se Zaječice představili na hřišti papírově slabšího soupeře a že moc takových není. První zápas na jednom z nejmenších hřišť v okolí probíhalo za slunečného, avšak velmi mrazivé dubnové neděle. Premiéru na lavičce si odbyl […]\nadmin Nezařazené, Reporty ze zápasů\nZaječice – Budenín 1:4\nV posledním domácím zápase se představili Zaječice proti fotbalistům Budenína. Jak je tomu v poslední době zvykem, soupeř dorazil již hodinu a čtvrt před zápasem, neb se obával problému na cestě přes celý okres. Sestava byla z poloviny rozdílná, proti […]\nadmin Fotbal, Fotbalová utkání, Reporty ze zápasů


Pivoňka dřevita 'Ofuji-Nishiki' - Paeonia suffruticosa 'Ofuji-Nishiki' | Zahradnictví FLOS\nPivoňka dřevita 'Ofuji-Nishiki'\nPaeonia suffruticosa, česky pivoňka dřevitá, je trvalka, která se řadí do čeledi Ranunculaceae – pryskyřičníkovité. Nabízí širokou škálu jednoduchých, poloplných a plných květů v barvě od bílé přes růžovou až po červenou.\nPokud milujete fialové květy, máme pro vás kultivar „Ofuji-Nishiki“ s krásnými fialovými poloplnými květy, se žlutými tyčinkami uprostřed. Svěže zelené, vykrajované listy, zase ozdobí tento keř během celého vegetačního období.\n• jemně voňavé květy, vhodné na řezání\nPokud budete pivoňku pěstovat na slunném místě, odvděčí se vám bohatým květem. Vhodná je rovnoměrně vlhká, hlinitopísčitá, dobře propustná půda. Nesnáší přesazení, proto ji vysaďte na takové místo, odkud ji nebudete muset přemísťovat. Když ji přesadíte, přestane vám na 2–3 roky kvést. Před mrazem jí zakryjte kořeny chvojinou.\nPotěšte sebe i své blízké touto zajímavou pivoňkou, která vás bude těšit několik desítek let, bez větší námahy. V nabídce máme více kultivarů této krásné pivoňky dřevité.\nViolka australská 'Rebecca'\nSilenka 'Rollies Favorite'\nSilene robotii 'Rollies Favorite'


DMG Extractor ke stažení zdarma - download\nStahnu.cz Utility\t» Komprimace dat\t» DMG Extractor\nKomprimace dat, Konverze souborů, Ostatní\nRychlé rozbalení souborů ve formátu dmg\nFormát dmg je známý pro ty, co používají systémy od firmy Apple. Ta v něm ukládá obrazy svých disků. S pomocí tohoto programu, získáte přístup do takovýchto souborů i ve Windows.\nTyp souborů dmg je propracovaný formát, který existuje v několika variacích jako například Raw, Bzip2, Zlib nebo Zero. DMG extractor zvládne extrahovat soubory ze všech těchto obrazů. Díky tomu můžete například získat soubory ipsw, které jsou potřebné k flashnutí nedávno vyšlé bety iOS.\nTyto obrazy už nemusíte celé složitě převádět, abyste z nich získali, co potřebujete. Stačí pár kliknutí a hned můžete se soubory pracovat. Rozbalování souborů pracuje s nejnovějšími technologiemi, proto vše probíhá rychle a snadno. Další užitečnou vlastností programu je to, že umí vypsat informace o souborech uložených v disku dmg, aniž by bylo potřeba tyto soubory rozbalovat. Jde o jednoduchý, uživatelský přívětivý a přehledný program.\nRozbalení dmg souborů ve Windows\nPřístup k ipsw souborům\nInformace o zabalených souborech\nDmg ve windows, Jak otevřít dmg soubor, Otevření souboru dmg, Rozbalení dmg\nOpište znaky opačně 7 e 0 7 e 4 :\nRozbalení formátu dmg\n1,83 MB DMG Extractor - 1.1.1.1\nPoradna » Utility » DMG Extractor\nOpište znaky opačně e 5 e 0 3 d :\nBlizzard Warcraft Letecké závodní hry Radmin online Farm Frenzy Gone Fishing demo ke stažení zdarma Hry se zvířaty The Crew 2 HW Hddb vyhledávání ke stažení zdarma Win Ser Wat free download 7-max změna stránkování ke stažení zdarma Batlfield demo ke stažení zdarma Data Jack free download Hard Reset demo free download Záznam obrazovky program ke stažení zdarma Pirate Empire ke stažení zdarma PES 19 demo


Student Agency zdraží jízdné. Jakých linek se dotkne? - Měšec.cz\nMěšec.cz » Spotřebitel » Student Agency zdraží jízdné. Jakých linek se dotkne?\nStudent Agency zdraží jízdné. Jakých linek se dotkne?\nArsen Lazarevič 28. 12. 2012\nSpolečnost Student Agency od 2. ledna 2013 zdraží většinu jízdenek na vnitrostátních linkách, zvýšení jízdného se bude pohybovat od 5 do 10 Kč. Na nejvytíženějších linkách Praha – Brno, Praha – Plzeň, Praha – Hradec Králové nebo Brno – Olomouc se však cena nemění, zdražení ve výši 10 Kč při využití kreditové jízdenky bude například na linkách z Prahy do Karlových Varů nebo z Brna do Ostravy.\nCeny jízdného jsme museli mírně upravit, abychom pokryli veškeré náklady spojené se zvýšením sazby DPH. Pět a deset korun je minimální možné navýšení, uvedla obchodní ředitelka autobusové dopravy Ivana Kašická. K tématu DPH čtěte: Rok 2013: Co všechno nás připraví o peníze?\nBrno – Jihlava 70 75 95 100\nPraha – Jihlava 125 130 150 150\nPraha – České Budějovice 140 145 160 165\nPraha – Liberec 70 80 85 95\nPraha – Karlovy Vary 120 130 155 160\nBrno – Ostrava 150 160 175 180\nV lednu také Student Agency plánuje zařadit 15 nových autobusů podle konceptu Fun&Relax. Budou jezdit zejména na mezinárodních linkách do Vídně, Berlína, Londýna, Bratislavy nebo do Itálie a Švýcarska, dodala Kašická. Dopravce chce mít 40 těchto autobusů, každý cestující bude mít k dispozici vlastní obrazovku s nabídkou televizních programů či filmů, autobusy také mají zesílenou technologii pro příjem internetového signálu.


8 nejlepších beauty tipů na léto | Království žen\nÚvod > Krása a móda > 8 nejlepších beauty tipů na léto\nLéto a letní radovánky nám přinášejí skvělé zážitky, nové přátele a možnosti vyzkoušet si nepoznané věci. Abychom ale při všech těchto aktivitách vypadaly stále dokonale a nemusely řešit žádné potíže, musíme někdy překonávat menší i větší překážky, které jsou našemu užívání léta kladeny. Ať už vaše kroky létem povedou kamkoliv, určitě se vám bude hodit alespoň 1 z našich 12 beauty tipů na léto!\n1. Zamotaný náhrdelník\nJdete do bazénu nebo do moře a potřebujete si odepnout všechny náramky i náhrdelníky. Jenže většinou dojde na běžnou klasiku a po návratu z vody vás čeká nekonečné rozmotávání spletených a zauzlovaných náramků a náhrdelníků. Máme pro vás řešení. Příště si s sebou stačí vzít obyčejné brčko, kterým řetízek protáhnete a zapnete zvenčí. Na náramky si můžete brčko samozřejmě zkrátit. Problém vyřešen!\n2. Orosený obličej\nUrčitě to znáte také. Chcete vypadat báječně, jenže je takové horko, že se vám stále potí a mastí obličej. Pro tento případ si nemusíte kupovat drahé papírky na mastnotu obličeje z parfumerie! Stačí, když si nastříháte malé čtverečky z papíru na pečení, který mastnotu a vlhkost setře z obličeje raz dva.\n3. Maskování pupínku za minutu 12\nNestíháte, spěcháte na schůzku nebo rande, jenže v zrcadle vás nemile překvapí nový začervenalý pupínek… Než na něj začnete vrstvit make up a korektor, použijte nejdříve kapky na podrážděné oči. Ty totiž řeší nejen problém s červenýma očima, ale pomohou vám i se zarudlým pupínkem!\n4. Zápach z bot\nChození v teniskách naboso je nešvar mnoha z nás. Jenže pak si máte na návštěvě u příbuzných nebo u přítele boty vyzout a… nepříjemný zápach z bot je cítit v celé předsíni. Tento problém lze jednoduše vyřešit suchým šamponem, který nastříkáte do svých oblíbených tenisek. Poté si vezměte sáček čaje a vložte jej do špičky bot. Nechte sáček s čajem v botách přes noc a ráno jej vytáhněte. Ráno budou boty mnohem voňavější.\n5. Spálená kůže od sluníčka\nPřehnala jste to na sluníčku, jenže si přejete obléci si své oblíbené šaty? Žádná podrážděná kůže ani bolestivá místa vás už nepotkají, pokud si vyrobíte skvělé chladivé kostky! Do silikonového tvořítka ledu si nalijte svůj oblíbený chladivý gel po opalování. V ideálním případě můžete použít gel Aloe vera. Formu na led dejte do mrazáku a gel nechte zmrznout. Příště budete perfektně připravené na jakékoliv známky sluníčka na kůži díky chladivým a pečujícím kostičkám zmrzlého gelu.\n6. Rozlitý krém v kabelce\nManipulace s cestovní taškou nebo kufrem může často skončit katastrofou. Zejména tehdy, pokud v ní máte nějaké krémy, gely nebo další tekutiny. Abyste zamezily případnému rozlití, a tedy i ušpinění celého obsahu svého kufru, zkuste příště vzít potravinářskou folii, otevřete krém, na hrdlo přiložte folii a znovu zavíčkujte. Žádná pohroma už se konat nebude.\n7. Pořezání od žiletky\nHolení je v létě na denním pořádku. Proto hrozí velké riziko, že vám někdy ujede žiletka a vy si pořežete nohu nebo ruku. Na rychlé zahojení rány můžete použít i obyčejný balzám na rty! Balzámy obsahují množství vosků, zvláčňujících a hojivých látek, které nejen vyživují rty, ale také urychlují hojení kůže. Balzám na rty se vám navíc vejde do kabelky, takže poraněné místo si můžete pohodlně ošetřit i na cestách.\n8. Zářivá barva vlasů\nChcete okolí dokonale oslnit? Pak byste měly myslet i na ty nejmenší detaily, do kterých určitě zapadá i zářivá barva vašich vlasů. Tu získáte díky jablečnému octu, který si pomocí malé nádobky s pumpičkou můžete na své vlasy aplikovat. Nechte ocet působit 10 minut a poté smyjte. Takový lesk jste ještě neviděly!\nJaký problém nejčastěji v letních měsících řešíte vy? Pomohl vám některý z našich tipů? Dejte nám vědět!


Zboží 264 / 1568\nŽádné hodnocení. Kód: 32600 Produktové číslo: 8595050336206\nKlasifikace a specifikace SAE 80W-90, API GL-4, API GL-5 Popis Převodový olej pro mazání silně zatížených převodových ústrojí moderních motocyklů a čtyřkolek. Zaručuje dlouhodobou vynikající viskozitní a teplotní stabilitu, ochranu proti opotřebení a kor\nMogul Moto Trans 80W-90 1LKlasifikace a specifikace\nSAE 80W-90, API GL-4, API GL-5\nPřevodový olej pro mazání silně zatížených převodových ústrojí moderních motocyklů a čtyřkolek. Zaručuje dlouhodobou vynikající viskozitní a teplotní stabilitu, ochranu proti opotřebení a korozi. Zajišťuje bezchybnou funkci řazení a spojky. Je vhodný pro celoroční používání.