Floristika: Vede chryzantéma před růží a lilií | funeralq.cz\nKvětiny z dovozu ovládly český trh\nPokud jde o věnce a květiny, situace v ČR se podle jeho mínění i podle poznatků Ivety Kafkové změnila zhruba v polovině 90. let minulého století. A to tím, že se na zdejším trhu začaly objevovat květiny z dovozu.\nDříve se využívaly především sezónní květiny, například jiřiny. Přes zimu pak květiny umělé.\nA dnes? Změna politických i ekonomických podmínek s sebou přinesla i změnu nabídky květin. Dnes není problém koupit u nás kytku z Afriky, Ekvádoru, Izraele, Brazílie.\nDovoz z ciziny k nám funguje hlavně přes Nizozemsko. Proč, to ví Iveta Kafková: „Nizozemci prostě chytili za pačesy šanci na trhu. Mají relativně stálé podnebí, všude dostatek vody, funguje tam květinová burza a přes Nizozemsko se pak květiny dostávají do celé Evropy. I k nám.“\nA shodně s Dušanem Andělem dodala: „U nás se pěstováním květin za účelem prodeje zabývá skutečně jen velmi málo lidí. Ještě tak nějaká malá zahradnictví. Například pole tulipánů pěstovaných, jak se říká, ´na kšeft´, to u nás neuvidíte. Ti, kteří to po listopadu 1989 zkoušeli, ztroskotali. Na vodě, elektrice, energii, na přitápění ve sklenících…“\nA tak není divu, že květiny z dovozu jsou zhusta levnější než ty u nás pěstované a objevují se stále častěji i v pohřebních věncích a kyticích.\nJak nám vysvětlil Dušan Anděl a pak i Iveta Kafková, velmi oblíbené jsou zejména karafiáty a chryzantémy. Výjimkou nejsou orchideje, které kdysi bývaly opravdu luxusem.\nStále populárnější jsou také lilie, růže, gerbery, dendrobie, anthurie… Častým přáním je věnec z gladiol, krásná je také eustoma…\n„Naši stálí zákazníci, pokud se chystají někomu na pohřeb, se na nás obracejí s přáním, abychom jim připravili vazbu na rakev, nebo na položení vedle katafalku, přičemž nejčastěji převažují květiny bílé barvy. Ale není to už pravidlo,“ řekla Iveta Kafková.\nNaopak se prý ustupuje od kaly – aspoň pokud jde o pohřby. Kala se naopak těší popularitě zejména u současných nevěst a stává se převážně květinou svatební.\nA umělé květiny? Jsou dnes kvalitnější a působí více esteticky než ty papírové, dobře známé z minulých časů. Hlavním producentem umělých květin je dnes Čína.\nRozdíl mezi českými zeměmi a Moravou, pokud jde přísun květin, není žádný. Liší se jen způsob vazby.\nCelý článek naleznete v tištěném vydání FUNERAL QUARTAL č. 2/2010.


Jsme moc rádi, že od 1.února 2021 jsme mohli otevřít ateliér “RZ/Thore & Partners” v centru Prahy (Dlouhá 37) u našeho nového skvělého partnera ANTONIUS.cz (Vít Kindl)! Srdečně zveme všechny klarinetisty, hobojisty a fagotisty k otestování a výběru našich nejnovějších studentských i mistrovských nástrojů a příslušentství! Pokud nezvládnete přijet do Prahy nebo do Kraslic, přijedeme po domluvě kamkoliv v ČR za Vámi! Společnost ANTONIUS.cz se tak stává jediným a výhradním zástupcem “RZ/Thore & Partners” pro celou ČR a je jediná, která pro ČR (včetně manufaktury RZ/Thore Kraslice) garantuje plnou RZ/Thore 2 a 3 letou záruku! Děkujeme ANTONIUS.cz ! We are RZ family!


židovský hřbitov, Velký Pěčín\nHřbitov v lese na samé hranici katastru Velkého Pěčína sloužil nejméně od poloviny 17. století židovským obcím v širokém okolí (do roku 1879 i Židům z Telče). Po roce 1938 zpustl, po roce 1990 pietně obnoven.\nHřbitov od přístupové cesty\n© Stanislav Šůna 12/2009\nDo blízkosti hřbitova lze autem dojet po silnici III. třídy Myslůvka (odbočka z II/406) - Kostelní Vydří. Kostel leží na samé hranici katastru Velkého Pěčína a tím i Jihočeského kraje (při jízdě od Myslůvky minete hraniční tabule krajů Vysočina a Jihočeského). Ze silnice po žluté značce, v lese je umístěna směrovka. Zmíněná žlutá turistická značka vychází od železniční zastávky Velký Pěčín na trati Kostelec u Jihlavy - Slavonice (asi 2 km, nejprve po silnici II/406 k severu, pak mezi rybníky a lesem k severozápadu), dále pokračuje na Kostelní Myslovou.\nIvan Grisa, 9.1. 2010\nŽidovský hřbitov u Velkého Pěčína\nV lese mezi Velkým Pěčínem, Černíčí a Zadním Vydřím zvaném dodnes Židovec, existuje nejméně od poloviny 17. století židovský hřbitov. Sloužil několika náboženským obcím v okolí včetně Telče, která je vzdálena 11 km (až do roku 1879, kdy vznikl tamní židovský hřbitov). Po roce 1939 všechny zanikly, hřbitov zůstal vzhledem k odlehlé poloze ušetřen významnějších devastací, celkově ale zpustl a zarostl náletovou vegetací. Po roce 1990 navrácen Židovské náboženské obci v Praze, která ho pietně obnovila.\nIvan Grisa, dle K. Kuča: Města a městečka..., 7. díl, Libri 2008, 9.1. 2010\n78 Česká Kanada a Slavonicko\n47 Dačicko, okolí Telče\n149 Jindřichohradecko. Česká Kanada\nJihočeský kraj, Jindřichův Hradec (JH), Velký Pěčín\nklášter karmelitánů s kostelem Panny Marie Karmelské\nhrobka rodu Dalbergů\nstaroměstský mariánský sloup\nklášter františkánů/karmelitek s kostelem sv. Antonína Paduánského\nkostel sv. Lamberta\npoklona Panny Marie Bolestné\nfiliální dům boromejek s kaplí sv. Rudolfa\nklášter premonstrátů Panny Marie s kostelem sv. Petra a Pavla\nkostel Nanebevzetí Panny Marie a sv. Ondřeje\nkostel sv. Oldřicha a Linharta\nšpitál s kaplí sv. Alžběty\nkašna na Mírovém (Dolním) náměstí\nSlavonice – MPR\nkašna na Horním náměstí\npevnostní areál Slavonice\nklášter františkánů s kostelem sv. Víta a sv. Modesta\nID místa: 4352\nDvě drobné sakrální stavby v jižní části domoušické návsi: v západním koutě hranolová zvonička s kaplí v přízemí a vysokou šindelovou střechou s lucernou, ve východním pak kaplička na čtvercovém půdorysu se zaoblenými nárožími a rozeklaným štítem. Obě zřejmě z 18. století, rustikální.\nPozdně gotický jednolodní hřbitovní kostel Nejsvětější Trojice byl vystavěný v letech 1585–1588 italským stavitelem Valentinem. Rozšířen v r. 1600. Uchoval si řadu pozdně gotických detailů.\nStředočeský kraj Rakovník\nsocha sv. Vendelína\nPostava světce v životní velikosti z 2. čtvrtiny 18. stol., z éry Rodenů z Hirzenau. Autorem je Kaspar Ober, který na Moravě působil od roku 1730. Sochu sv. Vendelína, královského syna a poustevníka, patrona rolníků a pastýřů doplňují jeho atributy – pastýřská hůl, kniha, královská koruna a ovce.\nModlitebna Církve adventistů sedmého dne byla vybudovaná v l. 1982 - 1984 společně s bytem pro kazatele v budově v centru města, zakoupené církví r. 1982. Modlitebna byla vysvěcena 7. září 1984.


prodej penzionu, 942m2, Strážné - HledejInzerát.cz\nprodej penzionu, 942m2, Strážné\nDumrealit.cz Vám zprostředkuje exkluzivní prodej penzionu v atraktivní horské lokalitě Strážné. Dům o zastavěné ploše 203m2 a plochou pozemku 739m2 se nachází na klidném místě obce s jedinečným výhledem směrem na Vrchlabí a Herlíkovice. Penzion má ubytovací kapacitu 22 lůžek ve třech na sobě nezávislých apartmánech + velký apartmán pro majitele nebo správce nemovitosti. Dispozice penzionu: V přízemí se nachází apartmán 2+1 o celkové výměře 50m2 a mezonetový apartmán 4+ kk o ploše 140m2. V 1.NP potom byt 3+ kk o 110m2 podlahové plochy, v současné době využíván majiteli objektu. V 2.NP potom apartmán 4+ kk o výměře 100m2. Všechny apartmány jsou na sobě nezávislý, mají vlastní sociální zázemí a kuchyňský kout. Apartmány v přízemí domu mají separátní vchod. Dům má nová plastová okna, vytápění zajišťuje kotel na tuhá paliva s automatickým podavačem. Lukrativní nemovitosti na krásném místě v Krkonošších. Pro více infrmací mne neváhejte kontaktovat. Doporučujeme prohlídku, která je možná i o víkendech. Ev. číslo: 588504. CENA K JEDNÁNÍ! včetně právního, realitního a kompletního servisu.\nCena: 8 900 000Kč\nUkazatel: 15.0 kWh/m2 za rok


Huawei Ascend G300: čínský dravec [video] – MobilMania.cz\nHuawei Ascend G300: čínský dravec [video]\nčlánek Nokia Lumia 610: základní kurz tanga [recenze] SDÍLET NA FACEBOOKU TWEETNOUT\nSmartphone s nejlepším poměrem ceny a výkonu se dostal do redakce na testování. První dojmy z Huawei Ascend G300 jsou více než dobré.\nHuawei Ascend G300 přichází na český trh jako vábnička letošního portfolia čínského výrobce. Už brzy se můžeme těšit na výborně vybavené modely Ascend P1(S) nebo Ascend D Quad. G300 sice nemá dvou- ani čtyřjádro, zato se prodává za extrémně příznivou cenu. Pokud toužíte po výkonném smartphonu s větším displejem a starší Android 2.3 vám není na překážku, pak jen těžko budete hledat pro Ascend G300 konkurenci. U Vodafonu je k dostání za cenu těsně pod 4 tisíce, na volném trhu je cenovka zhruba o pětistovku vyšší.\nHuawei Ascend G300 působí na fotkách jako kovový, jeho tělo je ale z kvalitně slícovaného plastu\nZadní kryt je u modelu Ascend G300 normálně odnímatelný, aby baterie pevně seděla, je i vypolstrován\nDiskuze (37) › Další článek: Nokia Lumia 610: základní kurz tanga [recenze]\nTémata článku: Huawei, Video, Android, Huawei Ascend D Quad, Huawei Ascend D Quad XL, Huawei Ascend G300, Huawei Ascend P1, Huawei Ascend P1 S, Cin, #Huawei, Dravec, Čínský dravec, Ascend


Války sovětské jako ruské - Přítomnost.cz\nFrancisco Goya. Consequences of War.\nArkadij Babčenko zveřejnil na svém facebookovém profilu dlouhý rozhovor, který poskytl serveru Cenzor.net a připojil k němu následující komentář:\n„Jak jsem slíbil, zpřístupňuji zde rozhovor pro Cenzor.net, který se mnoha lidem nepodařilo otevřít.\nJe to jeden z lepších rozhovorů, které jsem dal.\nHluboký, nebanální, profesionální.\nIrina Romalijská je prvotřídní novinářka.\nJe to vážné čtení. Není to jen tak, je to pěkná dřina.“\nProč jsi šel bojovat do první čečenské války?\nPovolali mě. Byl jsem správný ročník a nikdo se mě na nic neptal. Vlastně jsem neměl na vybranou, ačkoli jsem do války i sám chtěl. Měl jsem načteného Remarqua a o válce jsem měl romantické představy, asi jako kterýkoli jiný sedmnáctiletý kluk. Oblékli nás (půl druhého tisíce lidí) a zeptali se: “Chceš jít sloužit na severní Kavkaz?” Řekl jsem: “Chci.” Většina jich odmítla, ale stejně je tam naveleli všechny. Ještě jsem ale zůstal sloužit v Mozdoku (město v republice Severní Osetie, která je součástí RF, leží na hranici s Čečenskem). Zato ostatní jeli přímo do Čečenska.\nProč říkáš, že sis kvůli Remarquovi představoval válku romanticky? Mně to připadá, že ji moc neromantizuje, spíš naopak.\nNeromantizuje ji, pokud ho člověk čte jako dospělý. Potkalo mě to samé a tak jsem to pochopil. Čím víc chce člověk ukázat svinstvo války, tím lépe se jí snaží popsat. A čím lépe ji člověk popisuje, tím víc se zdá být romantická. Já psal a psal a pak jsem dostal dopis od jednoho čtenáře: “Zdravím Vás, Arkadiji, stále Vás čtu. Nesmírně Vás obdivuji a jsem z Vás naprosto nadšený. Chtěl bych být jako Vy. Jmenuju se Dima a je mi 17.” Dovedeš si asi představit, jak mě to zamrazilo. Říkal jsem si: Do háje, kámo, ale já to psal, abys nebyl jako já.\nA kdy ti došlo, že válka není romantická?\nHned jak nás přivezli do Mozdoku. Jeli jsme tam den a půl. Samý vtípek, vysmátí, a když vlak zastavil, na vedlejší koleji stál vlak se zničenou vojenskou technikou z Čečenska. Třicetitunové tanky převrácené naruby. Kolem vlaku šla nějaká paní s šátkem a my se jí zeptali: “Teto, co je tohle za město?” A ona řekla: “Mozdok, mládenci. Tohle je Mozdok.” A něco v tom, jak to řekla, způsobilo, že nám najednou vůbec nebylo do smíchu.\nA jaká etapa války to byla?\nTo byl rok 96. V létě. Válka trvala už rok a půl.\nTakže do Ruska už se tou dobou vraceli mrtví?\nA viděl jsi nějaké pohřby?\nNe, když je člověku 18, tak ho nic takového absolutně nezajímá. Viděl jsem samozřejmě reportáže na NTV, jak hoří tanky, jak je rozmlácený Groznyj… ale když je ti 18, tak se tě to moc nedotkne. Nic takového ještě nechápeš. Protože když je ti 18, jsi prostě nejlepší, jsi nesmrtelný, s tebou se nic zlého nemůže stát. Nemáš rozum a nechápeš, že můžeš skončit v řiti. Neměl jsem tušení, kde je Čečna, ani kvůli čemu se tam ta válka vede, o co tam přesně jde.\nCopak jsi nevěděl, co je to útočná válka nebo nespravedlivá válka? Nebo ses prostě domníval, že si jen berete zpátky území, které nám patří, nepouštíte pryč separatistické regiony?\nVíš, armáda v takových kategoriích vůbec neuvažuje. Než jsem vstoupil do armády, vůbec jsem nepřemýšlel. Měl jsem za sebou dva roky na univerzitě, víno, holky, večírky a to bylo všechno… A když jsem se dostal na vojnu, bylo to vlastně stejné.\nOd prvního dne je tam člověku tak blbě, že je mu vlastně všechno jedno. Rozhodně nepřemýšlí o tom, k čemu ta válka je a za co bojuje. Kdokoli se dostane na vojnu, má už jen dvě myšlenky. První: “Tohle se mi ve skutečnosti neděje, to musí být nějaké kino.” Člověk ztuhne, chodí s vytřeštěnýma očima, prostě nemůže uvěřit, že by se něco takového může být skutečnost. A druhá myšlenka je: “Kéž bys mě, mami, vůbec neporodila.” A pak už jen touží po tom, aby (prosím za prominutí, ale lepší slovo pro to prostě není) vyjebat odtamtud. Jiné slovo pro to nemám. Pak se už člověk vůbec nestará o to, proč a zač.\nA rodiče tě pustili? Dobrá, chápu, že v 18 letech má člověk v hlavě prázdno, ale rodiče přece museli nějak reagovat. Jsou starší.\nRodiče na to reagovali špatně. Že jsem v Mozdoku se máma dozvěděla, až když jsem tam přijel. Napsal jsem jí odtamtud dopis – Všechno je tu v pořádku, válka tu není. A když jsem pak napsal, že jedeme do Čečenska, máma to nevydržela a přijela za mnou. Babička chodila prodávat čokoládu do tramvají, aby vydělala mámě na cestu. Máma pro mě vyrazila, nocovala na přechodech a pak dorazila. Byli jsme někde v poli, přijel tam můj velitel z Mozdoku a řekl: “Babčenko, sbal se. Přijela za tebou máma. Všechny už sjela na tři doby….”\nVybojovala pro mě opušťák kvůli nemoci otce. Otec tehdy skutečně onemocněl. Můj velitel – Konstantin Grigorijevič Savčenko (dlouho jsem se ho pak pokoušel najít, v seznamech zabitých není, tak doufám, že je naživu) tehdy mámě řekl: “Vezměte ho odsud, protože jinak ho tady zabijou.” Tak mě máma sbalila a odjel jsem. Doma jsem chvíli pobyl. Když jsem přijel, ukázalo se, že jsem tam chytil dyzenterii. Onemocněl jsem a musel si prodloužit opušťák… Ale stejně jsem se pak vrátil.\nTo už byla PSP – Posttraumatická stresová porucha. Člověk nemůže opustit kluky, stanou se jeho rodinou. Ten, kdo stanovil věk odvodu na 18 let, byl velmi chytrý. Velice chytrý. Protože člověk v tom věku ještě nemá rodinu, dům, závazky, povinnosti, nemá nic. A vztah k rodičům je v tom věku dost slabý.\nNa matky se ptám proto, že chci pochopit lidi, kteří dnes v naší zemi jdou bojovat. Jejich matky se jim to možná také snaží rozmluvit, vrátit je domů.\nJak je to dnes, to ti neumím říct, protože je to úplně jiná situace. Vždyť první čečenskou válku ruská společnost vůbec nepřijala. Přijímala ji nepřátelsky. Organizovaly se obrovské protestní pochody proti válce. Desítky, pokud ne stovky tisíc lidí. Protesty byly velmi silné.\nBoris Němcov (ruský opoziční politik zavražděný v roce 2015) sebral milion podpisů proti válce v Čečensku! Existovalo hnutí matek vojáků. Chodily po Čečensku s fotografiemi a hledaly své syny, kteří doslova beze stopy zmizeli. Teď je nálada úplně jiná. Neslyšel jsem o tom, že by někdo jel do Doněcku hledat svoje děti. Je vidět, že v hlavách lidí došlo k nějaké kardinální změně.\nVyprávěj o tom, jak jsi v první čečenské válce bojoval.\nOsobně jsem v první čečenské válce bojovat nestihl. V Mozdoku nás zůstalo 10 a odtud jsme do Čečenska dojížděli. Byli jsme vždy dva týdny v Mozdoku a 2 týdny v Čečensku. Courali jsme sem a tam. A tam jsem měl skutečně parádní výstup. Představ si scénu: srpen 1996, separatisti dobyli zpět Groznyj, bylo to tam naprosto šílené, tupá řezničina. Byl tam už celý pluk a nás poslali do sběrného praporu. 96 lidí. Spojaři, kuchaři, řidiči, vyškrábli ode dna, koho kde splašili… Kdybych o tom někdy v životě točil film, tak tahle scéna tam určitě musí být, protože je nezapomenutelná: vedro, 40 stupňů, zaprášený buzerplac, na tribuně jen velitel pluku a jeho zástupce, orchestr v počtu dvou muzikantů (trubka a buben), nás 96 pochoduje křivým parádním krokem za zvuku tklivého Loučení Slovanky, a najednou k nám běží pošťák s telegramem a řve: “Babčenko, Babčenko!!!” Běží ke mně a říká: “Tady máš! Umřel ti táta.” Takže všichni jeli do Čečenska a já zpátky do Moskvy. A tentokrát už jsem se nevrátil.\nTentokrát tě už máma udržela doma?\nV Moskvě byla taková kancelář – Centrum pro vojsko. Tam posílali všechny, kdo se nějak vzdálil od jednotky. Po pobytu v nemocnici, ty, kteří se dostali ze zajetí, dezertéry… Párkrát mě odtamtud chtěli poslat zpátky do Čečenska, ale já už jsem nechtěl. To už byl podzim. A já jsem už sám zpátky nechtěl, protože bylo jasné, že válka je prohraná. Všechno jsme podělali. Chasatjurtský mír byl podepsaný a šlo jen o to, jak odtamtud stáhnout vojska.\nAle stihl sis zabojovat?\nDo skutečného boje jsem se nedostal. Pro mě první čečenská válka spočívala v tom, že jsem kopal latríny a kryty, stále se někam přesouval, hledal dřevo na oheň a stavěl stany. Čas od času na mě někdo vystřelil a pak jsem vůbec nechápal: kdo, co, odkud, proč. To nás prostě nenaučili. Nejsilnější zážitek, který jsem měl, se stal na letišti v Mozdoku. V koloně aut nás vezli na letiště, kde přistávaly vrtulníky z Čečenska. Z těch vyložili těla ve vacích, a místo nich naložili živé vojáky v nových uniformách. To zapůsobilo hodně silně. A pak zapůsobilo ještě něco. Byl jsem spojař a to člověk sedí a poslouchá hlášení: “Šamil Basajev se zmocnil dvou vozidel s grady a postupuje na Mozdok.” A člověk je sám v kasárnách a ve dvě v noci musí to hlášení někomu předat. Nebo: “V Prochladném všechny pobili, potřebujeme posily.” To na psychiku strašně silně působí.\nDošlo vám někdy, že vrchní velení země a armády se na vás vykašlalo?\nJinak to ani být nemohlo. Ten pocit zrady byl absolutní.\nStále. Od prvního do posledního dne.\nPoslali osmnáctileté kluky bůhvíkam a neřekli jim, co mají dělat. Když jsem do Čečenska přijel, neuměl jsem ani střílet. To nás nenaučili. Neměli jsme vůbec nic. Velitelé chlastali. Nikdo netušil, co se děje. Velitel mojí roty, kapitán Minajev, nebyl ani jednou střízlivý. Takže jsi zašla za kapitánem Minajevem a ten ležel bosý ve skladu a z pusy mu tekla slina. Jinak si ho nepamatuju. Starší praporčík Konstantin Grigorijevič Savčenko byl skvělej chlápek a táhl celou rotu. Ale v jednom okamžiku jsem odjel na opušťák a když jsem se vrátil, byla celá rota v Čečensku. Zůstal jsem úplně sám. Nikde nikdo. A všichni na tebe kašlou. Žil jsem v kasárnách, pak jsem z kasáren odešel a spal jsem venku pod keřem, chodil jsem do letní jídelny a kradl tam jídlo, no, nebo jsem spíš žebral. Zaťukal jsem na okno a prosil: “Teta, dala byste mi chleba?” Dostal jsem chleba a karbanátek. Nažral jsem se a šel, co já vím, třeba do nemocnice a tam nějak další tři dny zabíjel čas. Prostě jsem tam jen tak vegetil. V oficiálních zápisech vlastně nejsem až doteď. Starší praporčík Savčenko mě totiž do seznamu roty zanesl, ale potom u pluku vypukla epidemie dyzentérie a s tím seznamem jsem si mohl tak maximálně vytřít zadek. A konec.\nPochop, byli jsme prostě banda osmnáctiletých výrostků se samopaly. Byli jsme k ničemu, nikdo nás nepotřeboval. Čas od času je někam poslali a oni tam pak po tisících zařvali.\nPo první čečenské válce ses vrátil do Moskvy. Čím ses zabýval?\nVrátil jsem se na univerzitu. Po dvou letech ti diplom rozhodně nedají, takže jsem to tam musel nějak doklepat. V den, kdy jsem diplom dostal, jsem zapnul televizi a zjistil, že začala druhá čečenská válka. Druhý den jsem šel na vojenskou správu.\nProtože jsi šel za svými?\nNe, už jsem tam nikoho neměl. Když začala druhá čečenská válka, už tam nikdo z mých kamarádů nebyl. Ale tehdy jsem z toho měl fakt pěkně zamotanou kebuli. Na normální život jsem si nezvykl. I ten můj návrat byl nenormální. Před dvěma hodinami jsem byl tam, kde z helikoptér vytahují mrtvoly a bác! – najednou jsi v Moskvě! Všude kasina, mercedesy, prachy, zločinci v offroadech, noční kluby… to prostě hlava nepobere. V hlavě ti přecvakne a takový svět to odmítne chápat. Nemůžeš to vůbec vystát. Zůstane ti jen jeden pocit: lidi, vám snad totálně přeskočilo? Vždyť je válka, zabíjejí tam lidi, vraždí děti a vy si tady chodíte do kasina, jezdíte v mercedesu a stavíte banky? A nenávist je pak úplně neuvěřitelná. Začneš nenávidět… (hledá správné slovo)\n…život v míru?\nŽivot v míru.\nUhlazenost a naparáděnost?\nAno, přesně. Začneš nenávidět to město, kterému je válka ukradená. Je ti jasné, že tam vůbec nepatříš. Připadáš si jako debil, protože během těch dvou let, pouhých dvou let, které jsi strávil tam, tví spolužáci začali dělat nějakou kariéru, začali vydělávat peníze. A ty do toho nezapadáš, jsi jako páté kolo u vozu…\nŽivot v míru jsem naprosto nesnášel. A když začala válka, tak jsem do ní prostě vyrazil. A bylo mi úplně fuk, o jakou válku jde.\nTakže, upřímně řečeno jsi úplně stejně mohl odjet třeba na Donbas?\nKdyby válka začala v Krasnojarsku, jel bych do Krasnojarsku. Kdyby začala v Moskvě, bojoval bych s obrovským zadostiučiněním v Moskvě. A kdyby začala tehdy v Donbasu, určitě bych tam okamžitě vyrazil a jako naprostý blbeček se samopalem bych bojoval za DLR a řval bych “Novorusko, Novorusko!” I když to bych asi neřval.\nA může to být motivace některých, kteří na Donbas vyrazili? Že po předchozích válkách nemohli najít sami sebe.\nNemyslím, že by jich bylo moc, ale nějaké procento takových tam jistě bude. Mám známé, kteří tam odjeli bojovat.\nA byla to právě druhá čečenská válka, kde se tvůj vztah k válce proměnil?\nDruhá válka pro mě byla samozřejmě mnohem drsnější než první. Tam už jsem začal přemýšlet. V jednom okamžiku se to ve mně zlomilo. Vzpomínám si, že jsem vešel do nějakého bytu. Nebyl zničený, dveře nebyly vyražené. Ty lidi odtamtud prostě odjeli a uvnitř zůstalo vše nedotčené. A ty tam vlezeš v bagančatech a s kvérem. Na stěnách visely fotky, na poličkách byly knížky, ležel tam deník nějaké holky, tak 10, 12 let jí mohlo být. Psala si do něj barevnými pastelkami. Kreslila poníky, jednorožce, srdíčka a prince…. prostě úplně mírumilovný deník, o válce v něm nebylo ani slovo. A ty tam v bagančatech a s kvérem stojíš uprostřed takového klidu a čteš si deník malé holky.\nA je to jako kdyby tě vzali polenem. Do háje!, říkáš si, co tady vlastně dělám?! Tohle je cizí země, cizí dům, cizí byt. Já jsem Rus a bydlím v Moskvě. 2 tisíce kilometrů odsud. Vždyť já jsem sem nemusel, vůbec tady nemám být. Mohl jsem prožít život úplně jinak a v Čečensku bych třeba nikdy nebyl. Proč jsem vlastně šel a proč tu teď stojím se samopalem?!\nTehdy to prostě prasklo. A pak už o tom začneš přemýšlet. Pochopíš, že jsme vtrhli do cizí země, a začneš to analyzovat. Dojde ti, že se tady nechováme správně. Copak nás přece nevychovali jinak? Vždyť to nejhorší, co se kdy stalo, byla druhá světová válka, když k nám vtrhli Němci. A pak pochopíš, že taktika protipartyzánské války je ve skutečnosti všude stejná. A najednou vidíš, že se chováš úplně stejně, jako se Němci chovali v Bělorusku: stavíš velitelské posty a za nimi kontrolní posty a mezi nimi jezdíš výhradně v obrněncích v doprovodu tanku. V noci na tebe střílí, kolem jsou partyzáni.\nJsi okupant v cizí zemi. A v duchu se obracíš k velení a říkáš si: Kurva, mládenci, to jste trochu podělali. O tomhle jste nám pouštěli filmy a říkali jste, že to se nedělá… A v určitém okamžiku jsem prostě přestal střílet. Vidíš, že kolem tebe jdou dvě postavy, docela jistě ozbrojenci. A nevystřelíš. Ať si jdou.\nAť třeba později zastřelí oni tebe?\nNo, právě teď na tebe nestřílí, tak na ně taky nestřílej. Protože když na ně vystřelíš, oni začnou střílet na tebe. Naše odpověď pak bude zase silnější, přiletí posily, nakonec určitě někoho zabijí, zase další krev – tak s tím jděte někam, jen ať si radši jdou. Konec.\nVšichni to ale asi nepochopili, že?\nNe, všichni ne. V druhé válce se armáda přijela pomstít. To byla jediná motivace armády v druhé válce. Armáda tam přijela už předem nazlobená, Čečence nenáviděla. Byla odhodlaná. Přitom za první války tam nenávist nebyla, ale z toho se armáda nedokázala poučit.\nV jednom rozhovoru si řekl, že i v tobě se stejná nenávist jednou zrodila…\nTo bylo právě během druhé války, v březnu roku 2000 v Šaro-Argunu (Šaro-Argun je sídlo na břehu stejnojmenné řeky, pozn. red.) Bylo to přibližně týden poté, co zahynula celá šestá rota u Ulus-Kertu. Byli jsme tehdy u Šatoj a ten boj jsme slyšeli. Četa poslaná na výzvědy padla do léčky.\nIgor, můj přítel a rodák, tehdy člověk, který mi byl z celého pluku úplně nejblíž, se dostal na pár metrů od opevněné pozice ozbrojenců a byl tam KPVT (tankový kulomet Vladimirova, pozn. red.) Igor chtěl hodit granát, vztyčil se na koleno a v ten okamžik byl několikrát zasažen. Granát mu vypadl z ruky a ještě ho stihl zalehnout. Moc toho z něj nezbylo. Neviděl jsem to, jen mi to vyprávěli. Dlouho ho odtamtud nemohli vytáhnout. Pak ho vytáhl spojař Oleg. Dodnes si vyčítám, že jsem to tehdy neudělal já.\nŽes ho nevytáhl ty?\nAno, když jsem tehdy zjistil, že Igor je mrtvý, ruplo mi v bedně. Ten okamžik si pamatuju přesně. Opravdu jsem sám sebe viděl zvenku a trochu jakoby svrchu. Ležel jsem pod stromem. Asi dvacet centimetrů nad mou hlavou se do kmenu zaryla kulka. Začal jsem ji ze dřeva zuby hryzat ven. Hryzal jsem a řval. Tehdy jsem chtěl zabít všechny. Naprosto všechny: staré, děti… Zabil bych je vlastníma rukama, umlátil polní lopatkou, a nakonec bych sám zdechnul. Vůbec jsem neměl chuť žít dál. Tak to bylo.\nAle sláva bohu, nic z toho se nestalo. Přibližně za tři dny jsem se zase vzpamatoval.\nA jak ses z toho stavu dostal? Nebo to přichází jako vlna a zase to odejde, jako třeba hysterický záchvat?\nAno, je to hysterie, pominutí smyslů, nahrnulo se jako vlna a pak zase samo odeznělo. Ale dostával jsem se z toho dalších 15 let. A i když ostrou fázi už mám za sebou, úplně se z toho dostat nejde. To bude trvat celý život. Už se v noci nebudím, alkohol už přestal být životní nutností. Přitom když jsem se vrátil z války, lámal jsem do sebe jednu za druhou každý boží den. Díky bohu jsem se neuchlastal. Povedlo se mi to, protože jsem se dokázal života v míru chytit. Našel jsem si práci a založil rodinu. To ale že jsem byl v Moskvě. Kdybych se vrátil dejme tomu do mého oblíbeného Vyšního Voločku (město v Tverské oblasti RF- pozn. red.), do deseti let bych umřel na cirhózu. A taky jsem začal psát. To mi taky pomohlo.\nZabil jsi někoho?\nNe. Ne… jsem přesvědčený na 95 procent, že ne. Sláva tobě, Bože.\nAle pokud tomu správně rozumím, obsluhoval jsi granátomet, takže jsi občas ani nemohl vidět, jestli jsi někoho zasáhl.\nDnešní válka je prostě taková, že nepřítele často vůbec nevidíš. Živého nepřítele – Čečence jsem skutečně viděl asi dvakrát v životě: jen se někde něco mihlo. V současné válce žiješ tak dlouho, dokud jsi neviditelný. Když si tě všimnou, jsi mrtvý. Proto válka obecně spočívá v tom, že odkudsi něco přilétá a ty odpovídáš střelbou kamsi. Kontaktní boj, kdy vidíš protivníka tváří v tvář, je poměrně vzácný. Tak proto jsem to někam pálil, pálil ze samopalu, ale jednoduše jsem se netrefil. Vždyť jsem byl spojařem i řadovým vojákem, velitelem obsluhy granátometu AGS, miřič-telegrafista obrněného transportéru, takže jsem změnil spoustu profesí. Granátometu jsem velel asi měsíc, ale nebylo třeba moc střílet. Kamsi jsme stříleli, ale můžu říct zcela jistě – netrefil jsem se.\nA je to tak lehčí?\nPodstatně lehčí, nesmírně lehčí. Teď blahořečím Bohu, že nemám na rukou krev. Přitom ale přece jen nechávám nějakých 5 procent na nějaký ten nešťastný případ, že nějaká ta moje střela přece jen někam doletěla…\nMohl zahynout i civilista. To je asi ještě těžší přijmout…\nSamozřejmě. Po jednom, dvou týdnech, po měsíci, se ti smysly otupí, na všechno by ses nejradši vysral – vlastní život nic nestojí, ne tolik, kolik ten cizí. Ale stejně je všechno jedno, důležité bylо nezasáhnout civilisty.\nVzpomínám si na jednu příhodu. Hroznou. Přesunujeme se z šestého mikrorajonu někam do centra, nějaká střelba, vycházíme na náměstí před kinem a zboku jde po ulici skupinka žen s bílou vlajkou. Jdou těsně vedle sebe, je jasné, že uprostřed nich jsou chlapíci, tušíme to, je to hned vidět. Je patrné, že chlapy vyprovázejí.\nMožná byli ranění?\nMožná ranění, možná ozbrojenci, možná prostě civilisté. Ale jestli je civilista dospělý chlap, to je s ním hned amen. A vedle mě stojí chlapec, zvedá pušku, stihnu mu hlaveň obrátit nahoru a palba jde vzhůru. Říkám: ”Nestřílej, co děláš, vždyť to jsou ženský!” On: “Ale mezi nimi jsou i chlapi.” Já povídám: “Čert je vem, ať odejdou, ženský zabíjet nebudeme.” On to tehdy nechápal.\nProtože až se vrátí z lesů, budou vás zabíjet?\nNo, asi obecně ano. Ale já jsem ho nenechal střílet. A za to taky Bohu děkuji.\nCivilisté vás vnímali jako okupanty nebo jako osvoboditele?\nV prvním Čečensku tam byla jen jedna emoce k Rusům – nenávist. Přijedeš do Čečenska a tam visí ve vzduchu nenávist, nožem bys ji mohl krájet. Pamatuju si, jak za naším transportérem běží kluci, tak 9, 10 let, křičí Alahu Akbar a gestem palce na krku naznačují, že nás všechny podřežou. Jenže tobě je 18 a nic nechápeš.\nNebo jsme se zastavili na kontrolním stanovišti proruské milice. Tam byl chlápek, Čečenec, tak 30 let. Díval jsem se na něj. On si toho všiml a spustil: “Co čumíš?” A já jsem cítil, že sice byl proruský, ale stejně nás nenáviděl.\nA potom, když se Rusko z Čečenska stáhlo, získali na 3 roky nezávislost. Ale nepovedlo se jim vybudovat stát, celé se to zvrhlo ve zločinecké zřízení s únosy, rukojmími, přepadáním a vraždami. Když začala druhá válka, byli z toho lidi už do té míry unavení, že jim bylo všechno jedno.\nUž bylo jedno kdo, jestli Rusové, Šamil Basajev, Američani, nebo třeba Marťani, klidně výsadek z jiné planety, hlavně když bude zase vládnout nějaký zákon a pořádek. Tehdy měli Rusové šanci v Čečensku nastolit mír, jenže místo toho to začalo znovu, tanky a nosiče s raketami, prásk s Iskanderem přímo doprostřed náměstí v Grozném, a zase tu byl Budanov (velitel pluku ruské armády, který byl obviněn z únosu, znásilnění a vraždy osmnáctileté čečenské dívky – pozn. red.) Zase rozmlátili Čečensko na kousky a nenávist se vrátila.\nA chodily za vámi čečenské ženy a ptaly se vás, proč vraždíte jejich muže, bratry, syny, otce?\nNe, to se nedělo. Ony věděly, že to není bezpečné. Jednou k našemu pluku přišla paní, které hledala zmizelého syna. Byli jsme tehdy zrovna v místech, kde žádné boje neprobíhaly. Mluvili jsme s ní, řekli jí, že jejího syna nemáme a mít ani nemůžeme. A myslíš, že ji pak normálně pustili? Ani náhodou. Šla do vězení. Proč? Nemám páru.\nS čečenskými ženami jsme mluvili hodně. Ale vždycky si držely odstup a byly velmi ostražité. Když došlo k tomu boji, ve kterém zahynul Igor, odvedli nás dolů do takové kotliny a tam byl na samotě statek. Žila tam jedna rodina, žena, muž a děti.\nOna pořád vodila krávy na pastvu a vždycky šla přes naše pozice. Zkoušeli jsme jí dávat nějaké potraviny, dávali jsme jí chleba. Tam je to totiž jak ve 14. století, není tam vůbec nic. Jídlo si brala, ale byl to pocit, jako když se bavíš s kamennou zdí. Vzala jídlo, řekla děkuju a šla.\nDrancování bylo pro armádu základní forma zásobování. Vždyť armáda neměla vůbec žádné zabezpečení. Proto bylo drancování věc přežití, tak říkajíc ospravedlnitelná životní nutnost. Třeba ve vesnici Vašendoroj (vesnice v Šatojské oblasti Čečenska – pozn. red.), když nás převeleli, jsme šli do vsi a sebrali přikrývky… Vždyť tam byla zima, v horách… A v horách si člověk zákop nevykope. Spali jsem na skále, na sněhu. Ponožky mi přimrzly zevnitř k botám a nemohl jsem je sundat, dokud to neroztálo. Chodidla jsme měli pokrytá ledem. Tak jsme šli do vsi, odtáhli si lůžka, přikrývky, vzal jsem si tam teplý červený svetr, teplou šálu, v poničeném domě jsme našli ovčí kůže, ze kterých nám pak Žeňka ušil kožené čepice – v drtivé většině případů to rabování vypadalo takto. Ale existovalo i jiné rabování. Zavolal mě k sobě zástupce velitele čety a říká: “Podívej, je tohle zlato?” A rozvine kapesník, ve kterém má zuby z bílého zlata. Nemyslím, že by je někomu vyrazil. Ani si nemyslím, že by je ukradl mrtvole. Myslím, že je našel někde ve vybombardovaném domě, ale to je jedno… zlaté zuby v kapesníku, to není věc, kterou by člověk potřeboval, aby přežil. A co teprve důstojníci, jak ti drancovali! Měl jsem jednoho velitele roty, o kterém vím, že si z Čečenska přivezl dům.\nJak si mohl přivézt dům?\nNašel si v Čečensku dům, nechal ho rozebrat a trám po trámu na obrněném transportéru ho postupně odvezl. U sebe doma ho pak zase sestavil, s dveřmi, okny… Odtáhli odtamtud koberce, televize… A velitel pluku odtamtud odjel v ukořistěném Pajeru.\nA může válečná kořist představovat pro Rusy, kteří jdou bojovat, nějakou motivaci?\nNe, ne, ne. Copak by někdo stál o práci, kde ho s vysokou pravděpodobností někde sejme, ale může se odtamtud vrátit s dvěma koberci a starou televizí? Nemyslím, že by o takovou práci někdo stál.\nNo, ale na Donbasu si Rusové zakládali bankovní pobočky a odváželi odtud celé podniky. Tam nešlo o dva koberce a starou televizi.\nNa Donbasu si samozřejmě nahrabali mnohem víc. Vykradli vily, ukradli auta. Ale víš, zaprvé je vyvést něco z Donbasu do Ruska složité. A zadruhé myslím, že to tam dělali přece jen z části místní. A za třetí, z počátku, kdy tam drancování vrcholilo, tam z Ruska jeli spíš ideologičtí soudruzi. Jeli tam bojovat proti bandero-fašistům a pochcat ty chachly (pejorativní ruský výraz pro Ukrajince, pozn. překl), kteří zaútočili na ruský svět…\nV roce 2008 jsi byl v Gruzii už coby válečný zpravodaj. Bavil ses tam s ruskými vojáky? Rozumíš tomu, proč tam šli? Co je k tomu vedlo?\nRuská armáda tou dobou už byla uzavřená. Rozhovory dávali jen na písemné povolení z Ministerstva obrany. Šel jsem k Čečencům z pluku Vostok pod velením Sulima Jamadajeva. Říkám jim: “Kluci, můžem se pobavit?” A oni: “Á, novinář, posaď se s námi, pokecáme.” Takže s nimi jsem se samozřejmě bavil, ale neřekl bych, že to je ruská armáda.\nA proč teď jezdí na Donbas?\nSouvisí to s chudobou, beznadějí, velkoimperiálním šovinizmem a propagandou. Propaganda tady padá na úrodnou půdu.\nV Rusku je chudoba?\nV Moskvě, v Petěrburgu, v Krasnojarsku, v 10 – 20 největších městech Ruska se dá žít normálně. Ale celý zbytek Ruska je chudý. Žije se tam jako v devatenáctém století. V regionech je to skutečně na prd. Vyjedeš z Moskvy, jedeš 180 kilometrů k Volze, do Tveri a je to dvacáté století. Přejedeš Volhu a najednou jsi v 19. století.\nHranice, která odděluje století, je Volha, je to úplně hmatatelné. Za ní panuje beznaděj a alkoholismus. Narodíš se a žiješ ve svém Vyšním Voločku, doděláš školu a dál co? Můžeš chlastat, nebo do vězení. A najednou ti v televizi ukážou, že banderovští fašisti vraždí Rusy. A najednou máš možnost někam jet, poznat svět, protože oni to vnímají jako příležitost vyrvat se z té své beznaděje. V Čečensku takových bylo plno. Měli jsme tam kluka, který byl odněkud od Smolensku. Seděl a vzdychal. Říkám mu: “Co vzdycháš, blbečku? Všichni jsme tady ve stejný prdeli.” A on: “V jaký prdeli? Vždyť jsem viděl hory a svět. Viděl jsem život. To válka mi dala tyhle možnosti.” Je to jeden ze základních faktorů.\nZnáš se s ruskými spisovateli Prilepinem a Karasjevem, kteří dřív bojovali v Čečensku, a teď na Donbasu bojují proti naší armádě.\nAno. Hádali jsme se o veteránskou otázku. Oba byli dokonce moji přátelé.\nA jakou mají motivaci oni, rozumíš tomu?\nNevím. Uběhlo už 17 let. A to je strašně dlouhá doba. Jsme dnes už úplně jiní lidé. Saša Karasjev psal protiválečné povídky. Po válce se stal pacifistou. Co se s ním pak stalo a proč je teď majorem DLR, to fakt nevím. Netuším (a upřímně řečeno mě to vlastně ani nijak nezajímá), co se mu stalo v hlavě, co ho k tomu vedlo – je mi to šumák.\nA Prilepin? Většinou se mi zdá, že naprosto upřímně věří tomu, co říká.\nMám periodicky se opakující pocit, že on prostě hraje nějakou hru. Je mu 40 a stále ještě nedospěl.\nAle hraje ji opravdově.\nTo skutečně ano. Infantilizmus je vždycky velmi upřímný.\nA co například Girkin?\nGirkin je idealista. Sní a vidí zrození Ruského impéria, monarchie. Prý jsme velké impérium, od moře k moři, a navíc ještě půlka Evropy je naše. Všichni se nám klanějí a platí daně. On je důstojník bílé armády, pravá ruka monarchy, svoji funkci dostal za své hrdinské činy. A žije v takovém světě. Prilepin má trochu jiný pohled na svět. Ale v obecné rovině přibližně ten samý. Je spíše levicového zaměření. A také žije ve svém světě. Pro něj je Sovětský svaz od moře k moři, kde všechny buržousty pověsíme a všude bude spravedlnost a štěstí. Ale to jsou různé případy, jsou to lidé, kteří plně žijí ve svém vesmíru.\nViděl jsi válku v Čečensku, Gruzii, na Ukrajině… V čem se liší a v čem si jsou podobné?\nUž jsem říkal, že všechny tyto války jsou si podobné: válka je válka, smrt je smrt, strach je strach. Ale přitom každá válka je samozřejmě jiná. Všechny mají své jemné rozdíly, začínající od pozadí války a končící taktikou a strategií a sebevnímáním vojáků v této válce. Všechny vyjmenované války jsou stejné v tom, že to jsou ruské imperiální války. Opakuji podesáté: Rusko neválčí s Gruzií, ani s Moldavskem nebo s Ukrajinou, protože Rusko nevnímá sousední postsovětské země jako právní subjekty. Představa Ruska je, že takové státy neexistují. Rusko bojuje se Spojenými státy americkými. Na Gruzii, Moldavsko, Černou horu, Ukrajinu se dívá jako na pytle s pískem, ze kterých staví násypy kolem sebe, aby nepřišlo prokleté NATO. V takovém smyslu jsou si všechny tyto války podobné.\nV dětství mi ve škole vyprávěli, že byla válka v Afghánistánu. Učili mě ctít památku tamějších padlých, vážit si raněných a tak dále. Později jsem pochopila, že to byla nespravedlivá válka, nebyla naše. Když už se tak stalo, musí teď vláda platit sociální dávky veteránům afghánské války, musí jim teď společnost stavět památníky, musejí žáci nosit karafiáty k těmto památníkům?\nPoslyš, taky jsem takhle začínal: i když nemá moje země pravdu, je to moje země, i když mí vojáci byli v nespravedlivé válce, jsou to vojáci mé země, oni za nic nemůžou a, vládo, buď tak laskavá a zabezpeč je. Ty jsi je tam poslala, tak buď laskavá a připrav jim po válce normální život. Po druhém Čečensku jsem se 10 let věnoval tématu veteránů: sháněl kolečková křesla, berle, peníze, prosazoval jsem operace. Ale promiň mi, Afghánistán – no, ok, dobře. První Čečensko – cože… Druhé Čečensko – no tak, lidi! Potom Gruzie, potom Ukrajina. Prdlajs, lidi, vy se už půl století točíte v kruhu. Jste debilové, nebo co? Už popáté si stoupáte na jedny a ty samé hrábě. Jak dlouho ještě! A jestli jste debilové, tak co tady vlastně dělám?! Nemůžu si vytáhnout mozek a dát ho do cizí lebky. Teď už je mi to fakt fuk. Jako když utne. Teď už nemůžu ani pomáhat rodinám těch, kdo zemřel v Čečensku, protože prostě už vůbec nemůžu vidět nikoho v ruské válečné uniformě. Moje odtržení od toho už dospělo do krajní meze.\nKdyby na tobě závisely školní osnovy, co bys na hodinách vyprávěl dětem o veteránech afghánské války?\nVyprávěl bych jim, že to jsou naši vojáci, ať je stát poslal kamkoliv. Ale je třeba, abychom pochopili, že to byla nespravedlivá válka, že to byla válka imperialistická, a naším společným úkolem je to udělat tak, vybudovat takovou vládu, aby nikdy, do háje, naši vojáci už nikam “za plot” nelezli.\nKdy tam přestanou lézt?\nAsi už nikdy. Až bude místo Ruska Moskovije, tak pak, možná, přestanou…\nZdroj: censor.net na serveru Ta Politka.


Zhodnocení šlechtitelského programu - PDF\nDownload "Zhodnocení šlechtitelského programu"\nMilena Žaneta Pokorná\n1 Chovný cíl: Zhodnocení šlechtitelského programu plemeno plnokrevného arabského koně v ČR za období (nízkopopulační plemeno) Chovným cílem je udržet zevnějškové, typové a charakterové vlastnosti plemene plnokrevného arabského koně: menší, dobře osvalený kůň s jemnou kostrou. Krátká, jemně utvářená hlava má prohnutý (štičí) profil, mezi očima je lehce vyklenutá. Uši jsou pohyblivé, úhledné, lehce zahrocené, oči velké, jasné, s inteligentním výrazem. Srst, hříva a ohon jsou hedvábně jemné. Plece mohou být poněkud strmé, ale přiměřené ke krátkému hřbetu a hlubokému a širokému hrudníku. Mimořádnou pohyblivost hlavy zaručuje mitbach, zvláštní úhel, pod kterým je hlava připojená k hrdlu. Krk je dlouhý, elegantně prohnutý, kohoutek spíše plochý. Na rozdíl od ostatních plemen má arab jen 17 párů žeber, 5 bederních a 16 ocasních obratlů ( ostatní plemena ), proto má krátký hřbet, plochý kříž a vysoko nesený ocas. Štíhlé, dlouhé, suché nohy mají bezvadné klouby, jasně patrné šlachy, šikmé spěnky a tvrdá, pěkně utvářená kopyta. Zadní nohy mohou být u arabů slabší. Výška v kohoutku 144 až 155 cm. Chovný cíl je zabezpečován metodou čistokrevné plemenitby. Pro plemenitbu plnokrevného arabského koně mohou být využíváni pouze jedinci registrovaní ve WAHO schválené plemenné knize. Tělesné míry: Klisny Hřebci obvyklá KVH cm cm Početní stav populace V posledních pěti letech počet plnokrevných arabských koní v ČR stále mírně roste. Toto je způsobeno zvýšeným počtem importovaných koní a také nepravidelně vyšším počtem narozených hříbat v některých letech. V následujícím období je však ve vlastní produkci očekávána stagnace, zapříčiněná nasycením trhu a zhoršenou ekomickou situací v ČR Vývoj populace plemene plnokrevný arabský kůň v ČR v letech Tab.č.1 Rok Hřebci v Chovu z PK Klisny v PK Ostatní Celkem\n2 Počty narozených hříbat v letech Tab.č.2 Rok Počty narozených hřebečků Počty narozených klisen Celkem Chovná populace Plemenní hřebci Počet plemenných hřebců plnokrevného arabského koně je v České republice dlouhodobě spíše vyšší, než by bylo vzhledem k velikosti populace klisen a celé populace třeba. Zároveň je ale nutné říci, že v posledních letech se v České republice více využívá kvalitních plemeníků, kteří byli v ČR buď odchováni nebo byli importování ze zahraničí. Vzhledem k typové rozmanitosti plnokrevných arabských koní a také k široké škále jejich využití, umožňují pravidla WAHO (World Arabian Horse Organizaction) provádět plemenitbu s jakýmkoliv hřebcem. Tito však musí splnit všechny podmínky pro své uchovnění na území ČR nebo v dané zemi své registrace (v případě užití zahraničních hřebců). Základní typy: Koheilan: považován za nejušlechtilejší typ, převládají hnědáci Saklawi: vyniká krásou a elegancí, převládají bělouši Muniqui: vyniká v rychlosti a vytrvalosti, nejrychleji dospívá, převládají ryzáci Hamdani: nejmohutnější, klidní, mírní, vytrvalí Hadban: mohutnější, rychlí Dnes už se tyto typy většinou špatně rozlišují, protože často docházelo k jejich míšení. Muniqui a Hamdan není na obrázku znázorněn. Jsou zde však navíc typy Obeyan a Dahman.\n3 Plemenné klisny Všechny klisny jsou uchovňovány na základě hodnocení exteriéru a pohybu, provedeném na národních výstavách. Klisny importované mohou být zapsány bez tohoto hodnocení, avšak jejich potomstvo není zapsáno do PK do doby získání tohoto hodnocení. To by mělo být provedeno nejdéle do 2 let od dovozu klisny do ČR. Importované klisny starší 15 let jsou uchovněny bez podmínky hodnocení. Přehled počtů uchovněných klisen v letech Tab.č.3 Rok PK Celkem I vzhledem k možnosti využívat veškeré současné možnosti reprodukce je stále u plnokrevných arabských koní nejvíce využívána přirozená plemenitba. Druhou nejvíce využívanou metodou je pak inseminace čerstvým spermatem následované užitím mraženého spermatu. K embryo transferu, který je taktéž u arabských koní povolen, v danných letech doposud nedošlo. Fertilita klisen se vzhledem k počtů jejich připuštění a počtu narozených hříbat pohybuje mezi %. Zkoušky výkonnosti Zkoušky výkonnosti nejsou u plemene plnokrevného arabského koně obvyklé. V České republice však byly členskou základnou odsouhlaseny od roku 2010 a doposud jsou nepovinné. Tyto zkoušky jsou otevřeny jak hřebcům tak i klisnám. Národní výstavy ACHPAK ČR je pravidelným organizátorem národní přehlídky plnokrevných arabských koní v ČR již od roku Od roku 1999 jsou tyto přehlídky přidruženy pod ECAHO, která vydává pravidla těchto soutěží a stanoví standardy hodnocení koní na nich. V letech 2008 a 2009 byla národní přehlídka pořádána samostatně v Liberci. Společně s jednotlivými věkovými kategoriemi koní, hodnocených na základě exteriéru a mechaniky pohybu, mohli diváci shlédnout i jednotlivá využití tohoto plemene v různých jezdeckých disciplínách a také samostatnou parkurovou soutěž tohoto plemene. Koně byli hodnoceni v 5 kritériiích (typ, hlava a krk, tělo a tělní linie, končetiny, pohyb) dvacetibodovou stupnicí s plnými body. Od roku 2010 je česká národní přehlídka pořádána v Praze společně s přehlídkou mezinárodní. Obě akce tak zaberou celý víkend, na kterém se vždy dohromady předvede více jak 100 plnokrevných arabských koní, nejen z ČR a Evropy, ale také ze zbytku světa. Od roku 2011 byl změněn způsob hodnocení v národní přehlídce z 5-ti kritérií na 7 (typ, hlava, krk, tělo a jeho linie, končetiny, krok, klus) a také bodová stupnice byla změněna na 10-ti bodovou. Tento způsob hodnocení dává jednotlivým majitelům lepší přehled o kladech a záporech jejich koně a tím i jednodušší způsob volby vhodných koní se spáření. Oddělilo se tak i srovnávání hodnocení českých koní od koní v mezinárodní\n4 přehlídce, jejichž kvalita bývá v mnoha případech podstatně vyšší. Zahraniční koně jsou však speciálně na tyto přehlídky šlechtěni, kdežto převážná většina českých koní je užívána i pro jezdecké a ostatní účely. Národní a mezinárodní přehlídka, pořádaná ACHPAK ČR se tak ve velice krátké době stala velice prestižní výstavou, jejíž výsledky jsou uveřejňovány v mnoha zahraničních periodikách a médiích. Staly se také pravidelnou zastávkou mnoha zahraničních hostů, velvyslanců a dokonce i šejků a členů královských rodin z Blízkého a středního Východu. Zahraniční spolupráce Asociace chovatelů plnokrevných arabských koní ČR (ACHPAK ČR) je coby organizace pověřená vedením PK plnokrevného arabského koně členem evropské organizace ECAHO (vydává pravidla pro výstavy a sportovní soutěže arabských koní) a od roku 1998 právoplatným členem celosvětové organizace WAHO (stanovuje podmínky registrace pln.arab.koní do plemenných knih). ACHPAK ČR se v posledních letech stala respektovaným členem obou zmíněných organizací díky svému aktivnímu přístupu a dodržování všech požadovaných podmínek. V rámci mezinárodní spolupráce v chovu dochází spíše ke vzájemné spolupráci jednotlivých českých chovatelů se zahraničními soukromými subjekty. To se projevuje především na importech plnokrevných arabských koní, které doposud převládají nad exporty. V současné době se však počet vyvežených koní z ČR zvyšuje. Přehled počtů importovaných koní v letech Tab.č.4 Rok Počty importovaných hřebců Počty importovaných klisen Importů celkem Zhodnocení šlechtitelského programu Základním kritériem pro zhodnocení šlechtitelského programu plnokrevných arabských koní jsou především výsledky z národních přehlídek. V průběhu sledovaných let došlo, jak již bylo zmíněno v samostatné kapitole národních přehlídek, ke změně systému hodnocení plnokrevných arabských koní nárůstem hodnocených kritérií a snížením bodové stupnice. Přesto jsou výsledky z obou druhů hodnocení porovnatelné. Jejich nejdůležitějším úkolem je srovnávání kvality koní v ČR narozených s koňmi importovanými. Do doby roku 2010, kdy ACHPAK ČR započala i s organizací mezinárodní přehlídky, bylo v rámci hodnocení zjištěno dosažení lepších exteriérových a pohybových vlastností u juniorských koní českého chovu oproti koním importovaným. Dobré výsledky pak především získávali koně narození po užití zahraničních hřebců. U seniorských koní jsou výsledky poměrně vyrovnané a dokazují větší obezřetnost českých chovatelů při nákupu těchto koní v zahraničí. S organizací mezinárodní přehlídky došlo k lepšímu porovnání spektra typových vlastností arabského koně pro české chovatele. To přineslo zvýšené užití kvalitnějších hřebců nejen z ČR, ale\n5 především pak ze zahraničí. Taktéž kvalita importovaných juniorských koní se zlepšila a dosáhla tak vyrovnanosti v hodnocení českých a zahraničních koní v juniorských třídách. V roce 2012 dokonce importovaní koně dominovali národní přehlídce (v juniorských i seniorských třídách). Seniorští koně pak získávali lepší hodnocení v pohybu (zřejmě větší zkušenost v pohybu na hale oproti juniorským koním). Nejvýše byla hodnocena juniorská klisna Ametysta El Jade (57,67 b.) importovaná z Brazílie. Z českého chovu získala nejvyšší ocenění seniorská klisna Arista (53,76 b.). Z celkového počtu juniorských koní získalo 50 a více bodů 45,4% koní (5), z tohoto 18,2% českého chovu (2). Z celkového počtu seniorských koní získalo 50 a více bodů 57,2% koní (4), z toho 14,24% českého chovu (1). V ČR je taktéž, kromě přehlídek arabských koní, velice populární distanční ježdění, kde arabský plnokrevník dominuje nad ostatními plemeny koní. Pro tyto soutěže nejsou koně šlechtěni v tak dokonalému exteriéru avšak jsou stále dobrými reprezentanty plemene. Přenáší spíše zcela původní znaky arabského koně, které mu pomáhali přežít ve velice drsných podmínkách. Veškeré tyto rozdíly právě zapříčiňují velkou typovou diverzitu arabského koně a jeho široké využití. Výsledky z distančních závodů nejsou pro ACHPAK ČR prvořadým faktorem pro sledování šlechtitelského programu, jsou však uveřejňovány společně s výsledky z přehlídek a dávají tak chovatelům lepší informace o výkonnosti koně. Od roku 2011 započala ACHPAK ČR v populaci plnokrevného arabského koně také sledovat procento výskytu a šíření genetických chorob. Od zmíněného roku je nutno veškeré koně narozené v ČR před jejich prvotní registrací otestovat na SCID (Severe Combined Immunodeficiency Disorder), LFS (Lavender Foal Syndrome) a CA (Cerebellar Abiotrophy). Od roku 2015 musí být otestováni všichni plemenní hřebci a plemenné klisny je nutno testovat do konce roku Znalost výskytu těchto genetických nemocí napomáhá vhodné kombinaci jednotlivců při jejich křížení tak, aby byl výskyt těchto chorob postupně omezen. Vzhledem k zasílání všech vzorků do Holandské laboratoře (české laboratoře nenabízí kombinaci těchto chorob) je cena oproti klasickým DNA testům vyšší a proto se ACHPAK ČR podílí úhradou 50% ceny jednotlivých testů. Zveřejňování výsledků chovatelské práce a propagace plemene Jako hlavní informační kanál pro chovatele plnokrevných arabských koní v ČR fungují webové stránky ACHPAK ČR ( Dále jsou informace zveřejňovány v médiích věnovaných koním obecně servery Equichannel, Distanc a časopisy Koně, Jezdectví apod. Zde je hlavním cílem informovat i další případné zájemce o chov tohoto plemene koní u nás. Důležité informace jsou všem členům ACHPAK ČR zasílány individuálně jak elekronickou tak i tištěnou formou. Závěr: Metody plemenitby vedou k uchování originálních vlastností plnokrevného arabského koně v ČR a udržují tak požadované zevnějškové, typové a charakterové vlastnosti plemene. Tímto naplňují požadavky chovného cíle tohoto plemene koní na území ČR. Zpracoval: Jaroslav Lacina,2014.\nPROSINEC 2011 2.. číslo\nPROSINEC 2011 2.. číslo Informa Dne 3. 11. 2011 se žáci 9. tříd zúčastnili INFORMY na Kolofíkově nábřeží v Opavě. Budoucí středoškoláci byli nejdříve provedeni po celé střední škole, kde si mohli vyzkoušet


Zbytečný rozvod? Proč se některé páry rozvádí, i když s... - Vlasta.cz\nZbytečný rozvod? proč se některé páry rozvádí, i když se třeba jen spolu nudí?\nHELENA PROSECKÁ | 26. BŘEZNA 2022\nAsi jich taky pár znáte – jsou spolu pětadvacet let, mají dospělé děti, společné kamarády, jsou na sebe zvyklí a hodně alergičtí, kouzlo je pryč a do sexuálního důchodu daleko. Tak se prostě rozvedou. Protože přece za branami nudného a dlouholetého manželství čeká nové chvění a láska jako barák. Jenže ono ne.\nŠéfredaktorka Psychology Today Hara Estroff Marano dostává hodně mailů od čtenářů, kteří se s ní radí o osobních věcech. A občas některý z nich využije k veřejné odpovědi pro všechny, kdo mají podobný problém. Na téma „zbytečného rozvodu“ využila tento příběh, se speciální zápletkou:\n„Rozvádíme se s manželem po dvaceti čtyřech letech manželství. Děti už jsou z domu a náš rozchod je klidný a přátelský. Ani jeden z nás nemá milence či milenku, ale rozhodli jsme se jít dál každý svou cestou, protože už si nerozumíme. Myslíte si, že je možné, abychom udržovali volný sexuální vztah? V sexu nám to totiž vždycky klapalo.“\nA odpověď zněla: „Myslím si, že byste měli zavolat svému rozvodovému právníkovi, zaplatit, co mu dlužíte, a rozvod odvolat. Podívejme se na fakta. Vy a váš muž se vzájemně ještě natolik přitahujete, že spolu chcete spát. Máte za sebou skoro pětadvacet let společného života a vzpomínek. Což bude jen nabývat na důležitosti. Máte velké děti, ale děti nejsou nikdy tak velké, aby je rozvod rodičů nezasáhl – a na prahu dospělosti by to mohlo poškodit jejich vlastní budoucí vztahy a manželství. Takže jde vlastně jen o to, v čem si vlastně nerozumíte. Píšete dál, že jsou to takzvané neřešitelné problémy. Psycholog John Gottman jim říká věčné problémy. Jsou to otázky, na kterých se prostě nikdy neshodnete. S novým partnerem by to bylo stejné, jen by šlo o jiné otázky. S každým člověkem najdete témata nebo názory, ve kterých se budete rozcházet. Nejde o to, jestli máte mezi sebou problémy, ale jestli je řešíte.\nNejprve si uvědomte, že některé problémy vyřešit prostě nejdou. Asi to nevyhovuje růžovému názoru, že láska vyřeší všechno, který vládne už dlouho filmům i knihám, ale je to tak. Dokud to není zásadní věc, jako jestli žít ve městě nebo na poušti, můžete je prostě ignorovat.\nPotom najděte cestu, jak tyhle neřešitelné problémy nenecháte přehlušit to, co mezi vámi funguje a co je na vašem manželství dobré. Hodně pomáhá smysl pro humor. Představte si neřešitelné problémy třeba jako protivné příbuzné. Nikam nezmizí, ale dá se vymyslet, jak s nimi vyjít.\nZa třetí existují způsoby výměny názorů nebo i hádek, které vztah nepoškodí, a pokud ve víru vášně řeknete něco, co se špatně bere zpátky, naučte se mechaniku odpuštění, která u vás doma funguje. Pokud to bude nutné, klidně s tím zajděte za párovým terapeutem, stojí to za to. Pomůže vám najít cestu, jak přijmout vzájemné nedokonalosti a uchovat si dobrou vůli a lásku.\nA kdyby vás náhodou přepadla touha po novém partnerovi, vězte, že neexistuje žádný magický dokonalý protějšek. Vy jen toužíte po změně a jste jí ochotní obětovat to, po čem většina lidí jen marně touží. Celoživotní vztah.“\nTolik šéfredaktorka Psychology Today. Jestli v takovém vztahu, o jakém píše, žijete (byť třeba místo báječného sexu máte společnou zahrádku nebo vášeň pro cestování), najděte si jiný způsob odreagování a pak se vraťte a bojujte za to, co vám určitě spousta lidí závidí. A nerozvádějte se zbytečně.\nJaký je rozdíl mezi flirtem, aférkou a nevěrou? A jak to ohrožuje váš vztah?


KŽC Doprava chystá přímý rychlík z Prahy na Šumavu - Zdopravy.cz\nKŽC Doprava chystá přímý rychlík z Prahy na Šumavu\n19 Bře 2018 11:03\nJízdy historických vlaků společnosti KŽC Doprava se od června rozšíří do Jihočeského kraje. Firma zavede Pošumavský rychlík z Prahy přes\nJízdy historických vlaků společnosti KŽC Doprava se od června rozšíří do Jihočeského kraje. Firma zavede Pošumavský rychlík z Prahy přes Příbram, Březnici, Blatnou, Strakonice a Vimperk do Volar. Půjde o jediný přímý vlakový spoj z hlavního města do jihočeské části Šumavy.\n„Historický motorový vůz bude vozit cestující od června do konce září, vždy v sobotu z Prahy a v neděli zpět, s přihlédnutím k prodlouženým víkendům v létě,“ píše se v tiskové zprávě. Jedna cesta bude trvat téměř pět hodin. Ve Středočeském kraji bude vlak součástí balíku historicko-turistických linek, kde nově bude platit tarif Pražské integrované dopravy. Na vlaky KŽC Doprava přispějí kraj i hlavní město. V Jihočeském kraji se ale o zahrnutí do závazku a vyčlenění příslušné sumy v rozpočtu teprve jedná. V úvahu tak podle organizace Jikord připadá i krizová varianta, že by rychlík zajížděl jen do Blatné.\nMotorový vůz s původním označením M286 (přezdívaný Krokodýl) společnosti KŽC Doprava se na Šumavě dostane na území společnosti GW Train, která zde na objednávku kraje obsluhuje lokálky. Podle Ivana Študlara z Jikordu by ale objednávka nostalgického víkendového vlaku u KŽC Doprava smlouvu s GW Trainem neporušila, neboť by nešlo o každodenní dopravní obslužnost.\nTagy KŽC Doprava Šumava


(Nic neposílí alternativu tolik jako silný a bohatý střední proud)\nPatří k pěkným zvykům publicistiky vymyslet si nepřítele a pak ho potřít. Mým vymyšleným nepřítelem budiž všichni, kdo nadávají na kýč, na ztrátu vzdělanosti a na to, že comicsové (klipové, obrázkové...) myšlení ničí a pohlcuje kulturu. Všichni, kdo tvrdí, že všechno velké a důležité bude sežráno (vykleštěno, zbanálněno...) bezduchým pastelovým kýčem. Těm všem, ať si třeba neexistují (určitě ano!) to teď natřu.\nKýč je oblíbeným tématem estétů. Většina z nich považuje za kýč hlavně to, co se nelíbí jim. Byl učiněn nespočet pokusů vymezit kýč jaksi vědecky, a většina těch pokusů končila směšně. Ba co hůř, většina z nich skončila kýčem. Snaha určovat pravidla krásnu je kýč sama o sobě.\nOvšemže existují i obrany kýče. Řada jejich upřímných autorů si uvědomila, že i je určitý druh kýče oslovuje. Každý má kýč, který na něj funguje, a kdo není schopný ten svůj pojmenovat, ten se stal kýčovitým odmítačem kýče.\nUkažme si kýč ve dvou příkladech: prvním budiž jistý druh comicsů, druhým jistý druh populární hudby.\nDostala se mi do ruky Kulturní antropologie z nakladatelství Portál. Je to comics. Hromádka textu a spousta obrázků na sto sedmdesáti stránkách. Kdyby se na přebalech udávala maximální dočtenlivost, tady by bylo napsáno 1 hodina. Víc vám ta knížka nezabere. Je to na celý vědní obor moc nebo málo?\nPortál má s tímhle druhem comicsů zkušenosti. Před časem jsem ve stejné edici dokonce zahlédl comics pojmenovaný Kafka. Dá se nakreslit Proces? Proměna?\nComicsů a comicsového myšlení je kolem nás čím dál víc. Všechno je třeba vstřebat rychle a nejlíp s malůvkami. Knihou roku se stává mnohametrový comics české historie. Děti čtou procomicsované Děsivé dějiny mnohem raději než učebnice a dokonce než historické romány. A nejde jen o comics. Stačí si v knihkupectvích prohlédnout záplavu čehokoliv v kostce. V nakladatelství Triton vychází edice Postmodernistická setkávání. Přečetl jsem si svazeček Stuarta Sima Derrida a konec historie. Sedmdesát ministránek. Stačí tahle širší seminárka a dostaví se pocit, že chápete Derridu. Kam až to dojde? Kant na toaletním papíře? Einstein v pornografické desetiminutovce? Stane se nakonec ze všeho comics nebo počítačová hra? Platon Combat III?? SimKorán 6.0???\nNepukáte zlostí? PLOPT! Bůhví, možná z vaší roztržené tělesné slupky vyleze stejně jako v hororu Moucha II úplně nový tvor. Trochu slizký a milující comicsy.\nObrana pastelových barev\nJe pravda, že nikdy nebylo ve veřejném prostoru tolik comicsového, chcete-li kýčovitého myšlení jako dnes. Cokoliv krásného, velkého, slavného a důležitého znáte, objevilo se už v nějaké lehce stravitelné konzervě desetinové chuti a nulového zápachu, v comicsu, v barevném filmu, v muzikálu nebo v kostce. Na druhou stranu ale taky nikdy nebylo tolik alternativy, nikdy nikdo nevydával česky tolik překladů z velké světové literatury, světové vědy a světového náboženství. Dobrá knihkupectví jsou přeplněná. Ruce nestíhají vydělávat a oči nestíhají číst.\nV pozadí leckterého skuhrotu na pokleslost současné kulturnosti je šedý zákal způsobený skrytou touhou určovat, co je dobře a co špatně. Chuť stát se arbitrem vkusu, morálky a bůhvíčeho ještě je stará jako člověk sám, ale to ještě neznamená, že je jí nutné podlehnout. Comicsy z Portálu i odjinud (mimochodem často nečekaně erudované a vtipné) nejsou znakem úpadku vzdělání, protože mají alternativu. Komu nestačí, může číst mnohasetstránkové cihly, ve kterých je všechno. Bát se, že cihly v souboji s comicsy nepřežijí, je zbytečné -- kdyby prohrávaly, nikdo by je nevydával.\nJe to stejné jako s populární hudbou. Tomáš Savka s Ivetou Bartošovou nejsou znakem úpadku hudby. Nejsou, i kdyby je poslouchalo devadesát pět procent národa (což neposlouchá). Hlavní proud, byť sebesilnější, nikdy v otevřené společnosti neohrozí alternativu.\nNa poslední desce Lucie Bílé se dají (patřičně uhlazené) slyšet zvuky, které před pár lety objevovali avantgardní DJové na potlaších mladých smažek. I do toho nejprůměrnějšího popu už proniklo ledacos z rocku, blues, z metalu a z bůhvíčeho ještě. Hlavní (střední, většinový) proud si nikdy nemůže dovolit vymazat tradici ani alternativní scénu, protože z nich žije. Bez nich by do pár měsíců vyschl a proměnil se v nekonečně protáčenou smyčku. Alternativu i tradici potřebuje a naříkat na to, že alternativy je v rádiích slyšet míň než středního proudu, je jako stěžovat si na to, že mezi lidmi je málo světců. Alternativa má své vlastní hudební cesty a hlavní proud živí ráda a v zásadě bez odporu. Někdy se dokonce zdá být pošetilé alternativu, tradici a hlavní proud vůbec oddělovat.\nKdyby nikdo neposunoval vědu, filozofii, literaturu nebo třeba hudbu dál po neprošlapaných cestách, kdyby neexistovala stará velikost, o kterou se jde vždycky opřít, zůstal by mainstream (střední proud) stát. On to velmi dobře ví. Žádného zglajchšaltování kultury ani zcomicsování vědy a vzdělání se bát nemusíme. I sám comics se koneckonců stal svébytným uměleckým žánrem a má už několik desítek let své vlastní hvězdy, vizionáře i alternativu. Kýč prostě potřebuje z něčeho čerpat. Nic neposílí alternativu tolik jako silný a bohatý střední proud.


Adventure menu Archivy - Hotová Jídlo 123\nChcete si dopřát ten největší komfort na cestách? Nemáte čas ohřívat jídlo na vařiči? Pro tyto případy je tu SAMOOHŘEV. A co se vybavit rovnou celým setem učeným pro ohřátí až pěti jídel?\nChcete si dopřát ten největší komfort na cestách? Nemáte čas ohřívat jídlo na vařiči? Pro tyto případy je tu SAMOOHŘEV. A co se vybavit rovnou celým setem učeným pro ohřátí až deseti jídel?\nChcete si dopřát ten největší komfort na cestách? Nemáte čas ohřívat jídlo na vařiči? Pro tyto případy je tu SAMOOHŘEV. A co se vybavit rovnou celým setem učeným pro ohřátí až sedmi jídel?


Elegantní hotel 4-hvězdičkový Renaissance Long Beach Hotel nabízí nekuřácké pokoje s výhledem na Tichý oceán. Hotel byl přestavěn v roce 2005 a sídlí v 12-patrové budově v moderním stylu.\nHory a parky a takové památky jako L.A. Live, RMS Queen Mary a Port of Long Beach jsou nedaleko. Hotel je 6 km od centra města Long Beach.\nTento hotel nabízí 374 pokojů. Všechny jsou vybavené vysokorychlostním internetem, kabelovou TV s filmy na vyžádání, LCD TV, plochou na sezení a psacím stolem. Všechny pokoje mají skvělý výhled na město. V nabídce jsou en suite koupelny, které mají fén, toaletní potřeby zdarma a župany.\nKaždý den se podává dokonalá bufetová snídaně. Řada mezinárodních pokrmů je nabízena ve venkovní restauraci. Bar La Trattoria And Renaissance je k dispozici na místě. Hosté mohou jíst a pít v restauraci Tracht's a Rock Bottom Restaurant & Brewery umístěné v sousedství.\nZastávka autobusu je 50 metrů daleko. Hotel leží ve vzdálenosti 10 km od letiště Long Beach Municipal.\n/ 111 East Ocean Boulevard, Long Beach, United States / Kontakty\n2hvězdičkové Western And Motel in United States 4hvězdičkové Atlanta Marriott Downtown Hotel in United States 2hvězdičkové Scottish & Hobby Airport Motel in United States [StarCount stars] Downtown Loft Apartmán in United States 2hvězdičkové Bay Point Penzion in United States 3hvězdičkové Vanderbilt Penzion in United States 3hvězdičkové Holiday Express & Penzion in United States [StarCount stars] De Puri Bingin Penzion in Indonésie 2hvězdičkové Tropicaire Motel in United States 3hvězdičkové Downtown/pearl District Penzion in United States 3hvězdičkové Grand United-21st Downtown Hotel in Myanmar [StarCount stars] Huy Hoang 1 Motel in Vietnam [StarCount stars] Casa Del Centro Historico Prázdninový dům in Mexiko 3hvězdičkové Briar Rose Bed & Breakfast in United States 3hvězdičkové Oakwood At At Castle Pines Hotel in United States 2hvězdičkové Studio 6 Tx Hotel in United States 3hvězdičkové Vara Hotel in United States 5hvězdičkové Island Wellness Rezort in Filipíny 3hvězdičkové Casablanca Hotel in Filipíny 3hvězdičkové Newport Beachside And Rezort in United States 2hvězdičkové Holiday Express & Tulsa West - Penzion in United States 3hvězdičkové Baan Boo Loo Bed & Breakfast in Thajsko 2hvězdičkové Extended America - - Santa Clara Hotel in United States 3hvězdičkové Choo Choo Hotel in United States 3hvězdičkové Golden Rain Hotel in Vietnam [StarCount stars] Long Island Rezort in United States 4hvězdičkové Marriott Harbor Beach & Spa Rezort in United States


Prezidentský volební nechumelismus vs. jedenzaosmnáctismus - Echo24.cz\nMichael Žantovský BLOG 4. ledna 2018\nDeset dnů před prvním kolem prezidentských voleb, kdy se začíná jevit jako pravděpodobné ač zdaleka ne jisté, že ve finále budeme volit mezi stávajícím prezidentem a bývalým prezidentem Akademie věd, se na sociálních sítích a v několika blozích začal šířit směr, který by se pro ty, kdo milují -ismy, dal označit jako jedenzaosmnáctismus. Obránci demokracie jako Bohuslav Doležal a jeho fanklub a nekompromisní liberální konzervativci jako Václav Klaus ml. se dávají slyšet, že v takovém případě nepůjdou v druhém kole volit vůbec, protože není volit mezi kým. Ze dvou zel, z nichž jedním je Miloš Zeman a druhým Jiří Drahoš, si prý nelze vybrat.\nJako volební chování svéprávného občana je to naprosto legitimní. Jako politický argument ve veřejné diskusi to neobstojí. Mezi prokazatelné hříchy současného prezidenta, které by ho měly diskvalifikovat ve volbách na obecního antouška, patří veřejně projevovaná a prokazovaná neúcta k Ústavě České republiky, překračování mantinelů české zahraniční politiky, projevující se na jedné straně přezíráním našich vztahů s Evropskou unií a Severoatlantickou aliancí, a na straně druhé pochlebováním Putinovi, zpochybňováním ruské agrese na Ukrajině a obdivnými prohlášeními o komunistické Číně, opakované, ba i soudem prokázané lži dotýkající se živých i mrtvých, za které se nikdy nepovažoval za vhodné omluvit, rozdělování společnosti záměrným vyvoláváním nenávisti vůči některým skupinám občanů, ať už jsou to novináři, političtí oponenti či některé občanské skupiny, a rozsáhle zdokumentované veřejné vystupování, které není důstojné hlavy ani toho nejdarebnějšího státu. Mezi prezidentovy hříchy nepočítám jeho zdravotní stav, který mu v poslední době nedovoluje vystupovat na veřejnosti či debatovat se svými protikandidáty; ten\nzaslouží spíš politování.\nČím se naopak v očích pánů Doležala a Klause tolik provinil Jiří Drahoš, že si zasluhuje spoluzatracení v jedné řadě se současným prezidentem? Tím, že údajně neobstál ve zkoušce, kterou před něj a ostatní kandidáty předložil Klub na obranu demokracie ve formě otázky “Chcete vývoj, nastoupený v říjnových volbách, korigovat, nebo naopak potvrdit?”\nNelze tvrdit, že by se Jiří Drahoš nesnažil tazatelům vyhovět. V písemné odpovědi prohlásil, že jako prezident nebude “váhat zasáhnout, pokud by se objevily síly, které by měly za cíl vládu zákona a demokracii podkopat” a že “zabrání jakémukoli náznaku ohrožení demokracie a ústavního pořádku, v mezích svých působností i autoritou svého úřadu v politickém a občanském prostoru”, že bude “obhajovat instituty zastupitelské demokracie a odmítat snahu je omezit”, že bude “bojovat proti spolupráci s extremistickými stranami, za které jsem nucen vzhledem ke konkrétním projevům některých jejich politiků považovat SPD a KSČM”, že hodlá “usilovat o kritické, ale aktivní působení ČR v EU” a “bránit naši zemi v rámci našeho spojenectví s NATO” a že bude “hájit nezávislost rozhodování příslušných orgánů státní moci i veřejnoprávních médií na vůli politiků”, ale bylo mu to zřejmě málo platné. V očích Klubu na obranu demokracie svou kandidaturu potopil v okamžiku, kdy sice připustil, že v minulosti se ve volbách “dostávaly k moci strany, jež posléze demokracii zničily”, ale současně vyjádřil domněnku, že “v takové situaci podle mého soudu my dnes nejsme”, i když dodal, že “přesto je správné být vždy obezřetný”. Tím se dle Bohumila Doležala stal “hlasatelem nechumelismu” a kandidátem požívajícím u něj “nulové důvěry”.\nRozdíl mezi Drahošem a Zemanem je podle něj tak zanedbatelný, že v případě, že oba postoupí do druhého kola, nejen nestojí za to namáhat se hlasovat, ale bylo by to přímo nezodpovědné.\nEhm. Ponechme stranou, zda profesor Drahoš stojí svým opatrným optimismem pravdě blíže než na poplach bijící Doležal. Pravdu může mít jeden i druhý. Pokud ale chce být Drahoš prezidentem a plnit svá výše uvedená předsevzetí, je snad v každém případě omluvitelné, že se vyhýbá jmenovitým označením. Dělají to ostatně i jiní kandidáti a říká se tomu volební taktika. V rovině principů a odhodlání bránit demokracii se profesor Drahoš nevyjadřuje o nic méně jasně než ostatní seriózní protikandidáti současného prezidenta, který by zřejmě jmenoval Babiše premiérem důvěra-nedůvěra poprvé, podruhé i posté, i kdyby třeba seděl na Borech. Jak zaslepený by musel být člověk, aby tento rozdíl nechápal a nepřiznal?\nUtěšuje mě jedině vědomí, že to panu Doležalovi a jeho spolku tak docela nebaštím. Nemyslím si o nich totiž, že jsou tupohlaví nebo že spadli z Měsíce. Nedokážu uvěřit, že si přejí znovuzvolení Miloše Zemana. Mám pocit, že očerňováním Jiřího Drahoše obyčejně blufují, aby pomohli jinému – nevím kterému – kandidátovi, který by podle nich byl lepším prezidentem. Nuže, je to možná trochu licoměrné, ale ve sféře politiky, která se povětšinou neřídí boxerskými pravidly osmého markýze z Queensberry, je to naprosto legitimní. Tím pádem věřím, že pokud se ve druhém kole prezidentských voleb střetne Miloš Zeman s Jiřím Drahošem, přijdou i oni – byť se skřípějícími zuby – k volebním urnám tak jako k nim přijdu já, bude-li Zemanovým soupeřem (v abecedním pořadí) Pavel Fischer, Marek Hilšer, Michal Horáček nebo Mirek Topolánek. Možná se tam sejdeme a budeme společně držet palce, aby to dopadlo.


Na ČT se vrací Sex ve městě i Putování s dinosaury | RadioTV\nHomepage > Televize > Televize Program > Na ČT se vrací Sex ve městě i Putování s dinosaury\nNa ČT se vrací Sex ve městě i Putování s dinosaury\nTelevize Program\t7. 1. 2004\nCo můžeme čekat od České televize (ČT) v letošním roce? Napsáno toho již bylo dost. Ale co se zrodilo v novém vysílacím schématu pro převzaté pořady? S tím seznámil diváky v pořadu Adresát ČT Jan Rubeš, šéf akvizice ČT, z producentského Centra převzatých pořadů.\nJaké seriály ze zahraničí lze od Nového roku spatřit?\nVrací se nám na obrazovku Sex ve městě. A když jsme se rozhodli pro tento typ seriálu, tak jsme nemohli nekoupit britský podobný seriál, který jsme česky nazvali Druhá míza. Je to seriál o chlápcích mého věku (J. Rubeš je ročník 1955 – pozn.aut.) a ukazuje, jak to mají s těmi holkami složité.\nKde, popř. kdy, budou na obrazovce ČT celovečerní filmy?\nKaždé úterý v osm hodin večer na ČT 1 bude celovečerní film. Na ČT 2 ve středu budeme vysílat evropské filmy, ve čtvrtek to budou celovečerní detektivky. Někdy takové malé série. Rád bych doporučil detektivní sérii se C.Owenem, který patrně bude nový James Bond. V pátek od půl deváté večer to budou rodinné filmy (předtím je seriál Arabela – pozn.aut.) a v sobotu od devíti chceme nabídnout velké silné filmy.\nČeská televize je sledována i díky dokumentům. Na jaké, ze zahraničních studií, se můžeme těšit?\nPřevzaté dokumenty mají také trochu rozšířený prostor v novém schématu. Budeme hrát velké historické dokumenty o osobnostech, o velkých historických událostech apod. Například ve čtvrtek na ČT 2 budeme vysílat dokumenty jako Zázračná planeta a hned první týdny budou věnovány rozmarům počasí na naší planetě. Pokud si někdo pamatuje fenomenální cyklus Putování s dinosaury, tak ti jistě přivítají, že v nedělní poledne bude pokračování tohoto cyklu. Tato série se jmenuje Putování s pravěkými lidmi a na ní naváže série Putování s dinosaury.\nNa ČT 2 je v pondělí večer vysílán Filmový klub? Zůstane v programu?\nAno, zůstane vždy v pondělí ve 21.30 hodin. Hned 12. ledna začíná Kuba ve filmu.\nKdo je Jan Rubeš\nJan Rubeš spojil svou profesní kariéru s Českou, resp. Československou televizí (ČST). Do roku 1981 působil jako asistent produkce ČST a zároveň studoval FAMU – obor produkce a řízení. Do roku 1990 byl vedoucím výrobního štábu v Hlavní redakci hudebních pořadů ČST a současně vystudoval postgraduální studium – obor dokumentární tvorba. Současně pracuje jako režisér a scenárista dokumentárních pořadů. Do roku 1992 byl producentem tvůrčí skupiny v Producentském centru uměleckých pořadů ČST a poté šéfproducentem převzatých pořadů ČT. Od 1. června 2002 je Rubeš šéfem akvizice ČT.


Žádný trest nepřipadá v úvahu, brání šéf NBA manažera Houstonu, který odstartoval spory s Čínou | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Sport / Ostatní sporty | Související témata: NBA basketbal Hongkong Čína LeBron James\nUž dva týdny trvá roztržka mezi NBA a Čínou kvůli tweetu na podporu protestujících v Hongkongu. Šéf nejlepší basketbalové ligy světa Adam Silver ale generálního manažera Houston Rockets Daryla Moreyho, který kauzu vyvolal, trestat nehodlá, přestože ho o to prý žádala čínská vláda.\nPeking 19:48 18. října 2019 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nKomisař NBA Adam Silver. | Zdroj: Reuters\n„Finanční následky jsou a ještě mohou být dramatické,“ řekl komisař NBA Adam Silver médiím v New Yorku. „Už teď jsou ztráty značné. Naše zápasy se teď v Číně nevysílají a uvidíme, co bude dál,“ dodal.\nProblémy nejlepší basketbalové ligy světa odstartoval generální manažer Houston Rockets Daryl Morey, když na svém twitterovém účtu na začátku října podpořil hongkongské demonstranty. „Bojujte za svobodu. Stojím za Hongkongem,“ stálo v příspěvku, který rozlítil Číňany.\nNepomohlo, že Morey příspěvek krátce nato smazal a omluvil se, ani to, že se od tweetu bleskově distancoval i majitel Houston Rockets Tilman Fertitta. Čínská statátní televize zrušila plánované vysílání přípravných zápasů NBA v Šen-čenu a Šanghaji, od basketbalových hvězd se odvrtátila část čínských fanoušků a sponzorů.\nDůsledky záhy pocítili i samotní hráči, kteří odcestovali do Číny, aby tam odehráli přípravné duely. Třeba jeden z hráčů Lakers se podle zdrojů televize ESPN před odletem do Číny dohodl s jednou čínskou společností na kontraktu, který mu měl vynést v přepočtu asi 30 milionů korun, po rozpoutání sporu z něj ale nakonec nebylo nic.\nUklidnit situaci nepomohla ani slova Silvera, který se Moreyho zastal s tím, že NBA nemůže diktovat, co hráči, zaměstnanci a vlastníci klubů říkají. Za to schytal šéf ligy od čínské strany kritiku i obvinění, že podporuje násilí. Podle Silvera dokonce čínská vláda žádala o Moreyho odvolání.\n„Řekli jsme, že to nepřipadá v úvahu. Ani žádný trest nepřipadá v úvahu,“ řekl Silver. „Hodnoty NBA, americké hodnoty s námi cestují, kamkoliv jedeme. A jednou z těch hodnot je svoboda projevu,“ dodal Silver.\nObraz slavné ligy jako instituce chránící svobodu projevu, který si NBA buduje, ale narušila největší hvězda NBA LeBron James. „Myslím, že nebyl dostatečně informovaný, a přesto se vyjádřil. Buďte opatrní v tom, co tweetujete. Ano, máme svobodu slova, ale i ta může vést k negativním následkům, pokud myslíte jen na sebe, a ne na ostatní,“ prohlásil James, čímž zase rozlítil mimo jiné protestující v Honkongu, kteří pálili jeho dresy.\nPozději dodal, že on i jeho tým byli pod velkým tlakem, když Morey vypustil svůj tweet do světa v době, kdy byli zrovna některé týmy v Číně. „Mohl s tím počkat třeba týden,“ dodal.\nPokud by se napětí mezi NBA a Čínou neuklidnilo, mohla by se slavná liga rozloučit se zhruba čtyřmi miliardami dolarů, které do ní z čínského trhu plynou. To by se projevilo mimo jiné na platech hráčů, kterým by liga mohla snížit platový strop.\nSoudkyně chválící justici za totality v taláru zůstane. ‚Momentální frustrace,‘ bránila se kárné žalobě\nMinisterstvo obrany nakoupí od Spojených států amerických vrtulníky za 14,6 miliardy korun


Hotely a penziony Tartu-Kraj | LIMBA\nUbytování v Estonsku > Hotely a penziony v Estonsku > Hotely a penziony Tartu-Kraj\nHotely a penziony Tartu\nHotel na okraji města. V hotelu / areálu se nachází restaurace s klimatizací, konferenční místnost, internetový terminál, sauna, solný pokoj, kadeřnictví. Možnost zapůjčit DVD prehrávač, filmy na DVD, CD přehrávač, video, videokazety, fax, kopírka, vysoušeč vlasů, žehlící potřeby. Mo\nHotel na okraji města. V hotelu / areálu se nachází sauna s bazénkem, konferenční místnost, okrasná zahrada, houpačky. Možnost snídaně. V hotelu není restaurace (individuální stravování v restauraci 500mod hotelu). K dispozici Wi-Fi internetové připojení, dětská postýlka.\nHotel v centru města. V hotelu / areálu se nachází restaurace, obchod, sauna, prádelna, žehlírna, hotelový minibus, hotelové taxi. Možnost tří přistýlek. Parkoviště - nehlídané, neplacené. Letiště (Tallinn) 180km.


Nedobrovolně novorozená - 40. kapitola • STMÍVÁNÍ.eu\nStmívání.eu ~ Twilight Fan Home - FanFiction na pokračování » Nedobrovolně novorozená - 40. kapitola\n31.08.2011 (20:15) • Any12 • FanFiction na pokračování • komentováno 29× • zobrazeno 4409×\n40. kapitola – Poslední zkouška\n„Myslela jsem si to. Nestalo se vůbec nic. Zatím…“ Ta slova nepřinášela nic dobrého. A já se děsil této situace čím dál víc. Tušil jsem, že se rozhodla. Odejde. Na to jsem ji znal dost dobře. Otázkou ovšem bylo, jak to skončí a jestli půjde sama…\nSledoval jsem, jak se Belliny oči s každou další vteřinou zbarvovaly do černa, jak ty kruhy kolem nich začaly vystupovat skrz Alicin dokonalý make-up. Nejdřív mi to nedocházelo. Nechápal jsem, proč jí tmavnou tak rychle. I to málo z té krve, co vypila, by jí mělo vystačit minimálně na hodinu, a kdyby nedržela štít, tak i na mnohem…\nNe! Ona mě chrání? I teď?\nPanebože, Bello, pusť ho, pusť ten štít! Ona mě neovlivní! Miluju tě! křičel jsem na ni. Jenomže jen v myšlenkách, nemohl jsem dopustit, aby se Lilith dozvěděla o jejím daru…\n„Nějak se mi ta vaše láska nezdá. Víš, nemůžu se zbavit pocitu, že kdyby tu nebyla ona, neubránil by ses mi. Že ti nějakým způsobem pomáhá,“ mluvila ke mně výsměšně a já jen pozoroval, jak Belle zkroutila ruce do naprosto šílené pozice a surově ji srazila na kolena. Viděl jsem její utrpením zkroucenou tvář, věděl jsem, že přemáhala bolestný výkřik. Nejhorší na tom bylo, že jsem s tím nemohl nic dělat. A že trpěla kvůli mně.\n„Takže jestli je to, milá zlatá, tak, okamžitě toho nech, nebo přijdeš k úrazu.“ Skláněla se nad ní a v očích jí nebezpečně plálo. Tohle bylo zlé. Tohle bylo hodně zlé…\nKdyby ji nedržela pod krkem, neváhal bych už ani vteřinu a rozběhl se k nim. Jenomže jsem si byl vědom toho, že by jí stihla oddělit hlavu od těla dřív, než bych se k nim dostal. A k tomu jsem jí nesměl dát příležitost…\nNemohl jsem se nenávidět víc. Nemohl jsem pochopit, proč pro mě předtím bylo tolik důležité, abychom zůstali přátelé, aby se mi nestranila. Teď jsem měl úplně jiné, mnohem důležitější priority. Přál jsem si, aby se jí nic nestalo, aby nepykala za moje chyby.\nNenáviděl jsem se za to, že jsem ji nepřemluvil, netrval na tom, aby mě přestala chránit. Za to, že jsem jí tak lehce ustoupil, že jsem se tak málo snažil a nedokázal jí, že ji opravdu miluju…\nVšechno teď mohlo být úplně jinak…\nUrputně jsem se snažil něco vymyslet, musel jsem ji dostat z jejího sevření! Ten pohled mě děsil, polila mě hrůza a nekonečný strach mi utahoval smyčku kolem krku tak pevně, až jsem nemohl dýchat.\n„Promiň,“ naznačila mi němě ústy. Ale já neměl tušení proč…\nDovádělo mě k šílenství být hluchý. Vždycky jsem si na svůj dar stěžoval. Ale nyní mám před sebou dívku, kterou miluju a nenáviděnou osobu, která ji drží pod krkem, a neslyším vůbec nic, ačkoliv bych za to dal úplně všechno. Přál jsem si vědět, co se jim honí v hlavě, vědět, co má Lilith v plánu a proč se mi Bella omlouvala.\n„Nic nedělá! Nikdy nic nedělala! A ty moc dobře víš, že mě neovlivníš, jestli ji doopravdy miluju. Možná je načase, abys to konečně pochopila!“ Bezmyšlenkovitě jsem udělal krok k nim a okamžitě toho silně litoval. Hluboké hrdelní vrčení mířené na mě mi mělo jasně dát najevo, co si nemůžu dovolit. Ani to by mě ale nezastavilo, kdyby si nepřitáhla Bellu zpátky k sobě a nezpůsobila jí další bolest. Příliš jasně jsem slyšel ten kamenný zvuk ničeného těla, viděl její zničenou tvář. Musela neskutečně trpět…\n„Mám pocit, že si se mnou jenom zahráváte!“ vypouštěla ta slova zlostně z úst. Když se pak naklonila k Belle, strnul jsem hrůzou. „A že dokud tu budeš s námi, pravdu se nedozvím!“ Nepotřeboval jsem ani půl vteřiny na to, abych si uvědomil význam těch slov. Vystartoval jsem okamžitě.\n„Ne!“ zařval jsem jako zvíře popoháněné šílenstvím. Byl jsem však příliš pomalý na to, abych zabránil jejímu letu. Ta stvůra ji odhodila tak rychle a silně, až jsem se bál o její vědomí. A když pak můj pohled zalétl na místo, kde končila její dráha, uvnitř jsem pocítil bolest jako ještě nikdy předtím.\nMusela to mít naplánované. Nyní mi ten kámen připadal jako nejnebezpečnější místo na světě. A já nebyl schopný tomu zabránit.\nSe zuřivou šíleností jsem byl rozhodnutý zabít ji. Ovládala mě neskutečná bolest, kterou jsem cítil. Jedinou mou nadějí byla myšlenka na to, že ještě není konec. Že se jí nic nestane, že bude v pořádku. Nedokázal jsem si ani představit, co bych cítil, kdyby tomu tak nebylo…\nStřetl jsem se s ní za polovinou vzdálenosti, která nás od sebe předtím dělila. Běžela proti mně hned poté, co Bellu odhodila. Slyšel jsem praskot kamene a ránu, která mi sevřela nitro, ale nemohl jsem se tam ani podívat.\nTěsně před Lilith jsem uhnul nalevo a chtěl ji napadnout zezadu, ale ona jakoby to čekala, udělala ten samý pohyb a odhodila mě několik metrů dozadu. Než jsem se stihl postavit, už byla téměř u mě. Došlo mi, že bych při útoku moc dlouho nevydržel. Otočil jsem se a skočil na strom, který stál jen kousek opodál. Neměl jsem v plánu na něm zůstat, potřeboval jsem se jen odrazit. Přeskočil jsem ji a slyšel tiché zasyčení, než se otočila zpátky mým směrem. Nyní jsem byl v pozici, ve které jsem chtěl být. Za zády jsem měl Bellu a byl jsem odhodlaný nedovolit jí, aby se k ní dostala.\nPřesto jsme měli mezi sebou poměrně malou vzdálenost. Udělal jsem jen pár rychlých kroků vpravo a přitom se snažil co nejvíce vzdálit. Můj pohyb následovala, jen ona se zase zpátky přibližovala. Změnil jsem směr a připadalo mi, že jej snad změnila ještě o chviličku dřív, než jsem tak učinil já sám. Jako kdybych byl já ten, kdo opakuje pohyby, ne ona. A přesto jsem nedokázal jejich směr změnit, přesto šla ona podle mě.\nZdálo se to nekonečné, jen ona mi byla s každým dalším krokem o něco blíž. Měla výcvik, který mi chyběl. Cítil jsem to z každého jejího pohybu. Dokázala předpovídat moje pohyby bez větších obtíží, zatímco já ty její téměř vůbec. A bez pomoci svého daru to bylo ještě těžší. Příliš brzy jsem pochopil, že před ní nemám šanci, že je jen otázka času, než nade mnou zvítězí.\nAle i když jsem si to uvědomoval, snažil jsem se tu skutečnost nepřipouštět a vyhrát nad ní. Tím, že jsem prohrával, mé smysly jakoby ještě více ožily, mé pohyby byly rychlejší, nevyzpytatelnější. A já ucítil jen slabý závan naděje, když jsem se od ní v té změti šíleně prudkých pohybů zase pomalinku vzdaloval.\nV tu chvíli jí ale nejspíš došly nervy, jako by už neměla náladu na to si tady se mnou hrát. Divoce, jako ta nejnebezpečnější šelma, zavrčela a jedním rychlým pohybem se rozletěla přímo proti mně. Neměl jsem na výběr, musel jsem se vzdát své pozice před Bellou. Uskočil jsem stranou a dostal se za ni. A v tu chvíli, jen na jeden jediný mizivý okamžik, jsem ji uviděl…\nTen obraz vyřadil všechny mé smysly, celá má pozornost se nyní stáčela jenom k ní. Mým tělem se rozlil nekonečný strach, který se mi obmotával jako mrazivá chapadla kolem mého mrtvého srdce. Viděl jsem ji ležet mezi úlomky z kamene, který svým nárazem rozdrtila. Neviděl jsem jí do tváře, její tělo však bylo podivně zkroucené, zavalené sutinami. Vypadala, jako by už nikdy neměla vstát. Nebyl jsem si ani jistý, jestli ji ten náraz nepotrhal. Nešlo to poznat.\n„Bells,“ ozvalo se mým hlasem zmučeně, aniž bych si to uvědomil.\nNebyla to snad ani vteřina, přesto jí tento můj malý výpadek pozornosti stačil k tomu, aby mě surově srazila zády k zemi a celé tělo zabezpečila tak, že jsem se neměl šanci pohnout. Z úst mi unikl tichý sten, který si vyžádalo mé tělo díky nelidskému zacházení. Sám bych před ní bolest nikdy nepřiznal, stále jsem však šokovaně pozoroval Bellu. Nemohl jsem jinak. Ten obraz mě tolik ničil, přesto jsem se potřeboval ujistit, že je v pořádku. Teď už jsem na ni ale neviděl skoro vůbec…\n„Tohle bylo snazší, než jsem čekala. Měl ses víc snažit, Edí,“ slyšel jsem u ucha tím jedovatým zákeřným hlasem a přenesl svou pozornost zpátky na ni. Musel jsem nás z téhle situace dostat!\n„Nemůžeš mě odvést násilím,“ procedil jsem skrz silně zaťaté zuby, až jsem cítil mírné chvění díky té nashromážděné zlosti, kterou jsem v sobě cítil a ventiloval pomocí těch slov.\nMěl jsem pocit, že mírně ztuhla, možná měla nutkání přesně to udělat.\n„Máš pravdu, to nemůžu,“ začala pomalu a nečekaným prudkým pohybem si mě přehodila na záda. Byl to stejný pohyb, jaký jsem používal na Bellu, jen nyní jsem byl já ten slabý a nezkušený. „Můžu tě ale přimět milovat mě.“ Její hlas mi zněl v uších jako ta nejsilnější směs jedu, její obličej jasně prozařovala vidina vítězství.\n„Tvůj dar nebude fungovat, miluju Bellu!“ stál jsem si tvrdě za svým. Najednou se ale objevila nejistota. Co když mě opravdu ovlivní? Co když Bellu nemiluju natolik, aby mě to uchránilo před jejím darem? Doposud mě vždycky chránila, neměl jsem možnost čelit mu.\nNe, to byla hloupost. Moc dobře jsem věděl, jak moc ji miluju. Sám Jasper byl tou intenzitou překvapený a neustále mi připomínal, že ona mé city neopětuje. Že jde z její strany jen o příjemné pocity, které se ale s láskou nedají srovnávat. Snažil se mi to vysvětlit, nechtěl, abych zbytečně trpěl. Dával mi jasně najevo, že to potom skončí, že je to z její strany jenom hra. A já si to moc dobře uvědomoval. Nedokázal jsem si ale poručit, nedokázal jsem tomu citu, který mě naplňoval, zabránit.\nNedokázal a ani nechtěl…\nAle i když byla ta láska jakkoliv neopětovaná, bolestná nebo špatná, stačila k tomu, aby porazila její dar.\n„A nebo to byla celou tu dobu jenom nějaká divná hra. Možná ne. Přesto bych se ráda přesvědčila sama,“ pokračovala a já to poprvé ucítil. Ten neviditelný opar, se kterým Bella tak dlouho bojovala. Díky kterému došla do vyčerpání, jaké snad u upíra není ani možné.\nCítil jsem, jak se něco snažilo dostat do mě. Ten pocit byl zvláštní. Jako nějaká vábivá mlha, která se mě pokoušela strhnout do svého víru plného falše. Ale bylo to tak neskutečně slabé, jen jako lehoulinký vánek, který se snaží prorazit skrz pevnou skálu.\nJakmile jsem to pochopil, v mžiku mnou prostoupila slabá vlna štěstí a malinkatá, droboulinká naděje. Vánek přeci nikdy nepronikne skrz skálu, je na to příliš slabý, bezmocný…\n„Takže?“ zeptal jsem se možná až příliš pohrdavě se zvednutým obočím. Vztek, který ji postupně naplňoval, jsem nemohl přehlédnout. Přesto jsem na ní poznal, že to nehodlala vzdát. Její tváří na okamžik prolétlo očekávání a nová, i když velmi slabá, naděje.\nTéměř jsem ani nestihl postřehnout její přibližující se obličej, najednou se její rty něžně dotýkaly těch mých. Ten dotek mi byl odporný, nemohl jsem její rty vystát. Proto jsem ty své co nejpevněji sevřel do tenké linky a tím je vytlačil. Výhružně na mě zavrčela, přesto se však neodtáhla.\n„Nechej se,“ zašeptala svůdně u mého ucha a skousla mi ušní lalůček. Ty pohyby mě kdysi dávno neskutečně vzrušovaly, nyní jsem ale necítil nic víc než neskutečný odpor. Prudce jsem cukl hlavou na stranu, ale jen jsem jí tím ulehčil cestu. Pokračovala přes můj krk, tvořila si cestičku polibky a jazykem.\nNevydržel jsem to napětí, z hrudi se mi dralo vrčení, kterému jsem nedokázal zabránit. A ona snad čekala právě na tuto chvíli, vrhla se mi znovu na ústa, tentokrát surově a vášnivě. Už jsem nebyl schopný její rty vytlačit, sebevíc jsem se snažil a chtěl. Uvěznila mě pod svojí tíhou, nemohl jsem se nijak bránit.\nA konečně mi došel význam té snahy…\nJejí dar, který se mi předtím snažil dostat do hlavy, byl nyní mnohem blíž, cítil jsem jej mnohem jasněji. Jako by její polibky umocňovaly jeho sílu. Dravě mě líbala a já se nebránil, byl jsem příliš fascinovaný tím, jak to na mě působí.\nAni na chvíli jsem nepocítil strach, že by mě to snad mohlo ovládnout. Spíš jsem se marně snažil potlačit ten úžas, když jsem si uvědomil, že cítím její dar, který na mě nepůsobí. Ne tak, jak by měl, jak působil před desítkami let. Bylo to jiné, než když na to vzpomínal Carlisle. Silnější. A přesto šíleně slabé…\nUcítil jsem její jazyk v mých ústech a okamžitě zareagoval. Nečekal jsem to, a tak jsem jednal reflexivně, když jsem silně scvakl zuby. Skřípot byl doprovázený vrčením, přesto jsem jej nemohl přeslechnout. Užíval jsem si tu kratičkou chvíli, kdy jsem nad ní měl převahu, kdy jsem vyhrál. Ta opojná mlha se okamžitě rozplynula a já se cítil lehčeji, svobodněji…\nUvolnil jsem sevření zubů a opětoval jsem jí její vražedný pohled. Ten se ale pomalu uvolňoval, což jsem nechápal. Neovlivnila mě, tak proč? Má snad v plánu ještě další triky?\nBez jakéhokoliv dalšího náznaku nebo varování jsem byl najednou volný. Zmateně jsem vyskočil na nohy, byla to přirozená reakce. Nemusel jsem dlouho pátrat, abych ji našel. Stála přímo přede mnou, naprosto klidně. Jako by se předtím nic nestalo, jako by na tomto okamžiku vůbec nezáleželo.\nNechápal jsem to. Mé tělo chtělo udělat několik kroků dozadu, já však zůstal nehybně stát. Ani nevím, co mě k tak šílenému rozhodnutí vedlo. Možná fakt, že kdyby mě chtěla zpacifikovat, dlouho by jí to netrvalo, ať už bych byl od ní jakkoliv daleko.\n„Nemůžeš mě odvést násilím,“ zopakoval jsem už podruhé. Byl to fakt, na který jsem nyní spoléhal. Fakt, do něhož jsem vkládal všechny svoje naděje.\nUvnitř mě to všechno vřelo, chtěl jsem ji zabít. Odtrhnout hlavu od těla a spálit. Ta touha byla neskutečná. Přesto jsem věděl, že nemůžu, všechno bych tím zničil. Nemohl jsem to udělat, pokud ona nezabije někoho z nás. A ona nezabila, Bella bude v pořádku, i přes to všechno. Alespoň po fyzické stránce…\nPohledem jsem střelil k ní, přesto jsem neviděl o nic víc než předtím. Ten obraz mě ničil, potřeboval jsem se ujistit, že je v pořádku, že jenom omdlela vyčerpáním. I když to bylo přeci tak nepravděpodobné! Ale já v to i přesto doufal, už předtím na tom byla hodně zle. Nechtěl jsem si ani připustit, že by snad byla rozbitá.\n„Já vím,“ odpověděla poměrně klidně, z jejího hlasu ale čišel obrovský odpor a nevole. Chtěla mě dostat za každou cenu. Na chvíli mi hlavou proletěla myšlenka, kvůli čemu mě asi Aro potřebuje, když se nechce vzdát. „Věřila jsem ale, že to byla z vaší strany jenom hra. Ta Emmettova poznámka mě ponoukla k tomu, abych si vás víc všímala. A s každým dnem mi to připadalo jasnější…“ Stáli jsme tam a ona se mi bez okolků svěřovala, jako bychom snad byli přátelé a seděli spolu někde v kavárně. A já se snažil ze všech sil udržet ten vztek, který se hrnul do mého těla v přívalových vlnách. Snažil jsem se nedát na sobě jediným pohybem znát, jak rád bych nyní zakroutil Emmettovi krkem.\n„Hm,“ uniklo jí ze rtů, když se ke mně začala pomalu přibližovat. Ne jako lovec, proto jsem zůstal stát na místě a nechal na sebe působit další příval té mlhy.\n„Lilith, neovlivníš mě,“ mlel jsem dokola pořád tu samou písničku. Zněl jsem přesvědčivěji než kdykoliv předtím. Připadalo mi to, jako bych se snažil přesvědčit malé dítě, že konec duhy nikdy nenajde. Chtěl jsem, aby si to už konečně uvědomila.\nPřišla ke mně a hranou ukazováčku mi přejela pod bradou. Neuhnul jsem pohledem, propaloval jsem ji stejně jako ona mě.\nZ ničeho nic se ale její výraz změnil. Najednou byl výsměšný, uvolněný. „Stejně mě už Aro dávno odvolal.“ Zkameněl jsem. A zatímco mně se ve tváři prohlubovalo překvapení a nechápavost, jí se zvětšoval úsměv.\n„Cože? Tak proč?“ Nedokázal jsem ze sebe dostat ani srozumitelnou otázku. Byl jsem tím zjištěním naprosto paralyzován. Stáhla ruku zpátky k tělu.\n„Chtěla jsem to dokázat,“ začala vysvětlovat, její slova ve mně opět probouzela nevraživost. „Ach, Edí, pochop. Nechtěla jsem přiznat porážku. Jen málokdy mi někdo, koho opravdu chci, dokáže vzdorovat. A tebou jsem si byla tak jistá. Jednou už jsi mi podlehl, myslela jsem, že to nebude problém. Podruhé je to vždycky lehčí.“ Začalo mi pomalu docházet, jak velká je to mrcha. Mnohem větší, než jsem si kdy myslel, bez kousku citu a pochopení.\n„Měla bys jít.“ Už jsem to nedokázal říct klidně, sebevíc jsem se o to snažil. Ta zlost začínala být nezvladatelná.\n„Nechce se mi.“ Nechápal jsem, kde se v ní bere všechna ta drzost. Provokovala mě a očividně si to značně užívala. Nebylo pochyb, že se baví pohledem na to, jak se snažím z posledních sil ovládat, jak zatínám křečovitě pěsti a snažím se udržet na místě.\n„Ale už mě to tu nebaví. To neustálé předstírání, nemít ani možnost pořádného lovu. Nechápu, jak tak můžete žít. Není to přirozené.“ Její pobavení přešlo ve znechucení. Doufal jsem, že to znamená konec.\n„Sbohem, Edí.“ Ta slova jsem si vždy spojoval s odchodem, ona se však naklonila k mému uchu, jako by mě snad chtěla ještě více dráždit. „Na ty zážitky s tebou však nikdy nezapomenu,“ zašeptala nakonec a já už sledoval jen její rychle mizící záda mezi stromy…\nMoje milé čtenářky, opravdu doufám, že nejste jejím odchodem zklamaní. Vážně jsem se snažila... :D\nZačíná škola, takže budu přidávat zase jednou týdně - pokud to půjde. Taky budou o něco málo kratší. Ale škola bude zase o něco těžší, takže opravdu nevím, jak to budu zvládat. Navíc mám přístup k počítači jen o víkendu a o to je to těžší. Snad mě tedy chápete. Jedno Vám ale slíbím - budu se snažit. ;)\nDalší kapitola by tedy měla být v neděli. Snad... :)\nDiskuse pro článek Nedobrovolně novorozená - 40. kapitola:\nJuuu, tak mám za sebou další skvělou, užasnou, nádhernou, napínavou kapitolku! Já jsem tak neskutečně ráda, že ta kráva(velmi slušně řečeno) Lilith už odešla. Zase jsi mě do děje neskutečně vtáhla a já to všechno viděla naprosto živě před sebou. To se málokomu podaří, věř mi. Je úžasné, že jsme se dozvěděly víc o Edwardově lásce. Jen je mi velmi líto, že Bella to tak necítí. Normálně bych si myslela, že si to jenom neuvědomuje, ale... Když to řekl i Jasper. To se mi moc nelíbí. Jinak moooc doufám, že bude Bells v pořádku, a že se tak celkově dá nějak do kopy.\nParádní kapitolka plná zvratů! Tleskám!\nxD Tak tohle bylo hustý!!!\na je pryč No konečně!!\nChudák Bella, doufám, že jí teď dopřeješ pár klidních dní! :)\nkonečne tá mrcha zmizla, ale tomu hlupákovi Emmettovi by som aj tak rozbila hubu, a teraz ešte presvedčiť Bellu, že ju Edward naozaj miluje, s ich minulosťou to nebude žiadna sranda, ale napriek všetkému ho má aspoň trochu rada\nTááák teď ještě přivést Bellu "k životu"...\nkoooooooooooooonečně je pryč mrcha jedna ona si s nima oprvdu jen hrála , já být Edwardem tak to nevidržim a tu hlavu ji utrhnu A co chudáček Bell's no prožila si toho už dost, no a taky si bude muset uvědomit že ji Edward opravdu miluje a že by ho mohla milovat taky, já vím pomaloučku\nTak už se těším na další kapču\nKonečně je fuč!!\nJsem moc ráda, že konečně odešla. Lituji Bellu, že se tak dlouho a zbytečně trápila se štítem, když jí Edward nakonec zvládl odolat sám.


Vít Krejčí prošel draftem basketbalové NBA, má ho Oklahoma - CNN Prima NEWS\nBasketbalista Vít Krejčí (vlevo) prošel jako pátý Čech draftem a mohl by si zahrát zámořskou NBA. Zdroj: ČTK\nKrejčí se bude ještě měsíce zotavovat\nKrejčího působení u Wizards bylo ale jen chvilkovou záležitostí. Brzy došlo k výměně se zástupci Thunder, kteří dali Washingtonu svůj výběr na 53. místě ve 2. kole a rozehrávače Cassiuse Winstona. „Snil jsem o tom od 12 let. Je to neuvěřitelný pocit a jsem šťastný, jak to všechno dopadlo. Měl jsem štěstí, že mi na té cestě pomáhali rodiče a agenti. Je přede mnou velká výzva,“ uvedl Krejčí na instagramovém účtu agentury PPGSport/Octagon Basketball, která jej zastupuje.\nKrejčí sledoval výběr z marodky. V duelu španělské ligy proti Realu Madrid 25. září si přetrhl přední zkřížený vaz v koleni. Při operaci se zjistilo, že má poškozené i oba menisky, a doba jeho rekonvalescence se odhaduje na osm až dvanáct měsíců.\ndraft NBA basketbal Česko USA Vít Krejčí Washington Wizards Oklahoma City Thunder


Grundig: Plýtvání jídlem je plýtvání životem (2017) - Reklama na Relax PTC - relax-ptc.info\nGrundig: Plýtvání jídlem je plýtvání životem (2017)\nŠtítky: jídlo, sociální, technika, technologie\nZnačka Grundig se zapojila do kampaně proti plýtvání jídlem v neobvyklé reklamě „Respektujme jídlo„. Samozřejmě, že čerstvé jídlo vám pomohou zachovat výrobky Grundig. Jídlo je život. A nikdy nás nenechá ve štychu. Respekt.\nVíte kdo jsem? Jsem zdrojem života. Každý si vychutnává mé dary, oslavuje se mnou život. Byl jsem u vzniku civilizací, jsem životní síla, která proudí v každé žíle. Uvádím je do chodu, poháním je, chráním je před nemocí i smrtí. Vyhrál jsem bitvy, a oni bitvy prohrávají, když nejsem. Ale jak se stali chytřejšími, jsou lhostejní a vybíraví. Berou si více než potřebují a vyhazují mě kvůli sebemenšímu kazu. A to miliony z nich chodí každý večer spát hladoví. Sice jsou na vrcholu potravního řetězce, ale zapomněli, že jsem je tam dostal já. Jsem jídlo, a vše o co žádám, je trocha respektu. Plýtvání jídlem je plýtvání životem.\nGrundig – Respektujme jídlo\nOxfam America: Obscénní zvířecí večeře (Food games...\nKaufland: Láska prochází žaludkem i o Vánocích (20...\nMarks & Spencer: Život máme jen jeden, tak ať...\nMETAXA 12*: Nepijte. Vychutnávejte. Objevujte. (20...\nE.ON: Budoucnost podle vašich přání (2017)...\nHlas: Pavel Soukup\n# jídlo, sociální, technika, technologie, elektro, image, životní styl


Rybičky 48 - Tour Vstaň, leť hned teď :: ZaZábavou.cz\nÚvodní stránka > Rybičky 48 - Tour Vstaň, leť hned teď\nRybičky 48 - Tour Vstaň, leť hned teď\nSkupina Rybičky 48\ntočila o tomto víkendu klip v pražském klubu Rock café. Jde o již druhý videoklip z připravovaného pátého alba, které by mělo spatřit světlo světa na přelomu října a listopadu tohoto roku. V klipu se objeví i Štěpán Karbulka ze skupiny Divokej Bill, který k písni nazpíval vokály. Role komparzistů se v klipu zhostili fanoušci kapely.\n„Klip jsme natáčeli na song „Vstaň, leť hned teď“. Celá písnička i klip je v podstatě o tom, abychom neměli zavřený oči před tím, co se kolem nás děje... Dokázali se radovat z maličkostí a zároveň uměli ukázat na to, nebo na toho, kdo nás svým chováním o radostné chvilky připravuje... Zároveň, abychom si uvědomovali, že mozek je dobrý sluha a srdce nejlepší rádce..."\nTOUR VSTAŇ, LEŤ HNED TEĎ\n19. 10. FESTIVAL FREE TIBET MIKULÁŠOVICE\n19. 10. FESTIVAL JEMNICE\n25. 10. FULNEK\n26. 10. PROSTĚJOV\n27. 10. UHERSKÉ HRADIŠTĚ\n02. 11. DOMAŽLICE\n09. 11. ZLOUNFEST, LOUNY\n15. 11. VRCHLABÍ\n16. 11. SLANÝ\n23. 11. LANŠKROUN\n29. 11. KUTNÁ HORA\n14. 12. RYCHNOV NAD KNĚŽNOU\nwww.rybicky48.cz a na Facebooku.\nturné | zábava | kam za zábavou | koncerty | předprodej vstupenek | vstupenky | kam vyrazit