Jeff Goins: Jít vlastní cestou\nsobota 24. srpna 2019 · 0 komentářů\nTuhle otázku si kladl či klade občas asi každý z nás. Kdysi si ji položil i tehdy třicetiletý ředitel marketingu Jeff Goins a vědomě se rozhodl stát se spisovatelem, vyslyšet volání, kterým byl ke své vlastní cestě lákán a směrován. Ať už tomu budete říkat smysl života, životní cesta či náplň, podle Jeffa Goinse to má v sobě každý člověk. Ale jen někteří se to rozhodnou v sobě objevit, vydají se na dlouhou a nesnadnou cestu do hlubin vlastního já a zkusí svou vlastní cestu nejen nalézt, ale také se po ní vydat a vytrvale kráčet.\nAutor knihy Jít vlastní cestou věří tomu, že jen v takovém případě prožijeme svůj život naplno a uspokojivě. Jen soulad toho, co děláme, s tím, v co věříme, je podle něj tou správnou životní cestou. Celý proces hledání, nacházení a prošlapávání vlastní cesty má podle něj vždy sedm shodných rysů, sedm etap, které nalezneme také v každém jednotlivém příběhu, který nám v knize předkládá. Začíná nasloucháním vlastnímu životu, hledáním jeho důležitých okamžiků a snahou je rozklíčovat a najít v nich základní směr, kterým by se člověk měl ubírat. Následuje fáze učednická, kdy se člověk snaží svou cestu poznat detailněji, jako se kdysi učedníci učili od svých mistrů – proniká do tajů řemesla a učí se po té cestě kráčet. A postupně se sám stává mistrem, který může svůj odkaz předat dál.\nAutor v knize věnuje každé z fází jednu kapitolu a na reálném příběhu ze života ukazuje, jakým způsobem se dá přemýšlet, jak dál postupovat, čeho si všímat a na co klást důraz. Ukazuje různé cesty za úspěšně prožitým životem, od nechtěného těhotenství k založení organizace porodních asistentek nebo od záliby v malování k úspěšné firmě na vytváření webových stránek. ač může za některými jednotlivými kroky stát náhoda, zejména v počáteční fázi je to prý docela časté, celý proces už by pak měl být vědomým konáním a úmyslnou cestou za osobním úspěchem, štěstím a spokojeností.\nKniha Jít vlastní cestou chce být průvodcem i mapou na této pouti, ale větší část informací si do nich budete muset obstarat a zakreslit sami. Je to přece vaše vlastní cesta.\nUkázka: Život není sen\nPřed chvílí jsem zavolal svému příteli Jonathanovi, abych ho požádal o radu. Založil nakladatelství, což byl několik let jeho sen, a chtěl jsem se dovědět víc to tom, jak se to stalo. Co přivedlo Jonathana k tomu, že změnil perspektivu a ze snílka se stal mužem činu? Nejprve se trochu zdráhal, ale naléhal jsem, dokud nepolevil. Nakonec řekl, že zásadní změnu vyvolala jedna jednoduchá věta. Po ní se všechno začalo měnit, a to vše díky drobnému, ale významnému posunu ve významu slov.\nKaždý týden se Jonathan scházel se svými přáteli na večeři, scházeli se u kuchyňského stolu, aby si povídali o svých nadějích a snech a o tom, co by jednou chtěli v životě dělat.\n„Jednou večer,“ vzpomíná, „jsme všichni seděli kolem mého stolu v kuchyni a povídali si jako obvykle. Přemýšleli jsme o tom, jaký by náš život byl, kdyby se naše sny splnily, kdyby byly podmínky jiné, chápeš? A pak někdo promluvil a řekl: Co kdybychom přestali říkat, co kdybychom to udělali, a začali říkat pojďme to tak udělat?“\nTo na Jonathana zapůsobilo. To byla výzva, kterou potřeboval, aby začal svůj sen realizovat. Místo, aby si říkal, „co kdyby“, začal konat. Zanechal snění a stal se mužem činu. Když jsem s ním mluvil po telefonu, cítil jsem, že se něco změnilo: byl nový člověk. Byla to malá změna – malý obrat, ale rozdíl byl obrovský.\nLekce je zřejmá. Můžeme strávit své dni sněním o lepším životě, nebo se pustit do chaotického údělu a začít hned dnes. Nečekáte jen vy, až budete povoláni, ale vaše poslání čeká na vás. A můžete otálet, hrát si až do vyčerpání s představami, „co by, kdyby“, nebo si můžete říct těch pár slůvek, které všechno mění: Pojďme na to. Ve španělské hře, kterou napsal Pedro Calderón de la Barca, Život je sen, tráví hlavní postava Segismundo téměř celý svůj život zamčený ve věži a vede monolog, v němž popisuje život jako pouhý sen. Říká:\n„Co je život? – Přelud, klam. / Co je život? Hrozně vratký / stín, dech dechu jinovatky. / Vše velké je malé jen. / Dnes už vím: život je sen, / i ty sny jsou z jeho látky.“\nJe to hluboký a poetický monolog, nejznámější z celé hry, je však také trochu depresivní. Segismundo tím říká, že sám život je fantazie a to, co si myslíme, že víme, je pouhá iluze. Tak bohužel mnoho lidí žije svůj život. Přemýšlejí o poslání pouze jako o nenaplněném snu, promarní svou vášeň a oloupí svět o cenný dar – své činy. Na konci života, jak jejich příběh bledne a stává se součástí věčnosti, si říkají: Stálo to za to? Udělal jsem všechno, co jsem udělat měl? Nebo jsem byl příliš opatrný?\nNa svých smrtelných postelích spatříme věci nejjasněji, jak jsme je kdy viděli. Každý z nás bude nucen čelit tomu, jak jsme skutečně vedli svůj život, zvlášť pokud jsme měli příležitost a nechopili se jí. Při představě toho dne se nejvíc děsím toho, jak budu rekapitulovat všechny ty chvíle, kdy jsem nedostál svému potenciálu, proč jsem se více neponořil do svého poslání. A co je příčinou? Můj strach!\nStrach. Všichni ho cítíme. Je to síla, která postihuje i ty nejodvážnější z nás. Co s ním tedy uděláme? Opřeme se do toho s vědomím, že neúspěch je nevyhnutelný, ale současně to není legitimní překážka. Můžeme jít dál, i když někdy jiným směrem.\nPrávě tehdy začíná na vašem příběhu záležet, tedy když začnete využívat své nadání a dovednosti, které jste získali. Tehdy, když se potkají myšlenky a činy, když přestáváme snít a začínáme žít. Když jednáme, roste napětí a riziko je nevyhnutelné. Ale odměna je obrovská. Jak s tímto okamžikem naložíme, přetrvá věčnost. Jaký odkaz zanecháte svým potomkům, není rozhodnutí, které učiníte na smrtelné posteli. Je to volba, kterou děláte právě teď se zdroji, které máte k dispozici právě v tomto okamžiku.\nJe tu samozřejmě i jiná možnost. Můžeme to vzdát, zahořknout. Můžeme věřit, že následovat svou vášeň je fraška. Stejně jako Segismundo se dokonce můžeme natolik ztrácet ve svém snovém světě, že nedokážeme rozlišit, co je skutečné. Tato možnost tu určitě je. Problém však je, že ideály ještě nikoho nezměnily, sen ničím nezalomcuje. A svět zůstává stejný bez ohledu na velikosti vašich myšlenek. Skutečná proměna může nastat, až když lidé začnou jednat. Abyste mě správně pochopili, sny mají velkou moc. Jsou hybatelem změny. Ale samy o sobě nic nezmůžou. Posedávat po kavárnách a mluvit o tom, že jednoho dne se stanete spisovatelem nebo aktivistou či podnikatelem, je asi to nejhorší, co můžete dělat. Máte pocit, že pracujete, ale ve skutečnosti ničíte skutečnou práci vedoucí k naplnění svého snu.\nCo tedy s tím? Přestaňte mluvit a začněte konat. Nesněte o tom, že budete spisovatelem – začněte psát. Nesněte o tom, že budete aktivistou – pusťte se do něčeho. Nesněte o tom, že budete podnikatelem – spusťte nějaký projekt.\nNedávno jsem se spojil s Jonathanem. To nakladatelství založil a řídil ho několik let, ale jak šel život dál, jeho zanícení se upřelo jiným směrem. Firmu tedy zavřel a začal něco jiného, a jak se ukázalo, nakladatelství bylo na jeho cestě jen jedním krokem. Kdyby s ním nezačal, nebyl by dnes tam, kde je. Nešlo o to, aby uspěl. Sám by řekl, že se mu to nepodařilo, aspoň co se týče nakladatelství. Jde o to, že to zkusil. Nezůstal u samotného snění, ale začal jednat. Cokoli jiného než takovýto aktivní přístup je lacinou nápodobou života, který vám bylo určeno žít. Je to otálení. Místo abyste uvízli ve vyjetých kolejích, proč nezkusit to, co udělal Jonathan, a učinit obrat novým směrem? Možná budete překvapeni, jaké příležitosti vám přijdou do cesty.\nVíce informací a další ukázky najdete ZDE.\nJak začít podnikat? Středoškoláci se to mohou naučit formou soutěže\npátek 23. srpna 2019 · 0 komentářů\nStředoškoláci ve věku od 16 do 21 let mají příležitost přihlásit se do 4. ročníku Soutěž a Podnikej. Dvouměsíční program, jehož cílem je umožnit studentům pracovat na svém nápadu a rozvinout své podnikatelské myšlení v praxi, chce navázat na úspěchy z předchozích let. Soutěžící si pod vedením zkušených mentorů z bysnysového prostředí vytvoří svůj podnikatelský záměr aplikovatelný do praxe. Na vítěze soutěže čeká desetidenní obchodní cesta do Chicaga.\nZdroj: Tisková zpráva 26. 6. 2019\nSoutěž a Podnikej vznikla jako myšlenka dvojice podnikatelů Martina Vítka a Davida Friedla, kteří sami začali podnikat už během studia střední školy. Třech uplynulých ročníků programu se zúčastnilo 304 studentů a úspěšnost soutěžících se rok od roku zvyšuje. „Dáváme středoškolákům šanci reálně si vyzkoušet podnikání za téměř nulového rizika. Provádíme je celým procesem od rešerše trhu až po tvorbu business plánu a vstup na trh,” popisuje proces spoluzakladatel Soutěž a Podnikej David Friedl.\nOsobnosti z praxe a řešení, která mají reálný dopad\nSoutěž je určena všem studentům středních škol ve věku od 16 do 21 let, kteří chtějí získat praktické zkušenosti, příležitosti a kontakty. V průběhu celého programu má každý soutěžící k dispozici svého mentora z řad zkušených podnikatelů nebo vrcholového managementu firem a propracovanou metodiku provázející je všemi úkoly. Nově také může využít konzultací expertů pro jednotlivé sekce.\nNápady studentů zasahují do různorodých odvětví od módního designu až po technologická řešení. Vítěz loňského ročníku, Ondřej Gonzor, se přihlásil s vizí aplikace, která poskytuje zpětnou vazbu učitelům, a tak snižuje riziko jejich vyhoření. V současnosti Ondřej se svým týmem testuje aplikaci Pochopim.to na pěti školách a na podzim se chystají spustit první oficiální verzi.\nStudenti se mohou přihlašovat do 2. října na stránkách www.soutezapodnikej.cz. Soutěž organizovaná Nadačním fondem vzdělávání a podnikání vyvrcholí celorepublikovým finále v lednu 2020, kde se proti sobě utkají vítězové z regionů. Hodnotit je bude nezávislá porota skládající se z expertů z oblastí produktových řešení, služeb, investic a marketingu.\nO “Soutěž a Podnikej”\nSoutěž a Podnikej je mimoškolní program určený pro studenty středních škol z celé České republiky. Smyslem projektu Soutěž a Podnikej je umožnit studentům zrealizovat ve spolupráci s odborným mentorem svůj sen a rozvinout své podnikatelské myšlení. Nápady soutěžících zasahují do širokého spektra oborů, od školství, pojišťovnictví, IoT až po deskové hry a módní produkty. Soutěž a Podnikej se pod záštitou MŠMT a dalších institucí podílí na tom, aby v České republice vyrostla generace motivovaných, samostatných lidí. Soutěž a Podnikej je organizována Nadačním fondem vzdělávání a podnikání.\nVíce informací je k nalezení na webových stránkách.\nKoordinátor soutěže: anna.vesela@soutezapodnikej.cz\nLídr působí na celé klima v systému\nčtvrtek 22. srpna 2019 · 0 komentářů\nDruhá část rozhovoru s prof. Arnoštem Veselým, vedoucím expertního týmu, který připravuje hlavní směry Strategie 2030+.\nPrvní část rozhovoru si můžete přečíst ZDE.\nZdroj: Jaroslav Bican, www.tiscali.cz 18. 8. 2019\n…Když se připravuje strategie vzdělávací politiky do roku 2030+ a důležitou roli v tom má ministerstvo školství, jak klíčová proměnná je z vašeho pohledu osoba ministra školství? Když se vezme minulých dvacet, třicet let a kdo všechno se v čele rezortu vystřídal, a teď si člověk představí, že tam zase může přijít leckdo, je to opravdu tak zásadní věc, která domeček strategií může rozbourat? Anebo ten systém má určitou rezistenci vůči tomu, že se ministrem školství stane někdo, kdo skutečně nebude úplně ideální?\nDvě věci, které jdou částečně proti sobě. Zaprvé: ten systém je hrozně decentralizovaný, a i strategie bude mířit na to, aby vznikaly kapacity a schopnosti hlavně v konkrétních územích. Taková strategie je pak poměrně rezistentní vůči jakémukoliv ministru. Na druhé straně musíme posílit také kapacity ministerstva, protože ministerstvo je v tomto ohledu trošku chudák, který je často kritizován za to, že neplní nějakou roli.\nPřitom kompetencí, co může dělat, má ve skutečnosti strašně málo, protože reálně tu politiku můžou zlepšovat hlavně zřizovatelé, případně aktéři, kteří jsou přímo v těch územích, ale ministerstvo na ně, na tu jednotlivou školu těžko dosáhne, takže je spíš jenom nepřímo ovlivňuje prostřednictvím financí.\nMožnosti ministerstva jsou tedy relativně malé v dobrém i ve špatném slova smyslu. A my bychom chtěli, aby se do jisté míry především posílily kapacity území, aby skutečně na úrovni dřívějších okresů vznikaly podpory ředitelů, učitelů. V tom případě by ministr takovou roli neměl a strategie by mohla fungovat relativně nezávisle na změně v čele rezortu.\nMáte však pravdu, pokud jde o ministra školství, stejně jako například ve škole či v jakémkoli úřadě, lídr hraje strašně důležitou roli z hlediska atmosféry, která tam je, a v tomto ohledu i v celém sektoru.\nMinistr rozhoduje o tom, nakolik je otevřený, transparentní, komunikativní, nakolik sdílí vize. Je strašně důležité, nakolik lidi podporuje, neháže jim klacky pod nohy, neříká, že dělají všechno špatně atd. Může tak velmi ovlivnit klima, ve kterém působí.\nSamozřejmě, že může činit i velmi konkrétní kroky. Je možné přijímat zákony, změnit naprosto zásadní věci v systému – například způsob testování atd. Může dělat i velmi konkrétní technické kroky, kterými nabourá systém. Ale na druhou stranu si myslím, že jeho hlavní role je spíš z hlediska lídra, nakolik je pozitivní, nakolik dává určitou vizi, nakolik podporuje učitele a plní své sliby. To je také strašně důležitá věc, že něco řekne, a potom to skutečně vykoná a stojí si za tím, nakolik je schopný věci implementovat, realizovat.\nTo potom působí na celé klima v systému, které teď je, řekl bych, z hlediska historické perspektivy hodně pozitivní oproti některým minulým ministrům. Je velmi důležité, jak se člověk cítí, když jde do nějakého systému. Všichni víme, že když je společnost špatně řízená, má šéfa, kterému nedůvěřuje, o kterém si myslíte, že vás nevede dobrým směrem, samozřejmě se hůř pracuje a celá atmosféra se mnohem zhorší. Takže na jednu stranu ty možnosti jsou reálně omezené, na druhé straně z hlediska atmosféry a klimatu je ta role důležitá.\nCelý text druhé části rozhovoru najdete ZDE.\nDěti mají větší znalosti než před dvaceti pěti lety. Rozdíly se projevují hlavně v testech z angličtiny\nŠtítky: výzkum a hodnocení, vzdělávací politika\nČeští školáci mají dnes větší znalosti než děti před čtvrt stoletím. Vyplývá to z dat organizace Kalibro, která 25 let připravuje testy pro děti na základních a středních školách. V angličtině toho dokonce znají kluci víc než dívky. „U jiných jazyků jsou většinou lepší děvčata, protože mají větší trpělivost na učení slovíček a jsou pečlivější. Tady je ale chlapci dohnali a v posledních letech předehnali,“ vysvětluje ředitel Kalibra David Souček.\nZdroj: Pavla Lioliasová, www.irozhlas.cz 13. 7. 2019\nKteré dvojice jsou tvořené slovy z protikladným významem? Které věty jsou bez gramatické chyby? I na to se ptají v některých úlohách v testu z angličtiny, který připravuje organizace Kalibro. Děti testuje nejen v cizích jazycích, ale i v češtině nebo matematice. Právě v angličtině jsou ale rozdíly ve znalostech největší, říká ředitel Kalibra David Souček.\n„Ta angličtina je takovou výjimkou v tom, že se děti zlepšují ve všech typech úloh. Ať jsou zaměřeny na porozumění textu nebo na vlastní psané projevy.“ Podle Davida Součka ale za zlepšením dětských znalostí angličtiny není jen školní výuka.\n„Na rozdíl od jiných jazyků se zlepšují více chlapci než dívky. Odpovídá to tomu, že kluci více hrají hry po internetu nebo se zabývají například dabováním či titulkováním cizích filmů,“ doplňuje.\nV ostatních předmětech se české děti zlepšily jen mírně. „Když těm dětem dáme úlohy, které jsme jim zadávali jako komplexní text před dvaceti pěti lety, tak dojdeme k závěru, že s malými odchylkami umí zhruba stejně.“\nRedukce množství učiva\nSouček ale upozorňuje, že v posledních letech narostlo množství učiva, které mají školáci znát. „Nedaří se nám naučit děti spolehlivě to, co jsme chtěli. Podle mého názoru bychom měli ten obsah opravdu velmi zredukovat a soustředit se na to, aby to, co tam zůstane, bylo důležité a pochopitelné,“ myslí si. „A aby tyto zásadní věci pochopily všechny děti ve třídě dokonale a mohly na nich stavět,“ dodává.\nŽe jsou takzvané rámcové vzdělávací programy předimenzované, upozornila už dřív taky Česká školní inspekce. Ministerstvo školství začalo na úpravách okruhů, podle kterých se ve školách učí, pracovat.\nŠéf úřadu Robert Plaga z hnutí ANO ale celý proces pozastavil kvůli přípravě vzdělávací politiky s názvem Strategie 2030+. Podle mluvčí úřadu Anety Lednové se ale na revizích i tak dál pracuje.\n„Pozastaveny byly zásadní revize, které budou navazovat na strategické cíle, které jsou formulovány v aktuálně připravované strategie vzdělávací politiky 2030+. Národní ústav pro vzdělávání v současné době tedy pracuje na analytických studiích a dalších podkladech. Dílčí revize tedy pokračují dál,“ vysvětluje mluvčí. „Odhadem by zásadní práce na revizích měly pokračovat v roce 2020,“ doplňuje.\nPřípravu revizí má na starosti hlavně Národní ústav pro vzdělávání. Plaga ale nedávno rozhodl o jeho sloučení s Národním institutem pro další vzdělávání. Podle Lednové je jedním z důvodů i redukce míst. Přípravy nových rámcových vzdělávacích programů se ale změny nedotknou.\n„Cílem chystané změny, tedy sloučení, je především odstranění překryvů a duplicit v činnosti dotčených organizací. Tím chceme docílit lepšího řízení a kvality činnosti ostatních organizací,“ popsala.\nNárodní ústav pro vzdělávání dal za přípravu podkladů pro změny v rámcových programech jen minulý rok 6 milionů korun.\nPrůzkum ukázal, že o angličtinu jde rodičům především\nstředa 21. srpna 2019 · 0 komentářů\nAčkoliv jsme aktuálně svědky obrovského rozvoje technologií a elektroniky, není informatika rodiči považována při studiu za klíčový předmět. Rodiče vidí jako nejdůležitější předmět ve škole angličtinu. Potvrzují to výsledky průzkumu, který pro školu Beehive zpracovala společnost Rondo Data.\nZdroj: Protext 28. 6. 2019\nZ výsledků průzkumu pro Beehive International School vyplynulo, že právě znalost světového jazyka je podle veřejnosti pro život stěžejní a na kvalitu výuky by měl být kladen zvláštní důraz. V průzkumu na reprezentativním vzorku 2500 respondentů byla dotazovanými jako stěžejní předmět nejčastěji označená angličtina. Po anglickém jazyce pak následovala čeština a matematika. Výuku angličtiny považuje za důležitou přes 85 % dotázaných, přes 70 % dokonce jako velmi důležitou. To jen potvrzuje, že lidé si uvědomují, že angličtina v současnosti představuje nezbytné vybavení člověka pro budoucí úspěchy a rozvoj kariéry.\nJak jsme na tom s kvalitou vzdělávání? Zde jsou názory rozpolcené. Dle výsledků průzkumu považuje kvalitu výuky angličtiny jako dostatečnou zhruba 51 % respondentů, zbytek si myslí opak. „Děti na českých školách obvykle jen biflují slovíčka a nesmyslně těžkou gramatiku. Při prvním setkání s jazykem v praxi se však nedokážou zeptat ani na cestu,“ říká ředitelka bilingvní školy Beehive Martina Přenosilová.\nČastým problémem je, že dítě s jazykem začíná příliš pozdě. Pokud má jedinec dosáhnout v druhém (vedle mateřského) jazyce vysoké úrovně, je podle odborníků nutné, aby s výukou začal do šesti let. Tento názor sdílí i více jak polovina dotázaných. Ideální je proto konfrontovat dítě s angličtinou již v mateřské škole. „Názor že by učení cizích jazyků kazilo dětem dětství je absolutní nesmysl. U nás ve školce se děti učí angličtinu tak přirozeně, jak jen to jde. A ano, má to velký smysl. V době, kdy se děti, které jsou teď na základních školách, dostanou na pracovní trh, bude angličtina naprosto samozřejmým pracovním nástrojem všech,“ dodává Martina Přenosilová.\nČeši se dle mezinárodních srovnávacích testů ve znalosti angličtiny zlepšují nejvíce z celé Evropy, stále ale nestačí například na sousední Německo či Rakousko. Úroveň jazyka na pokročilé úrovni ovládá v dnešní době více jak 60 % mladých Čechů. Za progres mohou implementace anglického jazyka do základního vzdělávání již od první třídy, zvýšená kvalita učebních materiálů, praktické využívání jazyka v každodenním životě (filmy, hry, práce na počítači) a především nezbytnost využívání angličtiny jako komunikačního prostředku v zaměstnání. Znalost angličtiny je dnes požadovaná u dvou třetin nabízených pracovních pozic.\nVzpomínka na pana Vojmíra Srdečného\núterý 20. srpna 2019 · 0 komentářů\nNárodní pedagogické muzeum a knihovna J. A. Komenského ve své tiskové zprávě z 20. 8. 2019 píše: Ve věku nedožitých 100 let zemřel PhDr. Vojmír Srdečný, jeden z posledních pamětníků nacistické perzekuce českých vysokoškolských studentů po listopadu 1939.\nPan Srdečný spolupracoval s NPMK mj. na výstavě Nesmíme zapomenout. Jan Opletal a další oběti listopadu 1939 a na stejnojmenné knize. Byl členem historické skupiny 17. listopad 1939 a mezinárodního výboru Sachsenhausen. V roce 2016 převzal medaili Ministerstva školství za vynikající práci.\nVojmír Srdečný se narodil 6. října 1919 v Albrechticích nad Orlicí v rodině zaměstnance pojišťovny a zakladatele tamního Sokola. Na podzim roku 1939 nastoupil ke studiu na Ústav pro vzdělání profesorů tělesné výchovy na Univerzitě Karlově v Praze. Zúčastnil se protinacistické demonstrace 28. října 1939 a 15. listopadu tryzny za Jana Opletala. Po pěti týdnech studia byl 17. listopadu 1939 zatčen na Švehlově koleji (ve Slavíkově ulici na Žižkově) Gestapem a spolu s dalšími studenty deportován do koncentračního tábora Sachsenhausen, kde byl vězněn do 20. prosince 1940.\nPo válce dostudoval, v září 1947 nastoupil do nově vybudovaného rehabilitačního ústavu Kladruby, kde se věnoval zdravotní tělesné výchově. Právě tam se setkal s pacienty s hendikepy. Uvědomil si, že by jim prospěl sport, a tak se sportem tělesně postižených začal. Už 15. dubna 1948 se díky jeho iniciativě konaly 1. Kladrubské hry, které se pořádají dodnes. Tehdy měly celosvětové prvenství. Sport tělesně postižených se ale nesetkal s podporou vyšších míst, v roce 1949 musel Vojmíra Srdečný Kladruby opustit. Dalších 10 let pracoval na oddělení dětské obrny státních lázních Velké Losiny. Zařízení nespadalo pod ministerstvo zdravotnictví, a tak mohl pokračovat v pohybových aktivitách tělesně postižených. V roce 1959 se situace v Kladrubech uklidnila a Vojmír Srdečný se tam na čas vrátil.\nZasloužil se také o účast hendikepovaných sportovců na paralympiádě. Prosazoval účast Čechoslováků už v roce 1960, podařilo se to ale až v 70. letech. Na hry v nizozemském Arnhemu v roce 1980 odjel jako vedoucí výpravy. Od roku 1964 působil jako odborný asistent na katedře tělesné výchovy Pedagogické fakulty v Hradci Králové, od roku 1990 na VOŠ a Vysoké škole tělovýchovy a sportu Palestra.\nV roce 2005 navštívil Památník Sachsenhausen. Už v letech 1945–1947 vypracoval evidenci studentů deportovaných 17. listopadu 1939. Tento seznam 1216 studentů za pomoci NPMK rozesílal na vysoké školy a dalším vědeckým institucím.\nRenata Klánová: Prázdninové čtení o školní participaci\nTéma participativního rozpočtu může na první pohled vypadat jako záležitost pouze pro dospělé. Opak je ale pravdou! Nezapomínáme ani na názory dětí. Pomocí Pébéčka je učíme se aktivně zapojovat do rozhodování v jejich školách. Na jaře letošního roku jsme realizovali pilotní projekt Pébéčka na střední škole v Hlinsku a rozšířili tak naše portfolio o nabídku pro střední školy. Jak školní participativní rozpočet probíhá? Na to jsme se zeptali Mgr. Helgy Hrabincové, která projekty zajišťuje.\nZdroj: Participace 21, 23. 7. 2019\nJak se liší školní participativní rozpočet od městského?\nPrincip participativního rozpočtu je stejný. Je vyčleněna určitá finanční částka, o které se rozhoduje, za co ji obyvatelé města a nebo – v našem případě žáci či studenti – utratí. Návrhy nejprve schválí vedení školy (jde o jejich realizovatelnost) a pak o nich celá škola hlasuje. Na rozdíl od města jsme proces ve školách zjednodušili a projekt se tím pádem odehrává rychleji, třeba během 3 týdnů.\nJak takové Pébéčko probíhá?\nProces Pébéčka má sedm fází. V první fázi jsou stanovena pravidla, podle kterých bude Pébéčko na dané škole probíhat. Pravidla určuje vedení školy. Na základních školách má celý proces na starosti pedagog, kterému říkáme koordinátor. Na středních školách se do realizace zapojují mnohem více studenti a pedagog je spíše záštitou a průvodcem celým procesem. V druhé fázi žáci a studenti navrhují své projekty, nejprve za třídy, pak za celou školu. Vedení školy nejlepší navržené projekty zhodnotí po stránce realizovatelnosti a vytvoří seznam projektů, o kterých se bude hlasovat. Tato fáze se jmenuje Schvalování. Následně mají žáci a studenti příležitost své projekty propagovat v rámci kampaně. Ta patří k nejživějším a nejoblíbenějším částem procesu. Po skončení kampaně proběhne hlasování, vyhlášení výsledků a poslední fází je vítězné projekty zrealizovat. Žáci a studenti tak vidí v reálném čase výsledky své aktivity.\nJak se liší Pébéčko na středních a základních školách?\nProces Pébéčka se neliší, co se týče jednotlivých fází a průběhu. Základní rozdíl je v tom, že na středních školách funguje tříčlenný organizační tým, který Pébéčko realizuje. Na základních školách to má na starosti vybraný pedagog. Zároveň proces navrhování projektů i jejich prezentace je na středních školách sofistikovanější a studenti mají možnost se naučit víc. Pébéčko je na každé škole jedinečné. Podstatné je, že si žáci i studenti prožijí celý proces na vlastní kůži a díky tomu pochopí, že svou aktivní účastí mohou život a prostředí okolo sebe ovlivnit. Získají dovednosti, které mohou využít v životě i ve svém budoucím zaměstnání.\nJaké návrhy žáci a studenti obhajují?\nNávrhy se ve své podstatě příliš neliší. Obvykle řeší nejpalčivější problémy, které se na škole z pohledu žáků a studentů vyskytují. Může to být neexistence relaxační a odpočinkové zóny, zlepšení prostředí na školních toaletách, nové sportovní vybavení nebo vylepšení odborných učeben. Důležité je, že vedení školy tak vlastně získá zajímavou a důležitou zpětnou vazbu. Dospělí si často myslí, že je potřeba řešit úplně jiné věci, než děti potřebují.\nJak pomáhá Pébéčko ve školách a co si o něm myslí školní koordinátoři?\nNa tuto otázku odpovídají koordinátoři podobně: Zapojení žáků do chodu školy zlepšuje celkovou atmosféru ve škole, rozšiřuje dovednosti žáků a studentů o prezentační a argumentační schopnosti a v neposlední řadě je učí základy finanční gramotnosti.\nNa co se Váš tým připravuje v nadcházejícím školním roce 2019/2020?\nBudeme pokračovat v šíření participativních rozpočtů na základních i středních školách. Naším snem je, aby se do Pébéček zapojily všechny školy v ČR a čekají nás nové zajímavé projekty. V nich budeme kombinovat klasické i upravené participativní rozpočtování a hlasování různými metodami, které jsme si vyzkoušeli v celorepublikovém školním hlasování “Moje škola – Můj hlas”). Rozvíjíme spolupráci s dalšími vzdělávacími programy a organizacemi, komunikujeme se zřizovateli škol, s učiteli nebo studenty, kteří se na nás přímo obracejí.\nUčitelé si spíš než na platy stěžují na únavu, upozorňuje Arnošt Veselý\npondělí 19. srpna 2019 · 0 komentářů\nČasto se diskutuje o velkých změnách, ale pokud se nezmění to, jak učíme v jednotlivých školách, jak přistupujeme ke studentům a jak je vzděláváme, tak se samozřejmě nezmění nic, říká v rozhovoru pro Tiscali.cz profesor Arnošt Veselý. V současnosti vede expertní skupinu ustavenou ministrem školství, která připravuje výchozí dokument ke Strategii vzdělávací politiky do roku 2030+.\nZdroj: Jaroslav Bican, www.tiscali.cz 13. 8. 2019\nZ obsáhlého rozhovoru vyjímáme:\n…Hodně velká různost názorů na vzdělávací politiku\nUž teď absolvujete řadu debat a diskuzí s různými dalšími aktéry. Pozorujete i tam větší otevřenost ke změnám, nebo jak ke kterým změnám? Jak vnímáte atmosféru v terénu?\nZabývám se vzdělávací politikou dvacet let, takže mnoho věcí pro mě není překvapivých. Člověk to ví a zná, ale přece jenom, když je úplně v centru dění, některé věci ho opravdu překvapí svojí intenzitou, a to, co člověka zaskočí, je skutečně velká rozmanitost názorů, jakými směry by se vzdělávací politika měla rozvíjet. Neshoda mezi různými aktéry v mnoha ohledech je poměrně vysoká.\nNa jedné straně máme relativně progresivní křídlo, které by školství navrhovalo velmi radikálním způsobem změnit, ale pak máme i relativně konzervativní proudy, které by se rády vrátily k tomu, jak to bylo dříve. Takže bych řekl, že obecná shoda tady je nebo se pomalu rodí, zároveň však míra neshody a různost názorů je hodně velká. Ono to vyplývá ještě z jedné věci. Není to jenom otázka hodnot a přesvědčení o tom, co by bylo správné, ale jde také o to, že jednotliví aktéři mají naprosto odlišné zkušenosti.\nDíky tomu, že naše vzdělávací soustava je hodně heterogenní, máme například školy, které opravdu bojují o každého studenta a které potřebují studenty. A máme školy, kde je obrovský převis poptávky po studiu, a samozřejmě tyhle školy, jejich ředitelé nebo učitelé mají úplně odlišný pohled na vzdělávání, mají odlišné zkušenosti prostě proto, že něco jiného je učit v nějaké, řekněme, elitní škole, kde je studentů dostatek, a v jiné škole, kde bojujete o každého studenta.\nA této různorodosti se podle vás ta strategie musí nějak přizpůsobit?\nJe to přesně tak. Dám jiný příklad té různorodosti. Je to třeba role zřizovatelů. Je jich obrovské množství, více než dva a půl tisíce, a každý zřizovatel přistupuje ke svému zřizování úplně odlišným způsobem. Máme tady zřizovatele, kteří se opravdu o své školy velmi pečlivě starají a snaží se.\nJeden zřizovatel například pomáhá ředitelům škol, které zřizuje, třeba při výběru učitelů. Najme si vlastní personální agenturu a hledá jim učitele. Je tam finanční podpora, podpora nepedagogických činností atd. A pak máme samozřejmě celou řadu zřizovatelů, kteří neposkytují vůbec žádnou podporu, naopak školám v podstatě nepomáhají.\nNení ambicí strategie také nastavit různorodosti určité mantinely?\nTa tam samozřejmě musí být, musíme se pokusit nastavit základní parametry, mantinely tak, abychom dosáhli určité úrovně jednotnosti, a to hlavně ve výstupech, ani ne v procesech a vstupech. Protože pokud je to pořád garantováno státem, musí tam být garantováno, že každý žák dostává aspoň nějakou úroveň v kvalitě vzdělání, na to, myslím, nemůžeme rezignovat. Ale nastavit například role zřizovatelů je někdy velmi obtížné, protože to opravdu funguje různým způsobem.\nNěkde hrají velmi významnou roli obce s rozšířenou působností, někde ji třeba tak silnou nehrají. Někde by ředitelé například uvítali, kdyby byli zbaveni některých kompetencí a povinností, a jiným ředitelům to zase velmi vyhovuje. Tím chci říci, že mají odlišnou zkušenost, nejenom odlišné hodnoty.\nDávat do různorodosti systému určitá pravidla vždycky znamená, že když se to pokusíme příliš unifikovat, příliš sjednotit, hrozí, že některým případům, které fungují dobře, ale odlišně od většinového módu, bychom mohli uškodit. Takže bych byl opatrný s příliš velkým sjednocováním, s velkou ambicí říct, že to bude jednotný způsob, jak to budeme dělat všude.\nNa druhou stranu nejde nevidět, že rozdíly mezi školami, mezi regiony se pořád zvyšují, a to je věc, na kterou musí vzdělávací politika určitě reagovat. Není možné, abychom měli 14 vzdělávacích systémů, když máme 13 krajů a Prahu. Ty systémy se od sebe začínají velmi vzdalovat…\n…Kultura zlepšování v každé jednotlivé škole\nDo jaké míry vnímáte mezi učiteli určitou zaběhanost v tom, jakým způsobem učí, a důraz na zachování statu quo? I v souvislosti s tím, jak učitelský sbor stárne, je tam logická větší setrvačnost lidí, kteří už mají dlouhou profesní zkušenost a jsou zvyklí si to dělat po svém.\nJe to nesmírně různorodé, až se trošku bojím to zobecňovat, protože bezesporu v tom systému je neskutečné množství opravdu úžasných učitelů, kteří učí dobře a ještě neustále přemýšlejí o tom, jak učit lépe. Ale nemůžeme nevidět, že tam je také celá řada učitelů, kteří skutečně svým žákům nepomáhají, když to řeknu takhle skoro eufemisticky, a pak je tady celá řada učitelů, která je někde mezi a potřebuje podporu.\nZáleží na konkrétním typu škol, konkrétním regionu, konkrétní škole, takže zobecnění je pak velmi obtížné. To jediné, co můžeme říci, je, že samozřejmě, jak jste připomněl, je teď velmi velký problém s nedostatkem lidí ve všech oborech a týká se to také učitelů. I ředitelé vnímají, že sehnat dobrého učitele nebo skoro jakéhokoli učitele je problém. Takže to, co víme jistě, je, že musíme udělat maximum pro to, aby učitelé, kteří ve školách jsou, v nich zůstali a učili co nejlépe.\nZároveň to znamená, že pokud někdo věří ve velkou obměnu učitelů, tak to není úplně realistické. Je potřeba změnit pedagogické fakulty, aby učily stále lépe, aby připravovaly lépe, ale musíme pracovat s učiteli, které teď minimálně z velké většiny ve školách máme. A jak jste správně naznačil, nejde to změnit ze dne na den. A třeba to není tak zcela nezbytně nutné, možná jsme až příliš pesimističtí ohledně způsobů výuky.\nMožná jde také o to, že učitelé nemají podporu, nevěří si. To rovněž víme z některých výzkumů, že nemají pocit, že svoji práci dělají dobře, protože jsou neustále kritizováni, stále nejsou dostatečně finančně ohodnoceni, také v tom máme velký deficit. Takže je to otázka i přístupu. Když je budeme neustále kritizovat a říkat, co všechno dělají špatně a jak špatně učí, rozhodně to není ta správná cesta.\nDnes učitelé snadno mohou nabýt dojmu, že každý je expert na vzdělávání, všichni hovoří o změnách a reformách, vzdělávání je velké téma a učitelé to pak můžou vnímat i jako velký tlak na sebe.\nAno, a potom to hlavně berou tak, že oni ty věci dávno dělají. Rozhodně bych byl rád, aby to byla spolupráce, aby to bylo vzájemné pochopení. Strategie nemůže říkat a nebude říkat 'učíte špatně, učte jinak'. Takhle to není, protože to by byla opravdu velká dehonestace lidí, kteří učí dobře a kteří se snaží, a to by bylo opravdu velmi špatné takhle to vnímat. Takže spíš je to o podpoře, pomoci a vzájemné diskuzi o tom, jak učit lépe, a to zejména na úrovni učitel–učitel.\nCo nám rovněž vyplývá z rozhovorů a vůbec ze setkání, které máme, a dalších výzkumů, je – vídám to sám na vysoké škole, taky učím dvacet let – že je strašně málo prostoru pro komunikaci na úrovni učitelů, na sdílení poznatků, zkušeností nad jednotlivými žáky, nad konkrétními výukovými postupy, jak zlepšit výuku konkrétního předmětu.\nMyslím si, že je tam velký prostor pro zlepšení a systém by měl podporovat to, když se učitelé spolu baví, že mají uvádějícího učitele. Že když učitel nastupuje, je za to někdo odpovědný, že tady máme metodické kabinety, předmětové komise, které mají nějak fungovat, že tady je kultura zlepšování v každé jednotlivé škole. To jsou věci, které jsou nejzásadnější, ta kultura. To se nedá změnit zákonem nebo strategií, to, že je běžné, že učitelé uvažují, jak učí a jak učit lépe.\nTakže myslíte, že to není problém financování nebo jen zčásti, ale je třeba víc myslet na to a podporovat to, že se to může dělat takhle?\nFinance je podmínka nutná, nikoliv postačující. Myslím si, že deficit ve financování je obrovský a důsledky jsou evidentní, protože prestiž toho povolání šla dolů. Lidé si to vybírali z jiných důvodů, které byly různé, například to byli opravdu velcí nadšenci. Takže určitě musíme zajistit, aby to bylo dostatečně finančně ohodnoceno, ale když se teď bavíme s učiteli, tak to není ten úplně nejzásadnější problém.\nMnoho učitelů třeba vyjadřuje názor, že s tím počítali, že to do jisté míry je součástí jejich volby. Ostatně, když jde člověk na akademickou půdu, také nepočítá s tím, že bude milionář nebo že si tím vydělá, dělá to z jiných pohnutek, chce dělat něco užitečného, smysluplného.\nA samozřejmě, nechce mít pocit, že dělá práci úplně zadarmo a že je využíván, musí mít dostatečný příjem. Ale to, co třeba nyní učitelé říkají, je, že je trápí spíš jiné věci. Opět názory jsou různé, ovšem typicky, když se jich zeptáte, je to na prvním místě únava.\nÚnava z toho, že je zde jiný typ žáků, je potřeba se připravovat individuálně na jednotlivé hodiny a měnit výukové postupy. Pokud to myslí vážně s výukou, musí přistupovat ke studentům jinak, než to dělali dřív. Stojí to novou přípravu, znamená to celou řadu dalších školení, debaty v rámci kolektivu a pak samozřejmě diskuze s rodiči.\nA dá se s tím vůbec něco dělat?\nCelá řada problémů, které jsou ve školství, leží mimo školství. To je další věc. Nemůžeme vyřešit problémy, které leží mimo školství, typicky například sociální nerovnosti. Ty jsou z velké části generovány mimo vzdělávací systém a nemůžeme očekávat, že školy všechno vyřeší. Podobně, pokud nám bují byrokracie v celém státě, a obecně si myslím, že administrativní nároky rostou ve všech oblastech, školství není výjimkou.\nKdyž si učitelé, ředitelé stěžují na byrokracii, administrativu, mnoho věcí leží mimo systém. Je to vykazování, které není v rámci rezortu školství, například bezpečnost práce, GDPR atd. Ty nevznikly v rámci rezortu školství, týkají se všech oblastí našeho života, a my z toho nemůžeme vyskočit.\nŘeditelé nám říkají, dělejte s tím něco, ale to zcela nejde. Proto jsem realista v tom, co můžeme dokázat, proto nemá cenu slibovat nesmyslné cíle a vize, které budou jenom frustrující. Podle mě je potřeba klást si náročné, avšak realistické cíle, kterých jsme schopni dosáhnout v určitém časovém horizontu.\nDruhou část rozhovoru si můžete přečíst ZDE.\nTimothy Snyder: Cesta k nesvobodě\nsobota 17. srpna 2019 · 1 komentářů\nOhromující svědectví o vzestupu autoritářství jde hlouběji než novinové titulky a nabízí nám cestu ven ze všeobecné nejistoty.\nNa základě velkoryse pojatého výzkumu a prostřednictvím událostí poslední doby v Rusku, na Ukrajině, v USA i v Evropě ukazuje Snyder podstatu hrozícího nebezpečí. Pomáhá porozumět, proč jsou tradiční politické ctnosti prospěšné a kterou z nabízených možností bychom si měli zvolit: rovnost, nebo oligarchii, individualitu, nebo totalitu, pravdu, nebo lež.\nJeho knihy, věnované pohnutým dějinám střední a východní Evropy, Krvavé země (Paseka – Prostor 2013) a Černá zem (Paseka – Prostor 2015) se staly výjimečnou událostí historiografie 20. století a mezinárodními bestsellery. Mimořádnou pozornost vzbudila Tyranie. 20 lekcí z 20. století, burcující k občanskému angažmá tváří v tvář krizi demokracie.\nZískal mnoho cen, např. Cenu VIZE 97, Cenu Hannah Arendtové nebo Lipskou knižní cenu evropského porozumění.\nTimothy Snyder (1969) působí jako profesor historie na Yaleově univerzitě. Je autorem knižního rozhovoru s historikem Tonym Judtem Intelektuál ve dvacátém století (Prostor 2013).\nKarel Hvížďala: Snyderova Cesta do nesvobody\nZdroj: www.vltava.rozhlas.cz 19. 11. 2018\n„Pojmy a postupy cestují z Východu na Západ. To se týká i slova fake, falešný, i slovního spojení Fake News, falešná zpráva.\nTakový výraz zní jako americký vynález a Donald Trump si ho přivlastnil, ale ze začátku byl nejčastěji používán v Rusku a na Ukrajině, a to dávno před tím, než ovládl Ameriku. Tento výraz označuje fikci, kterou vydává za žurnalistický text, aby způsobil zmatek při hledání příčin nějaké události, a tím diskredituje žurnalistiku jako takovou.\nPolitici, kteří touží po věčnosti, nejprve sami rozšiřují falešné zprávy tak dlouho, až uvěří, že všechny ostatní zprávy jsou falešné, což vede k tomu, že za pravdivý považují jen vlastní spektákl. Ruské kampaně, které mezinárodní veřejný prostor zaplavily fikcemi, začaly v roce 2014 na Ukrajině a v roce 2015 se přesunuly do Spojených států, aby v roce 2016 přispěly ke zvolení současného prezidenta. Technika je stále stejná, jen s přibývajícím časem je rafinovanější.“\nTo jsou slova amerického historika Timothy Snydera z knihy The Road to Unfriedom, Russia, Europe, America, tedy Cesta do nesvobody, Rusko, Evropa, Amerika, kterou tento profesor Yellow University a zaměstnanec Institutu věd o člověku ve Vídni, kde momentálně žije, dedikoval novinářům, hrdinům dnešní doby. V češtině již vyšla jeho předešlá kniha Tyranie.\nTato nová Snyderova kniha má šest kapitol: Individualismus a totalitarismus, Následky a selhání, Integrace nebo impérium, Inovace nebo věčnost, Pravda nebo lež, Rovnost nebo oligarchie.\nEsejistická Snyderova kniha velice zevrubně rozebírá nejrůznější ohrožení naší civilizace a řadu pastí, které popisuje, se bezprostředně týkají i nás. Ukazuje třeba na past současné žurnalistiky, která upřednostňuje pouze to, co se odehrává právě teď, což vede k tomu, že ztrácíme schopnost chápat, o co se ve skutečnosti jedná, protože pomíjíme kontext. To má za následek, že je možné s námi snadněji manipulovat.\nPodobně ukazuje na past přeceňování trhu, tedy ekonomiky, která je dobrá pro určení cen a pro distribuci zboží, ale tím zároveň upozaďuje liberální demokracii, která je v důsledku systémem názorů a praxe, institucí a chování, a tím udržuje ve společnosti rovnováhu. Snyder říká: Čína má větší růst HDP než třeba Kalifornie, ale to přece neznamená, že se tam žije lépe, jak ví každý myslící člověk. V takové společnosti se rozvírají nůžky mezi občany a oligarchy, což vede k zvyšování pnutí ve společnosti.\nMarcela Petráková: Studijní stáž ve francouzském Toulouse\npátek 16. srpna 2019 · 0 komentářů\nZačátkem letošních letních prázdnin jsem měla možnost zúčastnit se zahraniční studijní stáže pod záštitou Národního institutu dalšího vzdělávání (NIDV) a Ministerstva zahraničních věcí. Spolu s dvanácti pedagogy a řediteli škol z různých koutů České republiky se stalo naší cílovou destinací město Toulouse na jihu Francie.\nHlavním tématem našeho týdenního školení bylo Globální rozvojové vzdělávání – trvale udržitelný rozvoj. Kromě řady workshopů, přednášek a diskusí jsme měli možnost nahlédnout do prostorů místních vzdělávacích institucí (Lycée Hélène Boucher, Collège Berthelot nebo Lycée Pierre de Fermat) a vytvořit si tak srovnání se vzdělávacím systémem a edukačním prostředím u nás.\nOsobně mě zaujalo samotné výběrové řízení pedagogů do škol, které zde probíhá na státní úrovni na základě osobního portfolia a pohovorů k prokázání kompetencí. Následně je pak učitel přiřazen na školu v různých oblastech Francie, což ve většině případů znamená stěhování se za prací.\nDalší neznámou pro mě byla skladba pedagogických a nepedagogických pracovníků, která je zde obohacena o zdravotníky a zaměstnance zajišťující dozor o přestávkách a během stravování.\nVelmi pozitivně hodnotím celkový ekologický přístup jednotlivých škol, kdy například ve školních jídelnách funguje samoobslužný výběr jídla. Žáci mají možnost nabrat si tolik jídla, kolik ve skutečnosti sní, aby nedocházelo ke vzniku zbytečného odpadu. Stejně tak řada škol využívá dešťovou vodu k zalévání školních pozemků nebo splachování toalet.\nV neposlední řadě chci zmínit zákaz používání mobilních telefonů během celého vyučování.\nZávěrem bych chtěla velmi poděkovat všem, kteří se podíleli na uskutečnění této studijní cesty do zahraničí. Věřím, že veškeré poznatky získané během stáže se pro všechny zúčastněné stanou velkou zkušeností a inspirací v pedagogické profesi.\nUčitelé informatiky upozorňují na závazky, které Strategie digitálního vzdělávání dosud nenaplnila\nčtvrtek 15. srpna 2019 · 0 komentářů\nV digitálním vzdělávání nám stále ujíždí vlak. Hrozí, že naše děti nebudou schopné ostatním na pracovním trhu konkurovat\nZdroj: Tisková zpráva Aliance pro otevřené vzdělávání 12. 6. 2019\nV listopadu 2014 vláda schválila Strategii digitálního vzdělávání do roku 2020, která má naše děti připravit na to, aby byli schopné konkurovat na evropském i globálním pracovním trhu. Podle Jednoty školských informatiků, která naplnění strategie vyhodnocuje, s žádným výrazným posunem v digitálním vzdělávání počítat nemůžeme. Není totiž stále jasné, jak se budou učitelé s digitálními technologiemi seznamovat či jak bude nové pojetí informatiky ve školách zavedeno.\nKdyž vláda v roce 2014 schválila Strategii digitálního vzdělávání do roku 2020 (dále SDV), vypadalo to jako velká příležitost. Na rozdíl od jiných resortů či reforem novou strategii vítali samotní učitelé a vyjádřili jí podporu. Jednota školských informatiků proto naplňování strategie vyhodnocuje a svůj monitoring zveřejňuje na webu http://digivzdelavani.jsi.cz. Naposledy učitelé vyhodnotili naplňování SDV letos v květnu. Výsledek ale není pozitivní.\n„Dobrou zprávou je, že máme nové pojetí informatiky, které se nyní pilotuje na stovce českých škol a vzniká síť krajských ICT metodiků. Není ale vůbec jasné, jak se budou proškolovat desetitisíce učitelů, jak budeme rozvíjet informatické myšlení ve školách a neřešíme profesní rozvoj ředitelů a zřizovatelů škol,” říká předseda Jednoty školních informatiků Daniel Lessner. To nejdůležitější ovšem je, že vedení škol ani zřizovatelé nemohou využít dlouhodobě udržitelné financování digitální infrastruktury škol. „Minimální standard kvality ICT infrastruktury splňuje jen desetina škol. Děti i učitelé pracují na starých zařízeních a školy často nemají prostředky ani na zajištění správy sítě,” dodává.\n„Promeškáváme další příležitost, jak zlepšit vzdělávání. Ukazuje se, že strategie psát umíme, ale neumíme je naplňovat. K naplnění strategie se sice zavázala vláda, ale plnění opět pokulhává. Pokud nebudeme plnit ani závazky, které si dáváme sami, náš vzdělávací systém se nikam nepohne,” dodává Tamara Kováčová, která v EDUin koordinuje projekt Otevřené vzdělávání.\nHodnocení Jednoty školských informatiků k 17. 5. 2019\nautor: Daniel Lessner\nstředa 14. srpna 2019 · 0 komentářů\nKompletní program: srpen a září 2019\nKompletní program (včetně programů lektorského oddělení a programů pro školy a zájmové skupiny) na prázdniny si můžete stáhnout ZDE, na září ZDE.\nSkupina 42. Gross, Hudeček, Lhoták, Zívr, Smetana, Kotík, Souček, Matal, Kainar, Hák\nVeletržní palác, 2. patro, grafický kabinet, do 18. srpna\nVystavený výběr představuje práce na papíře – kresby a grafické listy vytvořené během válečných let za protektorátu až do poválečné doby – členů Skupiny 42 z období společného programového sdílení umělecký postojů.\nSkupina vznikla 27. listopadu 1942 rozhodnutím názorově si blízkých přátel, kteří do té doby i společně vystavovali, vytvořili pracovní skupinu a do názvu si posléze dali rok vzniku. Často měli za sebou kubistickou a surrealistickou zkušenost, někteří byli členy Umělecké besedy. Přesto nebo právě proto přijali program, jenž vycházel z tezí formulovaných teoretiky o novém realismu. Všem byla společná schopnost osobitě poetizovat zkoumanou současnost a objevovat magičnost ve všednosti civilistních témat jako „mytologii moderního života čili svět, v kterém žijeme".\nNové myšlenky podrobněji formulovali skupinoví teoretici Jindřich Chalupecký (1910–1990) a Jiří Kotalík (1920–1996). Mezi zakladatele patřil malíř a grafik František Gross (1909–1985), jenž v osobitém tvarosloví přetvářel běžnou atmosféru města do nových světů podle vlastních principů, zde v barevné litografii (Libeň), nebo propojoval válečné zážitky do podivnosti strojů–bytostí (Stroj), které se také objevily v ilustračních kresbách v knihách básní kmenových literátů (Limb a jiné básně Jiřího Koláře).\nDalším významným členem byl malíř a grafik František Hudeček (1909–1990). Zvláštní citlivost, zájem o periferii města přenášel do znaku figury, nočního chodce s elektrizujícími siločarami, v mnoha grafických podobách, které se staly součástí Hudečkových ilustračních prací, zde k básním Cizí pokoj Jiřiny Haukové nebo ke sbírce Ódy a variace Jiřího Koláře.\nNovopackým rodákem jako Gross byl i fotograf Miroslav Hák (1911–1978), jehož fotografie s titulem Poëm reprezentuje originální všímavost a snahu zachytit prožívanou skutečnost novou formou, bez dalšího aranžování.\nSochař Ladislav Zívr (1909–1980) pocházel také z Nové Paky a do skupiny vstoupil v roce 1943 spolu s Hákem. Jeho figurální kresby vycházely ze sochařského konceptu přeměny lidského těla do metafyzického znaku (Ženské torzo) s typickým kompaktním plastickým modelováním.\nBásník Ivan Blatný (1919–1990) byl zakládajícím členem a vedle básnických sbírek psal i verše pro děti Na kopané a Jedna, dvě tři, čtyři pět, které ilustroval další ustavující člen Skupiny – malíř, grafik a ilustrátor Kamil Lhoták (1912–1990). Ten si vytvořil ojedinělou koncepci výtvarného vidění jako symbiózu současného světa s nostalgickým pohledem na počátky technické civilizace. Odhalil neobyčejný svět vynálezů, od bicyklů až po letadla, s nimi spojené sportovní aktivity jako přirozené projevy moderní doby, často malované v pohledech na městkou periferii (Bouda, Hydroglisseur, Zahrada Stroj).\nProstřednictvím Blatného navázal vztahy se Skupinou 42 další básník Josef Kainar (1917–1971) a vedle literatury a muzicírování se soustředil na výtvarné zpodobnění svých motivů do geometrických figur, interiérů nebo hlav (Figurální kompozice).\nSpoluzakladatelem byl také malíř Jan Smetana (1918–1998). Vystavený Městský pohled je poetizujícím záznamem městské veduty v rozptýlené světelné barevnosti, v technice rozpitého akvarelu s ostrou pérovou kresbou. Zaujetí pro opakování motivu petrolejek, v malbě, kresbě i grafice, ukazuje jeho opětovné zkoumání účinků světla, v leptu a akvatintě (Dvě lampy).\nRovněž malíř a grafik Jan Kotík (1916–2002) patřil do Skupiny od jejího počátku. Tématem jeho tvorby byly různé detaily městského prostoru s civilizačními znaky, které expresivně abstrahoval (U stolu, Výhled na ulici).\nBásnířka a překladatelka Jiřina Hauková (1919–2005) spolupracovala se Skupinou od jejího založení, ale skutečně vstoupila až v roce 1945. V témže roce se ke skupině přidal básník Jan Hanč (1916–1963).\nDalší básník Jiří Kolář (1914–2002) se v době trvání Skupiny věnoval pouze literární činnost, přestože již dříve vystavil několik koláží.\nMalíř a grafik Karel Souček (1915–1982) přišel do Skupiny s Kolářem, ale ke společným výstavám se přidal až po válce. V zaplněných kresbách a grafikách zachytil tep ulic, pasáží s průhledy výloh do interiérů, zde s příznačným tématem kadeřnictví s fantomatickými elektrickými helmami (Ulice v dešti, U kadeřníka).\nMalíř Bohumír Matal (1922–1988) se stal po válce posledním a nejmladším členem. Zvolil si totožné náměty člověka a města, vynálezy industrializace v záznamech obyčejných situací v geometrizujících kresbách (Deštníkář), upoutal jej sport a objevil motiv, jenž předznamenal jeho časté téma cyklistiky (Bicykl).\nKonec Skupiny 42 přinesl rok 1948, kdy u nás nastoupila sovětizace a deformace veškeré společnosti, nejen umění. Členy skupiny čekalo naprosto rozdílné životní a umělecké směřování, avšak jejich výtvarné a literární dílo čtyřicátých let představuje jednu z nejvýznamnějších součástí naší kultury.\nspolek 400 ASA: Fotografie\nVeletržní palác, do 8. září\nVystavující: Alžběta Jungrová, Antonín Kratochvíl, Karel Cudlín, Jan Dobrovský, Tomki Němec, Jan Mihaliček, Martin Wágner\n»Výstava sedmi fotografů dvou generací ze spolku ASA 400 má společného jmenovatele zejména v realismu, s nímž autoři nahlížejí svět a s nímž zachycují jeho proměnlivost. Vztahují se především k současnosti – viz Rodiny Jana Dobrovského a Burlesku Alžběty Jungrové. Zajímá je ovšem i oživování náboženských tradic, sledované Karlem Cudlínem a Janem Mihaličkem.\nJednotliví autoři jako by kladli otázky navzájem spjaté, každý na ně ovšem odpovídá svým zvláštním způsobem. A to přesto, že je výstava také oslavou klasicity černobílé stylizace média, neboli výrazem vědomí souvislostí dnešní tvorby s tradicí dokumentární fotografie.\nHistorické ukotvení dodává výstavě zejména vklad Antonína Kratochvíla, jejž zařadil časopis American Photo mezi sto nejvýznamnějších osobností světové fotografie. Soubor jeho záběrů vznikal během více než dvou dekád a knižně vyšel pod titulem překládaným nejčastěji jako Rozbitý sen (originál Broken Dream, New York, The Monacelli Press 1997). Nejenom Rozbitý sen, nýbrž jádro výstavy vůbec, nabízí ukázky z cyklů zaměřených na soudobou transformaci postkomunistických částí šířeji chápaného pásma středu a východu Evropy včetně Slovenska Tomkiho Němce a Karpat Martina Wágnera.\nVýstavní celek 400 ASA: Fotografie představuje každého z autorů monotematicky, to znamená výsekem z jediné části jeho tvorby, ve všech případech mnohem rozsáhlejší. Výpovědi jsou vždy nejenom osobité, jejich podání pokaždé provází osobní ručení.«\nSasko–Čechy. Jak blízko, tak daleko\nŠternberský palác, do 15. září\nTématu sousedství Čech a Saska se poprvé věnuje rozsáhlá výstava, která se zaměřuje na dynamické vztahy obou regionů, líčí úzké vazby mezi obyvateli, vzájemné konflikty i následná usmíření. Umožňuje široce uchopit historický rámec a objasňovat jak rozdíly mezi Saskem a Čechami, tak i jejich sounáležitost v evropském kontextu.\nKulturní dědictví sasko-českého pohraničí svědčí o čilých a mnohovrstevnatých vztazích, vzájemném obohacování a propojení obou regionů. Cílem výstavy je prezentovat tuto mnohotvárnou a dynamickou historii vzájemných vztahů à la longue durée, tedy od doby kamenné až po současnost. Projekt je výsledkem spolupráce mezi Staatliches Museum für Archäologie Chemnitz a Národní galerií Praha.\nVýstava, rozdělená do devíti oddílů, se v symbióze umění a dějin zaměřuje jak na každodenní a hospodářský život, tak na historické události vládnoucí vrstvy. Pražská výstava ukazuje především výjimečná umělecká díla, z nichž mnohá jsou v Čechách vystavena prvně. Vybrané artefakty nejen přiblíží konkrétní momenty v historii sasko-českých vztahů, ale nabízí i mimořádný estetický zážitek.\nK vidění jsou cenné památky gotického a renesančního umění (např. obrazy Lucase Cranacha), virtuózní díla manýristického slohu, vrcholně barokní plátna a sochy, mistrovské ukázky romantické krajinomalby, obrazy Oskara Kokoschky či model slavné sochy Davida Černého Quo vadis. Právě tato plastika trabantu na čtyřech lidských nohou je symptomatickou připomínkou událostí z podzimu 1989, kdy se budova velvyslanectví Spolkové republiky Německo v Praze stala dočasným azylem pro občany z NDR. Tuto událost lze brát jako symbolický mezník v dlouhé historii vztahů mezi Saskem a Čechami.\nŠternberský palác, už jen do 15. září\nVe druhém patře se návštěvník setká s tvorbou italských, španělských, francouzských a nizozemských mistrů 16. až 18. století. Nechybí zde velká jména evropského malířství – mezi nimi Tintoretto, Fetti, Vouet, Ribera, Tiepolo, Guardi, El Greco, Goya, Rubens, van Dyck. Mimořádnou kvalitou vyniká zvláště kolekce holandských mistrů, které vévodí Učenec v pracovně Rembrandta van Rijn či Podobizna Jaspera Schade od Franse Halse. Zastoupena jsou zde take díla Terborchova, Ruysdaelova a van Goyenova. Samostatný kabinet, instalovaný ve stylu první poloviny 19. století, připomíná osobnost Josefa Hosera. Tomuto významnému sběrateli a mecenáši vděčí Národní galerie Praha za podstatnou část svých sbírek starého umění.\nNikola Šedinová Slabáková: Lidová píseň v hudební výchově primárního vzdělávání\nHlavní otázka tohoto příspěvku zní: „Jak správně zpívat a uplatnit lidovou/národní píseň ve vyučování hudební výchovy na primárním stupni vzdělávání?“\nK tématu diskutuji tři stěžejní body\n– lidová píseň jako součást kulturního dědictví předávaného generacemi\n– složka hlasové výchovy\n– poetika a hudebnost pro interpreta či posluchače\nV rámci své pedagogické praxe v primárním, sekundárním i terciárním vzdělávání v oboru hudební výchovy jsem se rozhodla ve výuce aplikovat znalosti, které mi předali mí hlasoví pedagogové během univerzitního studia v ČR i zahraničí a které jsem získala pěveckou činností. Smyslem hudby je vnímat krásu, vracet se k ní. V případě vyučování to znamená, že děti kromě toho, že chápou zpěv jako něco, co ke všeobecnému vzdělání patří, je ideálním stavem, pokud je zpívání i baví a věnují se mu bez nucení.\nChci se zabývat otázkami, zda, proč a jak lidovou píseň v hodinách hudební výchovy zařadit, jak ji uchopit. Co je vlastně lidová hudba? Slovy Leonarda Bernsteina: „Nám vypráví o povaze národa, budeme vždy něco vědět o své vlasti, když známe její písně. Občas tyto písně nechají pocítit klima dané země, někdy něco vyprávějí o její krajině nebo pojednávají o tom, co lidé daného území dělají. Velmi podstatné ale je, že lidové písně v rytmu, akcentech, tempu, vůbec svým charakterem předkládají, jak lidé dané oblasti mluví. To znamená, že jejich řeč – obzvláště ta v jejich básních, se promění do not hudby, a konečně vstupují tyto rytmy řeči a zvláštnosti lidové hudby do klasické hudby, do opery nebo koncertní hudby daného národa. Proto zní Čajkovskij rusky, Verdi italsky a Gershwin americky.“\nNakolik se může někomu zdát rigidní, když v nabídce různorodé vokální hudby by měl žák sáhnout či dostat předestřenu lidovou píseň, pak se domnívám, že je to stěžejní prvek kulturního dědictví a maximálně možná přínosná volba pro hlasovou kulturu dítěte či mladého člověka. Je to právě lidová píseň, u které dítě vnímá libozvučnost a textovou složku. V ideálním případě dítěti zpívá již maminka, jistě se však s písní setká v mateřské škole. Právě ona hudební a dějová složka činí pro dítě zpěv písně poutavým, často jsou při jejím nácviku přidávány i pohybové prvky či pantomima.\nDle mých zkušeností mohu říci, že národní píseň používám ve výuce velmi často, je pro mě základem hudebního vzdělávání, zejména v preprimárním a primárním období. Dítě spontánně přijímá přirozený nápěvek prošlý zkušenostmi generací, krátká, snadná často ABA forma, a většinou líbivá melodie mu utkví v paměti, opakováním stále více přemýšlí nad obsahem textu, který také správně vyslovuje.\nPrávě výslovnost často zvukomalebných textů lidových písní je zásadní součástí hlasové výuky v rámci hodin hudební výchovy. Tak, jak se dítě učí recitovat básničku, bezchybně, zvučně, intonačně správně, podobně jsou nutná pravidla k interpretaci písně, jejichž osvojení nejen že dítěti přináší pozitivní aspekt do řečového vývoje, ale současně si uvědomuje souladnost řeči, učí se srozumitelně mluvit, být slyšen, komplexně se zdokonaluje v interpretaci. Tyto rétorické vlastnosti se pak za celý život mnohokrát vybaví během zkoušek ve školním věku, v osobním životě, zaměstnání, v situacích pohovorů, jednání, umělecké činnosti.\nJak píseň zpívat, aby přinesla tyto požadované efekty?\n– Při přednesu písně je nutné správně vyslovovat. Čteme li dětem správně pohádky, ještě v dospělosti si vzpomenou na tón hlasu, spisovný jazyk, artikulaci, ale i na úsměv při čtení textu. Nikterak se vokální projev v tomto aspektu neliší od mluveného, v přípravné fázi klademe důraz na precizní výslovnost konsonantů, protože pokud se tak nestane, přidáním vokálů je při zpěvu text špatně srozumitelný. Děti navíc mají tímto způsobem zafixovánu potřebu správné výslovnosti, což uplatní v mluveném textu. Sama jsem správnou výslovností při nácviku písně úspěšně pracovala i s dětmi s logopedickými poruchami na primárním a sekundárním stupni vzdělávání.\n– Smysl textu. Je důležité při prvotním seznámení s písní vědět, o čem zpívám. Zda je text veselý, smutný, k jaké příležitosti. Obsah textu se odráží v hudbě, což uplatníme zvláště v preprimárním a primárním vzdělávání, kde se text často doprovází pohybem či pantomimou.\n– Správný dech. Děti většinou od svých pedagogů vědí, že se dýchá do břicha. Už méně z nich je schopno oblast bránice lokalizovat a ještě méně správný dech předvést. Brániční opora opět souvisí se správnou výslovností, je li souhláska správně vyslovena, děti pohyb bránice ucítí a vyzkouší si tak žádoucí dechovou oporu. Pro ty, jimž výslovnost činí potíže vyzkoušíme nejprve hlasová cvičení typu „ssss…“, kde je rovněž možno vnímat, jak tělo reaguje na nádech a výdech.\n– Intonace. Zpívání čistě je samozřejmou podmínkou přednesu vokální skladby. Souvisí opět se správnou výslovností. Pokud není tón dostatečně podepřen dechem, je intonace chybná.\n– Zajímavý hudební doprovod. Dle mých zkušeností děti velmi pozitivně reagují na prokomponovaný hudební doprovod, ne jen akordický. Zpíváme-li písně např. ze sbírky F. Sládka Náš poklad, je u zpěvu větší odezva než s akordickým doprovodem obdobných písní. S tím souvisí hráčská vyspělost pedagoga. Neznamená to však, že hra melodické linky s akordy není dostatečná. Lze využít i předvolený nástrojový doprovod na elektrickém klavíru, který je pro děti také působivý.\nDovolím si tvrdit z průběhu své praxe ve výuce hudební výchovy, že děti chtějí zpívat lidové písně a není to nic, na co by mělo být nazíráno s hávem opovržení, nemodernosti. Tyto písně zpívají jak děti na prvním stupni, tak žáci gymnázia. V rámci primárního vzdělávání jsem se věnovala vlivu lidové písně na všeobecný rozvoj dítěte a z tohoto hlediska konstatuji, že v hodině hudební výchovy děti i při prvotním sekání s pro ně novou lidovou písní na ni reagovaly aktivním zájmem.\nNa základě mých poznatků mohu říci, že děti preprimárního i primárního stupně vzdělávání lidové písně nezřídka preferují před umělými písněmi populárního žánru. S tímto repertoárem vystupujeme a získáváme tak zpětnou vazbu v podobě radosti posluchačů, která umocňuje naši. Děti mají díky zpěvu lidové hudby výbornou průpravu pro mluvní projev, recitaci a znalost kulturního dědictví, nářečí různých oblastí a obsahů souvisejících s různými typy slavností, prací v průběhu kalendářního roku, běhu života.\nMgA. Nikola Šedinová Slabáková, Ph. D. , Katedra primárního vzdělávání fakulty Přírodovědně-humanitní a pedagogické Technické univerzity v Liberci\nZajistí ministerstva včas, aby všechny materiály podpořené z veřejných peněz byly zveřejněny pod otevřenou licencí?\npondělí 12. srpna 2019 · 0 komentářů\nZ materiálů jako jsou brožury, slovníky, mapy apod., které vznikly za podpory veřejných grantů a fondů, by měli mít užitek všichni, ne pouze příjemci dotací. Ministerstva školství a sociálních věcí se proto zavázala, že podmínkou bude pro příjemce souhlas se zveřejněním všech výstupů pod veřejnou licencí, aby kdokoliv další mohl materiály používat, upravovat a pak následně šířit.\nZdroj: Tisková zpráva Aliance pro otevřené vzdělávání 7. 8. 2019\nUkázkovým příkladem, kdy místo vzdělávání stát zafinancoval pouze komerční aktivity, je projekt Angličtina a němčina pro strojaře opavské firmy Open Agency, která inkasovala od daňových poplatníků skoro dva a půl milionu korun. Firma ovšem učebnici odmítla zveřejnit a ukázalo se, že příjemci evropských peněz nejsou nuceni vzniklé výstupy zveřejňovat. Sdílení vzniklých materiálů závisí jen na jejich dobré vůli.\nMinisterstvo školství a Ministerstvo práce a sociálních věcí se v Akčním plánu pro otevřené vládnutí zavázaly „zajistit uveřejňování digitálních obsahů nejrůznějšího charakteru, které jsou podpořeny z veřejných prostředků, pod otevřenou licencí Creative Commons (příp. jinou), a tím k nim zjednodušit přístup a umožnit jejich úpravy a sdílení všem aktérům ve vzdělávání". Prakticky to znamená, že Angličtinu a němčinu pro strojaře by mohly používat firmy, které připravují své zaměstnance na stáže či práci v zahraničí.\nAkční plán pro období 2018 až 2020 je součástí protikorupčních opatření, proto jej spravuje Ministerstvo spravedlnosti. Podle monitoringu jsou však dosavadní postupy ministerstev velmi minimalistické. Ministerstvo školství sice s příjemci dotací podepsalo smlouvu o zveřejňování výstupů pod veřejnou licencí dokonce ještě před samotným závazkem, ale učinilo tak jen pro jeden typ projektů (OP VVV).\n„Ministerstvo práce a sociálních věcí naplňuje svůj závazek ve strategii, ale zatím nevidíme žádný konkrétní krok, který by vedl k reálnému opatření, který o systémové podpoře otevřenosti mluví,” říká Tamara Kováčová, které vede v EDUinu projekt Otevřené vzdělávání. Jako první drobnou vlaštovku alespoň MPSV podpořilo návrh, aby Rada hospodářské a sociální dohody (tzv. tripartita) v roce 2020 zveřejňovala analytické, vzdělávací a další relevantní materiály pod otevřenou licencí Creative Commons.\nBylo by užitečné vědět, jak chtějí ministerstva v naplňování svých závazků postupovat. „Obě ministerstva by měla například představit seznam svých dotačních programů s doplněným harmonogramem, do kdy se v následujících dvanácti měsících do podmínek pro žadatele do každého dotačního programu propíše požadavek na otevřenost materiálů. Jde o významný krok k tomu, aby se s veřejnými prostředky nakládalo hospodárně,” dodává Kováčová.\nTamara Kováčová, EDUin, Aliance pro otevřené vzdělávání\nTel.: 603 942 437\nCo si můžete (konečně) přečíst v Učitelských listech\nsobota 10. srpna 2019 · 0 komentářů\nPrázdniny se překulily přes polovinu, možná už nastal čas na čtení, které jste v běžném školním shonu nestihli. Na webu Učitelských listů jsme pro vás nashromáždili opravdu hodně inspirace. A hodláme v tom pokračovat. Snad je to pro vás užitečné.\nPřes dvě stě příspěvků o vyučování\nSteve Hughes: Jak správně učit děti. Rozhovor s neuropsychologem\nTajemství nejlepších škol je probádané: učí efektivně\nMartin Macháček: Co by mělo být základem základního vzdělávání\nPřes osm desítek článků o inovativním vzdělávání\nUmazané, ale šťastné. Děti z lesní školky žijí jako indiáni\nVenkovská škola, kde vám otevře dítě a volně se tam povalují pilky. „Děti nejsou hloupé. Dávají na sebe pozor,“ říká ředitelka\nIva Málková: Chybovat se smí\nFrantišek Tichý: Zkoušení před tabulí u nás vůbec neprobíhá\nPeter Gray: Co kdybychom základní medicínský princip uplatnili ve školství?\n9 věcí, které ovlivní budoucnost vzdělávání. Jak budeme učit za dvacet let?\nDvě stě dvacet článků na téma profese učitele\nSkromné sny učitele odvedle anebo co by mi pomohlo, abych mohl učit, jak bych chtěl\nTajný učitel: Zápisky ze střední\nNa konci školního roku vás vyrazí\nSkoro pět set tipů na odbornou literaturu pro učitele různých stupňů\na další a další témata...\nCíl splněn – jsem absolvent. Ale co dál?\npátek 9. srpna 2019 · 0 komentářů\nV průběhu studií je všechno tak nějak jasné. Alespoň zhruba. Je jasné, že po zimním semestru následuje zkouškové, poté je letní semestr, pak zase zkouškové, takhle několikrát dokola, poté bakalářka (či diplomka) a státnice. V mezičase nějaké brigády, nezapomenutelné párty a kámoši… No jo, ale co dělat po tom, co dokončíme školu?\nZdroj: Lucie Džurdženiková, www.studenta.cz 17. 6. 2019\nS koncem vysoké školy (ať už úspěšným nebo neúspěšným) končí i náš velký životní cíl (a s tím taky program). Co dál? Určit si nový cíl? Osamostatnit se, založit rodinu, cestovat, najít si práci, nebo se věnovat tomu, na co doteď nebyl čas a pořád si užívat výhod levného mamahotelu? Všechny možnosti jsou správné. Pokud je to to, po čem vaše srdce prahne, měli byste to dělat. Zcela zásadní je neustrnout na místě a myslet si, že celý svět čeká jenom na vás a příležitosti budou přicházet tak nějak samy a život vám sám ukáže, co máte dělat. Většinou neukáže.\nJe velice důležité zjistit, co je to, po čem prahnete – abyste se nenechali jen tak unášet a za dvacet let se neprobudili vedle někoho, koho nemáte rádi a nechystali se do práce, kterou nesnášíte a ani v ní nevyděláváte dostatek peněz na to, abyste si mohli dovolit život, o kterém jste vždycky snili. Takže jak na to? Máme pro vás pár tipů.\n1. Co vás baví tak, že byste to dělali i zadarmo?\nCo vás dokáže naprosto pohltit tak, že se dostanete do flow, zapomínáte na prostor i čas, netušíte, co se kolem vás děje a nevnímáte okolí? Zjišťujete si o tom ve svém volném čase stále nové a nové informace a posouváte se dál? Může to být cokoli. Čtení, psaní, kreslení křídou na chodník, hry s dětmi, natáčení videí nebo třeba plavání. Ne, nic není hloupé. Ne, nejde teď o to, jestli se tím (podle vás) dá vydělat, nebo ne. Může vás naprosto naplňovat i představa spokojené rodiny a hodiny strávené hrou na schovávanou nebo s míčem. Takže co?\n2. Koho obdivujete, jaké osobnosti jsou pro vás vzorem?\nZkuste si je sepsat a napsat si k nim charakteristiky, které obdivujete. Nemusí to nutně souviset s tématem či oblastí jejich práce. Můžete obdivovat fyzika pro jeho urputnost a perfektní zaměření na cíl. Nebo třeba spisovatele pro jeho dokonalou schopnost sloučit spokojenou rodinu a fungující práci.\n3. Co vám jde tak nějak samo?\nKdyž se do toho dáte, je až překvapivé, jak snadné to je a jak rychle dosahujete výsledků. Ne, nedokážou to stejně všichni. Znamená to, že jste v tom jedineční.\nSepište si všechny tři oblasti – v čem se vám protly? Objevují se tam spíše profesní nebo rodinné charakteristiky? Anebo obojí? Běžte si za tím, nikdo jiný to za vás neudělá.\nA pamatujte – v životě už nejdou tři pokusy, jako to bylo u zkoušek. Máte jenom jeden pokus, tak ať stojí za to!\n29. 8. 2019 Veřejná diskuse „Škola jako dílna: výuka s žáky v hlavní roli“\nčtvrtek 8. srpna 2019 · 0 komentářů\nŠtítky: pozvánky, zajímavé tipy\nCo má společného Hejného metoda v matematice a práce s historickými prameny v dějepise? Jak vypadá výuka s žáky v hlavní roli? Má smysl vybírat školu podle metod výuky?\nPředstava třídy jako místa, kde žáci hrají hlavní roli, se netýká jen dějepisu. Připravujeme večerní veřejnou diskusi na téma badatelsky pojaté výuky s odborníky z oblasti matematiky, dějepisu či českého jazyka.\nHosté: Irena Dvořáková (Elixír do škol, Heuréka), Milan Hejný (H-mat), Jaroslav Pinkas (Dějepis v 21. století)\nDebata se uskuteční ve čtvrtek 29. srpna od 19:00 v Centru současného umění DOX, Poupětova 1, Praha 7.\nDiskuse je součástí letní školy Stopovat dějiny. Více informací naleznete na www.letniskola.dejepis.cz.\nNa letní školu se ještě můžete registrovat jako náhradníci.\nTajný učitel: Skupinová práce – učitel vs. student\nstředa 7. srpna 2019 · 1 komentářů\nVzpomínám si na skupinové práce při mém studiu gymnázia. Tehdy jsme si rozdělili odstavce v učebnici, domluvili se, co a jak, a následně prezentovali výsledky naší ohromující práce před třídou. Na tom není pochopitelně nic špatného, je to vzpomínka bez hodnocení. Problém byl, že skupinová práce byla vždy v této podobě a jen v hodinách dějepisu. Jinde jsme skupinovou práci ani nezkoušeli.\nZdroj: blog autora 25. 6. 2019\nTento text nebude o konkrétní metodě či metodách, ale obecně o skupinové práci. Během školního roku jsem došel k tomu, že skupinovou práci vidím naprosto odlišně, než jak ji vnímá podstatná část studentů, i když vážně velká část studentů mi na začátku školního roku psala práci ve skupinách jako jeden z hlavních požadavků. Proto se budu právě věnovat tomuto rozdílu. Názor (skutečného) studenta a názor můj. Najdeme kompromis a řešení problémů?\nNež přijdou názory, je čas ještě na fakta. Nedávno zveřejněná zpráva TALIS, která srovnávala učitele a prostředí českých škol se zahraničními učiteli a státy (OECD), došla k závěrům, že právě skupinová práce je metoda, s kterou čeští učitelé pracují velmi málo, stejně tak související řešení problémů a další kompetence, jejichž prosazování a výuka založená na nich je jednou z našich nejslabších stránek. Alespoň ve srovnání s učiteli ze států OECD. Zprávu lze nalézt zde.\nUčitelský pohled na práce ve skupinách je pravděpodobně extrémně naivní a idealistický – studenti se totiž naučí během skupinové práce nejen téma a tím se splní papírový požadavek, ale zároveň budou rozvíjet své kompetence jako vyhledávání informací, spolupráce, komunikace, převzetí zodpovědnosti, prezentování výsledků své práce. A pokud to třeba nevyjde úplně perfektně a studenti nebudou umět perfektně látku, nebo každý ze studentů bude umět jen část, tak to zas tolik nevadí, protože se rozvíjelo to nejdůležitější – dovednosti.\nA samozřejmě nezapomínejme, co je nejlepší možnost, aby se maximalizoval „zisk“ skupinové práce? Rozhodit studenty naprosto náhodně, aby spolu komunikovali lidé, kteří by spolu za normálních okolností vůbec nepromluvili. A je to právě skupinová práce, kdy si k sobě ideálně najdou cestu a stanou se z nich nejlepší kamarádi (jo, to jsem přehnal…).\nStudent (interpretace skutečného rozhovoru psaná mnou)\nKlasická skupinová práce z pohledu studenta může vypadat tak, že velkou část práce, ne-li všechnu, udělá jeden student. Pokud tento student donutí pracovat alespoň někoho ve skupině, je to velký úspěch. Stejně se někdo schová a pracovat nebude.\nDalší problém je s výsledky. Skupinové práce jsou na různých úrovních, někdo se na to vykašlal, někdo to má výborné, často pak máme zápisy a výsledné práce různých kvalit a nic se nenaučíme. Nic se nenaučíme i kvůli tomu, že závěry nemusí být – nestihnou se některé prezentace, nestihne se reflexe apod. Ve výsledku tak nic neumíme.\nZároveň je problém, že ne všichni chtějí výsledky prezentovat a mluvit před třídou, tak to zas musí udělat jeden člověk. Pokud mají mluvit všichni, tak jsou zas ve třídě studenti, kteří mají úzkost(i) a není vhodné, aby je učitel nutil mluvit, protože to jen zhorší. Pokud jsou skupiny rozhozeny náhodně, můžou vedle sebe skončit lidi, kteří se neznají, a nebo se v dnešní době znají jen ze sociálních sítí a „pomluv“. To není ideální pro spolupráci.\nVýsledkem je shoda, že se neshodneme. Skupinová práce má spoustu výhod, ale z pohledu velké části studentů i podstatné nevýhody. Otázkou je, jestli ze skupinových prací lze něco vytěžit a jestli můžeme pracovat tak, aby výhody převažovaly.\nodborná literatura (499)\nprofese učitele (221)\nvzdělávací politika (390)\nzajímavé tipy (542)\nzaujalo nás (590)\n▼ srpna (21)\n▼ Srp 24 (1)\n► Lis 28


Bolest zad v těhotenství v různých časech: příčiny, léčba, úplný popis problému - Myositis May\nBolest zad během porodu obvykle nastává kvůli stále se zvyšující děloze, změnám v hormonálních hladinách a posunu těžiště. Častěji si ženy stěžují na nepohodlí v dolní části zad, vyzařují na boky a hýždě. K jejich eliminaci nemusíte brát farmakologická léčiva - lékaři doporučují více odpočinku a každodenní fyzikální terapii.\nBěhem porodu se mohou v zádech objevit ostré, silné nebo bolavé bolesti. Někdy nepohodlí v bederní oblasti přetrvává během dne a zmizí až po dlouhém odpočinku. Ale častěji se krátkodobá bolest objevuje po zvýšení motorické aktivity, zvýšení fyzické námahy. K jeho odstranění stačí vyloučit provokující faktor - chvíli si lehněte nebo si sedněte.\nBez ohledu na lokalizaci bolesti, její závažnost a trvání je nutné se poradit s lékařem. Provede vyšetření, aby zjistil příčinu nepohodlí. Ve většině případů je bolest v zádech během těhotenství fyziologická vzhledem k přípravě těla na nadcházející porod.\nV průběhu těhotenství si žena všimne, že se mění její pohyb, držení těla a při provádění určitých pohybových obtíží. Příčinou tohoto stavu je posun těžiště a zvýšení zatížení lumbosakrálních obratlů a meziobratlových plotének. Páteř je mírně upravena. To zhoršuje lordózu, fyziologické ohýbání páteře, při které její vydutí směřuje dopředu. Nerovnoměrné rozložení zátěže na obratlové struktury způsobuje přetížení kosterních svalů a výskyt prvních bolestivých pocitů.\nAsi po 8–9 týdnech těhotenství začne žena postupně přibývat na váze. Pokud není k dispozici dobrá fyzická příprava, vede to ke zvýšení zatížení téměř všech struktur muskuloskeletálního systému: kloubů, vazů, šlach, obratlů a meziobratlových plotének. Tělo nemá čas se přizpůsobit změnám, které vznikají v důsledku neustále se zvyšující tělesné hmotnosti, a proto signalizuje bolest potřebou odpočinku. Mezi fyziologické příčiny nepohodlí v zádech patří:\nprodloužené postavení nebo sezení. V raných fázích těhotenství vedou ženy známý životní styl - práce, dlouhé procházky, sportování. Ale dočasné změny ve fungování muskuloskeletálního systému často neumožňují zachování předchozí motorické aktivity;\nčasté hormonální změny. Ihned po početí se hladina ženských pohlavních hormonů v těle zvyšuje. V ováriích se produkují estrogeny, které regulují tvorbu kostí, chrupavek a pojivových tkání. Současně se ale také produkuje relaxin - hormon, který způsobuje uvolnění vazů ochlupení pánevních kostí.\nV prvním trimestru ženy stále nosí těsné boty na vysokém podpatku. To nejen zhoršuje přísun krve do nohou, ale také vyvolává nerovnoměrné rozdělení zátěže na páteř. V takových případech dochází k bolesti zad v raných stádiích kvůli silnému napětí svalů dolní části zad. Pro zlepšení vaší pohody stačí nosit boty s ortopedickými vložkami s malou patou.\nDruhé a třetí období těhotenství\nPřirozeně se vyskytující bolesti se obvykle v pozdním těhotenství zhoršují. Zejména pokud žena nesplňuje lékařská doporučení pro fyzikální terapii nebo gymnastiku. Hmotnost plodu a velikost dělohy se zvyšují, což začíná mačkat blízké vnitřní orgány, krevní cévy a pánevní kosti. Inervace může být dočasně naštvaná, břišní svaly oslabeny. Aby se kompenzovaly výsledné negativní změny, začne se zvětšovat tón kosterních svalů bederní páteře. Žena cítí konstantní napětí v dolní části zad, někdy doprovázené bolestí různé závažnosti.\nperiodický vzhled "falešných kontrakcí" Braxton-Hicks. Při normálním průběhu těhotenství by se neměly zhoršovat jinými příznaky. Nástup porodu je indikován tažením bolestí v kombinaci s hustým vaginálním výtokem;\nexacerbace chronických patologií zánětlivé nebo degenerativní-dystrofické geneze. Při porodu dítěte se často vyskytují relapsy osteochondrózy, artrózy, intercostální neuralgie, meziobratlové kýly. Vedoucím znakem všech patologií muskuloskeletálního systému je bolest..\nVe třetím trimestru těhotenství se může rozvinout syfyzopatie. Jedná se o patologickou změnu ve tkáních veřejné ochlupení, diagnostikovanou téměř u poloviny žen. Těhotné ženy si stěžují lékaři na střílení nebo tažení povrchových bolestí nad pubis. Jejich závažnost je výrazně zvýšena při fyzické námaze a dokonce i při běžné chůzi. Se syfyzopatií se chůze často mění, při provádění některých pohybů se objevují potíže. K odstranění destrukce tkáně je obvykle dostačující obvaz, častý odpočinek a další příjem vápníku s vitaminem D3. Všechny příznaky patologie zmizí po 4-6 měsících po narození, ale někdy přetrvávají po celý rok..\nPři porodu dítěte se nejen zhoršuje patologie muskuloskeletálního systému. Byly zaznamenány případy vývoje nemocí během těhotenství, které sloužily jako provokující faktor. Pravděpodobnost patologie se zvyšuje s existující mírnou destrukcí chrupavky nebo kostní tkáně. Se zvýšením hmotnosti (zejména při vícenásobném těhotenství), změnou hormonálního pozadí, začala nemoc rychle postupovat. Provokujícími faktory jsou věk (od 35 let), sedavý nebo příliš aktivní životní styl.\nPo stanovení diagnózy je léčba prováděna okamžitě nebo odložena na období po porodu. Pokud lékař rozhodne o okamžité léčbě, bude to určitě jemné. Ženy jsou předepsány fyzioterapeutické procedury, cvičení, masáže, průběžné podávání farmakologických přípravků ve snížených dávkách.\nPatologická příčina bolesti zad během těhotenství Charakteristické klinické projevy\nRenální kolika Akutní záchvat bolesti způsobený náhlým narušením průchodu moči, zvýšeným tlakem uvnitř pánve a renální ischemií. Z dolní části zad vyzařuje bolest do boků, konečníku a genitálií. Útok je doprovázen tachykardií, horečkou, zimnicí, horečkou, nutkáním zvracet\nPankreatitida Progresivní zánětlivá a destruktivní léze slinivky břišní, v důsledku čehož dochází k narušení její vnitřní a vnější sekreční funkce. Při exacerbaci chronické patologie dochází k bolesti v břiše a levém hypochondriu, které vyzařují do stran a na dolní část zad. Relapsu provází dyspeptické poruchy - nevolnost, zvracení, pálení žáhy, nadýmání a nažloutnutí kůže\nPyelonefritida Nespecifická infekční patologie ledvin způsobená pronikáním mikrobů do těla nebo aktivací bakterií patřících k oportunní mikroflóře. Typickými příznaky jsou bolest v zádech během palpace (pozitivní symptom Pasternatsky), zvýšené močení, hypertermie, zimnice, neurologické poruchy\nMyositis Patologie doprovázená vývojem zánětlivého procesu v kosterních svalech zad. Vedoucím klinickým projevem je lokální bolest v postižených svalech, zhoršená pohybem a hmatem. Pokud se neléčí, může dojít ke svalové slabosti a / nebo atrofii.\nPřed početí bylo možné se pilulkou zbavit silné bolesti zad. Během těhotenství je přísně zakázáno používat většinu léků s analgetickým účinkem. To platí zejména ve třetím trimestru, kdy byly vytvořeny všechny životně důležité systémy dítěte. Navíc jediná pilulka nebude řešením problému - mnoho žen má bolesti zad několikrát denně. Na základě kategorického zákazu - protizánětlivá nesteroidní léčiva: Nurofen, Nise, Ketorol, Diclofenac, Nimesil.\nV některých případech je povoleno používat masti proti zahřívání proti bolesti, ale pouze se souhlasem lékaře a v minimálních dávkách. Účinné látky pronikají do krevního řečiště v malém množství a zřídka způsobují systémové vedlejší účinky. Použití mnoha mastí, krémů, gelů, balzámů je však v pozdním těhotenství zakázáno.\nŽeny, které mají zastavit syndrom bolesti, často pijí infuze a odvar z léčivých bylin a považují je za hodnou, a co je nejdůležitější, za bezpečnou alternativu k farmakologickým lékům. To je mylná představa. Chemické složení „neškodných“ rostlin obsahuje obrovské množství biologicky aktivních látek, včetně látek s antispasmodickým účinkem. Lékaři proto často ženy okamžitě upozorňují na nepřípustnost této metody eliminace bolesti. Pro zlepšení jejich pohody doporučují následující aktivity:\nkorekce polohy. Gynekologové radí ženám, aby nosily speciální obvazy v prvním trimestru těhotenství. Při použití takových zařízení nedochází k nadměrnému zatížení svalů dolní části zad, nedochází k zhoršení lordózy. Sama žena musí ovládat své držení těla - při chůzi, narovnat ji zpět, dotáhnout hýždě, vzít jí ramena zpět;\nčasté změny polohy těla. Posezení při přenášení dítěte je lepší na židli s pevným zadem. To přispívá k rovnoměrnému rozložení zátěže na všechny části páteře. Kromě toho existuje přání změnit polohu těla, což vede ke zlepšení krevního oběhu. Pohodlně se nachází v měkké židli nebo na gauči, může být žena na dlouhou dobu v jedné poloze. Není divu, že když vstane, cítí bolest v „omezené“ dolní části zad;\nfyzická aktivita. Bolest zad se objevuje v důsledku sedavého životního stylu a v důsledku nadměrné fyzické námahy. Žena by měla neustále poslouchat její pocity. Pokud dojde k únavě, musíte si odpočinout nebo pracovat zpomaleně. Alespoň jednou denně byste se měli zahřát - udělat ohyby do stran, otočit tělo, chodit po místnosti a zvedat kolena vysoko. Je vhodné zakoupit speciální ortopedické koberce. Poté, co na ně několik minut ležel, můžete cítit oslabení bolesti.\nLékaři doporučují spát na ortopedických matracích a pouze na jejich stranách, aby odstranili bolest a jako preventivní opatření. Je vhodné zakoupit speciální polštář pro těhotné ženy, na který můžete pohodlně umístit nohy. Spánek zlepšuje, křečové svaly zad se uvolňují.\nBolest v jakékoli části páteře, která se objevuje během těhotenství, se stává signálem pro okamžitou lékařskou pomoc. Po vyšetření dá doporučení k jeho eliminaci a v případě potřeby předepíše šetrné zacházení, které nepoškodí nastávající matku ani dítě.\nBolest zad v těhotenství: příčiny a léčba\nZ tohoto článku se dozvíte, jaké faktory mohou vyvolat bolest v dolní části zad během těhotenství, jaké příznaky mohou naznačovat přítomnost patologií, jak je léčit a jaká preventivní opatření je třeba přijmout..\nsprávné držení těla. Když je páteř zakřivená, zatížení na jejích částech je nerovnoměrné, což může způsobit bolest dolní části zad. Sledujte svou polohu před těhotenstvím, během něj a po něm, což vám pomůže nikdy se setkat s bolestí dolní části zad;\nNa kolenou. Postavte se na všechny čtyři, paže a nohy rozložené od sebe šířku ramen od sebe. Jemně si sedněte na paty pomocí hýždí, když se váš žaludek dotkne kolen, pohněte rukama dopředu, pociťte roztažení páteře.\nV sadě je obsažen největší aktivní film. Jeho úkolem je vyvíjet nejintenzivnější dopad na problémovou oblast. Umístěním do nejnižší části simulátoru můžete zjistit bederní oblast, uprostřed - hrudní oblast, nahoře - krční.\nZdraví žen vyžaduje zvýšenou pozornost a pečlivou péči, zejména během těhotenství. Použijte k tomu simulátor Drevmass a nikdy se nebudete potýkat s bolestí zad.\nNerovnováha. Se zvyšujícím se termínem se těžiště těla těhotné ženy posouvá dopředu, což způsobuje napětí páteřních svalů, které se do této polohy nepoužívá.\n"Zatáhne do spodní části zad." Děloha začíná svůj aktivní růst kolem 16. týdne těhotenství. V důsledku nárůstu dochází ke stlačení nervových zakončení, jakož i krevních cév obklopujících páteř, v důsledku čehož se tato tahová bolest vyskytuje na samém spodku zádové části..\nÚstřel. Podobné, často jednostranné a náhlé bolesti „elektrického šoku“ se mohou objevit u osteochondrózy, herniovaných meziobratlových plotének a radiculitidy, se skoliózou a jinými nemocemi. Může být doprovázena necitlivost nohou nebo pocit mravenčení. Bolest ustupuje, když zadržíte dech nebo se přestanete pohybovat a tělo se naklání dopředu.\nJednostranná bolest zad. V tomto případě se mohou vyskytnout problémy s ledvinami (doprovodné / symptomy - kolika, zakalená moč, silná bolest při močení) nebo sevření nervu / kořene míchy. 1. diagnóza se kontroluje pomocí ultrazvuku a analýz, druhá s MRI.\nOkamžitě bych identifikoval 2 hlavní příčiny bolesti zad - nyní rozsáhlou spinální osteochondrózu v krční a bederní oblasti (důsledek dlouhodobého sezení před monitorem počítače) a onemocnění ledvin, což je mimořádně důležité pro těhotné ženy.\nA bolest v lumbosakrální páteři, která je považována za příznak potratu, je relevantní pouze pro ženy, jejichž děloha je nakloněna zadně. Ve velké většině bolí břicho.\nŽádné břemeno! Zeptejte se svého manžela / manželky a příbuzných, pokud potřebujete něco vychovávat, pohybovat se, předávat. V případě, že jste museli něco zvednout sami, položte se na jedno koleno s rovným hřbetem, aniž byste se sehnuli, a zvedněte věc kvůli síle nohou, a ne již přetíženému zádům.\nZaprvé, pokud máte podezření na vývoj nemoci (a ne s bolestí charakteristickou pro těhotenství), vyhledají radu u gynekologa a neurologa, ortopeda a chirurga, jakož i nefrologa..\nJe běžné, že rostoucí děloha svírá uretery, v důsledku čehož se vytváří stagnace moči, a pak existuje riziko pyeloektasie a v důsledku toho pyelonefritidy. Proto se doporučuje, aby po 20. týdnu, dvakrát denně, stála na všech čtyřech, aby se zlepšil odtok moči.\nPříznaky typů a metod léčení bunionitidy palce\nHlavním důvodem pro kontaktování ortopeda s podezřením na kloubní patologii je bolest kloubů nohou. Syndrom se vyskytuje se zánětem, narušenou inervací nebo degenerací tkáně.\nChirurgie kýly bederní páteře\nPřípravky pro léčbu osteochondrózy jsou tradiční a nové. Který si vybrat?


Sedm mínus jedna | Knihy\nSedm mínus jedna stáhnout knihu pdf, epub, mobi\nPodrobnosti knihy Sedm mínus jedna z Arne Dahl\nNázev knihy: Sedm mínus jedna\nAutor knihy: Arne Dahl\nDostupné soubory: sedm-minus-jedna-313807.pdf, sedm-minus-jedna-313807.epub, sedm-minus-jedna-313807.mobi\nJak stáhnout knihu: odkazy ke stažení knihy Sedm mínus jedna v dolní části stránky\nSedm mínus jedna.pdf\nSedm mínus jedna.epub\nSedm mínus jedna.mobi\nShrnutí knihy Sedm mínus jedna z Arne Dahl\nStáhnout Sedm mínus jedna knihu ve formátu pdf, epub, mobi. Průměrné náklady na knihu Sedm mínus jedna je 300 Kč. Zde si můžete knihu stáhnout zdarma ve formátu pdf, epub a mobi. Ke stažení použijte následující odkazy Sedm mínus jedna kniha ve formátu pdf, epub a mobi.\nSedm mínus jedna z Arne Dahl – jedna z nejlepších knih v češtině. Naše webové stránky obsahují nejzajímavější knihy, které si můžete stáhnout ve formátu pdf, epub a mobi. Níže naleznete seznam webových stránek, kde se dozvíte více o knize Sedm mínus jedna z Arne Dahl.\nPopulární vyhledávání: Sedm mínus jedna pdf, stáhnout Sedm mínus jedna pdf, stáhnout Sedm mínus jedna knihu pdf, Sedm mínus jedna kniha ve formátu pdf, zdarma Sedm mínus jedna kniha ke stažení, zdarma Sedm mínus jedna ebook ve formátu pdf, Sedm mínus jedna knihu lze číst online, kde si mohu knihu stáhnout Sedm mínus jedna pdf? Jak mohu stáhnout Sedm mínus jedna kniha ve formátu PDF? Kde mohu stáhnout Sedm mínus jedna zdarma? Jak mohu zdarma stáhnout knihu Sedm mínus jedna? stáhnout Sedm mínus jedna epub, stáhnout Sedm mínus jedna ebook epub, Sedm mínus jedna e-kniha ve formátu epub, zdarma Sedm mínus jedna ebook ve formátu epub, kde si mohu stáhnout knihu Sedm mínus jedna epub? Jak stáhnout knihu Sedm mínus jedna ve formátu epub? Sedm mínus jedna mobi, stáhnout Sedm mínus jedna mobi, stáhnout Sedm mínus jedna e-kniha mobi, Sedm mínus jedna kniha ve formátu mobi, zdarma Sedm mínus jedna ebook ve formátu mobi, kde si mohu stáhnout knihu Sedm mínus jedna mobi? Jak mohu stáhnout knihu Sedm mínus jedna v mobilním formátu? Kde knihu stáhnout Sedm mínus jedna z Arne Dahl zdarma? Jak stáhnout Sedm mínus jedna z Arne Dahl e-knihu zdarma?\nSedm kamenů stáhnout knihu pdf, epub, mobi Podrobnosti knihy Sedm kamenů z Alaksej Šein Název…\nJeden plus jedna stáhnout knihu pdf, epub, mobi Podrobnosti knihy Jeden plus jedna z Jojo…


Jak vymáhat dlužné nájemné po nájemníkovi? - Ušetřete Peníze\nJak vymáhat dlužné nájemné po nájemníkovi?\n1.3.2016 1.3.2016 - by Redakce\nV současné době si celá řada pronajímatelů stěžuje na nájemníky, kteří platí nájem opožděně nebo dokonce ho dokonce neplatí vůbec. Sepsali jsme pro vás, jak se na nájemníky neplatiče nejlépe připravit, co mít ve smlouvě a jak si poradit s vymáháním nájemného.\nPronajímání se nevyplatí\nOdborníci na reality tvrdí, že pronajímat byt nebo dům se vyplácí stále méně. Již dávno neplatí, že si pronájem dají bez starostí vydělat slušné peníze. Je totiž velmi obtížní narazit na nájemníka, který bude platit nájem včas, nezničí celý interiér nebo si a něj nebudou stěžovat sousedé. Najít spolehlivého nájemníka, je v dnešní době skoro nemožné.\nPrověřte si nájemníka\nPrvním krokem, který je nutné udělat, je si potencionálního nájemníka prověřit. K tomu slouží rejstřík dlužníků, kde se dozvíte, zda není na zájemce uvalená exekuce. Dále je dobré si sehnat na zájemce maximum informací, ideálně od předchozího pronajímatele.\nChraňte se kvalitní smlouvou\nSmlouva se rozhodně nesmí stahovat z internetu. Jsou moc obecné a nepokrývají všechna možná rizika. Nájemní smlouva musí být uzavřená písemně, i v případě známých či rodinných příslušníků. Pokud není smlouva sepsaná, nájemník byt obývá neoprávněně.\nOdborníci doporučují uzavřít smlouvu na dobu určitou, třeba na rok. je pak jednodušší se zbavit problematického nájemníka. Součástí smlouvy by také měl být protokol, kde je přesně uvedeno v jakém stavu byl byt předán a co je součástí vybavení bytu.\nVýše a způsob platby nájemného\nSmlouva musí obsahovat přesné označení bytu a způsobe jeho užívání, Důležitým bodem nájemní smlouvy je výše, způsob platby a doba splatnost nájemného. Dále pak kdo bude hradit energie a další poplatky spojené s chodem bytu. Ideálním případem, je když se nájem platí paušálně a měsíční poplatky si hradí nájemník sám.\nProblémy s nájemným\nJak již bylo řešeno, spousta pronajímatelů se setkala s problémy s neplatícími nájemníky. V minulosti se o prodlení nebo neplacení postaral poplatek z prodlení. Ten byl ve výši 36,5 % ročně. Ovšem od 1. 1. 2015 byl i tento poplatek zrušen a dluh neplatícího nájemce narůstá jen o tzv. zákonný úrok z prodlení. Ten v současné době dosahuje výše 8,05 % ročně.\nDůvodem, proč byl poplatek z prodlení zrušen. bylo kvůli jeho dvojkolejnosti právní úpravy. Docházelo k rozporným výkladům, kdy použít poplatek z prodlení a kdy úrok z prodlení. Zmizela tak i poslední páka, která působila na neplatiče motivačně a nutila je k zaplacení nájmů včas.\nPronajímatel má právo vypovědět nájemníkovi, který neplatí nájem včas nebo vůbec, nájemní smlouvu. Takové řešení je ovšem možné až po neplacení nájemného a nákladů na služby za dobu tří měsíců.\nNízký úrok z prodlení většinu nájemníků, kteří dluží nájemné, nijak nerozhodí. Z výše nájmu 8 000 měsíčně činní úrok z prodlení pouhých 50 Kč. Nájemníka je sice možné po 3 měsících vystěhovat, ale vrácení peněz vám nikdo nezaručí. je tak dobré využít služeb firem, které se ve vymáháním pohledávek vyznají.\nJak vymáhání probíhá?\nVymáhání pohledávky soudní cestou může být zdlouhavé spojené s velkým množstvím administrace a fyzicky i psychicky vyčerpávající. Firmy na vymáhání dluhů mají rychlý a efektivní proces, který využívá metod v souladu s platným právním řádem ČR. Firmy využívají písemného a telefonického kontaktování dlužníků, velmi často osobní návštěvu.\nPrevious Article 5 rad, jak ušetřit při výběru půjčky\nNext Article Konsolidace půjček ušetří peníze


Philips Massive Philips Massive 17025/47/50 - LED...\nkrásný keramický džbán na mléko, limonádu, pivo atd výška džbánu 14 cm průměr spodní části 12cm s motivem na obvodu - pohodlný úchop a hubička obsah až 1l tekutiny krásný dárek nebo pro vlastn...\nkeramický džbán na studený nebo horký nápoj. Rozměry: výška 27 cm, objem 3litru Materiál: keramika, glazura Technika: točené, škrábané Barva: béžová, přírodní\nHrušky se džbánem Hrušky se džbánem 30x30 cm\n- Jedná se o velmi kvalitní obrazovou reprodukci, jejíž tisk probíhá pomocí nejmodernější tiskařské technologie na křídový papír, který svým vzhledem připomíná plátno. Obraz je dokončen vsazením repr...\nHrušky se džbánem Hrušky se džbánem 50x50 cm\nTřešně se džbánem Třešně se džbánem 30x30 cm\nTřešně se džbánem Třešně se džbánem 50x50 cm\nDžbán WMF 2 l - skleněný džbán Zylinder\nSkleněný džbán Zylinder značky WMF je vyroben z vysoce kvalitního WMF skla. Využítí je univerzální - pro mléko, džus nebo minerální vody. Lze umývat v myčce na nádobí.Design: WMF Atelier Peter Bäurle....\nDo 3 dnů (292)\nDo týdne (306)\nDo 2 týdnu (270)\nDo měsíce (213)\nVíce než měsíc (181)


Nobilis Tilia Šampon na mastné vlasy (200 ml) - se zeleným čajem, cpk | Avocados.cz\nPrvotřídní produkt Nobilis Tilia Šampon na mastné vlasy (200 ml) - se zeleným čajem, cpk od firmy Nobilis Tilia nyní za cenu 319 Kč. Zobrazit celý popis\nZákazníky doporučované zboží, Nobilis Tilia Šampon na mastné vlasy (200 ml) - se zeleným čajem, cpk oblíbené značky Nobilis Tilia - tento artikl je tady pro vás za téměř velkoobchodní cenu 319 Kč. Jemný šampon s extrakty z tymiánu, zeleného čaje a rozmarýnu je vhodný na jemné a snadno se mastící vlasy. Antimikrobiální působení extraktů omezuje tvorbu lupů. Obsažené bioaktivní látky chrání strukturu vlasu, dodávají vlasům pružnost a lesk. Směs éterických olejů se šalvějí prokrvuje vlasovou pokožku a podporuje růst vlasů. Nobilis Tilia je ryze českou společností vyrábějící tu nejkvalitnější přírodní kosmetiku. Většina produktů má jedny z nejpřísnějších certifikátů CPK nebo CPK BIO, které zaručují nejvyšší kvalitu surovin i výrobního procesu. Produkty neobsahují živočišné přísady a žádné nejsou testované na zvířatech.\nNobilis Tilia Šampon na mastné vlasy (200 ml) - se zeleným čajem, cpk od oblíbené společnosti Nobilis Tilia - tento hit můžete sehnat v jedinečné akci za 319 Kč. Nákup přes nás znamená jistotu dobré ceny. Dopravné bez jakéhokoliv poplatku se nyní vztahuje na objednávky s minimální hodnotou Kč. Už se těšíte na svoji objednávku?


Klistry: Klister Swix K22N\nKlister Swix K22N\nZpět na: Klistry\nKód produktu: K22N\nNa hrubozrnný, granulovitý sníh měnící se z mokrého na zmrzlý. Velmi populární a “flexibilní” klistr. Používá se jak na závody, tak rekreační lyžování. Obsahuje škrabku.\nTeplotní rozsah: +10°C až -3°C


Podlaha dává interiéru tvář | Bydlení\nZvolit správnou podlahovou krytinu nemusí být tak jednoduché, jak se může zdát. Podlaha by měla dobře vypadat, hned tak se neokoukat a k domu by měla dobře a hlavně dlouho sloužit. Chceme toho od ní opravdu hodně.\nSprávný výběr podlahové krytiny je důležitý z mnoha hledisek: estetického, bezpečnostního, ale i zdravotního. Má totiž přímý vliv na pohodlí v místnosti, tedy na teplo a prašnost. Stejně důležitý jako podlaha samotná je ale její podklad, který musí být pevný, rovný a suchý. Jakékoliv nerovnosti se totiž promítnou do samotné podlahy. Pokládku proto raději svěřte odborníkům, u kterých si budete moci být jisti, že dodrží všechny podmínky určené výrobcem, ale i jiné platné normy. Služby vysoké kvality nabízí například firma Dřevěné podlahy Ostrava.\nNabídka trhu je opravdu bohatá. Na výběr máte řadu inovačních materiálů, konstrukčních možností, barev a vzorů. Každý materiál se ale vyznačuje určitými specifiky. Přírodní materiály už od pohledu hřejí, laminát dobře odolává zátěži, dřevo vyžaduje patřičnou péči, měkké PVC v rolích je zase levné, ale nemusí mít dlouhou životnost. Výběr podlahy proto vždy doporučujeme konzultovat s odborníky. Opět doporučujeme obrátit se například na Podlahy Karviná, nebo Podlahy Ostrava.\nDo každé místnosti jiná krytina\nZřejmě víte, že téměř do každé místnosti budete muset zvolit jiný druh krytiny. Do vstupních místností je například vhodná dlažba, linoleum, kámen, nebo tvrzený vinyl. Nepřeberné možnosti pak máte pro podlahu do obývacího pokoje, kde krytina bude plnit i reprezentativní funkci. Podlahu zde proto můžete mít dřevěnou, korkovou, laminátovou, ale třeba i litou v kombinaci s podlahovým topením.\nNebojte se podlahy z PVC\nZapomeňte na nevzhledné lino, která možná měla v kuchyni vaše babička. Současné PVC materiály mohou být velmi kvalitní a dokážou věrně napodobit klasické přírodní materiály. Jedná se o vysoce kvalitní pružný materiál s vysokou odolností. Například PVC podlahy Ostrava jsou nenáročné na údržbu, velmi příjemné na chůzi a s vynikajícími tepelně-izolačními vlastnostmi. Vyrábějí se v nejrůznějších barvách i vzorech.\nStaré podlaze dejte nový vzhled\nSamozřejmě se hned nemusíte zbavovat své staré podlahy. Když například využijete možnosti broušení parket Karviná, bude i vaše podlaha z čista jasna vypadat jako nová.\n««Jak postupovat po vloupání do vašeho bytu?\nJak vybrat novou střechu právě pro váš dům»»