Strč si tu svou podělanou hudbu do svých podělaných slipů. Přeřvalo mi to winamp a já tak nemůžu při čtení Tvých Howadin poslouchat své oblíbené písně skupiny The Decayed Squirrels. Pankáči podělaný!\nFantastické! Tak ono to funguje!!! Já se raduji, já plesám, já jsem tak šťastný… Píšu si bod. A nebojte se, neusnu na vavřínech, už jsem se informoval, jak skladby automaticky pomocí skriptů obměňovat, takže se dočkáte nejen současného hitu "Version 5", ale i dalších kompozic by Howadoor. Mám jich tady spousty z doby, kdy jsem se chtěl stát slavným hudebníkem a když na to přijde, složím i ňáké nové fláky (to my slavní hudebníci tak říkáme). Časem bych mohl popsat, jak jsem si budoval kariéru muzikanta, ale dnes se mi nechce.\nDnes však přináším důležitou informaci - zjistil jsem totiž, že když poletím do USA se společností British Airways, můžu si s sebou vzít i bicykl, a to dokonce zadarmo, bez dalších poplatků, jako druhé zavazadlo. Celkový váhový limit je 32 kilogramů a do toho se kolo, stan a dalších pár krámů pohodlně vejde. Jen je třeba velocipéd rozebrat a složit do vaku nebo krabice - to by ale nemělo být nijak obtížné a několik kusů kartónu spolu s kilometrem lepicí pásky věc zastanou. Téměř jistě to platí i u dalších leteckých společností a nejen pro USA, ale i pro Kanadu a skoro určitě i pro Mexiko. Teď už jenom přemýšlím, kdy a kam vyrazím, asi to bude spíš do Kanady. V USA mě nenapadá žádný zajímavý cíl a do Mexika nebudu tahat kolo, když je Popocatepetl padesát kilometrů od letiště a jezdí tam autobus.\nVitásek zajistil ubytování na chatě pod Chlebom, a já objevil, že nejlépe bude vyrazit z pátku na sobotu o půl jedné v noci autobusem do Žiliny. Už se těším na Rozsutec a jak se večer opiju jako zvíře. Uvažuji, že bych mohl vzít diktafon a udělat náhodný rozhovor s náhodným chodcem, ale ještě si to rozmyslím. Interview s Adrianem, co byl na Bajkalu, pořád ještě není zformátované.\nTuhle mě Blable vykládala, že se dívala v televizi na pořad o Indii a tam ukazovali, jak si snadno zrobit úl. Vezme se starý hrnec, do dna se udělá díra tak akorát by tamtudy prolezla včela a hrnec se připlácne hlínou na zeď stavení, okrajem ke stěně. Jak se včely přimějí, aby se dovnitř nastěhovaly, to Blable nevěděla, prý to tam neříkali, a tak kdybyste to někdo věděl, tak mi napište, neb jsem pojal myšlenku, že se stanu včelařem. Nebo vosařem, když na to přijde, to už není důležité. Mám s těmi mrškami bodavými velké plány.\nZjistil jsem, že Proxomitron dělá ještě jednu pěknou věc - do cache uloží i stránky, které by se bez něj neukládaly a tak je můžu i po odpojení po internetu procházet.\nZcela pravdivý příběh:\nBlable pracovala před delším časem v knihovně, půjčovala tam knížky, vyhazovala otravné čtenáře, vařila si kafe a tak. Spolu s ní tam bylo zaměstnáno děvče jménem Pavlínka, bytost to romantická, subtilní postavy a veskrze křehkého až éterického zjevu. Za Blablí jsem chodil já a za Pavlínkou různí lidé, jednu dobu také jistý Jirka. Ten měl s Pavlínkou společné zájmy, a to obtížný hluk, obecně známý pod názvem "folková hudba". Zatímco Pavlínka se omezovala na ježdění po všelijakých podlých festivalech, kde poslouchala uvzdychané skřeky rozličných uskupení, Jirka byl v tomto směru aktivnější a sám za účelem vyluzování umňaučených pazvuků a sbalení Pavlínky takovéto srocení založil. Skupina sestávala z něj a ještě z jednoho podobného vyšinutce a společně spáchali asi dvě nebo tři věci, jimž chybně říkali "písně" a jež poté onen poťapaný Jirka chodíval Pavlínce do knihovny předvádět, by získal její srdce i jiné tělesné orgány. Dlužno poznamenat, že s nevelkým úspěchem, dokonce se zdálo, že jeho produkce působí na dívku vysloveně negativně. Tolik osoby a obsazení.\nJednou na podzim jdeme s Blablí z knihovny a docela z ničeho nic spatříme u cesty ležet velkou, tlustou a zcela mrtvou krysu.\n"Fuj, krysa!", lekla se Blable a šli jsme dál. Ale po několika krocích napadlo mne, že by se přece dalo šťastného nálezu využít.\n"Pojď zpátky", říkám Blabli, "vezmeme krysu a něco provedeme."\nTa byla pro a tak jsme šli pro krysu. Stáli jsme nad nebožkou a přemýšleli, co s ní. Poté, co jsme zavrhli kulinářské experimenty a jiné nápady, jako třeba nacpat ji někomu do výfuku, shodli jsme se na následující myšlence: vezmeme krysu do tašky, vplížíme se k Pavlínce do paneláku a pověsíme tašku na kliku od jejího bytu. Blable to pak cestou ještě vylepšila - na papír jsme napsali báseň a umístili ji ke zvířeti do kabely. Báseň zněla:\nPohrdlas' mou písní\nPohrdáš i mnou\nTak se s tebou loučím\nTouto zdechlou krysou\nVerše jsme podepsali "Tvůj Jirka", vložili do tašky, tašku pověsili na kliku a utekli pryč. Chtěl jsem ještě dole zazvonit, ale Blable to zavrhla a tak jsme šli.\nNásledující den šla Blable do práce s úmyslem opatrně na Pavlínce vyzvědět, co se dělo. Leč Pavlínka nikde, až o něco později telefonovala její matka. Hysterickým hlasem kvílela, že se stalo něco příšerného a Pavlínka je doma, protože si musela vzít spoustu prášků na uklidnění a do práce přijde až po obědě. Odpoledne se dívka skutečně dostavila, ale zbytek dne se jen potácela s nepřítomným pohledem, zjevně obluzena medikamenty. Co se vlastně stalo, vyšlo najevo až postupně během několika následujících dnů a bylo to docela obtížné zjistit, protože Pavlínka se stala velmi nesdílnou až zamlklou, sedávala sama v koutě a tiše si cosi bručela pod fousy, tedy pokud zrovna nepožírala pilule. Seběhlo se toto:\nAsi dvacet minut poté, co jsme s poťouchlým smíchem odešli, dorazil k Pavlínce folkáč Jirka, vybaven kytarou a divým odhodláním předvést Pavlínce svůj nejnovější hit "U kotlíku stál", tím ji silně zaimponovat a jejich vztah tak definitivně zvrátit na tu správnou stranu. Zazvonil a otevřela mu Pavlínka, která, vida nástroj, vytušila, co zamýšlí a začala mu vysvětlovat, že nemá čas, bolí ji hlava a nejspíš už ani nikdy čas mít nebude a hlava ji bude bolet už napořád, zvláště, jestli za ní bude neustále dolejzat. I ona si předsevzala, že to s Jirkou ten den rozštípne. Delší dobu se handrkovali, až Jiří pochopil, že tady a teď mu pšenka nepokvete a podal Pavlínce tašku se smutnými slovy:\n"Tak já teda půjdu… no… třeba se stavím někdy v knihovně… hmmm…. když myslíš… jo a tady máš, to je asi pro tebe."\nHlupák pro začátek zatajil, že taška visela na klice, aby, kdyby se třeba obsah Pavlínce zalíbil, toho mohl takticky využít. Pavlínka sáhla do tašky, chvíli tam šátrala, vytáhla chcíplou krysu a zařvala tak strašlivě, že lidi v půlce paneláku strnuli a z obýváku se vyřítili Pavlínčini rodiče, přesvědčeni, že tomu folkáčovi hráblo a rdousí jim dceru. Pavlínka šla k zemi, muzikus užasle stál, nevěře vlastním očím a jen zmateně blekotal:\n"To ne já, to já ne, to viselo na klice, já to nebyl!"\nPavlínčina matka, vida zdechlinu, se také zapotácela, otec pak vytáhl z tašky papír a pomalu předčítal:\n"Pohrdlas' mou písní - pohrdáš i mnou - tak se s tebou loučím - touto zdechlou krysou. Tvůj Jirka?!?!"\nHudebník, slyše ta slova, sebral zbytky zdravého rozumu a vzal bez dalšího otálení roha. Pavlínka byla s obtížemi vzkříšena a spolu s maminkou vyjedly obsah lékárničky, přičemž se soustředily především na prášky na uklidněnou a na spaní. Otec pak zbytek večera přemítal, jestli na šíleného folkáče poštvat policii, na zbytek rodiny psychiatra a co s chcíplotinou. Na policajty nakonec nedošlo, jak to bylo s psychiatrem nevím, ale soudím, že už k němu stejně pravidelně docházeli. Jelikož jim chyběla invence a mou knihu rad a návodů též nečetli, mrtvou krysu vhodili do popelnice. Jirka se už nikdy neukázal a patrně dodnes netuší, který ďábel si na něj toho dne zasedl.\nČlověk by řekl "nevinný žertík" a jak to dokáže s vhodnými lidmi zamávat! Z toho plyne poučení:\nJak využít nalezené mrtvoly (zvířecí)\nNáhodně nalezenou mršinu dáme do tašky a s případným věnováním (jedině troglodyt nebo člověk extrémní rafinovanosti jej podepíše vlastním jménem) zavěsíme někomu na kliku, podobně, jak jsme naložili s láhvemi pasterizované moči. Vidíme, že návod jest to univerzální a lze jej s úspěchem použít i na další bizarní předměty, povzbuzující k zamyšlení, jakož i na leccos, co se nám nehodí a čeho se chceme zbavit.\nK tomu ještě jeden návod:\nCo s mrtvolou, kterou nám někdo pověsil na kliku\nZásilku bez otálení pověsíme na kliku sousedovi, jdeme domů a pustíme věc z hlavy.\nA nakonec závěr: Kdo čte Howadoora na cestách, bývá připraven na všelicos.\nHehehe, určitě se dobré půlka lidí pokoušela vyluštit text vlevo za okny, marně se snažila okénky posouvat a hledala rolovací lišty. Dostal jsem vás, je to totiž jenom screenshot, obrázek, snímek obrazovky, který má ukázat program Proxomitron. Proxomitron je vizuálně ohavný, leč velmi schopný kus software, který vám po snadné instalaci odstraní ze všech stránek veškerou reklamu, imbecilní vyskakovací okna, pobíhající animace a podobné nechutnosti, jež vás okrádají o čas, nervy a peníze. I když teď budu sám proti sobě, prozradím, že nebohým majitelům zvukových karet ulehčí i od mých bizarních kompozic, které se teď občas při prohlížení Howadoora na cestách přehrávají. Na Troolixových stránkách o Mont Blanku dokáže Proxomitron zlikvidovat šerednou texturu v pozadí. A to pořád není vše! Pokud zapnete veškeré možné filtry, z většiny stránek vám nezbude zhola nic a vy budete mít skvělý pocit, jak jste na autory vyzráli a oprávněnou radost z mnoha hodin života, jež jste neutratili zíráním na web. Dobrá věc, tenhle program.\nOdpoledne jsem šel do posilovny a u dveří jsem se strašně zděsil, protože byly zatlučené velkými dřevy a hlavou mi blesklo "Ježišmarjá kam teď budu chodit?!" a už jsem se chystal padnout na zem a zmítat se v prachu a rvát si vlasy, vlastně to ne, ty mám oholené, ale určitě usedavě naříkat nad zkaženým životem a promarněnou permanentkou, když jsem si v poslední chvíli všiml, že jest to pouze bizarní výzdoba. Bratři na dveře přitloukli několik kusů klády a tak si dále zvelebili (já bych tomu tak ale neřekl) svůj podnik.\nZvelebování posilovny je jejich posedlost. Nejenže u stěn jsou veliká terária, tedy nádoby s hady velkých rozměrů, co každou chvíli pojídají živé králíky, ale před časem všechny vyděsili tím, že nad vchod do šatny umístili na velmi subtilní držáky plně naloženou činku, odhadem tak metrák a půl těžkou. Před šatnou se začali srocovat lidé, v obavách, že háčky, na nichž ta činka visí, se urvou zrovna když půjdou dovnitř. Bratři museli každému vysvětlovat, že činka je pouze lehká, avšak věrná dřevěná maketa. Lidé se přestali bát až když si činku ohmatali a zjistili, že je skutečně dřevěná, návštěvníci slabších povah ale i tak do šatny vstupovali velkým skokem.\nA teď si natloukli na dveře klády.\nJelikož ukázky z knihy Tisíc a jedna rada do praktického života jsou stále oblíbenější, dnes se podíváme na další způsob\nJak jinak zužitkovat konzervovanou moč\nPokud netoužíme po laciné popularitě a nechceme s láhvemi moči zapůsobit na večírku, zabalíme láhve s konzervovanou močí do balíku a ten pak umístíme někomu před dveře. Balík můžeme vybavit nápisem "K svátku", případně "Na památku". Je třeba vybrat člověka vhodné, přemýšlivé povahy. Velmi dobrou volbou je věnovat balík ženě, převázat stuhou a napsat na něj "Z upřímného citu".\nMožná se vám zdá tento žertík trapně neúčinný. Zkušenost však ukazuje, že se velice mýlíte. Zítra vám zcela pravdivě vylíčím příběh (a přidám další návod), jež ukáže, jak může zdánlivě nenáročný vtípek způsobit naprostý chaos v myšlenkách citlivého člověka a velmi hezky rozvrátit jeho představy o světě, lidech a vesmíru vůbec.\nPotkal jsem zas Blabli a byla jakási zachmuřená, tak se ptám, co se děje, jestli jí někdo rozšlápl kočárek, a ona na to, že prý ne, akorát že je zas těhotná. Že si nedá pokoj. Nevím jak vás, ale mě by to nebavilo.\nVečer přišel Karel a přivedl svou ženu, feministku Janu a jejich nezdárného synka Filípka, který vyčkal, až jim naliju víno, pak se odrazil, skočil z gauče na matraci, co ležela na zemi, od té se odpéroval a hlavou porazil skleničky. Skleničky se rozbily a víno se rozlilo po koberci. Jana se tomu nadšeně smála a Karel inteligentně prohlásil, že jsem měl raději koupit pivo v plastikové láhvi, to že nedělá fleky.\nOstřílený znalec Jan Hlaváček shlédl film Lola a poslal zdrcující recenzi:\nJe to sračka. Honza\nProtože je Honza cyklistický šampión, civilkář a navíc má extrémně úzká ramena, tak mu to můžete věřit.\nDnešní příhoda u stánku se zeleninou:\nKupoval chlapík zelí a když odcházel, tak mu paní, co šla po něm, mírně šlápla na nohu. Hned se jala omlouvat, on jenom cosi zavrčel a chystal se k odchodu. Paní prohlásila:\n"…a stejně to máte z toho, že se mi motáte pod nohama."\nChlápek se zarazil: "Já a motám pod nohama?!"\n"No jasně, motáte se tu blbě a pak si stěžujete!"\n"Jo! Motáku ožralej."\nChlápek vůbec nevěděl, co by na to řekl, tak raději mávnul rukou a šel pryč. Baba za ním ještě vřeštěla:\n"A trhněte si nohou! Nejlíp oběma! Motáku blbá!"\nA pak se obrátila k prodavačce ve stánku a zaječela:\n"No viděla jste to?! To jsou lidi! Kdyby tady byl Hitler, tak by to všechno poslal do koncentráku."\nA mně se nic nechce…\n17:23 Šel jsem do posilovny, abych si trochu vylepšil náladu. Pobyl jsem tam přes dvě hodiny a vcelku se mi dařilo. Ale nesmíte si myslet,. že jsem tam celou dobu makal jako blázen, to bych asi domů přišel po čtyřech, cvičil jsem si pěkně v klidu pomalé série s velkou váhou, což se mi líbí, dělal dlouhé pauzy, jen tak pro radost.\nA když jsem šel s posilovny, tak jsem náhodou potkal kamarádku Blabli, jak si vede děcko a děcko tlačí dětský kočárek a Blable se strašně chechtala, což mi bylo divné, protože poslední dobou je permanentně protivná, otrávená a nesnesitelná, už skoro jako já. Pročež se ptám Blable, co se stalo, že je tak dobře naložená a ona praví děcku "Ukaž, co umíš, předveď se!" a děcko bez varování šup mi kočárek rovnou pod nohy! A pak mi Blable líčila, jak stála na zastávce s děckem a přijela tramvaj a děcko udělalo jedné paní to, co mě, jenže paní právě šla a nestála na místě a o kočárek zakopla a hodila strašnou tlamu a Blabli to pobavilo a pak prý s děckem stáli na zastávce a vždycky když přijela tramvaj, tak strčila do dítěte a to robě zase postrčilo někomu z vystupujících kočárek rovnou pod nohy.\n"To ti byla taková legrace, to bys nevěřil!", rozplývala se Blable. "Dohromady přijelo asi deset tramvají, než nás to přestalo bavit a čtyři lidi sebou řízli o zem! Nejlepší byla taková ženská v lodičkách s jehlovým podpatkem, ta byla úplně nepřekonatelná, vletěla obloukem rovnou do odpadkového koše, ten povalila, smetí se vysypalo a ona se v tom válela a hystericky ječela. My jsme se tak nasmáli, to bylo něco! A ti lidi se ještě omlouvali. Zítra tam asi půjdeme zase."\nZ toho vidíte, co jsou ty ženské zač. Ponechal jsem děcko i Blabli jejich zhovadilým hrátkám a šel si koupit obrovský kus masa a že jsem měl dnes náhodou peníze, tak jsem toho koupil strašný flák, přes dvě kila to mělo a teď to vařím v papiňáku a budu to celý večer požírat. Možná i na zítra mi zbude.\nVčera měla narozeniny má sestra, pročež řičím "Buď pozdravena má skvělááá sestráááá!".\nVolal Vitásek, prý pojedeme příští týden na hory. Protože jsem neměl po ruce žádnou rozumnou výmluvu, souhlasil jsem. Asi se koukneme na Malou Fatru, nic lepšího mě nenapadá.\nReakce na báseň O veverce:\nDoufám, že tady nehodláš takových sraček presentovat víc.\nUachachá, já se směju, já se chechtám, to se mi líbí! Původně jsem skutečně házet další perly sviním nechtěl, ale po takové nádherné kritice se asi neudržím! Ne asi, docela určitě se neudržím.\nPro dnešek se vás ale pokusím rozzuřit k nepříčetnosti jinak - vy, co máte v počítači zvukovou kartu, už víte jak, a ti ostatní… ti mají zas jednou štěstí a musí si počkat na další poezii.\nDnes mi to nemyslí - snažím se programovat, ale plodím jen samé příšernosti, ještě horší, než obvykle. Z včerejšího ráchání se v přehradě jsem chřipku nedostal, ale dnes plavat nejdu, od rána jen jím a jím, abych přibral a nebyl taková nicka, houžvička a muší křidélko a žádná obéza se mi nemohla vysmívat. Též se snažím vymyslet podrobný plán treku po Nepálu, ale jak říkám, myšlenky váznou a žádná kloudná idea nepřichází.\nMinulý a předminulý týden jsem se zabýval problémem determinismu, nakonec mi jeden dobrák poslal soubor s přednáškami z filozofie, který celou věc zcela objasnil. Jestli si ho chcete přečíst, budete potřebovat program Acrobat Reader.\nVečer v posilovně jsem zcela nemožný, připadám si jak vyfouknutý balón.\nHowadoor: Blboňu, nenavážej se do mých návodů!\nAdrian: Já se do nich nenavážím, jen jsem dal světu na vědomí, že existujou. Proč vůbec píšeš takový návody, jako například jak jíst zkažené maso, jak pálit nehty či jak pozvracet spolubydlícího? A když už jsi odborník přes tyhle a podobné věci - nechceš dát návod taky o tom, jak močit do krabic od džusu a co pak s tím dělat? Vlastní zkušenosti máš, tak jen hrrrr do toho!\nBohouš: Hele, naval nějakej návod z oblasti sexu!\nAdrian: Má tam i návod v oblasti sexu. Teda návod bych tomu neříkal, o sexu to taky není… ale říká tomu tak.\nHowadoor: Mé návody jsou jednou z cest k duševnímu zdokonalení a kdybys je používal, tak bys to věděl sám, ňoumo. Víš, co je to kóan? Tak ty mé rady jsou svého druhu kóany, akorát že technicky jednodušší, protože je stačí realizovat a nemusíš nic vymýšlet. Co se týče moči, návod na zavařování moči tam byl včera a když už jsi takový tupan, že nevíš, co se zavařenou močí, tak ti tam nějaký návod k tomu taky přihodím.\nAdrian: Jestli fakt vydáš svojí knihu, jak inzeruješ, tak si za vlastní peníze tento exemplář pořídím a nabídnu ho ke koupi hradní stráži na hradě v době konání stráže, jak tam stojí v tý budce. Fakt.\nOhledně tvého duševního zdokonalování - používat je nebudu, ty tvoje rady, raději budu strašně nedokonalý.\nA ten koán… je to něco s coitem??? Nene. Koán je totální blbost, už jenom proto, že vychází z paradoxu.\nDalší blbost je, že je to uměle vymyšlené a další blbost je to, že se cvičí hlavně v Rinzai, kteroužto školu nesnáším. A že je to blbost dokazuje i to, že je jich asi 1500 nebo tak nějak a přitom i v Sótó jich největši trubci používají stěží 500.\nA vůbec, je to kravina všechno kolem.\nHowadoor: Kniha nebude, ale postupně to dám na web. Aspoň mám zásobu na dny, kdy se nic neděje.\nKóan z žádného paradoxu nevychází, kdo ti tohle nakukal? Jediné, co to má společného je možná to, že na obojí ty koukáš jako puk.\nCo je uměle vymyšlené? Zen?! A voda, vzduch, to je podle tebe taky uměle vymyšlené?! Rinzai je jedna ze škol. Škol. Způsobů, jak… hm… no… tady chybí terminologie… prostě jak přestat tvrdit o zenu takové nesmysly, jak tvrdíš ty. Ale způsobů je mnoho. škola, která by tvrdila, že ten její je jediný možný, by sama sebe usvědčovala z naprosté… hm… "neznalosti" zenu.\nKupříkladu Gautáma Buddha měl učedníka, který došel k satori jen poté, co k němu pronesl několik málo vět. Z toho je vidět, že - třeba - mnohahodinové sezení v zazenu je sice cestou možnou, leč nikoli jedinou.\nS tím Sótó to vůbec nechápu.\nAdrian: Co? Že podstatou není paradox? Dyť je to jen blbej kousek ze sútry, kde je hlavní osou nějakej úplně pitomej paradox. A ne že ne.\nVoda, vzduch a takový blbosti asi vymyšlený nejsou, ale koány jo.\nRinzai - tam je na koány největší důraz ze všech těch grup cvoků. Ani se nedivím, že tam vymysleli bušidó. A vymysleli, nevzniklo to samo od sebe. A ne že ne.\nSe Sótó… tam prý ti maníci používají nejvíc koánů ze všech škol - až 500 na hlavu. Ale vzhledem k tomu, že je jich celkem asi 1500 nic moc.\nA vůbec. Co ty s tím máš společného? A co myslíš, je blbost "světský" zen? A co ty euroamerické odrůdy?\nHowadoor: A kdybych tě měl po ruce, tak bych ti ukázal, jak se vyučují zenu rypáci, co se jim nelíbí ani kóany, ani mé návody. To se vezme hůl a tou holí se mlátí a mlátí a mlátí….\nAdrian: No a je to tady, to je celej ten zen. Když někomu nenakukáte, že je to něco skvělýho, tak byste mlátili. Trubky zenový.\nHowadoor: Nejsem bůh ani Watts, abych dokázal napsat knihu, která by tě sama o sobě přivedla k chápání zenu. Mám rozdělanou předmluvu k těm svým radám, kde se to snažím vysvětlit. Hrozně mě štve, když si lidi myslí, že si dělám prdel a že návod, jak zavařovat moč, je jenom nějaký vtípek, aby se pobavili. Jenže to je myšleno stejně vážně, jako když píšu, jak uvařit maso v papiňáku. Ale samotným čtením to nikdy nepochopíš, to je třeba dělat! Nebo něco jiného, samozřejmě, ale dokud se to budeš snažit uchopit rozumově, tak se nikam nedostaneš.\nParadox - to je formálně správné tvrzení, které je však v rozporu se skutečností, řekněme. Navíc je to tvrzení, které svou strukurou sugeruje, že je pravdivé, ale zkušenost říká, že pravdivé není, což vytváří enervující rozpor.\nNaproti tomu kóan… je prostě kóan. Když už mě do toho tlačíš, tak kóan demonstruje, že svět a myšlenkový model světa není totéž, a nenapadejte mě, že tak to není, já vím sám, že to tak není.\nAdrian: No nevím nevím, ale podle mě to ani nejde uchopit rozumově, zkažené maso v papiňáku a zavařená moč. A raději to rozumově ani jinak uchopovat nebudu. kromě toho nemám ani papiňák, ani zavařovačku, takže to dělat nebudu.\nHowadoor: Konečně jsme se někam dostali - nejde to uchopit rozumově. Kdybys byl co k čemu, tak si zavařovací hrnec vypůjčíš od kolegyně, nebo, ještě lépe, si to zajdeš zavařit k ní domů. Chce to také trochu vlastní iniciativy!\nČasem budou i jiné návody, ale když si budeš vybírat jenom ty, co ti přijdou normální, tak se duševně zdokonalíš asi tak, jako kdybys sice furt skákal do výšky, ale nikdy si nezvedal laťku.\nJé, to se mi povedlo, tahle alegorie, to musím vrazit do té své knihy.\nNebo se zeptej na zen těch tvých kámošů, jestli je pravda, co o nich píšeš, tak mají k chápání zenu o dost blíž než ty. Třeba ten, jak cpe ženským v báru pětikačky do přirození.\nAdrian: Hele hele, zase to směřuješ jinak. Ta alegorie je pěkně blbá… to s tím zdokonalováním. Musíš taky rozlišit, co je a co není zdokonalování.\nTo jako kdyby jsi v sexu bral jako zdokonalení, že vojedeš nějakýho hrocha v ZOO, protože je to posun od ženský někam jinam. Ke kolegyni pošlu tak maximálně pana Antraxe, ale já tam nepáchnu.\nNejsou to kámoši, ale známí a necpou prachy do přirození, ale za kalhotky. Doufám, že to rozlišuješ.\nHowadoor: Jenže mě víc vzrušuje ta představa tak, jak jsem ji popsal já.\nKdybys chápal zen, nemohl bys uvažovat nad tím, co je, a co není zdokonalení. S tím hrochem to přirozeně zdokonalení je, ovšem je otázka, jestli je taková věc technicky vůbec realizovatelná. Pokud je to pro tebe lepší cesta než mé návody, kup si lístek do ZOO.\nAdrian: Tak si jdi rozměnit a běž do stripbaru, nestyď se.\nHowadoor: No… to není zlá rada, skutečně.\nAdrian: Zen nechápu a rovnou říkám, že je to blbost. A do ZOO nejdu, i když s tím hrochem to určitě proveditelné je. Zeptám se Tarabise, ten má zkušenosti určitě i v tomhle.\nBěž do stripbaru a pak řekni, jak jsi dopadl. Pozvi Blabli, ať se taky baví.\nHowadoor: Když to nechápeš, tak nemůžeš vědět, že je to blbost.\nDo stripbaru nepůjdu, protože je to asi drahé. Je? Teď jdu tak akorát konečně domů.\nAdrian: Blbost je to proto, že to nechápe nikdo. Pak jsou tu tací, co si myslí, že to chápu, ale prdlajz, nic nechápu. Stripbar asi není drahej, když tam byl i Bohouš.\nHowadoor: Když to nechápeš ty, tak to ještě neznamená, že to nechápe nikdo. Jenom aby ty stripbáry nebyly jenom v Praze, tlouct se někam do Prahy se mi nechce. A teď už fakt jdu a nic mě nezadrží.\nAdrian: Já si to aspoň přiznám, že to nechápu.\nA vůbec. Nějakej blbej zen. Když můžu jít do stripbáru.\nHowadoor: Nebyls to, Adriane, náhodou ty, co před časem volal po tom, aby amíci bojovali především se syndromem vlastní omezenosti? A teď tady předvádíš úplně typickou ukázku omezenosti se vším šudy, když odmítáš zen jako blbost a priori, jenom proto, že to přesahuje hranice tvé zkušenosti. Byl by z tebe dobrý Američan.\nRozumím tomu, že ti možná připadá, že se na tebe ti zenoví gurové vytahují pomocí mystických blábolů a chtějí z tebe udělat vola, a dost možná to tak u některých tak i je, ale to diskridituje akorát ty lidi, ne zen. Nebo si možná myslíš, že zen je jenom další z pomatených sekt mystiků, co je jich všude plno. Určitě takové sekty jsou, ale ty nemají se zenem nic společného.\nUž máš ty lístky na hrocha?\nVůbec nejlepší by bylo jít za zenem do stripbáru.\nKurwa, nechápeš, jasně, že zen nechápeš, já ho taky "nechápu". Nikdo zen "nechápe", na zenu totiž nic k "chápání" není! To je pro to, co se se zenem dělá, úplně blbé slovo! Můžeš chápat, jak funguje budík, ale když "chápeš" zen, tak je to něco úplně jiného.\nNa té adrese, jak jsem ti posílal, je takové přirovnání, že "pochopení" zenu je jako když se díváš na vrchol hory, která je v mracích, pak se mraky rozplynou a ty konečně vidíš, jaká ta hora je. Tomu bys přece taky neřekl, že tu horu "chápeš", ty ji prostě vidíš. Takové to mudrování kolem zenu je podobné tomu, kdybys tu horu neviděl, ale snažil by ses jí "pochopit" pomocí toho, že budeš studovat mapy nebo třeba diskutovat s někým, kdo tam vylezl. Uděláš si o věci jistý obrázek, ale bude to pořád jenom obrázek, myšlenkový model. Opravdu "pochopíš", až tu horu uvidíš.\nCo Pavča, nerozmyslel sis to? Psala, že jsi takové milé malé zlatíčko, hrozně jsem se chechtal.\nDnešek byl docela úspěšný den. Konečně. Trochu mi to i vylepšilo náladu, ačkoli by takových dnů muselo být mnohem víc, abych přestal být skrznaskrz znechucený.\nTa nejlepší věc, co se dnes udála, byl mail, který mi poslal jeden čtenář a ve kterém mě kategoricky žádá, abych tyto stránky plné hnusáren a nesmyslů zrušil. To mne úplně rozjařilo. "Skvělé, děláš to dobře, Howadoore!", řekl jsem si. To je poprvé, co cítím, že sepisování blbostí na web může mít i nějaký skutečný smysl. Cheche.\nO poznání méně znechucený než obvykle nasedl jsem na velocipéd a vydal se do práce. Poslední dobou jezdím proklatě nebezpečně a rychle, má jízda je hrou reflexů, pevných nervů a bleskurychlých reakcí. Včera jsem jel do práce 42 minut a zpět (jedu jinudy) jsem to zvládl za 32. Dnes jsem ale vezl Janu Hlaváčkovi vypálené CD s filmem Lola (a několika dalšími, o poznání pikantnějšími), který si tento obávaný cyklista předsevzal shlédnout, aby sám odborně posoudil, jestli je to taková volovina jak tvrdím. Prý pak na toto téma speciálně pro mé stránky spáchá recenzi.\nOdevzdal jsem multimédium a dojel do práce a sekretářka Dáša, známý sexsymbol, se mě pokoušela sbalit a neustále mi vykládala, jak má kamarádku, která by jí půjčila byt a že by se taky našel pokoj v pěkném penziónu a podobné věci. Odolal jsem, jak jinak, jsem charakterní muž. Sice to bylo těžké, opovrhnout takovými půvaby, avšak obstál jsem. Samozřejmě mne to též mírně potěšilo.\nPoté přišlo několik dalších zpráv. Ty už nebyly tak potěšující, protože jsem zjistil, že rady a návody, které jsem zde v předchozích dnech představil, nebyly správně pochopeny. Zvláště ten o zavařování moči si lidé vysvětlovali úplně špatně a bylo zjevné, že jsou zcela dezorientovaní v tom, co se zavařenou močí podniknout. Dokonce se našla prasata, která se domnívala, že by se zavařená moč měla pít!!! Fuj! Něco tak ohavného! Skutečně nevím, jak někdo může na takovou hnusárnu přijít. I když jsem původně chtěl s návody na kratší čas přestat, musím zde uvést alespoň jeden, protože jinak se může stát, že nějaký trotl skutečně bude zavařenou moč požívat a pak to svádět na mne.\nKterak upotřebit zavařenou moč\nDle návodu na konzervaci moči zavaříme několik lahví. Použijeme láhve z průhledného, nebarveného skla, jakož i pár lahví ze skla barevného. Poté sníme tři až pět tablet B-komplexu (vitamín B) a díky tomu vyprodukujeme zelenou moč, kterou konzervujeme stejným způsobem. Všechny láhve označíme, bezpečně uložíme a počkáme, až nás pozvou na nějakou party či večírek, případně, pokud jsme netrpěliví a stále nás nikam nezvou, uspořádáme večírek sami. Dostavíme se vybaveni zavazadlem, v němž máme z každé várky jednu láhev nebarevnou a alespoň jednu láhev barevnou. Zavazadlo položíme na dosah, nikomu však nic neříkáme a účastníme se zábavy.\nVíce informací o moči\nDiskutujeme s ostatními na běžná, omšelá a nudná konverzační témata, jak to už tak na večírcích bývá a vyčkáváme na vhodný okamžik. Volba tohoto okamžiku je klíčová pro celou akci. Když nastane, zavedeme diskuzi na téma "Jak požití vitamínu B obarví moč na zeleno". Lidé přikyvují, potěšeni tím, že jim sdělujeme zajímavou kuriozitu, o které dosud nevěděli a my vytahujeme z brašny láhve a užaslým přítomným sdělená fakta ihned názorně demonstrujeme. Přitom popisujeme, jak jsme moč zavařovali a jak bylo nutné konzervovat ji do lahví čirých, protože pokud bychom použili láhve barevné, celá věc by se tím pokazila, jelikož by barevný rozdíl nebyl vidět. Všichni jsou zcela paf. Pozor, je nutné hovořit o všem jako o věci zcela všední a přirozené, bylo by chybou dát jakkoli najevo, že snad zavařování moči pro nás je čímsi zvláštním či výjimečným. Tak bychom celý efekt mohli obrátit vniveč.\nMohlo by se stát, že nám lidé nebudou věřit, že v láhví opravdu moč máme. Tím lépe, neváháme, na večírku se vývrtka jistě snadno najde a láhve otevřeme. Tak ohromení jen znásobíme.\nPo naší přednášce láhve odložíme do kouta a později, až se večírek opravdu rozjede, je spolu s ostatními lidmi vyléváme z oken na hlavy kolemjdoucích a takto si užíváme zábavného, podnětného a poučného večera.\nVýsledkem je, že jsme se stali osobou zajímavou a vyhledávanou, pravou duší společnosti a že nás napříště budou zvát na mnohem více večírků než doposud, v očekávání, s čím se zase vytasíme. Nebojte se, dalších rad na to, jak zaujmout na party, se vám brzy dostane.\nTo byl jeden z návodů na upotřebení zavařené moči. Doufám, že postačí k tomu, aby dobytci, co mi o svých odporných záměrech psali, přestali zavařenou tekutinu popíjet.\nNyní zase trochu poezie. Minulé verše měly nečekaný úspěch, nikdo k nim neměl žádný komentář. K následující básni se víže dramatická historka, avšak tu si nechám až na jindy. Vychutnejte si tedy nyní báseň\nKousla mě do ucha veverka\nKdyž jsem šel z hospody pryč\nTeď už je tuhá, chuděrka\nZlomil se o ni rýč\nDopotácel jsem se domů\nS tou dravou bestií v ruce\nNikdo se nedivil tomu\nVeverek máme už tucet\nŠelmu jsem hodil do sudu\nAť si tam, potvora, zůstane\nJá se s ní párat nebudu\nOna už kousat přestane\nVeverky kvasí v sudě\nJe nač se těšit zas\nŽe na vánoce bude\nZ veverek prima chlast\nTi chytřejší z vás teď již vědí, že jde nejen o hutnou poezii, ale i o další návod a hned se jmou jej uskutečňovat. Správně, je však třeba dodat, že veverky samy o sobě sice kvasit budou, ale je třeba do sudu přidat i něco cukru, abychom vyrobili kvas vhodný k vypálení. Vzniklou veverkovici pak můžeme přinést třeba právě na jeden z oněch večírků, na které nás po úspěchu se zavařeninami o překot zvou, a to bez obav, že by nám snad někdo nevěřil, že jde skutečně o pálenku z ocasatých potvůrek.\nHloupý Adrian měl k mým návodům na svých stránkách imbecilní komentáře, proti nimž jsem se ohradil. Poté se rozproudila opravdu pěkná diskuze, v níž jsem objasnil smysl mé knihy a dále pak zenovou argumentací tak mistrně zapůsobil, že ouřada odešel z práce koupit zavařovací hrnec. Celou debatu lze nalézt v návštevní knize Adrianova webu nebo ve sloupci vpravo. V této debatě se též diskutuje o pojmex "paradox" a "kóan", které by třebas nemusely být všem známy. Proto cituji ze slovníku cizích slov:\nparadox (m) - knižně paradoxon - neočekávané, překvapující tvrzení, zdánlivě protismyslné a odporující běžným soudům, pokládaným za správné; literárně básnická a řečnická figura, jejíž obsah zdánlivou nelogičností a nepravděpodobností obrací na sebe pozornost; logicky formálně správný úsudek, jehož výsledkem je logický spor (vznikne, když se dva vzájemně se vylučující soudy dají stejně dokázat: "Venkovský holič holí takové a pouze takové obyvatele vesnice, kteří se neholí sami. Má holit sám sebe?"); fyzikálně úkaz (jev), který se zdánlivě vymyká běžným zkušenostem, avšak je pochopitelný z hlubšího studia přírodních zákonů, například hydrostatické paradoxon.\nkočebr (m) zastarale podomní obchodník mající zboží v koši zavěšeném na řemeni u krku a nošeném vpředu (nejčastěji jihoslovanského původu). Název je odvozen podle městečka Kočevje (něm. Gottsche), 52 kilometrů jižně od slovinského hlavního města Ljubljany (lublaně)\nKdo by se pozastavoval nad tím, že jsem sliboval kóan a nakonec z toho vylezl kočebr, tak ten ať mi nejdřív koupí slovník, ve kterém se kóan bude vyskytovat a pak se mu kóanu dostane. Kočebr jsem tam vrazil, protože to bylo poblíž a abyste za kóan měli aspoň nějakou náhradu a nestěžovali si.\nKdyž jsem Adriana na hlavu porazil v intelektuální debatě, snažil se mne alespoň zhnusit tím, že tvrdil, že má obvod hrudníku 130 centimetrů (později slevil na 120). Tím mě vyprovokoval k tomu, abych sháněl na firmě metr a později žádal Ondru, aby mi hrudník přeměřil a tím mu dal záminku k několika hloupým poznámkám na mou adresu. Naměřil jsem pouhých 109 cm a opravdu mi to zkazilo náladu, leč Ondra prohlásil "Jestli má ten tvůj kámoš 130 centimetrů, tak je to transvestita a má cecky", což mi zase náladu spravilo a ihned jsem to napsal Adrianovi. Nemá si začínat.\nPak jsem se jal shánět obrázky, aby web nebyl samý šedivý text a aby jsme si, kurňa, trochu užili multimédií! Zde je například krásné panoráma Čomolungmy, focené z Kala Patharu:\nPro změnu dva další Everesty z Kala Patharu:\nKdyž jsem už měl Everestů dost, podíval jsem se po fotkách z Island Peaku (klikněte na ně, ony se zvětší):\nA když jsem to viděl, mé srdce se zaradovalo, neboť jsem měl zprávy o jistých technických obtížích, které údajně měly nastat při výstupu ve strmé vrcholové partii, leč na fotografiích je jasně vidět, že tato část nijak extrémně obtížná není. Proto je jasné, že (kromě Cho Oyu a Everestu) bude v březnu příštího roku Island Peak mým cílem.\nTohle jsou taky pěkné horky, co? Ty ale, na rozdíl od předcházejících, neexistují, neboť jsou produktem programu Terragen.\nKdyž jsem si s Terragenem chvíli pohrál, nastal čas jít z práce domů. Původně jsem zamýšlel zajet si na přehradu a krátce si zaplavat, ale teď jsem zaváhal - posledních několik dnů na mě totiž leze jakási choroba, něco jako rýma nebo angína nebo co. Cítil jsem se značně divně, na druhou stranu jsem ani důkladnou introspekcí nebyl s to zjistit, jestli je to choroba nebo lenivost a moták z Dášiny proslule toxické kávy. Došel jsem k závěru, že nejlepší cestou, jak to ověřit, bude zaplavat si v přehradě.\nNa mé oblíbené plážce seděl rybář, pročež jsem zakotvil o kousek dál. Je to skvělé, zaplavat si takhle na podzim za pošmourného dne v přehradě. Dnes bylo bezvětří, hladina byla nádherně klidná, pomalé vlny se líně převalovaly a bylo to, jako bych plaval v oleji. Ráchal bych se ve vodě pěkně dlouho, ale není to rozumné, je už studená a když se to přehání, člověk se může skutečně nachladit a pak bych si nezaplaval delší dobu. Tak jsem se zase oblékl, vskočil na bicykl a uháněl domů.\nA teď budu baštit kuře, rýži a olivy a jestli mi ještě dojde pár dalších naštvaných mailů, tak už se zas budu cítit po delší době trochu přijatelně.\nJeště k propan-butanu\nZvrhlík a ochlasta Adrian na svém webu kritizuje mé návody, které vám v poslední době předkládám. Co byste chtěli od úzkoprsého úředníčka. Lidem s fantazií jistě přijdou mé náměty jako skvělé rozšíření obzorů a podněcující idee pro vlastní zdokonalení. Většina z nich pochází z mé zamýšlené knihy Tisíc a jedna rada do praktického života, z čehož vidíte, že jich mám ještě velkou zásobu a máte se nač těšit. I když jsem chtěl dnes popisovat podzimní krásy Vranovské přehrady, jako reakci na mrzkou kritiku se vám místo toho dostane návodu\nJak eroticky překvapit milovanou bytost\nZdálo by se, že je těžké překvapit ženu nějakou novou erotickou praktikou, novým, zcela původním způsobem laskání. Avšak my si víme rady - s mručením a vilným koulením očí přibližujeme svou mužnou tvář k dívčímu ksichtu, ústa jako při polibku. Chvíli pak rejdíme rty po jejích líčkách, čímž ji uchlácholíme a vyvoláme v ní pocit klamného bezpečí. Pak ve vhodném okamžiku bleskurychle uchopíme její nos svými zuby a vší silou do něj foukáme, až děvče divoce vřeští. Tím si získáme žádoucí pověst nesmírně originálního milovníka.\nJako doplněk nedávného návodu Jak konzervovat mošt se dnes dovíte\nKterak konzervovat moč\nKonzervace moči není nijak obtížná. Moč necháme přes noc stát ve velkém demižónu, ráno ji stočíme do lahví, opatrně, aby se nerozvířil kal. Poté moč zavařujeme běžným způsobem v zavařovacím hrnci a láhve uzavřeme korkovými zátkami. Takto konzervovaná moč vydrží velmi dlouho, aniž by něco ztratila na své kvalitě.\nA nakonec se vám dostane návodu z kapitoly Jak se dobře pobavit. Tematika zábavy je velmi široká a má kniha k ní přináší mnoho i značně rozsáhlých návodů, ale pro tentokrát postačí jeden velmi krátký.\nJak se dobře pobavit\nOpatříme si asi metr dlouhou kovovou tyč, a když se nikdo nedívá, hodíme ji na dráty elektrického vedení.\nAť už se dobře pobavíte pomocí tohoto návodu či jinak, vždy však pamatujte na Karlovu zásadu: "Když už se sám nepobavím, aspoň někoho naseru.".\nDnes vám Howadoor přináší špetku poezie. Následující nyvé verše jsem složil spolu s Japončíkem.\nJapončík & Howadoor\nPropan-butan hoří krásně\nVypaluji si s ním uši\nPotom mi to velmi sedí\nKaždý na mne venku kouká\nŘíká: "Ten má v hlavě můru!\nCo je to zas za obludu?\nVypadá na tuláka\nCo se z rumu opije!"\nTak se raději domů vrátím\nSklenku vína v sebe zvrhnu\nPropan-butan z okna shodím\nLidi na ulici tím zabiju\nZdálo se mi, že jsem lezl na Everest, bylo to podezřele snadné, lezl jsem a lezl až bylo za pět minut tři čtvrtě na šest večer (v tom snu) a já jsem tam vylezl a ouha, všude podupaný sníh a hromady batohů a zpoza hřebenu vyběhlo několik chlápků a jeden měl cigáro v hubě a já si říkal, že určitě budou chtít povolení k výstupu, které nemám, a tak jsem se rafinovaně zeptal kde to jsem, jak je to vlastně vysoko, abych se mohl vymlouvat, že jsem zabloudil. A chlápek s tím cigárem říkal, že jsem na tábořišti pod Kala Patharem, asi v pěti tisících a že Everest je támhle to daleko vysoko a mně sklaplo.\nJak překvapit spolubydlícího\nBydlení na koleji nebo na internátě přináší i nudné chvíle, kdy se všichni válejí na postelích na pokoji a neví co by. Tehdy s úspěchem použijeme tento návod a připravíme spolubydlícímu překvapení. Tajně se odplížíme na odlehlé, avšak nepříliš vzdálené místo a tam pozřeme ve velkém množství cokoli, co právě máme po ruce. Alkohol, shnilé jídlo, pastu na zuby, hořčici, to vše lze použít. Když už jsme docela plní a je nám náležitě zle, opatrně se zase připlížíme a ležícího spolubydlícího bez váhání důkladně pozvracíme. Tím mu připravíme překvapení, které zpestří nudnou chvíli a na které dlouho nezapomene.\nSem nevěděl, že ta 50ka místo 100vky s někým tak zamává,\nJeště mi ten debakl připomínej.\nVyprdni se na Neurol, travu a vynech Rohypnol, na depku mas nejlepsi nenavykovej Deprex, ale musis ho brat dlouhodobe a proti navalum Lexaurin - a budes jako beranek :-)\nJóó? Tak tos mě teda zase dobře naštval, drahý F. Abyste věděli, tak F je felčar co řeže lidem nohy a pak je s ním pořad v televizi, protože jim uřezal omylem tu špatnou, vlastně tu správnou, prostě tu jinou než měl, ale oni to vždycky nějak ututlají. A teď si ještě ke všemu hraje na psychiatra a hlásá nesmysly. Lexaurinu tady totiž mám celé krabice z dob, kdy jsem se skrz simulování na psychiatrii chtěl ulít z civilky, což se mi nepovedlo a byl jsem prohlášen za zcela duševně zdravého, z čehož vidíte, že psychiatři jsou sami ti největší magoři. A když už tady ten medikament mám, to by bylo, abych ho nevyzkoušel, jenže jsem záhy zjistil, že je zcela neúčinný, nanejvýš se dá ve větších dávkách použít jako slabší prášek na spaní.\nO Deprexu vím jenom to, že by se mělo zařídit, aby ho žrali po kilech všichni ostatní a pak bych třeba nebyl tak vzteklý. Protože jsou to deprivanti všichni do jednoho a neptejte se mě, co to znamená, poněvadž to nevím, jenom jsem to četl v knihovně na jedné knížce, co se jmenovala Vzpoura deprivantů a já si myslel, že je to dramatické sci-fi, leč byl to tupý spisek hnidopišského mudrlanta.\nGrrrr…. jen jsem si vzpomněl na psychiatry a hned se mi pění krev! Jsou to jenom z větší části takoví převlečení policajti, kteří, když se jim někdo nelíbí a nedá se jednoduše zavřít pro nějaký paragraf, tak prohlásí, že je cvok a zavřou ho natošup stejně. A hrozně se vytahujou, protože si myslí, že když něco pojmenují, tak že na to vyzráli a šli to studovat jenom proto, aby mohli lidem nadávat a ještě za to dostávat peníze. Takže jdete k psychiatrovi, on vám začne nadávat do komplexů a dostává za to plat. A potkáte psychiatra a tak nezávazně se s ním bavíte a on hned tak ležérně prohodí "no jo, to je ta frustrace", a tváří se, že je mu všechno jasné, už vás má ve své škatulce, co vy mu budete vykládat a dát mu přes držku nemůžete, protože to je jako zmlátit policajta, hned byste bručeli na psychiatrii. Takoví jsou psychiatři, ale ještě horší jsou psychologové, protože psychiatři alespoň riskujou, že je pokouše běsnící Napoleon, a tak do sebe valí Diazepam horem dolem, jelikož jsou to ve skutečnosti měkkáči a tu představu, jak jim jde velký imperátor po krku nesnesou. Jenže psychologové neriskují už vůbec nic, zodpovědnost žádná a tak jen žvaní bludy a tváří se jako socialistická prodavačka, že vy jste otravná hnida. A ještě jsou to ke všemu všecko ženské a jak ty můžou něčemu rozumět, to nevím. Jenom by každého uklidňovaly, jako kdyby bylo nejlepší, kdyby všichni tiše seděli, pro sebe si něco broukali a vili vínek z pomněnek. Nechápou, že život je boj. Prostě ženské.\nKdybyste mi to nevěřili, tak vězte, že stejný názor měl na psychiatry i sám velký Nietzsche a měl i jiné chytré myšlenky, například jednou napsal, že zločinec je typ silného člověka v nepříznivých podmínkách, což prohlašuji myšlenkou týdne a jdu spát.\nUž mi zase ruplo v zádech a jsem úplně zchromlý a dělat nic nemůžu, jenom plavat jsem byl a tím jsem to už úplně dorazil a celou noc skučím a nemůžu spát.\nBenchpress čili benč\nOdpoledne jedu na kole na Vranovskou přehradu a je hnusné počasí, zataženo a mrholí. Má to i dobré stránky, například všichni lidi jsou zalezlí a blbě mě neočumují, když si jdu zaplavat. Při prohlídce Vranovského zámku vysvětluji Blabli, že vysekávat křoviny v hradním příkopu a dělat tam záhonky je činnost veskrze idiotská, prozrazující úzkoprsost, nedostatek vkusu a smyslu pro styl. Naopak, celý zámek je třeba nechat zchátrat a zarůst býlím a do příkopů nastavět důmyslné pasti na turisty. A kdo pasti překoná, tomu hradní pán zatne do hrdla své hlodáky a vyssaje mu krev z těla. Jenže vysvětlujte to ženské.\nTuhle jsme byli v Rožnově pod Radhoštěm, kde je skanzen a tam mají v pokladně enormně imbecilní bábu, která vás nepustí s kolem dovnitř, přestože to ničemu nevadí a venku vám ho ukradnou a když jsem tedy rozumně prohlásil, že v takovém případě jdu koupit do drogerie láhev benzínu a hadr, vyrobím Molotovovův koktejl a hodím ho na tu babiznu do kukaně, Blabli se to taky nelíbilo. Ona je vůbec divná. Ani když jsem té zrůdě v budce vysvětlil, co všechno bych s ní nejradši udělal a ona chtěla volat policii, tak se ke mě Blable nepřidala. Já už nevím, s kým je vlastně loajální. Rozumný člověk nenajde nikde zastání, nezbyde mu než odejít do lesů a tam žít poustevnickým životem, si myslím já a brzy odejdu taky do lesů a budu tam žít poustevnickým životem, jen co si koupím samopal a bednu nábojů.\nPak jsme šli do skanzenu a tam si Blable koupila limonádu a ta limonáda byla červená a jmenovala se "Monáda", což mi, jak vás samozřejmě hned napadlo, připomnělo Leibnizovu teorii monád, kterou jsem nikdy zcela nepochopil. Čert ví, jak to ten chlap myslel a dokonce bych řekl, že on sám to taky přesně nevěděl. Prostě si milý Leibniz umanul, že všechno sestává z monád, aniž by najisto věděl, co to ty monády jsou, ale hlavně věděl docela exaktně, že monády jsou všude, například i v limonádách. A tak chodil a cítil se blbě, v obklíčení monád, a když mu říkali, že ty jeho monády budou asi ty staré atomy, tak se pokaždé děsně rozvzteklil a vykřikoval, ať táhnou i s atomy k šípku, protože jeho monády žádné smradlavé atomy nejsou, nýbrž jsou něco dočista jiného, fungl nového a převratného, ačkoli se ještě přesně neví co. A proto si myslím, že to musel být docela milý člověk, tenhle Leibniz, škoda, že dneska už takoví nejsou, a to jsem řekl Blabli, když pila limonádu "Monáda".\nTeď mě ještě napadá, že dělat Molotovovův koktejl z láhve od limonády "Monáda" je velmi stylové, pročež ať se čarodějnice ve skanzenu těší.\nA prý to nejsou hlodáky, ale špičáky.\nRozhovor s Adrianem o Bajkalu se zvrhl v diskuzi o tom, jak se stát intelektuálem a na přetahování se o to, jestli je ochlasta nebo není ochlasta. Předpokládám, že příští týden to dorazíme a pak zase bude co číst, tak mi furt nepište maily, jak nemáte co číst a jak mám dopsat Zápisník, nebo už z toho zmagořím docela a pak nebudete mít nic. Rozhovor bude dlouhý, nesouvislý, nesrozumitelný, prošpikovaný intelektuálskou hantýrkou a intelektuálskými slovy jako "stať" nebo "opona" a ještě do něj vlomím tolik nejapných obrázků, že budete nakonec rádi vzpomínat na doby, kdy nebylo co číst. Tak vám třeba.\nJediná Alena se osvědčila, neb promptně zaslala balík marihuany jako první pomoc na mé depresivní stavy.\nA zítra jedu pryč a budu pryč až do neděle a budu se vozit na kole a plavat v přehradě a nebudu myslet na web a radši vůbec na nic. Tak.\nSepsal jsem povídku, je úplně blbá.\nNapsal horolezec Troolix, že byl letos na Mont Blancu a udělal si o tom nádherné stránky, tak mu tam všichni čumte, ať má radost. Má tam fotky a v pozadí texturu, která to činí příjemně nečitelným. Ale možná ji odstraní, až si tohle přečte, tak se tam raději podívejte co nejdřív.\nPreco ma kazdy na strankach svoje oblubene neviemco… ako jedlo, herec, farba a vsetky tie ostatne hovadiny. preco tam niekto niekedy niekde neda vsetky tie nezmysly ale z NEoblubenych veci. to by bol celkom podobny sposob ako o sebe nieco prezradit.\nCo se mne týče, tak bych ani neřekl, že bych vás poslední dobou zahrnoval výčtem oblíbených věcí. Mám za to, že jediný takový výčet je v rozhovoru s Vitáskem, a ten jsem ukradl z jeho stránek, dokud ještě existovaly. A proč se to tak dělá… tož já nevím, snad proto, že výčet těch neoblíbených věcí by byl příliš rozsáhlý. Nebo spíš proto, že to tak jednou nějaký trouba udělal a od těch dob nikdo nic jiného nevymyslel. Nuže dobrá, teď dělám rozhovor s hnusákem Adrianem o Bajkalu, tak se ho na to zeptám.\nStejně je mi pořád blbě.\nVečer si čtu Dilberta, což je kniha o tom, že všichni lidi jsou idioti. Jako bych to nevěděl.\nJediný světlý zážitek je, když mi máma vypráví o panu Rosťovi, co když se jenom trochu napije, dá si jenom jednoho panáka, tak mu z nějakých neznámých důvodů povolí kolena a on spadne na zem. Dokud sedí, tak se to nijak neprojevuje, ale když se zkouší postavit, tak je hned na zemi. Přitom je třeba úplně střízlivý. Táta to potvrdil a vykládal, jak pan Rosťa šel jednou kolem, stavil se s tátou u branky na kus řeči, táta skočil pro slivovici a vypili po sklénce. Pan Rosťa dopil a šel k zemi a prý se zábavně plazil po zemi asi čtrvt hodiny, než si pro něj přišli příbuzní a odvedli si ho.\nJedu domů k rodičům, možná tam přijdu na jiné myšlenky. Furt je mi blbě.\nJsem v práci, jsou tam počítače a žádní blbí lidi.\nChlastám. Chlastám kafe s fruktózou a maltodextrinem a ještě kafe a kafe a kafe a efedrin a Rohypnol a Neurol a zase kafe a burčák. Vůbec mi z toho není blbě. Líbí se mi to. Vy se mi nelíbíte. Z vás je mi blbě. Z vás je mi blbě natolik, že už mi těžko může být z té směsky blběji. Píšu Adrianovi, aby mi sehnal trávu, ale je to taky zmrd, samé kecy a kde nic tu nic.\nDo toho všeho poslal Vitásek mail, že prý je to normální, že všechny ženské očumují chlapům zadek, co prý se divím. Já už se opravdu dobluju.\nVy si asi myslíte, že je to nějaký fór, co? Jenže já vás fakt nemůžu ani cítit. Úplně mě z vás natahuje. A ze sebe je mi blbě taky. A z tohohle posraného Zápisníku nejvíc. Ne, nejvíc je mi blbě přece jenom z vás. Já vždycky věděl, že lidi jsou idioti, ale poslední dobou je toho nějak moc. Zmrdi zkurvení. Nesnáším lidi. Banda debilů to je. Si ještě myslí, že jim tady budu psát nějaké opičárny, aby měli co číst, bezmozci tupí. Legrácek se jim zachtělo. Zkurvysyni.\nVšak si to přečtěte, samé sračky, sračky a nic než sračky. Celou dobu tady píšu jenom nesmysly a sračky. Hovadiny na kterých nezáleží, koniny, žvásty, co jenom prohlubují hloupost lidstva. Na čem záleží, o tom se psát nedá a i kdybych se o to pokoušel, stejně byste to nepochopili. Hajzlové. Takhle pořádnou vypalovačku mezi oči, to jediné byste pochopili. Ačkoli…, jasně, ani to ne. Už to slyším, ty stupidní kecy, jak jsem "agresivní". Si to narvěte do chřtánu a zaduste se tím, těmi vašimi dřísty. Kálím na vás na všechny.\nOholil jsem si hlavu. Všechny vás nenávidím.\nCelý den se válím, poslouchám Zdeňka Izera a trochu pracuju. Taky jsem se byl projet na kole. V televizi je dnes narváno nepříčetnými šílenci, jako jsou Pavel Toufar nebo Ondřej Neff. Ne že bych se na to díval, ale zkoumal jsem na teletextu, jaké bude počasí, abych mohl naplánovat menší tréninkový pochod. Včerejší debakl je třeba napravit.\nPsal mi člověk, který neuvedl zpáteční adresu a ptal se, jak se dostane na Vitáskovy stránky. Odkaz na www.cybernet.cz prý nefunguje. Nefunguje a ani fungovat nebude. Vitáskův web zanikl spolu se serverem Cybernet. Když tam Petrovi zrušili účet, řekl si, že už žádné stránky dělat nebude, protože na to nemá čas, nikoho to nezajímá a celkově je to nesmysl, dělat idiotské stránky. Po mém soudu to bylo jedno z jeho nejrozumnějších rozhodnutí, jaké kdy udělal. Kdyby byl opravdu velký zájem, mohl bych Vitáskův web obnovit, mám ho někde celý schovaný, ale nejsem si jistý, jestli by se mu to líbilo.\nDopadl jsem jak hubkař.\nNejdříve jsem dopadl do příkopu, když jsem na druhém kilometru šlápl do díry (už byla tma). Vletěl jsem po hlavě do příkopu, ztratil brýle a děsně se namíchl.\nA pak jsem dopadl celkově špatně, protože jsem to po noční padesátce vzdal a šel domů. Čas 8:22 sice není výjimečně špatný, ale bylo mi jasné, že tentokrát na stovku nemám. Šedesát, možná i sedmdesát kilometrů bych zvládl, ale stovku ne. Tak jsem to zabalil.\nPěkně mě to žere.\nVečer jsem skočil do posilovny, ale ani to mi náladu nespravilo. Podcenil jsem přípravu, málo jsem sypal a celkově jsem se na to nesoustředil. Blbé pochody.\nExperimentálním způsobem jsem ověřil, že ani sušením ponožek v mikrovlnné troubě zlato nevznikne. Dokonce se ty ponožky nevysuší, přinejmenším mi se to nepovedlo. Ale, alespoň jak se to zatím jeví, se mi povedlo dostat pěkný průjem z těch mých posilujících lektvarů. Teď je 20:40, už mám sbaleno a za necelou hodinu vyrážím na stokilometrový pochod. Start je od deseti hodin, předpokládám, že skončím zítra okolo třetí hodiny odpoledne.\nKdyž jsem jel z práce na kole, dalo se do deště. Na jednom úseku si to fičím pěkně rychle z kopce, ale najednou přede mnou začala auta zastavovat na červenou. Tedy zabral jsem za brzdy, ale ouha, ozvalo se sluíííírp a kolo jelo dál smykem jako sáňky. Projelo tak asi patnáct metrů, pak jsem se dostal na sušší místo a už to zase jelo normálně. Do auta přede mnou jsem nakonec nenajel. Vypadá to, že budu muset na zimu vyměnit obutí.\nCo s ustřiženými nehty\nUstřižené nehty se obvykle vyhazují. My však víme, jak je zužitkovat. Nehty si odkládáme a až jich máme větší zásobu, zabalíme je do papíru, zapálíme a vhodíme do světlíku. Hořící nehty vyluzují ve světlíku nebývalý zápach k potěše všech obyvatel domu. Nemáme-li světlík, avšak máme-li přítele či přítelkyni slabších nervů, lze jim nehty poslat v obálce s blahopřáním k svátku, pochopitelně anonymně. Pokud by se na nás přece jen přišlo, hájíme se tím, že nehty jsou výtečné hnojivo pro pokojové rostliny. Též je možno nehty vystavit v křišťálové misce ve vitríně, s patřičným popiskem a poté je každé návštěvě ukazovat coby raritu, přivezenou z dalekých cest.\nŠťourové už zase vylézají z děr. Tentokrát je to Blable, jež si přečetla včerejší část Zápisníku a osopila se na mne, že prý valím lidem klíny do hlavy. Tedy na její výslovnou žádost opravuji, že není pravdou, že by snad jedna z oněch puberťaček - jako by to bylo podstatné - řekla, že se jí líbí kluk, jelikož "má pěkný zadek", nýbrž je pravdou - jako by na tom sešlo ! - že ona dívka řekla, že se jí nelíbí Michael Douglas - údajně nějaký herec - jelikož prý "nemá pěkný zadek". Konec opravy. Pak šla Blable pryč, naštěstí, protože už bych ji opravdu něčím bacil.\nCo to je bezpohlavní kultura? Alena\nBezpohlavní je to, co nikoho nenasere.\nMěl jsem i lepší odpovědi. Třeba "Co já vím?", ta se mi líbila nejvíc. Nebo zenová "Rozsypaná rýže". Taky dobrá. Že já musím vždycky říkat pravdu.\nA doufám, sakra, tentokrát upřímně věřím, a kurňa nerad bych to zakřiknul, tak tedy fakt ale docela už teda, že se nenajde žádná vyklepaná makovice, co přijde s objevnou myšlenkou, že když to nasralo mě, tak to nemohlo být bezpohlavní! To už by mě z toho "lomclo", což říká kolega Petr Foltýn a já nevím, co to znamená a tak ho provokuju, abych to viděl, jak ho "lomcne", ale zatím ho "nelomclo", tak ještě nevím. Moje maminka zase říká "já se z toho zvředím", ale ona to nemyslí vážně, protože co ji znám, tak to řekla mockrát a nikdy se nezvředila. Ne že bych tušil, jak si mám proces zvřeďování představit. Je možné, že je to něco, co nemá bezprostřední viditelné účinky. Takové… latentní zvřeďování. Že je to proces čistě psychický. To by možné bylo. Ale k tomu slovu mi to nesedí, já si to představuji jako něco výjimečně efektního.\nA ještě k té kultuře - a nebo radši ne. Stejně to k ničemu nepovede. Vůbec jsem s tím neměl začínat.\nTa punková kapela, co jsem tu citoval, je Zeměžluč (též na http://zemezluc.zde.cz/) a kdysi se mi ohromně líbila, ale teď se dali na politiku nebo co a navíc už hudbu vůbec neposlouchám.\nNa http://otokar.troja.mff.cuni.cz/~Podolsky/GraVlny/GraVlny.htm je pěkný, i když nikoli nejnovější, článek o gravitačních vlnách.\nOdpoledne mě navštívili rodiče a mám přinesla zajímavý recept:\nJak konzervovat mošt\nDemižón moštu necháme přes noc stát, aby se usadil kal, poté jej stáhneme hadičkou do jiné nádoby. Do moštu přidáme strouhaný křen v množství 2 decilitry (malá sklenka) křenu na pět litrů moštu. Tím je konzervace hotova, nádoby zakryjeme a mošt vydrží i několik let. Přidání křenu údajně jeho chuť nezmění.\nNo tak, lidi, se trochu ovládejte! Co to zas mělo včera být? Ve statistikách vidím, že 43 lidí udělalo přes sto impresí. Tohle mi nemůžete dělat, na to já nejsem zvyklý. A ještě ke všemu i nějací dobráci z Kanady, Švédska a Rakouska. Co blbnete? To tam v těch divných zemích nemáte nic jiného na práci? Já už uvažoval, že stránky definitivně zruším, a teď tohle! Abych zas něco sepisoval… stejně jsou to samé kraviny… tak co sem furt lezete? Já neříkám, občas nějaká návštěva neškodí, ale všeho s mírou! Když budete takhle pokračovat, tak kde to skončí, ha?\nHowadoorovy zkvašené fazole - Test vašeho drsňáctví\nUvaříme hrnec fazolí, jen tak normálně, s protlakem a párkem. Pak ten hrnec dáme na balkón v naivní víře, že koncem září už není natolik teplo, aby se fazole zkazily. Ale ono je, protože přijde teplá fronta. Hrnec necháme na balkóně tři až pět dnů, podle chuti. Poté hrnec vezmeme a usoudíme, že fazole jsou sice značně zkvašené a že to v nich podivně bublá, ale že by přece bylo škoda je vyhodit. Vezmeme velkou lžíci a fazole požíráme. Nyní se ukáže, kdo je opravdový tvrďák a kdo to jen předstíral. Rveme si fazole do krku, i když se nám z toho dělá blujno, a vždy, když nás to natáhne, zatneme zuby a vydržíme. Tak sníme celý hrnec Howadoorových zkvašených fazolí, nadmeme se jak cepelín a libujeme si, jací jsme drsní. Tímto způsobem lze připravit i jiné zkvašené pokrmy.\nTa zadková aféra ze včerejška mi nejde z hlavy. Ptal jsem se na to Blable, ta se jednak strašně chechtala a jednak mi vykládala, že tuhle jela v tramvaji a byly tam asi čtyři puberťačky. A jedna z nich říkala, že se jí líbí jistý kluk, jelikož "má pěkný zadek". A že ona, Blable, to taky nechápe, co je to za nesmysl. Jsme v plíživém obklíčení zadkomilců. Nejspíš je to ještě horší, než jsme mysleli - televize vysílá subliminální reklamu na zadky, která způsobuje, že se veřejnost pozvolna mění v dav fanatických zadkových fetišistů. A jediní my, protože se na to nedíváme, to vidíme. Časem se budeme muset stáhnout do srubu vysoko v horách, jen s věrným psem, soupravou pušek a zásobou střeliva. Já už dávno vím, že lidi nejsou než banda vymatlaných cvoků, ale tímto způsobem?! To jsem čekal ještě míň než španělskou inkvizici.\nOdpoledne bylo krásně, jasno, přes dvacet stupňů, tak jsem si zajel na kole na přehradu zaplavat si. Nikde nikdo, tedy ve vodě, po břehu pár lidí chodilo. Ani voda nebyla nijak extra studená. Koupání na podzim je stejně lepší než v parném létě, není to taková nuda a u vody je klid. Jen můj oblíbený bufet U stroma byl zavřený.\nA teď jdu zas napsat kus zprávy o výstupu na Mont Blanc, ať teda máte co číst.\nPodle mého mínění je film "Lola běží o život" celkem dobrý. Ale musí se to asi vidět od začátku do konce a ne napřeskáčku.\nKdyž se ti to líbí, tak se koukej. Já se už na filmy nedívám, vůbec mě to nebaví. Proč bych měl trávit dvě hodiny života koukáním na ženskou s červenými vlasy, jak někde pobíhá? Žádné běhající ženštiny mě nezajímají. V kině jsem byl naposledy na otřesný "film" Mumie a ten mě otrávil natolik, že už jsem od té doby do kina nešel a asi už ani nepůjdu. Jsou to všechno vymyšlené krávoviny, které mě v lepším případě nudí a v tom horším a častějším naserou svou stupiditou, snadnou vypočitatelností a prvoplánovými vykalkulovanými efekty. Ani na televizi se nedívám. Filmy jako v kině. Zprávy lžou a jsou dělané výlučně jako nástroj indoktrinace bezmozků. Ještě před nedávnem jsem to občas zapnul, když dávali dokumentární film, ale poslední dobou jsou to samé plytké smíchaniny efektních záběrů, úplně o ničem. Tak už ani na tohle nekoukám a z televize používám jenom teletextovou předpověď počasí. Aspoň mám víc času a můžu si bručet punkovou píseň "Bezpohlavní kultura ta davy nasytí/Z takovejchhle sraček z těch je mi na blití".\nVšim sis? Pákistánci už jsou doma. Ahoj, dode\nNo vida, nevšiml. Opravdu, podle jejich webu se v pořádku vrátili 26. září. Něco se jim povedlo vylézt, něco ne, však se k nim podívejte. 22. září psali ještě z Pákistánu:\nPrave se relaxujeme po celkem narocnym treku, ktery se nam ovsem nepodarilo dokoncit. Zima prisla o neco drive nez je tady zvykem a na traverzu jsem zazili ferove zimni podminky - byli jsme celkem dobre pripraveni hure uz na tom byl nas pruvodce. Kazdy den to dalo hrozne prace ho premlouvat aby jsme pokracovali jeste dale. Teploty v noci hluboko pod bodem mrazu, pres den huste snezeni a vitr presto jsme vydrzeli a dosali zakladny pro vystup do sedla Hispar LA zhruba po sedmi dnech - tam jsem byli nuceni otocit a po dalsich 4 dnech jsme zpatky odkad jsme vysli.\nK tomu mě napadá jen to, že nevím, co je to "se relaxovat" a že teď na mne budou nadávat ještě víc, než když jsem si to rozmyslel a odřekl svou účast v celém podniku. Byl jsem to totiž já, kdo je přemluvil, aby posunuli původně naplánovaný termín odjezdu z července na konec září.\nZ rybníka nakonec včera nic nebylo.\nVečer jsem byl jako obvykle v posilovně. Poslední dobou mi to docela jde, což je o to podivnější, že zaboha nemůžu přibrat a má váha se pořád potácí mezi 86-87 kily. Já se snad na těch devadesát kilo nikdy nedohrabu. A když se mi to povede, tak zas pojedu někam do hor, zhubnu tam dvanáct kilo jako obvykle a budu tam, kde jsem byl na začátku. Skoro.\nAle teď mi to vcelku jde. Dohrabal jsem se v benchpressu na série se 42 kily, což sice není nijak ohromující, ale na mě a mé většinou trapné výkony vcelku obstojné. Já vím, nikoho tím neomámím, ale já jsem rád, že jsem rád. Tak jsem tam s těmi dvaačtyřiceti kilogramy supěl a když jsem to pustil na zem, až to zadunělo, tak přišel takový kluk asi kolem dvaadvaceti let, možná trochu víc a prý, jestli se může na něco zeptat. Jářku, co bys nemohl, já na to. A on říká:\n"Víš, já na tebe koukám, jaký máš pěkný, pevný zadek. To by se mi taky líbilo. Co na to cvičíš?"\nTo mě ohromilo a vůbec jsem nevěděl, co na to říct. Především můj zadek je trénovaný tak nanejvýš sezením u počítače a vůbec, k čertu, co mi nějaký kluk čumí na zadek? Co mi má vůbec někdo co očumovat zadek?!\nZarážející na tom bylo, že ten člověk nevypadal nijak divně, ani že by si dělal srandu, ani že by byl teplejší než ostatní. Vypadal docela normálně a že ten svůj dotaz myslí vážně.\nTak jsem mu tedy řekl, že jediný cvik, který dělám, a který by se zmíněných partií snad mohl dotknout, jsou dřepy s velkou činkou, ale že si myslím, že by se měl zeptat raději někoho povolanějšího. On se ještě vyptával, jestli je k něčemu cvičit abdukce a addukce a když jsem mu řekl, že to necvičím, takže nevím, tak se s tím spokojil a šel.\nNasadil mi ale velkého brouka do hlavy a vrtá mi to v ní doteďka. U všech všudy, co to mělo být?! Já mám zadek docela normální, není na něm vůbec nic zajímavého nebo výjimečného. A i kdyby, co ho, sakra, vedlo k tomu, chtít cvičit zrovna zadek? To hraje v pornofilmech nebo někde předvádí spodní prádlo nebo co?! Vůbec to nechápu. Normální chlap chce mít široký hrudník, mohutný biceps, býčí šíji a ramena, že neprojde dveřma, ti chytřejší ještě děsně objemná stehna. Ale zadek?! Kromě skutečně závodních kulturistů - a k tomu on měl zatraceně daleko - jsem neviděl, že by se někdo - rozumí se chlap - zabýval speciálně hýžděmi. Až na tohohle podivína.\nTak moc jsem nad tím přemýšlel, až jsem si asi po dvaceti minutách řekl, že se ho budu muset zeptat, co ho k tak divnému dotazu vedlo. Jenže se mi povedlo mezitím zapomenout jak vypadal - z toho vidíte, že zjevem byl ten člověk zcela průměrný a nijak kuriózní. A zeptat se omylem někoho jiného jen tak z fleku "Hele, a proč se ti vlastně líbí můj zadek?" by mohlo vést ke katastrofálním koncům, to jistě uznáte. Tak jsem se nezeptal a šel domů a teď mi to pořád vrtá hlavou.\nJo, abych byl zcela korektní, tak na těch 42 kilo jsem si trochu pomohl efedrinem. Ale jen maličko. Dnes jsem však zakoupil koňskou dávku, protože o víkendu jí bude určitě zapotřebí. K tomu ještě zkusmo ampuli jiného dryjáku, který jeden z bratrů - majitelů vytáhl zpod pultu, když se předtím pozorně rozhlédl kolem, jestli se nikdo nepovolaný nedívá a pak spiklenecky šeptal "Tohle je teda bomba!!!". Už delší dobu zamýšlím rozšířit rubriku Rady a návody o různé podpůrné prostředky, snad se k tomu taky jednou dostanu. Máte se na co těšit, není snad, co bych nevyzkoušel.\nA ještě k těm hýždím - podle mého názoru poučeného laika je to s nimi stejně jako s břišními svaly, tedy je to víc záležitostí diety než přehnaného cvičení právě těchto partií. To se ovšem týká mužů, o ženách já nic nevím a vědět nechci.\nNo a kdyby se někdo příliš chechtal těm dvaačtyřiceti kilům v benchpressu, tak podotýkám, že to nebyl vodorovný benč s velkou činkou, ale hodně šikmý s hlavou nahoru a s jednoručkami a těch 42 kilo je váha jedné činky, ne obou dohromady. Takže se mi klidně smějte, až s tím uděláte deset opakování bez cheatingu, vy chytráci.\nHusa jde na procházku


Láska nebo pohlavní pud?\nZamiloval jsem se do ženy, která odpovídá všem mým představám. Je vyloženě krásná, milá a připadá mi, že je i zodpovědná, protože má zájem o vážný vztah. Má to ale háček, naprosto zásadně mě odmítá. Jak jí mám získat pro sebe?\nPetr K., Praha 6\nNejprve si vyjasněme pojmy. Zatím jste se ještě nestal zamilovaným mužem, ale pouze obětí jednoho z pěti základních pudů, kterým podléhají všichni živočichové, včetně lidstva. Základními pudy jsou pud sebezáchovy, pud výživy, pud agresivity, pohlavní pud a pud péče o potomstvo. Tyto pudy jsou u jednotlivých zdravých jedinců ve vyvážené míře a dostatečně silné k tomu, aby jim umožnily přežití.\nObecně platí, že přímo s pudem sebezáchovy souvisí pohlavní pud. Právě ten bývá čas od času velmi intenzivní. Chorobným příkladem nezdravé míry pohlavního pudu může být vypjatá situace, při které se nemocný pokusí spáchat například vraždu nebo sebevraždu z nešťastné lásky.\nVáš případ není tak bezvýchodný, jak se Vám zdá. Nikdy totiž nemůžete být zamilován do ženy, s níž ještě nechodíte. Jste jí jen okouzlený (pohlavní pud, pud sebezáchovy). Jestliže se ale zcela jednoznačně jedná o okouzlení pouze jednostranné, nemůžeme ještě hovořit o lásce. Ta je z podstaty věci citem dvoustranným a tedy i párovým. Aby vztah vydržel delší dobu, musejí do něj vždy oba zamilovaní jedinci něco dávat a také něco z něj brát.\nProto, abyste získal Vámi vytouženou partnerku neexistuje žádný stoprocentně spolehlivý postup. Jenom někdy zabere, projevíte-li nenápadně svůj zájem a pak se o ní přestanete ucházet. Ženy se obvykle nezamiluji do muže, který se vůči nim projevuje příliš dychtivě, který naléhá a nebo dokonce loudí.\n(c) Oto Kronrád. GRAND®(25.7.2015), Deníky VLP (1.8.2015)\nDalší články …


Vaše starosti na novinářovu hlavu | by Martin “adent” Malý | Jako lidi | Medium\nDavid Grudl zveřejnil post o cenách jízdenek u Českých drah. Následně jej odkázal na Facebooku, kde — díky jeho silné sociální síti — nabral rychle několik tisíc lajků. Nutno dodat, že není první, kdo si toho všimnul, neučinil žádný zásadní objev, a mluvilo se o tom jen proto, že David Grudl má silný okruh známých.\nO několik dní později vyšel článek na totéž téma na Lidovkách a v Blesku. Blesk do článku napsal, že na celou záležitost upozornil David Grudl a přidal screenshot jeho postu. Lidovky použily stejný příklad, který David Grudl uveřejnil (cesta Praha — Bratislava rozdělená na části / v celku), aniž by autora jedinkrát zmínily.\nBože lidi, to vážně nemáte v neděli na práci nic jinýho, než člověku psát, že krade informace? — tohle je standardní začátek podobných „omluv-neomluv“, kdy se vytýká kritikům, že raději nedělají „něco užitečnějšího“. V druhém plánu, na pozadí, tam zní utrhování: „starejte se vo svý a mě nechte na pokoji“. Takovéhle chování vysílá jasný signál: „vím, že jsem udělal chybu, ale je mi nepříjemné ji přiznat, a tak radši napadnu toho, kdo na ni upozorňuje“.\n1. Téma mi bylo zadáno — krásný pokus o vyvinění. „Já za to nemůžu, zadali mi to.“ Všimněte si trpného rodu: téma bylo zadáno. Trpný rod odstraňuje z promluvy konatele děje, prostě „se to stalo“. Pasivem autorka naznačuje svoji snahu vystoupit do objektivity, naznačit odstup, jako člověk má od věcí, na které nemá vliv: „bylo mi to zadáno a bylo to mnou napsáno, já za to nemohu“\n2. Nejde o žádnou exkluzivní novinku, sami moji přátelé přiznávají, že si cesty už celkem dlouho dělí — diskusní trik, nazývaný „o to nejde!“ Předmětem výtek nebylo to, jestli Grudl něco objevil nebo neobjevil, ale o to, že článek vznikl nepochybně jako reakce na Grudlův post, aniž by se o tom autorka zmínila. Kdyby po čase do článku tu zmínku v Lidovkách nepřidali, mohla tuto argumentaci použít; tím, že teď už v článku odkaz je, je tenhle argument naprosto falešný. Ví, že to tam mělo být, a teď se pouze vykrucuje, že to přeci nebylo tak důležité, to přeci ví každý…\n3. Řeště svoje životy a ne blbosti na internetu, uděláte líp — obrat, který jsem si přidal k Figurám zápasu perem a nazval ho Consiliare. Tedy „poraďte protivníkovi, co by měl dělat, a především čím by se neměl zabývat“. Na to se nabízí pouze ostré seknutí: „Příště označte svůj zdroj, uděláte líp.“\nMinulý víkend mi vyhrožovali v diskuzi pod článkem smrtí, teď tohle. Co jsme to za národ? — nezlobte se, ale toto je demagogie. Autorka šermuje „národem“, staví se do pozice oběti, do pozice, kdy na ni ostatní zcela neoprávněně útočí, a použije k tomu demagogického srovnání s vyhrožováním smrtí v diskusi. Tohle už je hodně zoufalé, a opět to ilustruje nevyzrálost reakce.\nJá vám děkuji za lekci, která mě obrní proti všemu — mělo to možná vypadat jako ironické „poděkování“, ale třeba na mne to působí dojmem obřího závěrečného FŇUK!\nNa takto formulovanou odpověď nemohou čtenáři pokračovat ve výčitkách. Je to jasný „defusing“ — takováto odpověď je přímá, stručná, nijak nekličkuje, takže oponentům bere vítr z plachet, nenechává prostor pro další výhrady, další ale…\nCritics Are Slamming ‘Conversations With Friends’ for Being Uneventful, but What if That’s the…\nVIMworld Weekly Roundup — 08 May, 2022


Podere Guistri - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Castelnuovo Berardenga\nPodere GuistriLocalita Guistrigona, Castelnuovo Berardenga, Castelnuovo Berardenga, Itálie, 53019 - Zobrazit na mapěPodere GuistriZobrazit více fotografiíZobrazit více fotografiíZobrazit všech 24 fotografií\nPodere Guistri – podrobnější informace\nNavržený pro obojí, práci i odpočinek, je hotel Podere Guistri umístěn ideálně v Castelnuovo Berardenga; jedné z nejpopulárnějších lokalit ve městě. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět. Zařízení a služby poskytované Podere Guistri zajistí hostům příjemný pobyt. Hotel nabízí přístup k široké škále služeb, včetně rodinný pokoj. Kvalita ubytování v hotelu byla pečlivě stanovena na nejvyšší stupeň komfortu a pohodlí. V některých pokojích hosté můžou využívat kuchyňský kout, lednička, sprcha, část s posezením, kuchyňské nádobí. Hotel nabízí mnoho jedinečných rekreačních příležitostí, jako je zahrada. Objevte poutavou kombinaci profesionálních služeb a široké škály vybavení v Podere Guistri.


Co je EAAD?\nEvropský antibiotický den (EAAD) je evropská iniciativa v oblasti zdraví, kterou koordinuje Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC). Jejím cílem je poskytnout platformu a podporu pro vnitrostátní kampaně zaměřené na uvážlivé používání antibiotik. Při příležitosti Evropského antibiotického dne v Evropě každoročně probíhají v týdnu kolem 18. listopadu vnitrostátní kampaně zaměřené na uvážlivé používání antibiotik.\nStředisko ECDC na podporu svých komunikačních aktivit na vnitrostátní úrovni vytvořilo několik souborů nástrojů pro komunikaci, obsahujících materiály šablon a klíčová sdělení založená na důkazech, která lze přizpůsobit k použití na vnitrostátní úrovni.\nKlíčová sdělení jsou základním kamenem jakékoli komunikační kampaně. Klíčová sdělení v rámci nového souboru nástrojů:\nZaměřte se na vytvoření pocitu individuální zodpovědnosti v boji s antibiotickou rezistencí a na zplnomocnění zdravotníků k jednání.\nPředložte soubor neprůstřelných tvrzení, ve všech případech provázených odkazy, která mohou být použita jako základ pro materiály šablon.\nZapojte řadu profesionálů pracujících v nemocnicích a jiných zdravotnických zařízeních: manažery/administrátory, specialisty na infekční choroby, profesionály zabývající se prevencí a kontrolou infekcí, epidemiology, předepisující lékaře, mladé lékaře a studenty, lékárníky, zdravotní sestry, klinické mikrobiology a profesionály na pohotovostních odděleních, na jednotkách intenzivní péče a v zařízeních poskytujících dlouhodobou péči.\nProblematika týkající se antibiotické rezistence se může v každé ze zemí EU/EHP lišit. Je důležité zdůraznit, že materiály šablon vytvořené střediskem ECDC uvádějí zásadní informace i obecná sdělení, budou však nejúčinnější, pokud budou uzpůsobeny potřebám a situacím v každé zemi nebo dokonce v každé nemocnici či zdravotnickém zařízení. Země by měly zvážit význam vnitrostátních údajů o antibiotické rezistenci dostupných na EARS-Net i údajů o spotřebě antibiotik dostupných na ESAC-Net a měly by prokonzultovat s vnitrostátními profesionálními asociacemi, jaké nejvhodnější nástroje lze v dané zemi použít.\nCo je „konsensus expertů“?\nPokud se v tomto dokumentu vyskytuje odkaz na sdělení označený jako „konsensus expertů“, odkazuje středisko ECDC na shodu dosaženou v uvedeném rozhodovacím procesu, včetně interní shody odborníků ECDC, názorů členů EAAD TAC a konzultací s externími experty a dalšími stranami.


Klávesnice Gigabyte, Hama\nHama Thomson ROC3506Hama Uzzano 2.0GIGABYTE AORUS K7Hama uRage Exodus2\nKlávesnice (Gigabyte, Hama) - zboží\nHerní klávesnice GIGABYTE s mechanickými spínači přináší úžasně citlivou a přesnou odezvu při každém stisknutí tlačítka.; * Dokonalé mechanické spínače CHERRY MX; * Kompletní fungování anti-ghostingu; * Rychlé klávesy funkcí a zámku Windows; Rozhraní:...\tvíce\nod 1 353 Kč do 1 599 Kč\nHerní klávesnice GIGABYTE s mechanickými spínači přináší úžasně citlivou a přesnou odezvu při každém stisknutí tlačítka.; * Dokonalé mechanické spínače CHERRY MX; * Kompletní fungování anti-ghostingu; * Rychlé klávesy funkcí a zámku Windows; ; Rozhraní:...\tvíce\nod 1 573 Kč do 1 799 Kč\nGIGABYTE GK-Force K3 Klávesnice GIGABYTE GK-Force K3 je určena pro domácí použití a zejména pak pro herní nadšence. Jedná se o cenově příznivou klávesnici, které nechybí herní layout a pevná konstrukce. Její předností je voděodolný design a speciální gu... více


archiweb.cz - Rekonstrukce Moravské galerie v Brně\nAutor: Ivan Koleček, Viktor Rudiš, Zdeňka Vydrová\nAdresa: Husova 14, Brno, Česká republika\nNáklady: 242 000 000 CZK Projekt: 1998-99\nRealizace: 2000 - 15.12.2001 Soutěž: 1992\nBudova muzea, postavená v roce 1883. byla krátce po svém dokončení rozšířena. Toto zhruba zdvojnásobení původního objemu lze jen těžko rozeznat na fasádách, je však okamžitě zřejmé v interiéru, v charakteru hlavní ústřední dvorany, jejíž bohatá dekoracese stala jen obtížně čitelná bez denního světla, které bylo přístavbou ztraceno.\nRekonstrukce vrací do tohoto prostoru světlo nově otevřeným světlíkem, procházejícím celou budovou a uzavřeným skleněnou střechnou. Navozuje tak situaci, která byla charakteristická pro původní koncepci. Z provozních důvodů bylo při rekonstrukci vloženo na jedné straně symetricky k hlavní ose nové schodiště, na druhé straně výtah.\nDůsledkem rozříznutí budovy po celé její délce bylo naopak nutné spojení obou částí dvojicí lávek ve všech podlažích.\nBudova se za léta provozu proměnila prakticky v jeden velký depozitář. Rekonstrukcí se uvolnila pro výstavní účely. Nový depozitář je vybudován v podzemí, pod atriem.\nZ formálního hlediska nevidíme problém v dotyku původního slohu se soudobými konstrukcemi. Původní fragmenty a tvarosloví jsou restaurovány, nové prvky nesou charakter své doby. Návštěvník není klamán falešnými replikami a kopiemi.\nZákladní myšlenka rekonstrukce by měla být čitelná a srozumitlná. Obtížné bylo udržet množství prvků rozsáhlé stavby uvnitř hranic, které jsme si určili. Usilovali jsme o to, aby každý detail měl svoji hodnotu, ale zároveň jsme si uvědomovali, že teprve dohromady tvoří síť vzájemných vztahů, která může být základem jedinečnosti celku. Jedinečnosti, spočívající v zdánlivé samozřejmosti a jednoduchosti, která ale není jednoduchá.\nV rámci projektu interiéru jsme připravili ideový návrh stálé expozice v sedmi sálech druhého patra, který jsme doprovodili úvahami o jeho působení v širších muzeologických souvislostech. Návrh zůstal v úrovní studií a modelů, před jeho dokončení se investor rozhodl zadat tuto práci jiným autorům. Nově vznikající expozice nemá s původní koncepcí nic společného a v některých ohledech jde proti duchu vlastní budovy.\nVložil: Petr Šmídek, 22.02.06\nNávštěvnost: 52939 čtenářů


Jak bude svět vypadat za padesát let?\nByla neděle, byla, i sobota, vlastně celý víkend, což se opakuje pravidelně jednou za týden, který má sedm dní. Každý z nich vypadá jinak. Někteří však už tyto nuance nerozlišují. Mají furt jeden stejný den. Jistě, opakovat ten kolovrátek sedmi dní v týdnu je skoro tak nudné, jak mezi nimi nerozlišovat, ale přesto je tu ještě jakási šance. Někteří rozlišují každý den ve svém životě a na nudu nenarazí, jiní nedokáží vnímat ani tu kolovrátkovou nudu. Baví se jí tak nějak systematicky. Mají pocit, že nic lepšího už ve svém životě nemohou vykonat.\nPokouším se tomu uniknout, ale někdy se nechám chytit do těch kolovrátkových osidel. Jen na chvíli, než zase prozřu. Valí se to ze všech stran. No a já jsem se v neděli dovalil do butovické Galerie především za účelem navštívit knihkupectví Kosmas. Ano, ještě stále si kupuji knížky, i když už ne tak často jako ještě nedávno dříve. Tuhle neděli jsem zcela nečekaně narazil na Akta budoucnosti. A v nich jsem našel řadu podnětů, námětů a myšlenek, jimiž se tady už od počátku Neviditelného čerta občas zaobírám.\nPro toto pondělí vám předkládám citaci ze začátku první kapitoly této knížky:\nNa začátku roku 2006 byla čtyřicetiletá Joyce Vincentová nalezena mrtvá ve svém londýnském bytě. Nebylo by na tom nic pozoruhodného, kdyby tam neležela mrtvá již dva roky a neměla stále zapnutou televizi. Jak se to mohlo stát? Kde všichni byli? Odpověď samozřejmě zní, že všichni byli někde jinde. V Londýně stejně jako ve většině hlavních měst již neexistují sousedé; jedná o sbírku jedinců žijících čím dál tím izolovanější, sobečtější a narcističtější životy. Sousedé se starají jen o sebe a lidé se už na nic neptají ani neposkytují informace. V době, kdy jsou všichni navzájem stále více propojeni díky internetu, už nikdo nikoho skutečně nezná.\nMáme spoustu přátel, ale jen málo z nich opravdu rozumí našim přáním a strachům. Převažuje obecný postoj, že člověk bude žít déle, pokud se bude starat jen o sebe.\nV Japonsku existuje společenský fenomén zvaný „hikikomori“. Tuto frázi lze přeložit jako „stažení se“ a označuje chování chlapců, kteří se stáhnou do soukromí svých ložnic a téměř nikdy nevycházejí ven. Je znám případ muže, který se zavřel do své ložnice ve dvaceti letech a čtrnáct let tam hrál videohry, díval se na televizi a spal. Jídlo mu nosila matka, která žila v přízemí prakticky sama. Jedná se o fenomén typický pro Japonsko a zatím nikdo neví, kdo nebo co je jeho původcem. Podle expertů je nyní v Japonsku něco mezi stem tisíc a jedním milionem hikikomori a příčin může být více: nepřítomní (stále pracující) otcové i přehnaně ochranitelské matky.\nExistuje mnoho jednoduchých vysvětlení pro problémy, jako je tento, a většina z nich je mylná. Někteří lidé viní individualismus, další ukazují prstem na urbanismus, technologie, vzdělání nebo dokonce na vládu. Ve skutečnosti je to vše dohromady, nicméně vinit můžeme jen sebe samotné. My a pouze my jsme toto připustili. A pokud k takovým jevům dochází nyní, jak bude svět vypadat za padesát let?\nZdroj: Richard Watson: Akta budoucnosti – Historie příštích padesáti let\nCo se tady odehrává (?)\nKrátce předtím, než jsem vyrazil ulovit zmíněný zdroj, jsem měl se svým mladším synem debatu na téma zaměstnanosti běžného člověka. Faktem je, že vyspělé ekonomiky dnes potřebují především specialisty – technicky či ekonomicky vzdělané odborníky. Obyčejní manuálové, jak „kancelářští“, tak „dílenští“, jsou mnohem efektivněji nahrazováni robotickými či počítačovými automaty. Veškerou byrokracii může vyřídit jeden kvalitní program byrokratického serveru. Vlaky, ale i automobily už přestávají potřebovat lidského řidiče. Pokladny v supermarketech přestávají potřebovat lidský personál. V knížce se píše, že v jednom supermarketu v Německu, jakož i v pár dalších ve světě, fungují pokladní automaty, chytré váhy atd. vybavené počítači, které vás tak perfektně a spolehlivě obslouží a bez jakékoli vaší námahy zařídí platbu, že ani sebelepší lidský obslužný personál včetně pokladních nemá šanci.\nV těchto vyspělých ekonomikách se už dnes uvažuje, že veškerý nepotřební pracanti budou dostávat základní příjem, jenž jim umožní docela spokojeně žít, aniž by museli v zájmu ekonomiky hnout prstem. Ne nějaké dávky pod jistou podmínkou, ale bezpodmínečný příjem. Jako chovná zvěř. K čemu? Nejspíš ke zklidnění prostoru pro ty, co to organizují.\nOrganizátoři nás v zájmu kreativity oblbují, že obrovská lavina migrantů ze severní Afriky a blízkého či středního východu prchá před krutými válečnými konflikty, bídou, hladomore atd., a že nás kulturně obohatí, jelikož se mezi nimi nachází nezanedbatelný počet kvalitních chirurgů, atomových fyziků atd. Někteří možná prchají před něčím, co povětšinou sami způsobili a bezpochyby se o to pokusí u tady. Drtivá většina, obzvláště vytůněných mladíků, však prchá za tím bezpodmínečným příjmem, jenž díky multikulturní frontě sluníčkařů má ještě vyšší limit než u místního nepotřebného pracanta. A navíc oni nechtějí být pracanty, ani nepotřebnými.\nKdo a co tím sleduje? Je třeba vyčistit blízký a střední východ či severní Afriku od narůstajícího rakovinného nádoru? Stmelit lidský potenciál do jedné homogenní masy? Asi tak nějak.\nNěmecká ekonomika i přes ten obrovský nárůst naprosto neužitečných migrantů, jimž je třeba do nastavených dlaní sypat dostatečný počet penízků, aby nedělali až tak velké problémy, je stále ještě v plusu. Vzhledem k výše zmíněnému je to celkem logické. Jenže je tady problém. Co když vzdělaní odborníci, kteří tuto ekonomiku drží nad vodou, začnou mít pocit, že je v Německu už nebaví žít? Ne kvůli příjmu, ale kvůli nesnesitelnému společenskému okolí, narůstající kriminalitě atd. Co když se seberou a emigrují třeba do Spojených států. Pak teprve půjde německá ekonomika do kolen.\n07.11.2016, 00:00:00 Publikoval Luciferkomentářů: 2\nStella 07.11.2016, 09:42:08\nUpozorňuji na článek v dnešní MfDnes.\nhttp://www.pressreader.com/ - celý, papírové vydání.\nJe nepochopitelné, že nejvyspělejší země nedokáží ukočírovat podobné situace. Když k tomu mají všechny prostředky. Jenže se nechce.\nZa krize 30.let tu byl nějaký Nový úděl apod..\nPlány B.. Nezaměstnaná mládež nesměla zahálet.\nTaže zajdeme jen na vlastní línou neschopnost. Protože někdy stačí překvapivě málo: stanovit jasná pravidla a trvat na jejich dodržování. Posílit v tomto ohledu represivní činnost státu.\nÚčinek by se dostavil!\nNesouhlasím s některými tvrzeními v článku, ale\nto by byla nekonečná debata ve stylu mnohých jiných blogů.\nZávěr je předvídavý. Odborníci z Ruska odešli v obrovském počtu, doslova, kdo mohl.\n1 Postkatastrofický scénář\nStarý kocour (neregistrovaný) 07.11.2016, 00:44:04\nTenhle náš "mechanický" či elektronický svět je založen na tom, že vše funguje. Ale vzhledem k šílené provázanosti systémů se jedna porucha, ať už přirozená nebo umělá, virus, může postarat o rozpad všeho, čemu říkáme "technická civilizace".\nJako sběratel postkatastrofické literatury jsem si toho docela vědom.\n"Blackouty" sice zatím vždy byly nějakým způsobem nejdéle do několika dní zažehnány. Jenže s rostoucím propojením systémů by mohly být škody daleko závažnější a nevratné.\nJistě, některé organizace mají záložní napájení. Ale i to vydrží nanejvýš pár dní. Pak dojde nafta v generátorech a nebude jak ji dovézt, přečerpat. Na benzínkách opravdu nemají v kamrlíku žádné ruční pumpy. Nemáme plány "B".\nTenhle stav beru jako námět na svůj článek. Šaman Jan Kovanic sice napsal stejnojmennou knihu, ale pojal věc příliš romanticky. S rozpadem technického systému se totiž uvolní společenské síly, které jsou běžně pod kontrolou a nastane bezvládí, kde budou "hovořit zbraně". Situace se bude pohybovat mezi Malevilem, Bídnými roky a Dnem Trifidů.\nAle tenhle rozklad společnosti může způsobit i situace, kdy bude kolem spousta neodborníků, "inženýrů z Eritreje" kteří sice umí ovládat kalašnikovy, ale tyhle záležitosti nebudou umět vyřešit v okamžiku jejich vzniku.\nAle budou chtít jíst. Nastane zima, hlad, žízeň - a násilí. Jen jednoduché systémy zůstanou funkční.\nU nás na chalupě by blackout měl celkem mírné následky. Topí se dřevem, voda teče samospádem. Svítilo by se svíčkami - do doby, než by došly. Našel jsem jen dvě ozdobné a obchodě mají jen pár krabic svíčiček na hrob. Problém by byl v potravinové soběstačnosti. Je nepatrná, skoro nulová. Potravin by se záhy zmocnili ti nejsilnější a ozbrojení. Ale taky jen na pár měsíců. Pak by došly i ty zásoby. A munice.\nNe, opravdu nemáme plán "B".\n(A čtečkám dojdou baterie. Majitelé papírových knih budou jediní, kteří si něco přečtou. Ve dne, protože v noci je tma.)


Pronájem bytu 2+1 Praha 6, Břevnov nyní za 14 800 Kč/měs o ploše 55 m2\nPronájem bytu 2+1, 55m, Praha 6 - Veleslavín, ul. Na Petřinách, zařízený, metro A Petřiny\nTuto nemovitost nabízí ověřená realitní kancelář Realitní kancelář Donna Máte o tuto nemovitost zájem? Pronájem bytu 2+1, 55m, Praha 6 - Veleslavín, ul. Na Petřinách, zařízený, metro A Petřiny 12 000Kč/měs Kontaktujte makléře\nPronájem velmi pěkného zařízeného bytu 2+1, o ploše 55 m2, ve 2. patře šestipatrového domu s výtahem, ul. Na Petřinách, Praha 6 - Veleslavín. V blízkosti metro Petřiny. K dispozici ihned . Ideální pro 2 osoby, nekuřáky. Byt je zařízený viz foto v nabídce (bez TV). Vstupní chodba s velkou šatní skříní, zděná koupelna s vanou a pračkou, toaleta samostatná. Velký obývací pokoj s pohovkou, ložnice s lůžkem a orientací do klidné zóny vnitrobloku, samostatná kuchyně s kuchyňkou linkou vč. lednice a myčky nádobí, jídelní stůl s židlemi. Plastová okna se žaluziemi. Na podlahách je laminátová plovoucí podlaha a dlažba. K bytu náleží sklepní kóje 2,5 m2. Dům je po kompletní rekonstrukci. Cca 100 m od metra A Petřiny. Parkování přímo u domu, občanská vybavenost v místě, zastávka BUS a tramvaje, supermarket BILLA. Nedaleko se nachází obora Hvězda a příjemný sportovní areál Ladronka. Byt v pěkné žádané lokalitě.\nPronájem bytu 2+1 Praha 6, Břevnov, stav je uveden jako velmi dobrý, osobní vlastnictví, který se nachází v 2. patro, z celkového počtu 7 podlaží, o ploše 55 m2, mnohem více nemovitostí bude při hledání, Byty 2+1 Praha 6, je vybaven či je k dispozici sklep, zařízeno nábytkem.\n+ poplatky 3 300 Kč + el. převod na nájemce. Kauce 1x nájem.


Zábradlí - druhy a výběr - Rodina.Vitejdoma.cz\nZábradlí je nezbytným doplňkem každého schodiště, ať už dřevěného, kovového, skleněného aj. Někdo může namítat, že zábradlí je zbytečné a kazí celkový dojem ze schodiště. Zábradlí však vůbec nemusí být nudné, naopak se může jednat o architektonické dílo.\nMáte doma malé děti? Pak vůbec nepolemizujte nad tím, jestli nechat** přidělat ke schodišti zábradlí**, či ne. A co víc, pokud jste se přestěhovali do staršího domku, nebo v něm již nějaký ten rok bydlíte, pak pravidelně kontrolujte pevnost a uchycení zábradlí. Při uvolněném sloupku by mohlo snadno dojít k nepříjemnému pádu, který by v lepším případě skončil naražením a modřinami.\nDruhy zábradlí dle materiálu\nZábradlí může být ze stejného materiálu, jako samotné schodiště. Častokrát se však také volí odlišné zábradlí, nebo kombinace materiálu u zábradlí.\nA z jakých druhů zábradlí, co do materiálu, si můžete vybírat? Výrobci přichází se vskutku bohatou nabídkou. Můžete volit zábradlí dřevěné, kovové, nerezové, skleněné, nebo již zmíněné kombinované (kov a dřevo).\nDřevěné zábradlí je nestárnoucí, nadčasovou klasikou. Volit můžete z různých druhů dřev: javor, dub, buk, olše, webe, třešeň aj. Jste-li vyznavačem přírodních materiálů, pak není důvodu váhat nad výběrem. Kovové zábradlí může být mistrovským kouskem, zvláště, je-li vyrobené uměleckým kovářem. Kovové zábradlí spolu s dřevěným schodištěm, je efektní a neotřelou kombinací, která zaujme hned na první pohled. Nerezové zábradlí může na někoho působit chladným, neosobním dojmem. Ovšem nerezové zábradlí je velmi elegantní. U tohoto typu zábradlí můžete také volit z lesklé nebo matné povrchové úpravy. Skleněné zábradlí není zas tak typické. A pokud máte malé děti, vhodné ve většině případů, nejspíš nebude. Na druhou stranu je skleněné zábradlí velmi efektivní a elegantní. Také nijak nezužuje prostor, právě naopak. Skleněné zábradlí se vyjímá v moderně řešených bytech, domech, komerčních prostorách, firmách apod. Pro skleněné zábradlí se používá sklo tvrzené nebo lepené. Co se týče ukotvení, pak je možné volit samostatné, nebo za pomoci nerezových, či dřevěných sloupků. U kombinovaného zábradlí je nejčastější volba kov a dřevo u samotných sloupků.\nTypy zábradlí dle místa použití\nZábradlí není jen záležitosti interiérů, ale také exteriérů. Schody a schodiště jsou nejen využívaná uvnitř bytu, domu. Pro venkovní zábradlí se využívá také kovu, nerezu, skla, dřeva. Kromě toho je velmi oblíbeným a žádaným materiálem i kamen.\nSamotné** zábradlí** se skládá z několika prvků: madla, ukončení madel, úchyty madel, madlové spojky, klouby (otočné, pevné), sloupky (horní a boční kotvení), klouby ke sloupkům, výplně.\nAť už se rozhodnete pro jakékoli zábradlí, můžete si nechat od výrobce navrhnout a následně zrealizovat rozličné tvary, hlavice i madla sloupků. Určitě se budete také moci inspirovat z katalogu realizovaných zakázek. Není však nikde dáno, že byste nemohli přijít s vlastním návrhem. V tomto případě se fantazii meze nekladou.\nPrávní prohlášení: Obsah internetového magazínu i jednotlivé jejich prvky jsou právně chráněny. Jakékoli užití spočívající v kopírování a/nebo napodobování obsahu a/nebo prvku tohoto internetového magazínu bez výslovného souhlasu provozovatele internetového magazínu je protiprávní, porušující práva společnosti k autorskému dílu a databázi a zakládající nekalosoutěžní jednání. Neoprávněným užitím obsahu a/nebo prvku interntového magazínu může dojít též k naplnění skutkové podstaty trestného činu porušení předpisů o pravidlech hospodářské soutěže dle § 248 trestního zákoníku a/nebo trestného činu porušení autorského práva, práv souvisejících s právem autorským a práv k databázi dle § 270 trestního zákoníku, za jejichž spáchání může být uložen trest zákazu činnosti, propadnutí věci nebo jiné majetkové hodnoty nebo trest odnětí svobody. Pokud máte o užití obsahu a/nebo prvku internetového magazínu zájem, kontaktujte redakci internetového magazínu. id9745 (vitejdoma.cz/rodina#9866)


Muzeum Beskyd - info, ceník, otevírací doba\nMuzeum Beskyd se nachází ve Frýdku-Místku na Zámeckém náměstí. Nabízí svým návštěvníkům zajímavé stálé expozice.\nMuzeum Beskyd se soustřeďuje na beskydskou přírodu a také místní obyvatelstvo. První expozice se zaměřuje na historii, etnografii a přírodu regionu a nabízí více jak dva tisíce společenskovědných a přírodovědných sbírkových předmětů. Bude vám přiblížena jak historie, tak i současnost beskydského regionu. V roce 2002 došlo k otevření zámeckého okruhu, kdy můžete zhlédnout zrekonstruovaný Rytířský sál s třiceti pěti erby slezské šlechty. Jedna z expozic je věnována Frýdku-Místku. Muzeum Beskyd spravuje Mariánské poutní místo v sakristii kaple svaté Barbory, a také památník Óndry Lysohorského.\nMuzeum bylo oficiálně ustanoveno 25. ledna 1925, ale jeho otevření se datuje již v roce 1924. Tato pobočka byla v roce 1934 připojena k pobočce v Opavě, kam byla větší část sbírek přestěhována. Městské muzeum v Místku bylo otevřeno 9. června 1929 a soustřeďovalo se zejména na dějiny Místecka a hradu Hukvaldy. V roce 1949 došlo k vytvoření Lašského muzea, v němž se spojily frýdecké a místecké sbírkové fondy. Sbírky byly nainstalovány v Sekerově vile. V roce 1960 došlo k přestěhování muzea do frýdeckého zámku. 2. dubna 1991 byl název změněn ne Muzeum Beskyd Frýdek-Místek.


Webové prezentace / Co jsou to webové stránky - eBohemia.com / Vyděláváme Vám peníze\nCo jsou to webové stránky?\nWebové či internetové stránky jsou prezentace firem či jednotlivců přístupné uživatelům internetu prostřednictvím internetového prohlížeče, tzv. www stránky. Například tento text, který právě čtete, je také internetovou prezentací.\nNespornou výhodou webových prezentací je možnost dle potřeby prezentaci pružně měnit a tím ji udržovat stále aktuální. Internetové prezentace oproti jiným typům médií (tištěným, audio, video) nejen že přináší úsporu finančních prostředků při jakékoliv změně obsahu, ale dokáží také generovat zisk a to díky přílivu nových zákazníků.\nProč potřebuji internetové stránky?\nInternetové stránky jsou především výkladní skříní Vaší firmy či společnosti. Precizně zpracovaná internetová prezentace, která efektivně propaguje Vaše služby a výrobky, je Vaší novou prodejnou, do které začnou chodit zákazníci a přinášet zisky.\nNeváhejte a otevřete si nový obchod, určitě se Vám vyplatí, přinese Vám nové zákazníky a zvýší spokojenost stávajících klientů.\nJakou internetovou prezentaci zvolit?\nS výběrem internetové prezentace Vám rádi pomůžeme. Musíte si, však minimálně ujasnit o jaký typ webových stránek máte zájem. Statické prezentace představují řešení pro jednoduché stránky, dynamické prezentace jsou potom vhodné pro složitější webové projekty.\nJen na Vašich představách záleží, jakou formu pro své stránky zvolíte. Pokud potřebujete poradit, neváhejte nás kontaktovat.\nKód: opište 5563\nSekce v kategorii Webové prezentace\nCo jsou to webové stránky\nStatické internetové prezentace\nDynamické internetové prezentace\nCo je to SEO - Optimalizace pro vyhledávače\nCopywriting - Texty pro internetové prezentace\nAktuální umístění Vaší prezentace\nSEM - Marketing ve vyhledávačích\nCo je to SEM - Marketing ve vyhledávačích\nAudity, analýzy, výzkumy\nCD - DVD prezentace\nPartnerský provizní program zdarma\nNechte si zdarma zpracovat analýzu a kalkulaci pro Vaši internetovou prezentaci.\nStránka byla generována\nVyděláváme Vám peníze


Astronomický ústav AV ČR – Věda v srdci inovací\nŽivotní prostředí a přírodní hrozby\nZabýváme se riziky kosmického počasí, která se díky rostoucí závislosti naší civilizace na technologiích stala relevantní přírodní hrozbou. Zabýváme se výzkumem sluneční aktivity, jejími vlivy na kosmické počasí a jeho prostřednictvím i na technologie a bezpečnost provozu těchto technologií. Tyto znalosti jsou využitelné jak v průmyslu, tak ve veřejné správě.\nhodnocení rizik sluneční činnosti a kosmického počasí na bezpečnost provozu energetických přenosových soustav\nexpertizu v oblasti rušení GPS signálu vlivem sluneční aktivity – přímé měření rušivých radiových signálů ve frekvenční oblasti, v níž operuje GPS\ncharakteristiku rizikových faktorů vlivu sluneční činnosti na drátové i bezdrátové komunikační prostředky (např. i prostředky dálkového řízení autonomních letounů/vozidel)\nkrátkodobé předpovědi sluneční aktivity a jejího vlivu na Zemi\nV oblasti ochrany před světelným znečištěním ukazují výzkumy v oblasti biologie i humánní medicíny z posledních let nepříznivý vliv naddimenzovaného nebo obecně nevhodně navrženého umělého nočního osvětlení na živé organismy.\nKlientům, především ve veřejné správě, můžeme nabídnout konzultace v oborech:\nplatná a připravovaná legislativa ČR a EU v oblasti světelného znečištění\n„guidelines“ pro správný návrh veřejného osvětlení, kontakt na odborníky v této oblasti\ntipy na perspektivní osvětlovací technologie a doporučené typy svítidel\npříklady dobrých řešení ve městech, kde už tato řešení byla realizována\nNejvětší v ČR; detekuje radiová vzplanutí na Slunci; přístroj slouží pro potřeby ústavu, data z něj získaná jsou ale dostupná veřejně\nVýpočetní HPC cluster OASA\nSlouží k numerickému modelování (simulacím) slunečních erupcí, jevů s potenciálním velkým impaktem na pozemské i kosmické technologie; přístroj slouží pro potřeby ústavu a výzkumné komunity obsluhované českým uzlem ALMA-infrastruktury EU ARC\nPředpovědi sluneční a geomagnetické aktivity pro ČT, Český rozhlas a další média\nPro obce konzultace v oblasti veřejného osvětlení v kontextu ochrany životního prostředí a zdravotních dopadů na obyvatele obcí\nUvítáme smluvní výzkum, kdy AÚ je hlavní kontraktor např. s ESA, firma je subkontraktor AÚ.\nJsme otevřeni různým formám spolupráce (nejen) ve výše uvedených oblastech.\nExpertní a poradenská činnost v oblasti problematiky světelného znečištění, aktivní lektorování na seminářích pro státní správu a samosprávu\nExpertní a poradenská činnost v oblasti problematiky světelného znečištění\n+420 737 322 815\nautonomní vozidla a letouny, bezpečnost technologií, GPS signál, osvětlovací technologie, přírodní hrozby, sluneční aktivita, světelné znečištění, životní prostředí