Plzeňský sprint: Jak to vidí stavitel | O-News.cz\nod Roman Zbranek | 5. 6. 2018 | Metodika, Stavba tratí\nLuděk Bartoš je autorem sprintových tratí v Plzni. Vyjádřil se ke stavbě a organizaci sprintu v Plzni, který vzbudil celou řadu různých emocí, debat a diskuzí, zpracoval zajímavý materiál, ve kterém dává všem nahlédnout pod pokličku příprav takového závodu. Jak vlastně stavitel nastřeluje délky tratí ke směrným časům, jak stavitel vybírá zajímavé či dlouhé postupy. Co ho vede k využití umělých překážek a k jejich umístění? Spoustu a spoustu stavitelské alchymie nabízí další řádky tohoto článku. Článek je trošku delší, nicméně věříme, že své čtenáře si najde – ať už z řad budoucích pořadatelů sprintů, tak z řad trenérů či samotných závodníků.\nPlánování vítězných časů a následná analýza skutečně dosažených časů vítěze při orientačním sprintu v Plzni 26.5.2018\n1. Rychlost běhu\nPřed přípravou závodu 26.5.2018 v Plzni jsem vyšel z časů analyzovaných Romanem Zbrankem na stránkách O-news při závodě WRE v Lázních Bělohrad v září 2017 – H21E a D21E.\nA dále z GPS záznamu rychlonohých plzeňských mládežníků, kteří v Bělohradu dopadli slušně. Vzhledem k malému převýšení se mi zdál připravovaný plzeňský závod srovnatelný a navíc lepší analýzu jiného závodu jsem neměl k dispozici. Svazová doporučení se údajně teprve připravují.\nVyšly mi tyto rychlosti běhu ideálními postupy (Lázně Bělohrad, září 2017):\nH21E 3:31 min/km\nD21E 3:57 min/km\nH16A 3:55 min/km (Richtr – potažmo Gajda)\nD14 4:40 min/km (Richtrová – potažmo Karlová)\nPředpokládal jsem, že v rámci článků Romana Zbranka byly analyzovány pouze mapově zajímavější postupy, tudíž dosažená průměrná rychlost běhu byla při závodě (díky jednodušším postupům) ještě nepatrně vyšší.\nČasy jsem si orientačně porovnal s rychlostí dosaženou orientačními běžci při testu na dráze (3000 m):\nH21 2:52 min/km\nD21 3:32 min/km\nH16 3:12 min/km\nD14 3:57 min/km\nZ následné úvahy mi vyšlo, že při orientačním sprintu závodník zpomalí (různými vlivy) v rozmezí od 12% (D21) do 23% (H21). Zpomalení rychlosti oproti dráze o cca 20% jsem pak uplatnil i na dosažené časy z dráhových testů juniorů a dorostenců.\nPři znalosti navržené trati plzeňského sprintu (méně kontrol, dlouhé postupy), které bylo jasné už od zimy, jsem se domníval, že na dlouhých postupech vyvinou závodníci vyšší rychlost. Nicméně spočtené hodnoty rychlostí jsem raději nezvyšoval v (bláhové) naději, že budu na straně bezpečné. Tudíž navržené rychlosti běhu po ideálních postupech pro plzeňský sprint byly:\nD21E 4:05 (volil jsem raději trochu pomalejší běh, než byl dosažen v Lázních Bělohrad – možná chyba výpočtu (?) a i vzhledem k dráhovým testům)\nD20A 4:10 (po přihlášce Janošíkové jsem snížil z původních 4:15)\nPoznámka: Kategoriemi H18A a D18A se vzhledem k požadavku svazu na shodnou trať s juniory/juniorkami v tomto článku nezabývám. Je však zcela zřejmé, že jejich předpokládané časy musí být vyšší než u juniorů/juniorek.\nV době dokončování tratí jsem si při nahlédnutí do výsledků ME ve Švýcarsku v nepoměrně náročnějším terénu (mapově i výškově) ověřil, že navržené časy pro Plzeň jsou v mužské kategorii plus minus odpovídající, nicméně u žen (nepředpokládal jsem účast světových hvězd) jsem zjistil, že českým ženám asi trochu víc fandím:\nH21E 1. Hubmann 3:30 min/km, 7. Král 3:40 min/km.\nD21E 1. Alexandersson 4:01 min/km, 19. Janošíková 4:30 min/km\nUklidňoval mě ale pohled do mapy švýcarského sprintu a doufal jsem, že ženy v Plzni využijí rovinatý terén k vyšší rychlosti.\n2. Směrné časy\nSměrné časy H21E a D21E vychází z pravidel IOF (které jsou pro závod WRE směrodatné a českým pravidlům nadřazená). Článek 16.9. stanovuje čas vítěze na 12-15 minut. Již od prvních návrhů tratí a prvotní analýze možností zajímavých postupů jsme se s hlavním rozhodčím shodli, že směrný čas necháme spíše na horní hranici pravidel 15 minut (což zpětně vyhodnocuju jako velkou chybu, zejména při spojení s dopoledními štafetami). Nicméně této úvaze napomáhaly i vítězné časy při závodě WRE v Lázních Bělohrad v září 2017 (1. Král 14:50 + 1. Horčičková 15:05).\nV případě HD16A a HD20A jsou směrné časy dány Soutěžním řádem (příloha 2) na 12 minut. *)\n3. Návrh tratí\nVzhledem k zadanému startu a cíli závodu a obavě při případném překonávání tramvajové trati bylo zřejmé, kudy se poběží a co půjde z území „vytěžit“.\nNa začátku jsme si s hlavním rozhodčím jasně definovali cíle:\npostavit co nejvíce postupů tak, aby na nich nebyly pouze dvě varianty (zleva, zprava a jen čekat, kde udělá závodník hloupou chybu), tj. mapově náročný závod s množstvím postupů o 3 a více variantách, kde o vítězi rozhodne lepší volba postupů a drobná chyba se dá v další části závodu napravit; **)\nvyužít různorodost zvoleného území: od historického centra, přes nábřeží, parky a rozličná sportoviště až do areálu pivovaru.\nPředmětem tohoto článku není obhajoba zvolené trati (na to může mít každý svůj názor), ale vzhledem k dosaženým časům (viz dále) to bylo potřeba zmínit.\nVšech 18 tratí jsme před závodem změřili v OCADu po nejkratších postupech a spočetli předpokládané mezičasy na všech kontrolách i v cíli. Z předpokladů vycházely tyto směrné časy (chápej jako přiznání stavitele, hlavního rozhodčího i IOF Advisera).\nV dubnu proběhlo testování zásadních postupů v okolí mostu a v historickém centru plzeňskými dorostenci z kategorie H16. Hlavním cílem testování bylo ověření předpokladů o ideálních postupech, tj. zejména, že obíhačky se nevyplatí.\nDosahované rychlosti dorostenců (na cca 500 m úsecích podle mapy) se pohybovaly v rozmezí cca 3:00 až 3:15 min/km. Předpokládal jsem, že eliťáci rychlost 3:30 min/km by na trati 4 km udržet mohli.\nTestování celých tratí elitními závodníky by samozřejmě bylo ideálním řešením, ale v podmínkách našeho pořadatelského týmu a při velkém počtu běžně uzavřených areálů v terénu, byl tento požadavek nereálný.\nVlivem soukromé akce v pivovaru, o které jsme se dozvěděli až 3,5 hodiny před startem (!), došlo cca 2 hodiny před startem (po marných jednáních na poměrně vysoké pivovarské úrovni) k rozhodnutí hlavního rozhodčího a IOF Advisera o zkrácení závodu. Z pohledu stavitele a diváka jsme přišli o nejzajímavější část. Z pohledu závodníka vyšly tratě o 2 až 3 minuty kratší.\nO překreslování 800 kusů map necelé dvě hodiny před startem ručně fixem (jak za časů ražení kleštěmi) tento text nemíní pojednávat, nicméně pořadatelé dělali, co mohli, aby se původně navržená varianta „závod zrušíme“ neuskutečnila.\nTratě byly po rozhodnutí Jury ve výsledcích ještě více zkráceny – ukončeny na předposlední kontrole.\nNa základě následného rozhodnutí Soutěžní komise nebude závod v kategoriích H16A, D16A, H18A a D18A započítán do dlouhodobých soutěží. ***)\n6. Dosažené časy\nPlánovaný čas lze následně snadno dopočíst i na zkrácených tratích. Vítězné časy by tedy měly podle mých předpokladů vycházet takto (v závorce uvádím skutečně dosažený čas):\nH21E 12:31 (14:05)\nD21E 12:20 (13:57)\nH20A 10:42 (10:48)\nD20A 9:33 (9:56)\nH16A 10:04 (10:55)\nD16A 9:22 (11:11)\nV obou elitních kategoriích H21E, D21E a v kategorii D16A byl dosažen významně pomalejší čas, než jsem plánoval. Tato skutečnost je zřejmě dána tím, že žádný ze závodníků nedokázal při takto postaveném závodě zvolit všechny varianty optimálně, tj. běžet „bez chyby“. Je to zřejmé i z podrobné analýzy GPS v D21E, kde jsme u vítězky identifikovali 4 drobné chyby v postupech, ale stejně vyhrála. V mužské kategorii vítěz neběžel dle mého názoru dokonce 5 postupů nejkratší trasou.\nNaopak u trati H20A je odchylka od předpokladu zanedbatelná. Je to dáno jak všestranně skvělým výkonem vítěze, tak zřejmě i mapově jednodušším závodem (měli mít tu zajímavější část až v pivovaru).\nSkutečně dosažené rychlosti (vítězný čas podělen délkou ideálních postupů) při závodě v Plzni jsou:\nH21E 3:56 min/km\nD21E 4:37 min/km\nH20A 3:42 min/km (mapově jednodušší závod!)\nD20A 4:20 min/km\nH16A 4:15 min/km\nD16A 5:17 min/km\nVše přehledně srovnané je v následující tabulce:\nkategorie plánovaná rychlost vítěze ukončeno na kontrole délka nejkratších postupů (km) předpokládaný čas po nejkratších postupech skutečný součet nejrychlejších postupů odchylka od předpokladu skutečný čas vítěze odchylka od předpokladu dosažená rychlost vítěze\nTabulka: Analýza časů vítěze elitních a áčkových kategorií při sprintu, Plzeň, 26.5.2018.\nDosažené rychlosti vítězů (vítězný čas podělen délkou ideálních postupů) jsou výrazně pomalejší, než jsem plánoval. Lze to zdůvodnit mapovou náročností (na kterou si mnozí závodníci stěžovali), což dosvědčuje i výsledný rozdíl v rychlosti mužů a juniorů (kteří měli trať mapově jednodušší).\nZjištěné výsledné rychlosti běhu z Plzně asi nejsou pro další závody zcela směrodatné (zejména přijme-li se za obecný ten názor, že sprint by měl být mapově jednodušší 🙁 …, ale při přípravě jiných mapově náročnějších sprintů je potřeba s pomalejší průměrnou rychlostí běhu počítat.\nV závislosti na mapové náročnosti doporučuji při přípravě závodu používat toto rozmezí (od běžáku po mapově náročný):\nH21E 3:30 až 3:55 min/km\nD21E 4:00 až 4:30 min/km\nH20A 3:40 až 4:05 min/km\nD20A 4:10 až 4:40 min/km\nH18A 3:45 až 4:10 min/km\nD18A 4:20 až 4:50 min/km\nH16A 3:50 až 4:20 min/km\nD16A 4:40 až 5:10 min/km\nDržím palce dalším stavitelům sprintu. A jsem zvědavý, jak mapově náročnou cestou se bude vývoj sprintu u nás ubírat.\n*) Toleranci 5 minut zmíněnou v pravidlech OB (článek 15.5) máme chápat jako přežitek lesních disciplín a nebo stále je skutečně platná i pro sprint? Samozřejmě jsme v Plzni na tuto toleranci nespoléhali 🙂\n**) Jak to dopadlo je vidět z GPS (díky za to!). Miloš Nykodým na trati dle mého názoru 5x nezvolil nejlepší postup (k1, k5, k7, k9 a k11) a přes to dokázal vyhrát s napínavě malým náskokem. Vojta Král na trati zřejmě nezvolil dobře jen 3 postupy – myslím, že o vítězství přišel hlavně tím, že nepodběhl fotbalový stadion z jihu, když už se tam ocitl. V ženské elitě Adélka Indráková taky neběžela zcela ideálně (4 delší postupy), pořadí na čele závodu se stále měnilo, stejně vyhrála. Je tedy mapově náročná trať, kde závodníci dělají více drobných chyb, ale vyhrají ti mapově zdatnější (kteří si třeba i přibrzdí), méně zajímavá, či dokonce nesprávná?\n***) Byli startující od času 50 zvýhodněni? Rozhodnutí soutěžní komise respektuji, ale části jejího zdůvodnění nerozumím. Vychází zřejmě z názoru, že závodník, který doběhne sdělí svým soupeřům (kamarádům) informace z trati? Přijmout takovýto přístup není z mého pohledu dobré … pak se asi bez karantén neobejdeme (což vyšachuje další počet pořadatelů). Na druhou stranu se podívejme, že vítěz H16 startoval v čase 23, vítěz H18 ve 37, vítězka D18 ve 44 a největší překvapení závodu v D18 Dáda Biersaková (mimochodem od mala výborná mapařka) startovala už v čase 12. Všichni do zmiňovaného času 50. To jsou ale přece přesně ti, kteří měli být podle výše uvedeného názoru brzkým startem znevýhodněni! Že by si jen přečetli pokyny?\nZpracoval: Luděk Bartoš, 4.6.2018\nDoplňující otázky od O-news.cz\nOtázka č. 1. Proč jste se dohodli na směrný čas 15′ v DH21E? Pro upřesnění: IOF říká 12-15′, SŘ sekce OB ČSOS říká 12′ Nebylo by přeci jenom lepší se snažit přiblížit českým pravidlům, když to ta IOF umožňují?\nZdůvodnění jsou dvě:\nPřišlo nám to správné. Loňský závod WRE v Lázních Bělohrad s dosaženými časy vítězů 15 minut mě utvrdil v myšlence udělat pro elitu závod takto dlouhý. Mimochodem v hodnocení Lázních Bělohrad, které jsem si předem studoval, jsem na čas vítěze žádnou kritiku nezaznamenal. Plánovaný čas na světový pohár v Praze letos na podzim (14:50) a časy vítězů na ME ve Švýcarsku (14:44 + 15:16) mi napovídaly, že se to od WRE očekává. Oproti Lázním Bělohrad jsem však chtěl postavit mapově náročný sprint. Nečekal jsem, že se to v čase vítěze tak moc projeví.\nVyšlo to z daného území a postupného vývoje stavby tratí. Při první analýze terénu mně vyšly poměrně zajímavé dlouhé postupy (nakonec se použil postup 4-5; ten druhý byl využit u žen). Přemístěním startu „za tramvaj“ a zjednodušením pivovaru na jednoduchý pytlík jsme to srazili na rozumnou míru 14 až 16 minut zajímavé trati. Pak šlo jen o to, jakou zvolit variantu, aby tam bylo co nejvíce zajímavých postupů a pak kde ubrat, abychom se vešli do 15 minut.\nPřiblížit se českým pravidlům by bylo bývalo rozumnější. V aktuálně použitém území jsem však přesvědčený, že závod na 12 minut by byl z půlky velmi nudný a byl bych za to kritizován. Osobně by mě to mrzelo víc, než se kritika snáší na přílišnou mapovou náročnost trati.\nH21E: Pro zajímavost (není to povinné!) přikládám 4 poslední varianty (viz jpg) s daným startem a cílem, když jsme to uzavírali (na začátku května).\n1A (15:24) – 5 postupů se 3 a více variantami – zkrátili jsme pak lehce u sportovišť – varianta už zkracovala hezký postup od SZ rohu mapy na Mlýnskou strouhu (použil jsem jen u D21E) … postup na jedničku byl zajímavější, proběhnutí sportovišť umožnilo závodníkům připravit se na složitější řešení v okolí mostu.\n1B (15:37) – 4 postupy „3 a více“ – dlouhé a na začátku nehezké – po vypuštění začátku byla trať vlastně použita pro H20A, s tím že juniorům se pak doplnil zajímavější průběh v pivovaru (bohužel v den závodu zrušený)\n1C (14:00) – 3 postupy „3 a více“ – nehezké … opakující se postup přes historické centrum … ne!\n1D (14:10) – 4 postupy „3 a více“ – začátek zoufalý – v případě zpestření jsme na 16 minutách! Takže ne!\nS HR jsme našli shodu v tom, že trať 1A je o tolik zajímavější, že směrný čas na úrovni 15 minut, resp. lehce přes, za to stojí. IOF Adviser to následně také schválil. Ale věděl jsem, že za případné překročení času to fakt schytám (což se stalo!). Po drobných úpravách a mírném zkrácení mi vyšel u H21E čas 15:07. Tak jsme to riskli.\nD21E: U žen byla trať jasnější už od začátku. Byli jsme na 15:02! Přišlo mi to adekvátní k řasu mužů a významu závodu. Dala by se zkrátit v pivovaru o tu kontrolu na spodním parkovišti a nebo o několik rychlých kontrol u Mlýnské strouhy.\nOtázka č. 2: Z článku mi přijde, že jste počítali s tím, že musí vyhrát člověk tak rychlý jako Vojcek a navíc nesmí udělat žádnou chybu. Neměl by směrný čas obsahovat prostor pro chyby?\nOdpověď č. 2: Určitě by měl by obsahovat zpomalení na chyby i drobná váhání na trati! O tom ten článek pojednává. Snaha byla, ale … nepovedlo se. Budu rád, když se další stavitelé poučí.\nOtázka č. 3: Máš nějakou myšlenku, proč byl nakonec průměr vítězného závodníka skoro o 20”/km pomalejší, než byl plán? Mě osobně napadá pomalejší běh kvůli dlouhému čtení mapy. Nemyslím si, že by štafety až tak vyčerpávaly.\nOdpověď č. 3: Myslím, že z 1/3 byla způsobena zpomalením běhu (schodiště, váhání nad mapou, když se musí přibrzdit) a ze 2/3 to způsobily horší volby postupů vlastně u všech závodníků. To je třeba příště předpokládat. Uvažovaná délka závodu byla u všech tratí (viz parametry) byla měřena po nejkratších postupech (což taky nemusí být ideální pro každého). Naběhá-li závodník o stovky metrů více, je pak výsledná rychlost logicky významně pomalejší.\nMiloš Nykodým naběhl navíc: k1 + 90m; k5 + 45m; k7 + 10 m a k tomu + 50 m; k11 +15 m … celkem tedy běžel délku o 210 m delší. Počítám to odhadem podle GPS trackingu. Rychlost mu pak vychází po jeho trajektorii 3:42 min/km i se všemi schodišti, včetně toho malého váhání na severní straně mostu\nVojta Král: k4 + 60 m, k5 + 165 m, k7 +40 m … celkem 265 m navíc …. rychlost 3:43 min/km, včetně velkého tápání na jižní straně mostu\nmimochodem Tomáš Křivda H20A letěl výborně, bez chyby. Rychlost má 3:42 min/km! (škoda, že ho nepostavili na trať elity).\nU žen se to dá spočítat obdobně.\nNa náročný program (dráhové testy + štafety + sprint + štafety) si asi někteří dorostenci a junioři stěžovat oprávněně můžou. Nedokážu ale posoudit, jak se na to dívají eliťáci – na této úrovni jsem nikdy neběhal. Petr Horvát (a jeho názoru si vážím) to se mnou řešil už při MČR ve sprintu LOB v zimě a uznávám, že je jiné, když během jednoho dne běžíš jeden závod a nebo závody dva.\nDalší poznatky & útrapy pořadatele v posledních dnech před závodem:\nOtázka mostu se postupně vyvíjela. Některé původní varianty zkusily využít jen tu lávku na západě, ale to by bylo fakt o ničem a vynechat tuto část mapy moc nešlo – ten prostor nebyl až tak velký, jak se nyní zdá. Běhat v severní části mapy (tam je ta druhá lávka) včetně umístění kontrol by pro mne znamenalo ještě větší „vyhnanství“, než co se tu odehrává nyní. Přes tramvaj jsme nechtěli jít, na most generála Pattona taky radši ne. Z toho vyšlo, že na most prostě půjdeme, protože to bude zajímavé. Původně jsme zvažovali běhat za provozu na chodníku po obou stranách bez možnosti přebíhání. Ale jak to uhlídat? Aby byly postupy zajímavé, tak jsme se rozhodli i pro zavření schodiště (možná vymyslí někdo něco lepšího, ale nám to přišlo zajímavé a zřetelné). Z hlediska bezpečnosti provozu jsme zkusili projednat uzavření mostu – kupodivu se to podařilo, včetně přilehlých ulic. Tím byla varianta most jasná a nebylo dál co řešit. Další věc je, jak se to podařilo vyznačit v mapě (hodně jsme to zvažovali a zkoušeli), jak moc na to závodníky připravit v pokynech (čtou je vůbec?) a jak moc tomu nečekanému řešení někteří závodníci psychicky podlehli. Disky jsme si zapsali (i přes výzvu se nenechali odradit!), někteří z nich se přišli i sami čestně napráskat. Zbytek ještě hlavní rozhodčí dohledal ve výsledkách. Z ORISu je to zřejmé.\nDalším nepříjemným faktorem bylo, že jsme na přípravu tratí neměli úplně klid. Ještě 7 dní (!) před závodem jsme nevěděli, zda budeme moct do pivovaru. Čekalo se, kdy proběhnou oslavy fotbalistů! Nouzová varianta byla na náplavce (tj. pod lávkou do pivovaru a od ní severním směrem, s tím, že H21E by měli před tou 4. kontrolou ještě jednu diváckou kontrolu v aréně). Další varianta u Plazy byla nerealizovatelná! Fotbalisti to nakonec vykopali na poslední chvíli (z našeho pohledu) a nám zbyly 4 dny na finální přípravu tratí do tisku! Druhou komplikací byl nesouhlas nájemce areálu sokolovny (poslední oplocené území před řekou), který se podařilo zlomit až 9 dní před závodem. Stavby, které se začaly realizovat v den závodu nebo nové předzahrádky v týdnu před závodem jsou z tohoto úhlu pohledu spíše úsměvnou historkou.\nDalší informace o plzeňském sprintu:\nNezávislá analýza O-news.cz\nAnalýza postupů pohledem stavitele a HR\nČlánek Vojtěcha Krále\nNa závěr pár subjektivních dojmů z mapových archivů jednotlivých závodníků:\nH35 Michal Průša VSP\nSprint, který vyvolal emoce a rozporuplné reakce. Mě osobně se rozděleni mostu plotem uprostřed líbilo a zamotalo mi to na chvíli hlavu. Podle mě by se náročné sprinty na přemýšlení stavět měly a to i za cenu umělých překážek. Mapa byla podle mě čitelná a dalo se poznat různé výškové úrovně. Pokazil jsem akorát trochu odběh z K3 ale jinak se mi dařilo skvěle. 🙂\nD14 Jolana Štraitová VSP\nHned ze začátku jsem nepochopila most a pak už jsem se do toho nedostala… Na K5 a K6 jsem si nevšimla těch schodů, mohlo to být rychlejší. Na K10 jsem vybrala horší postup (sice jsem na něm neudělala chybu, ale byl o dost pomalejší). Taky jsem běžela pomalu, bylo teplo a vůbec mi to nešlo…\nD21A Vanda Králová\nnejvíc mrzí minutová ztráta kvůli číslu na boku stojanu, který nesedělo s číslem na krabičce…\nH21E Ladislav Semrád\nKonečně v elitě! Sprint to byl hodně rozporuplný, neférové nachytávky, chaotická organizace a mezi tím nudná atletika, ale na takhle krátký závod mi nedělá problém se hecnout i když se mi třeba nedaří nebo se mi to nelíbí a nakonec jsem to vlastně docela ustál. 1 OK, 2 horší volba, ale to je detail. Na 3 jsem nejprv naběhl do zavřeného průchodu, při odběhu od 4 jsem pro změnu přeběhl branku, kterou jsem tam vlezl. Dlouhý postup s mostem jsem se rozhodl vyřešit za pochodu. Nějakou verzi jsem tam sice našel, ale zazmatkoval jsem při uhýbání z nábřeží, zatočil jsem moc brzo, ke šrafovaným přechodům, kde mi to pak nesedělo a zbytečně jsem zpomalil. U 5 mě pak sebral Šimon Navrátil a spolu jsme vydrželi až do cíle, tempově mi vyhovoval, takže jsem stíhal mapovat svoje. 19. místo je pro začátek dobré.\nH21C Adam Hájek\nSprint plný spekulací o regulérnosti. Mojí kategorie se to ale moc netýkalo. Na jedničku jsem si vybral pravý most a se štěstím jsem trefil správnou stranu od švába, takže dohledávka byla\nv pohodě. Na dvojku jsem omylem vylezl dřív nahoru a pak jsem musel po pěšince dolu ke kontrole a zas nahoru. Když jsem vyběhl na most, tak koukám, že chci na druhou stranu a ono to nejde… No nic, zavrhuji variantu, že to podlezu a běžím a vymýšlím co se situací. Musím až na konec mostu a pak po schodech dolů. Nebylo to nic hrozného, vlastně asi nejlepší postup. Přichází série jednoduchých kontrol 4 a 5. Na šestku ovšem volím nejhorší variantu a kličkuju tam. Nejlepší nejspíš bylo zcela zprava. K7 si hlídám a pak málem netrefuji branku v plotě na osmičku. Hodně si zpomaluju, protože nevím co dál. Nakonec se rozhoduju pro to to pustit středem a nebylo to špatné. Na desítku to beru taky středem a i tady to byla asi lepší varianta než jít podél řeky. Ťukačka 11 a 12 dává chvilku času na vymyšlení klíčového postupu do cílové arény. Zvolil jsem ale levou a to lepší nebylo. Protože se muselo ještě hodně od čáry a byl jsem vlastně rád, že to tam vůbec šlo. Do cíle jsem se fakt snažil vydat z posledního a nakonec porážím Pabla o pouhé 2 vteřiny. I když z toho nebude sedmička, tak v cíli spokojenost.\nH21E Standa Mokrý\nBludiště okolo Rooseveltova mostu. K13 a 14 zrušeny už před závodem, dodatečně závod ukončený na K12 (asi)\nH18A nebo H20A Ondra Měšťan\nSprint se mi (na rozdíl od některých jiných) líbil a bavil mě, i když jsem tam udělal několik chyb. První přišla na 2, kdy jsem tak trošku přehlédl tu zašrafovanou silnici a myslel jsem si, že už jsem za ní. Když jsem poprvé přebíhal most s plotem, fakt mi nedošlo, že je přepůlený a tohle zjištění mě dost překvapilo, když jsem běžel zpátky. Byl jsem rozhozený a o kus dál jsem si nevšiml mezery mezi ploty a musel jsem se k ní vracet. Postup na 6 jsem neměl vůbec rozmyšlený a prostě jsem vyběhl po první variantě, která mě napadla, ale zleva to bylo nejspíš lepší. Na zbytek už jsem se zkoncentroval a na postupu na 9 mám dokonce 4. mezičas 🙂\nH21E Kuba Makovský\nNěco pro pobavení, začíná se ze mě evidentně stávat “specialista” na sprinty. Luštění průchodů a voleb mi fakt jde a 5 naběhanej kiláků je toho důkazem 🙂 Blackout na 11k ale fakt nechápu.\nD45 Helena Hudečková\nse sprintem tradičně moc spokojená nejsem, i když výsledek (6.místo ) je excelentní. Chyba hned při odběhuod 3K (fakt blbě vidím a zdálo se mi že neprojdu, tak jsem to radši oběhla). Na 4k jsem se rozhodla že tudy běžet jde, tak tam běžím, ale pásky zakázaného prostoru ležely po zemi, tak jsem běžela kousíček silnicí, a pořadatelé mě vrátili zpátky (dobrých 50 m tam a zpátky), ze 7k zbytečná vracečka, ale já prostě vidím černou čárku, tak si myslím že to tam nejde projít… a to samé u 10k – viděla jsem že by bylo rychlejší jít přes most, ale pak při průběhu pivovarem se mi zdálo že to tam projít nejde, a tahle čára se mi zdála dost tlustá, než abych to riskovala, tak jsem oběhla po mostě oklikou, a nejhorší že váháním kudy jsem ztratila cca 30 vteřin navíc.. No mohla to být klidně bedna dneska…\nD35 Jitka Štraitová\n…aneb zatmění mozku nad Mží. Špatně jsem přečetla, jak na K2 dostat z mostu – viděla jsem v mapě schody na levé straně hned za řekou (jenže jen v mém podání), když jsem pak doběhla kaž k zakázané silnici, tak mě to tak rozhodilo, že místo abych pokračovala kolem K3 na K2, tak jsem to otočila a běžela zpět na druhý konec mostu, abych se dostala za plot a zase zpět po pravé straně …\nD12 Pája Malečková\nZkonila jsem K11. Nevedela jsem, ze jsem v zakazanem prostoru. Zamotala jsem se.\nD16A Bára Smolková\nD21E Gabča Šimůnková\nMůj první závod v elitě, musím říct, že i přes všechny ty šílený věci typu most na dvě půlky jsem do zvládla důstojně a nikde to vyloženě nezazdila, což mě těší. Ale závod se mi teda moc nelíbil. Ještě, že ho zkrátili, protože už takhle jsem na konci nemohla (sice už to nebylo tak bez energie jako dopoledne, ale pořád nic moc běh) a byla jsem tam docela dlouho. Nijak výborný výkon to nebyl – na tu 3. jsem si toho rozdělení mostu všimla až na něm, což mě přinutilo se na chvíli zastavit a pořádně se na to kouknout, ale mezičas tam mám dobrý, takže to asi zavařilo hlavu všem. Pak jsem se cestou na 4. snažila namapovat 5. a běžela jsem nějak rychleji, než jsem předpokládala 😀 takže jsem zkazila tu nejjednodušší kontrolu na trati… paráda 😀 Na 5. asi ne ideální, měla jsem to vzít po té cestě se schody mezi rybníky, kudy jsem běžela na 6. (aspoň podle trackingu to šly takhle nejrychleji) a začátek nevím, jestli se neměl jít spíš po tom mostku zprava. Na 8. to asi\nbylo lepší zprava. No a pak už jsem to nějak doklepala. Postup na sběrku se nakonec kvůli šrafám nepočítal, ale šla jsem ho už hodně pomalu. S výsledkem nakonec ale spokojenost!\nZdeněk Koč\tna 7. 6. 2018 v 07:53\nJe škoda, že mapa závodu není na “obpostupy”. Já jsem v Plzni nebyl, a tím spíš bych (jako občasný sprintový stavitel tratí či hlavní rozhodčí) přivítal možnost prohlédnout si mapu a trati pro vlastní poučení a vyvarování se případných chyb při příštích pořádáních. Bylo by možné na OB postupy mapu a trati dát ?\nMiloš Dvořák\tna 7. 6. 2018 v 12:38\nV dost slušném rozlišení jsou na Google fotkách: https://photos.app.goo.gl/z02mj6sNY1iCKuz72


Peugeot 3008 Hybrid: Francouzská konfekce dle poslední módy | Recenze & testy | Autíčkář.cz\nPeugeot 3008 Hybrid: Francouzská konfekce dle poslední módy\n15. září 2020, 22:33 3 komentářů Jakub Pospíšil Recenze & testy\nPeugeot postavil auto, které velmi dobře reflektuje všechny současné módní trendy. Je to ale ve výsledku správný recept?\nAutomobilový trh podléhá, stejně jako jakékoli jiné odvětví, velkému množství různých módních vlivů a vln. Některé principy se sice léty příliš nemění, u jiných se ale chtě “běžného zákazníka” mění jak na houpačce. A úkolem automobilových výrobců je v tomto nelehkém světě opatrně vybalancovat dokonalý model, který dobře zkombinuje tradiční a osvědčený přístup a trochu toho novátorství a trendů.\nNěkteří výrobci se drží spíše konzervativních tradic a nějaké módní vlny jejich nabídku příliš neovlivní, jiné automobilky přístupem připomínají butiky světových návrhářů, ve kterých se pravidelně obměňují materiály, barvy i styl. Pravda – v módě je to přeci jen trochu turbulentnější, u aut se tříměsíční sezóny natahují do osmiletých cyklů životnosti (s faceliftem na půli cesty), je ale vskutku s podivem, jak někteří výrobci dobře reflektují společenské nálady a snaží se postavit auto na míru všem, kteří se nechtějí cítit včerejší.\nCož mě konečně, po košatém úvodu, přivádí k dnešnímu testovanému autu – Peugeotu 3008 GT-Line s plug-in hybridem a čtyřkolkou. V plné výbavě, příplatkovém laku a tak vůbec. Je to takové motorizované ztělestnění aktuálních trendů v mainstreamové autoprodukci (nad kterou sice leckdo z našich čtenářů ohrne nos, ale automobilkám přináší zdaleka největší kus koláče příjmů). Pojďme si to rozebrat pěkně postupně, ať vidíte, jak to myslím.\nJe to SUV/crossover. To je zásadní předpoklad pro úspěch v současném automobilovém světě. Vezmete platformu hatchbacku nižší střední, trochu ji zvýšíte, přidáte velká kola a plasty kolem dokola a tradá – máte vyhráno. Zrovna u 3008 si ale odpustím pichlavé poznámky na téma “městské auto, co by zapadlo v první kaluži”. V téhle motorizaci je to totiž čtyřkolka a jak jsem si ověřil na rozbahněné polňačce, funguje docela dobře. Můžete být úplný dřevák, zastavit v kaluži plné bahna a pak dusnout na plyn a automobil se na chvíli zamyslí, počítače provedou pár nezbytných výpočtů a triáda motorů rozvážně, ale rázně pohne s koly tak, aby se co nejméně protáčela a co nejefektivněji vás dostala ven z mazlavé šlamastyky.\nA tak to má být, protože bez toho by existovala malá, ale nepříjemná šance, že se s tímto pěkným červeným Peugeotem nedostanete na chatu, nebo na lyže. Příznivci opravdových offroadů si asi pomyslí cosi o tom, že “mechanickou uzávěrku ničím nenahradíš”, ale upřímně řečeno si myslím, že 99% uživatelů Peugeotu by s ní pravděpodobně pracovalo mnohem méně efektivně, než to zvládne počítač s elektromotorem na zadní nápravě a elektrickými diferáky.\nPojďme dál – tento módní vůz je hybridní. A ne jen tak ledajak hybridní, ale dokonce plug-in hybridní. To má samozřejmě hned několik výhod. Tou první je fakt, že je technicky vzato ekologický. Jeho majitele tak mají rádi lední medvědi a když si příště vezmou jednorázové plastové víčko na kelímek od kafe, nemusí se cítit provinile. Stačí se kus projet ekovozem a ekologický dluh je rázem splacen. Teda ne tak docela, ale co už.\nDruhou výhodou je EL značka, kterou můžete jednak flexit na sousedy sedlající obyčejné nudné spalováky, jednak vás opravňuje k parkování na všech možných barevných čárách a v neposlední řadě díky ní dokonce ani nepotřebujete dálniční známku. Což sice nedává moc smysl, ale je to tak. Argument s parkováním vám možná, pokud nejste z Prahy, přijde marginální, ale přiznám se, že pro mě by to byl asi hlavní selling point.\nPak je tu samozřejmě ta věc s nabíjením – plug-in hybrid lze, jak již název napovídá, zasunout do zásuvky a nechat nabíjet. To lze leckde praktikovat zadarmo. Plně nabitá baterie o kapacitě 13,2 kWh slibuje čistě elektrický dojezd až 59 kilometrů, reálně je to tak těch 50, což ale pořád není vůbec špatné a leckomu to vystačí na cestu do práce a zpátky.\nNo a nakonec je tu jízdní projev a výkon. Kombinace čtyřválcového PureTechu a dvou elektromotorů celkem posílá na všechna čtyři kola ekvivalent dvou set dvaceti kilowattů. To je, jen tak mimochodem, o dost víc, než má hot hatch 308 GTI. Díky typickému projevu elektromotorů je navíc výkon k dispozici od nulových otáček a ačkoli nejde o zrovna maličké a mrštně vypadající auto, není problém být všude první. Jen občas je trochu nevyzpytatelná reakce na plyn. Nejprve zaberou elektromotory, pak se přidá spalovák, s jehož výkonem se ještě navíc musí popasovat hydroměničový osmikvalt a tak při sešlápnutí plynu na podlahu dochází často k třem za sebou jdoucím impulzům síly, se kterými když řidič nepočítá, dokážou docela překvapit. Ale není to vyloženě špatné, jen nečekané.\nNo ale dost o motoru a zpět k módním trendům. Co by to bylo za trendy auto, kdyby nezaujalo vzhledem. Současné Peugeoty se designově opravdu povedly a 3008 není výjimkou. Vůz šikovně kombinuje hrany a křivky, působí robustně, ale ne otekle a v kombinaci příplatkové červené metalízy, černé střechy a chromových doplňků mu to fakt sluší. Základní verze na malých kolech už tolik stylu nemají, ale ostudu také nedělají. Povedly se i přední, ale hlavní zadní světlomety umístěné v obdélníkovém černém segmentu.\nDalší neodmyslitelnou vlastností vozidla reflektujícího poslední trendy je rozhodně bohatá výbava. S tím Peugeot nemá problém. Dvojice displejů iCockpitu vypadá moderně, tlačítka “klavíru” pod displejem dělají dojem, když se k tomu přidá ještě efektní ambientní osvětlení, adaptivní tempomat s funkcí stop&go a s aktivním držením v pruzích (“vono to jede samo, chápeš”) a masážní sedačky, nemá si běžný uživatel na co stěžovat. Jen ti nejrozmazlenější z nás si možná trochu stýskají nad tím, že sedačky neumí vyhřívat a odvětrávat současně.\nTakže teď už to chce jen nějakou tu třešničku na závěr a tou je u 3008 jednoznačně dekor palubní desky a dveří vyvedený v šedivé alcantře připomínající vlněný svetr. To se mi fakt líbilo, je to moc příjemný materiál, který pravděpodobně ve výrobě nestojí mnoho, ale udělá spoustu parády, leč zůstává decentní a nenápadný. Tak to má být, tohle je ta správná francouzská elegance. Materiál se opakuje i na sedadlech a trůní se na něm moc příjemně.\nJe nad slunce jasnější, že při navrhování crossoveru 3008 bylo hlavním kritériem vyrobit spotřebitelsky co nejzajímavější automobil. Peugeot neláká tradicionalisty, petrolheady, ani milovníky praktičnosti a nízké ceny z řad zákazníků Dacie, ale cílí na všechny, které možná tak úplně nezajímají niterné technické detaily, zato chtějí auto, ve kterém se jim bude hezky cestovat a na které se budou rádi dívat. A to plní hybridní 3008 na jedničku a její prodeje to dokazují. Jen u téhle top verze je samozřejmě potřeba počítat s vyšší cenovkou.\npřeplňovaný zážehový čtyřválec 1598 ccm\nelektromotor 81 kW vpředu na převodovce\nelektromotor 83 kW na zadní nápravě’\nBaterie: 13,2 kWh\nEl. dojezd dle WTLP: 59 km\nEl. dojezd reálný: 49 km\nMaximální dostupný výkon: 220 kW (295 koní)\nCena vozu (3008 Hybrid4 GT line): 1 125 000,- Kč\n16. září 2020, 09:03\nCena je vysoká, ale pak mi ale došlo že pohonná jednotka má téměř 300 koní, stovka za 6 sekund, zajímavý design - to není taková nuda.\n16. září 2020, 11:38\nJe to tak, vlastně největší problém je ten, že takové auto od Peugeotu většinový spotřebitel ani nečeká, takže ho nenapadne se po něm tam poohlížet.\n16. září 2020, 11:48\nsouhlas ...tipuju že s takovým budgetem zákazník půjde nejdřív sem : https://www.autickar.cz/clanek/bmw-330e-pokrok-nezastavis/


Otrokovické školy pomáhají rodičům, vaří bezlepkovou i bezlaktózovou stravu: Otrokovice\nK zavedení dietních režimů vedl školy přibývající počet žáků se stravovacími specifiky. „Stále častěji se na nás obraceli rodiče, kteří byli zatíženi každodenní přípravou obědů. Dětem chystali krabičky, které pak kuchařky ohřívaly, aby měly děti možnost teplého jídla s ohledem na jejich omezení. Přípravou dietních režimů se jim velmi ulevilo,“ uvedla ředitelka ZŠ Mánesova Marcela Javoříková, kde s dietními režimy začali jako první a vaří je již od listopadu. Stejnou situaci řešili i v ZŠ T. G. Masaryka a ZŠ Trávníky. Se zavedením bezlepkové a bezlaktózové stravy pomohla všem třem školám nutriční terapeutka Jana Kalivodová, která všechny zainteresované pracovníky odborně vedla a proškolila. „Dietní jídlo připravuje proškolený personál stravovacího provozu, který zná požadavky na dietní omezení, ví, které suroviny musí na přípravu dietní stravy použít, zná technologické a časové postupy při přípravě dietní stravy,“ doplnila Jana Kalivodová.\nPracovnice jídelny se s novinkami sžily velmi rychle. „Příprava pokrmů pro bezlepkovou dietu se neliší od přípravy pokrmů standardních. Rozdílem je bezpodmínečné používání bezlepkových a bezlaktózových surovin. Jídelní lístek je pro každý tip diety sestavován zvlášť. Vychází z jídelního lístku běžného, kdy jsou vyloučeny nevhodné suroviny a nahrazeny surovinami vhodnými. Pokud nelze použít stejné jídlo, jako má běžný jídelní lístek, nahradíme ho jiným dietním jídlem,“ přiblížila vedoucí školní kuchyně ZŠ Mánesova Anna Vičánková s tím, že personál jídelny je pravidelně proškolován ze znalostí zásad onemocnění při jednotlivých dietních opatřeních. Receptury jsou pravidelně upravovány, tak jak je přináší jídelní lístek. V jídelně je také vymezeno místo, kde probíhá příprava a dohotovování dietní stravy, včetně vyčleněného nádobí. Oddělené je také skladování surovin.\nAktivitu škol, jejímž výsledkem je zavedení dietního stravování, vítá i vedení města. „Všechny tři otrokovické základní školy jsou velmi progresivní a stále přicházejí s novinkami, ať už v oblasti výuky nebo doplňujících služeb, čímž zvyšují svoji prestiž. Velmi si cením vynaloženého úsilí ředitelek, které posunují školy kupředu a nenechají se odradit případnými překážkami. Přestože se v rámci otrokovických škol v dietním režimu stravuje jen třináct žáků, vnímám tento krok jako správný a velmi důležitý. I děti s dietním omezením mají mít možnost stravovat se ve stejném režimu jako jejich spolužáci a nebýt tak vystaveni riziku vyčlenění z kolektivu kvůli odlišnosti. Stravování ve školní jídelně navíc dává jistotu i rodičům těchto dětí, že strava je připravována dle zásad zdravé výživy a dostanou tak vše, co dětský organismus potřebuje ke svému vývoji. Spolupráci s nutriční terapeutkou školy zvládly financovat ze svých rozpočtů, v případě dodatečné potřeby speciálního materiálního vybavení jsme připraveni podat pomocnou ruku a uvolnit potřebné finanční prostředky,“ zakončila starostka města Otrokovice Hana Večerková.


Augustova cena 2019 - iLiteratura.cz\nMystérium úhořů, zapomenuté hlasy a konec dětství\nJméno švédsko-hongkongského vydavatele Kuej Min-chaje, už čtyři roky za podivných okolností zadržovaného čínskými úřady, není neznámé ani u nás. Právě jemu věnovala během slavnostního předávání Augustovy ceny svůj úvodní proslov předsedkyně švédského nakladatelského svazu Eva Gedin, a to jen několik dní poté, co svaz sklidil veřejnou kritiku ze strany čínského velvyslanectví ve Stockholmu za údajné očerňování Číny. Roztržka, jejímž hlavním tématem je omezování svobody slova v Číně, tak bude zřejmě pokračovat; nezbývá než ocenit, že nakladatelé využili sledovaného ceremoniálu k opětovnému upozornění na Kuej Min-chajův případ.\nPo přečtení fiktivního dopisu hongkongskému kolegovi přišlo na řadu představení letošních děl nominovaných na Augustovu cenu, a to v kategoriích literatury pro děti a mládež, literatury faktu a krásné literatury pro dospělé. Porota, sestávající z osobností spjatých s literárním provozem, vybírá vždy šest kandidátů. Každý nominovaný titul v rámci ceremoniálu získává svého přímluvce, známou osobnost, která se během pár minut pokouší publikum právě pro „svou“ knihu nadchnout. I knihám, které nakonec oceněny nejsou, se tak dostává pozornosti a chvály, o vítězi je ale už v tu chvíli rozhodnuto.\nLetošní verdikt v kategorii literatury faktu může na první pohled působit překvapivě: v konkurenci biografických titulů věnovaných Alfredu Nobelovi a Selmě Lagerlöf, ale také třeba knihy věnované včelám a včelaření, zvítězil titul Ålevangeliet (Úhoří evangelium, s podtitulem Vyprávění o nejzáhadnější rybě světa) publicisty Patrika Svenssona (1972). Čím si právě kniha o úhořích získala nejen porotu, ale celý svět, takže práva na ni už byla prodána do desítek zemí? Autor zde zcela v duchu aktuálních skandinávských trendů (namátkou můžeme zmínit Knihu o moři Mortena A. Strøksnese či Expedici Bey Uusma) spojuje ponaučení s osobním příběhem a angažovaností a nabízí vlastně vše, co se od severských knih očekává: téma přírody, rodinných vztahů i smrti, dávku stravitelné filozofie, záhad, úžasu – a nezbytnou špetku severské podivnosti. Na aktuálnosti knize dodává, že úhoři jsou v současnosti vážně ohroženým druhem (z nějakého důvodu se zdá, že psaní, ale i čtení o environmentálních problémech představuje pro mnohé z nás způsob, jak trochu ulevit svému svědomí). Díky tomu všemu se nejen milovníci Oty Pavla budou moci s knihou seznámit i v češtině, vyjde v překladu Martina Severýna pod názvem Tajný život úhořů v nakladatelství Kniha Zlín.\nVítěz v kategorii beletrie pro dospělé má s úhoří knihou leccos společného. I zde se jedná o knižní debut novinářky, navíc žánrově nesnadno zařaditelný: osmisetstránková kniha Osebol Marit Kapla (1970), vydaná malým hudebním vydavatelstvím Teg Publishing (!), vychází z rozhovorů se zhruba čtyřicítkou obyvatel värmlandské osady a přináší pozoruhodnou výpověď o švédském venkově v postindustriální době. Autorka rozhovory netradičně graficky uspořádala do podoby básní, čímž čtenáře nutí uvažovat o nich jinak, nacházet v textu poetické kvality a víc si uvědomovat existenciální obsah sdělení.\nPři vzpomínce na loňský oceněný titul, epos Ædnan Linney Axelsson, tedy nezbývá než konstatovat, že zájem o poezii a odlehlé končiny Švédska trvá. Ostatně další letošní nominovaný titul, Testamente Niny Wähää, přináší dramatickou rodinnou historii dokonce až z Tornedalenu, samého pomezí Švédska a Finska; česky knihu vydá v překladu Heleny Stiessové v příštím roce nakladatelství Jota.\nPro část recenzentů byl však favoritem v této nejsledovanější kategorii i u nás úspěšný Steve Sem-Sandberg s historicko-psychologickým románem W, který je věnován postavě odsouzeného vraha Vojcka, známého z dramatu Georga Büchnera. České vydání knihy již chystá nakladatelství Paseka, a to v překladu Dagmar Hartlové (ukázka).\nVzhledem k aktuální vlně zájmu o černobylskou havárii by nebylo příliš divu, kdyby se některé z českých nakladatelství chopilo také dalšího nominovaného historického románu: knihy Väderfenomen (Povětrnostní jevy) Anny Fock, vracející se do Sovětského svazu roku 1957. Právě tehdy došlo v Čeljabinské oblasti k dodnes nepříliš známé kyštymské katastrofě, zřejmě třetí nejvážnější jaderné havárii všech dob. Spisovatelka, která se Ruskem zabývá dlouhodobě, v románu líčí příběhy lidí, již byli kvůli utajování informací o výbuchu po léta vystaveni následkům nehody.\nZ dětských knih porota ocenila knihu pro devíti- až dvanáctileté čtenáře Vänta på vind (Počkej na vítr) spisovatele Oskara Kroona (1980), příběh o osamělosti, jednom zvláštním přátelství a pomalu končícím dětství. Z ostatních nominovaných lze zmínit Mitt storslagna liv (Můj fantastický život) oceňované spisovatelky a psycholožky Jenny Jägerfeld, humorné vyprávění o usilovné snaze hlavního hrdiny změnit se během prázdnin z outsidera v hvězdu třídy. Zajímavá je i obrázková kniha spisovatelky Sary Stridsberg a ilustrátorky Sary Lundberg Dyksommar (Léto potápění/ponoření), s minimem slov, ale závažným sdělením. Sara Stridsberg zde zpracovává téma z vlastního života, jemuž se věnovala už ve svých dílech pro dospělé: utrpení dítěte, do jehož života zasahuje těžká deprese jednoho z rodičů.\nKromě cen v uvedených kategoriích a tzv. Malé Augustovy ceny, určené autorům do dvaceti let, švédský nakladatelský svaz v pondělí udělil ještě tzv. Čestné ocenění, jehož účelem je vyzdvihnout celoživotní práci mimořádné osobnosti literární scény. Teprve druhým držitelem ocenění se stal uznávaný překladatel ze starořečtiny, francouzštiny a dalších jazyků Jan Stolpe, který reagoval slovy: „Když nakladatelé ocení zástupce překladatelů, sdělují tím zároveň, že si práce překladatelů váží a je pro ně důležitá. Jsem přesvědčený, že všichni mí šikovní bratři a sestry v řemesle to budou chápat stejně.“ Ocenění dokládá obecný trend určitého nárůstu pozornosti věnované překladatelské práci.\nAutoři vyznamenaní v hlavních kategoriích získávají spolu s bronzovou soškou odměnu 100 000 švédských korun, ale také přední místa v regálech knihkupectví, pozornost novinářů a často také zvýšený zájem o oceněné dílo v zahraničí.\nZáznam z ceremoniálu\nSem-Sandberg, Steve: Vojín W\nSem-Sandberg, Steve: W.\nSem-Sandberg, Steve: Vojín W.


Z ústavu do svého. Zlínský kraj zruší dva ústavy pro mentálně postižené — ČT24 — Česká televize\nZlín – Projekt Zlínského kraje, který vrací mentálně postižené klienty z ústavů do domácího prostředí, slaví úspěch. Po třech letech od jeho zahájení opustily brány ústavů desítky lidí. Do roka navíc kraj definitivně zruší dva ústavy v Zašové a Velehradě. Zlínský kraj postupuje s transformací sociální péče pro zdravotně postižené nejrychleji v republice. Aktivní přístup dnes ocenila při své návštěvě regionu i ministryně práce a sociálních věcí Michaela Marksová (ČSSD).\nDíky neutuchajícímu odhodlání a nasazení asistentů se už podařilo začlenit do běžného života desítky klientů. Třeba ve velehradském ústavu zůstala po třech letech od spuštění projektu z 95 klientů jen necelá třetina. Zbytek žije samostatně, i když s pravidelným dohledem – podobně jako Lucie Horvátová. „Je to běh na dlouhou trať. Podporu od nás budou potřebovat asi pořád,“ myslí si zdravotní sestra Petra Humpolová.\n„Skvělé je to, že jsou v novém prostředí a žijí téměř normální život jako ostatní lidé,“ chválila nové pojetí péče o mentálně postižené ministryně práce a sociálních věcí Michaela Marksová (ČSSD). Přesuny z ústavů do malých domků nejsou ale pro každého. Mnozí klienti, kteří žili ve velkokapacitním zařízení desítky let, mají ze samostatného bydlení obavy.\nV Jihomoravském kraji už tento typ služby nabízí svým mentálně postiženým klientům i Zámek Břežany. Prvních jedenáct klientů se odtud do samostatného bydlení do nedalekého Šanova odstěhovala už v roce 2010. I tady klienti vyměnili péči kuchařů či uklízeček za možnost rozhodnout se, kdy si uklidí a co budou vařit. I když se naučili obsluhovat pračku, mikrovlnku nebo vysavač, zvládnou si nakoupit a obstarat si i řadu dalších věcí, přesto s nimi 24 hodin denně tráví i sociální pracovnice.


Facesitting - poloha vsedě nad mužovými ústy - poloha pro orální milování | Milování.cz\nDomů › Sexuální polohy › Polohy pro orální sex nebo orální milování\nFacesitting - poloha vsedě nad mužovými ústy - poloha pro orální milování\nPoloha vsedě nad mužovými ústy (facesitting) - poloha pro orální milování\nFacesitting, je také známý jako queening, neboli sezení na tváři. Jedná se o sexuální praktiku při je jeden z partnerů nad ústy druhého partnera a přijímá orálně genitální - cunnilingus (uspokojování ženy) nebo orálně anální - anilingus (rimming) (uspokojování anální oblasti) stimulaci rty a jazykem.\nPodle toho, jak si žena na mužovu tvář sedne ovlivňí i možnosti stimulace pohlaví, hráze, případně i anální oblasti. Pokud si na muže sedne tak, že jejich těla jsou ve stejném směru, dovolí mu více se soustředit na klitoris a hluboké pronikání jazyka do pochvy. V tého poloze však nevidí jeho vzrušení, zato si může pohodlně trupem lehnout například na polštář nebo pokud se milují na zemi, může se pohodlně opřít o postel či křeslo.\nVyužívání této polohy je běžnou součástí BDSM, která zahrnuje dominanci a podřízenost. Nemusí to však vždy být hlavním důvodem pro používání této techniky a polohy vsedě nad ústy partnera. V rámci BDSM a D může být Facesitting obzvláště intenzivní formou erotického ponížení, které může z hlediska sexuálního zaměření vyhovovat oběma partnerům..\nFacesitting je běžný mezi dominantními a submisivními jednotlivci, demonstruje převahu a poskytuje jim sexuální uspokojení. Nejedná se o přidušení, které je také využíváno při BDSM praktikách. tady má dolní partner dostatek vzduchu a jeho úkolem je uspokojovat dominantního partnera nahoře. Velmi silným sexuálním podnětem je v těchto případech prožívání intenzivního pocitu spojení s druhou osobou prostřednictvím úst. Podnětem je také prociťování váhy, tlaku, vlhkosti, vůní a pachů, případně tmy. Všechny podněty se sčítají a vytváří erotickou stimulaci jak pro dávajícího partnera, tak i pro poskytujícího partnera. Role můžou být dopředu rozděleny a tak jedna osoba bude hrát roli sexuálně dominantní a druhá sexuálně submisivní. Často jsou úkoly uspokojování touto formou přidělovány mužům, ale i ženám, které vzrušuje být při této sexuální hře otrokem. Dominantní partner může být žena, ale také muž a to především při homosexuálních orálních praktikách.\n‹ Poloha orálního sexu - muž leží na posteli, žena klečí vedle postele o úroveň výš Žena sedí na okraji postele, muž klečí mezi jejíma nohama ›


Mladým atletům z kraje to na českém šampionátu šestkrát cinklo - Svitavský deník\nMladým atletům z kraje to na českém šampionátu šestkrát cinklo\nPardubický kraj – Zimní seriál halových atletických mistrovství České republiky zakončil šampionát žactva, jehož dějištěm byla Ostrava. Ani tam nevyšli krajští reprezentanti medailově naprázdno.\nAtletka Eliška Červená se svým trenérem Milanem Boučkem. | Foto: archiv sportovkyně\nNejúspěšnější byla Eliška Červená (TJ Svitavy). Nedávná královna mistrovského víceboje se prosadila také v měřeních sil se specialistkami v jednotlivých disciplínách. Vybojovala dvě stříbrné medaile, a to ve výšce za 164 cm a v dálce výkonem 563 cm.\nDva cenné kovy bral rovněž Jiří Bruha (Hvězda Pardubice), jenž doběhl třetí ve finále šedesátky (7,25) s kolegy Čudou, Kvapilem a Kverkem bral bronz ve štafetě 4 x 200 m (1:37,72).\nDominik Pavlata (Atletika Chrudim) si vyskákal stříbro ve výšce (185 cm) a medailovou kolekci doplnila stříbrná štafeta ŠAKu Pardubice na 4 x 200 m ve složení Urbanová, Ručová, Košťálová, Křivková (1:46,83).


Půjdu si pro papíry (diskuze) | VašeDěti.cz\nPůjdu si pro papíry\nAhoj holčiny, tak mi v pondělí volali z té práce, kam jsem měla teoreticky 1.1.2010 nastoupit. Už to vypadá, že se teorie promění v praxi. Tento, nebo příští týden, si jdu pro papíry, co si mám zařídit, začneme chodit na zvykání k paní na hlídání a 4.1.2010 v 7,00 nástup. Teda to bude “husté“ po 5ti letech doma. Ale na druhou stranu se těším. Jen si manža bude muset zvyknout na jiný režim a další pracovní a rodinné povinnosti. 🙂\nDiskuzi založil/a Julie75 14.10.2009.\n20.10.2009 v 14:28\nTak čekám až mi zavolají na ty papíry, potom půjdu oznámit paní učitelce na hlídání, že to platí, podrobnosti budeme teprve dohadovat. Takže Vás budu informoat, jak to dopadne.\n16.10.2009 v 17:06\nneboj do toho se dostaneš a čiší ze zprávičky jak jsi toho naplněná a jak se těšíš….asi mi to utelko nebo si to špatně spojuju co tě čeká za prácičku? a at si hezky zvykáte na hlídací paní 🙂\n16.10.2009 v 11:32\nJuli taky budu držet palečky a 4.1 si na tebe vzpomenu,protože mě to čeká taky:-)ale už v 6h!:-(\npodle čeho jsi nakonec vybrala paní na hlídání?a cenově nějak v poho?Já vím,že jsem zvědavá,ale když už se to tu řešilo,tak ať vím jak to dopadlo:-)Zuzina\n14.10.2009 v 21:49\nDržím palečky, Julie, ať je nástup co nejméně “bolestivý“ 🙂\n14.10.2009 v 21:17\nJulie, to je hezká zprávička.:-) Vííítej do klubu zaměstnaných pracujících matek.:-))) Tak ať to všechno vyjde a klapne, jak si přeješ.\nTo víš, že to bude pořádný “drc“ po pěti letech, ale to určitě zvládneš.:-) Manžela zaúkoluj hned od začátku a nenech si všechno na svých bedrech, bude zapotřebí každé volné ruky.:-) Hodně štěstí.:-))\n14.10.2009 v 21:07\nPřeji hodně štěstíčka:))))\nParáda, všem maminkám přeji, aby se měli kam po mateřské vrátit. Já byla doma s dětmi 7 let a jít zpátky do práce byla příjemná změna.\nTak ať vše dopadne tak jak má a neboj, pár týdnů a zajedete si nový režim. M.\n14.10.2009 v 14:13\nTo je fajn,tak Ti přeju,ať pěkně bez problémů zapluješ do pracovního procesu,manža ať si brzo zvykne na změny a co nejmíň nemocí:)\n14.10.2009 v 13:49\nJuli, tak to přeji hodně moc štěstí ve zvykání v práci i doma (a tiše závidím – ale moc přeju) :-))\n14.10.2009 v 13:48\nJuli, moc držím palečky, ať vše vyjde, jak má;o)))\n14.10.2009 v 13:45\nto je fajn, za ty roky doma to bude pořádná změna,ale určitě už byla potřeba, né ?\nTAk ať to všechno klapne jak má!


Velkoobchodní prodej hliněných šperků | Phhpcomsetup\nVelkoobchodní prodej hliněných šperků\nDokážete vyrobit šperky ze vzduchem suché hlíny?\nJaká hlína je nejlepší na výrobu šperků?\nMůžete prodávat hliněné sochy?\nJe zisková keramika?\nKolik byste měli účtovat za hliněné náušnice?\nJsou ručně vyráběné šperky dražší?\nJak populární jsou šperky z polymerové hmoty?\nProč je nedostatek polymerové hmoty?\nUmělcova ruka vytváří hliněnou sochu. Jednou z mnoha odměn získaných za vytváření vlastních soch je obdivný výraz na tvářích kupujících. ... Naštěstí existuje mnoho různých způsobů, jak prodat své sochy, od uměleckých výstav přes web až po vlastní kamennou prodejnu.\nJak velký zisk může vydělat keramika? Začínající hrnčíři vykazují roční výdělky těsně pod 20 000 $, zatímco mistři hrnčíři vydělávají v průměru 47 500 $ ročně. Většině podniků trvá 2–5 let, než se skutečně rozběhnou.\nPokud se chystáte začít vyrábět své vlastní, kolik stojí výroba náušnic z polymerové hmoty? Výroba jednoho páru náušnic z polymerové hmoty o délce 5 cm a tloušťce 1/4 palce stojí přibližně 10 centů (7 pencí).\nRučně vyráběné šperky jsou dražší, protože jsou náročnější na čas a práci. Vzhledem k tomu, že neexistuje žádná pomoc z 3D tisku nebo forem, úroveň detailů a přesnosti při ruční replikaci návrhu se může mírně lišit.\nTrh s polymerovou hmotou je vysoce konsolidovaný trh a klíčoví účastníci trhu drží v roce 2018 přibližně čtvrtinový podíl na trhu. Nejlepší hráči na trhu s polymerovou hlínou společně drží ~80-85% podíl na trhu z celkového podílu na trhu.\nBohužel jsme několik měsíců nebyli schopni vyrábět na 100 % kapacity z důvodu vládou nařízeného uzavření obchodu s COVID-19. To vedlo k vyprodání zásob hlíny v maloobchodních prodejnách i online.\nJaká látka je nejlepší pro tašky s potravinami?Jak složíte tašku, která se složí do vaku?Z jaké látky jsou opakovaně použitelné tašky na potraviny vy...\nJak si podložíte tašku?Jaká látka se používá na tašky s potravinami?Jak zpevníte látku na tašku? Jak si podložíte tašku?Stiskněte otvor, kterým jste...\nKolik látky potřebuji na celou nařasenou sukni?Je to třeba nabrané sukně měřit?Kolik stojí pořízení sukně?Co je plná nabíraná sukně?Co je sukně Godet...


Letoun L-159T2 pro českou armádu absolvoval první let | Technický týdeník\nPrvní z letounů L-159T2 pro Vzdušné síly Armády ČR úspěšně zvládl zálet. První let nového dvoumístného letounu proběhl 2. srpna na Letišti Vodochody. České letectvo si objednalo celkem tři dvoumístné letouny L‑159T2 s řadou modernizací na palubě v roce 2016 za účelem plnění vojenských operací a pokročilého výcviku pilotů. Všechny tři letouny pro 21. základnu taktického letectva v Čáslavi mají být dodány do konce letošního roku.\nLetoun L-159T2 s trupovým číslem 6028 pilotovali zkušební piloti Aera Vladimír Kvarda a David Jahoda a trval 30 minut. "Aero dosáhlo dalšího významného milníku. Díky spolupráci s naším národním zákazníkem získal program L-159 nová vylepšení. Na základě požadavků českých vzdušných sil dodáme další dvoumístné letouny, které jsou schopné plnit pokročilý výcvik pilotů a zároveň jsou nyní vybavené i pro vojenské operace," řekl president a předseda představenstva Aera Vodochody Giuseppe Giordo.\n9. srpen 2018, 11:10, Autor: (AERO Vodochody AEROSPACE a.s.)


Family TV musí okamžitě ukončit vysílání na družici Astra 1KR - Články | satCentrum\nČtvrtek • 19.07.2018 - 19:29:11 satCentrum najdete také na:\nFamily TV musí okamžitě ukončit vysílání na družici Astra 1KR\nAutor: Petr Miklík , e-mail: Petr.Miklik@seznam.cz Přidané: 28.07.2017\nNěmecký Zemský úřad pro komunikace LFK (Landesanstalt für Kommunikation) zrušil licenci pro šéfa stanice Tima C. Storosta k šíření celoněmecké televizní nabídky Family TV a doručil příslušné rozhodnutí. Včera, ve čtvrtek 27. 7. 2017 úřad LFK uvedl, že vysílání musí být neprodleně ukončeno. I licence pro celoněmecké šíření internetového televizního programu „blizz“ byla odebrána.\nÚřad pro dohled nad privátním rozhlasem a televizí ve Württembersku tak poprvé přímo odebral licenci televiznímu provozovateli. Úřad Die LFK vykonal jednomyslné rozhodnutí celoněmecké komise pro licence a dohled ZAK (Kommission für Zulassung und Aufsicht) mediálních úřadů v Německu. Důvodem pro toto dosud výjimečné opatření bylo zjištění chybějící spolehlivosti provozovatele, které bylo založeno na posouzení různých kritérií. Mimo jiné v programu opakovaně docházelo k porušování autorských práv a k porušování mediálně právních ustanovení.\nPřesto včera, 27. 7. 2017 ve 12:20 hodin program na satelitu Astra 1KR na orbitální pozici 19,2° východně ještě vysílal. Úřad LFK upozorňuje, že stanice Family TV nemá nic společného s bádensko-württemberskou rodinnou stanicí BW Family.TV.\nKanál Family TV bylo možné přijímat v 18 miliónech domácností. Do loňského roku byla stanice dostupná jen na satelitu Hot Bird na orbitální pozici 13° východně. Kanál augšpurské mediální společnosti ITV Media Group ale zahájil ke dni 1. 5. 2016 řádné vysílání na satelitní pozici Astra 1 na 19,2° východně.\nParametry pro příjem Family TV:\n27.07.2017 • Euronews opět v němčině z družice Astra 1L


Jak to bylo s Fairey Battle nad Šašamannou? | Fronta.cz\nAutor: Jiří Kříž | Datum: 23. 12. 2007\nVzpomínky Alberta Gobba\nJmenuji se Alberto Gobbo a narodil jsem se v městečku Bressa poblíž Udine v roce 1911. Už od mládí mě fascinovalo létání. Když mi bylo 18, zúčastnil jsem se kursu bezmotorového létání v Pavullu u města Frognano a o rok později jsem absolvoval pilotní kurs motorového létání na letišti Campoformido u Udine. Tam jsem získal svůj první pilotní průkaz soukromého pilota. Pak jsem vstoupil do Italského královského letectva (Regia Aeronautica) a zahájil jsem svou kariéru jako pilotní kadet v hodnosti seržanta (Sergente). Byl jsem žákem pilotní školy vojenského letectva v Grottaglii u Tarentu.\nLetiště Grottaglia se zničenými hangáry v roce 1943.\nLetiště Grottaglia v roce 1944\nSvé insignie vojenského pilota jsem si vysloužil na letounu Caproni 100, kterému jsme láskyplně říkali zdrobnělinou Caproncino. To vyjadřovalo náš srdečný vztah k němu. Když se „řítil“ vzduchem rychlostí 150 km/hod., odpouštěl i dost velké začátečnické chyby. Přesto nám dovolil získat první pevné návyky pilota jednomotorového letounu, které jsem pak v praxi uplatňoval všude, kam jsem se za své letecké kariéry dostal.\nŠkolní letoun Caproni 100, zrekvírovaný a používaný Brity v Itálii roku 1943\nAlberto Gobbo v roce 1933 u svého Fiatu CR.20\n— foto Alberto Gobbo\nNejprve jsem nastoupil k letce 1. stíhací perutě v Catanii na Sicílii. Když v roce 1936 začala válka s Habešským císařstvím  , byl jsem — stále ještě v hodnosti seržanta — převelen na zdokonalovací výcvik k 72. stíhací letce 17. stíhací skupiny 1. stíhací perutě (72a Squadriglia Caccia di 17deg Gruppo Caccia di 1deg Stormo Caccia). Ta měla své domovské letiště na velké ploše letecké základny Campoformido. Na jeho civilní části, jak jsem se už zmínil, jsem dělal své první pilotní krůčky jako adept pilotního umění. Letiště se nachází asi 2 km od mého rodiště, takže jsem se cítil opravdu jako doma. Mimo jiných jednotek měl na Campoformidu své mateřské sídlo i italský národní tým leteckých akrobatů, kterému se obecně přezdívalo „Parta pošuků“ (La Pattuglia Folle). 1. stíhací peruť byla tehdy považována za nejlepší stíhací svazek v celé Itálii a byla vyzbrojena stíhačkami Fiat CR.20 Asso. Členové akrobatického týmu byli bez výjimky velice zkušenými vojenskými piloty a právě od nich jsem se učil létání v sevřené formaci.\nPo dokončení výcviku jsem se roku 1937 jako stíhací pilot přihlásil dobrovolně k účasti ve španělské občanské válce a v roce 1938 jsem do Španělska opravdu odletěl. Létal jsem tam na zbrusu nové stíhačce Fiat CR.32, která měla přezdívku Chirri  a se kterou jsem díky její vynikající obratnosti a rychlosti dosáhl postupně celkem šesti sestřelů nepřátelských letadel. V průběhu této válečné kapaně jsem dostal dvě stříbrné medaile Za statečnost v boji (Medaglia d´argento al Valore Militare) a byl jsem povýšen do hodnosti praporčíka (Maresciallo). Po návratu ze Španělska jsem byl přidělen ke 35. stíhací peruti v Caselle Torinese u Turínu.\nRoku 1939 jsem byl po vypuknutí světové války na přímé dožádání italského vicekrále v Italské Východní Africe vévody Amedea d´Aosta odeslán do Addis Abeby. Tam jsem byl přidělen ke 411. stíhací letce (411a Squadriglia Caccia), mající ve stavu 4 Fiaty CR.32, na základnu Šašamanna poblíž Gimmy.\n411. stíhací letka na letišti Šašamanna v září 1940\nFoto Alberto Gobbo\nTa měla za úkol chránit naše jednotky před častými nepřátelskými nálety. Takto si vzpomínám na události oněch dnů:\nŠašamanna, 12. září 1940, Italská Východní Afrika\nPřes naše letiště přeletěly čtyři letouny Fairey Battle z No. 11 Squadron SAAF (South African Air Force), které měly základnu na letišti v Archer’s Point v Keni. Po provedení bojové zatáčky začaly napadat naše služební a technické budovy a letouny parkující na letišti. Přímo pod stromy na okraji letiště stály bombardéry Savoia Marchetti S.81 a naše čtyři Fiaty CR.32ter a bis trčely bez jakéhokoli maskování přímo uprostřed letištní plochy. Na letišti v té době neexistovala žádná pozemní ani protiletadlová obrana nebo výstražný systém — tyto vymoženosti byly vyhrazeny pouze pro vrchní velení a vyšší velitelské složky a jejich sídla.\nCelá ta legrace začala okolo půl jedenácté dopoledne místního času za ohlušujícího vytí motorů Rolls-Royce, výbuchů bomb a zuřivého štěkání kulometů. Naštěstí pro nás stíhací piloty byly pouze velmi lehce poškozeny dva letouny Fiat CR.32, které na svou ozdobu získaly několik průstřelů v plátěném potahu trupu. To se nejspíše dalo přisoudit špatné mušce pilotů SAAF než naší protiletadlové palbě. Ta se totiž vůbec neozývala a tak nepřátelské letouny odlétaly zjevně spokojeny a asi i s pocitem dobře vykonané práce nad další cíle. Nad letištěm se vznášel velký oblak prachu zvířeného výbuchy pum a naši začali vylézat z úkrytů. Musím dodat, že ty čtyři stíhačky byly něco jako dar veliteli základny podplukovníku Dal Monteovi. Já jsem byl jako operační pilot za tyto letouny zodpovědný a mnohokrát jsem velitele základny žádal, aby mně svěřené stíhačky byly někam ukryty. Jeho odpověď a rozhodnutí však zůstávaly neotřesitelně stejné a pevné: Ne! Takový přístup mu později přinesl ze strany zástupců vrchního velitelství letectva v Addis Abebě (Superaereo) tvrdé důsledky.\nŽádná ze stíhaček naší čtveřice neodstartovala proti nalétávajícímu nepříteli hned, protože piloti byli poschováváni od prvních minut náletu v protileteckých krytech. V tom okamžiku, kdy náš „strachoměr“ (Fifometro — žertovně udával pomyslnou hodnotu strachu u pilotů a „měřil“ jako teploměr chladicí kapaliny či oleje — pozn. překl.) vyskočil na téměř nejvyšší hodnotu okolo 90°, jsme zaslechli, jak se motor jedné stíhačky s kuckáním rozeběhl. Nahodil jej některý z méně bojácných mechaniků a ponechal jej v chodu ve zjevné naději, že se snad kdosi z nás pilotů pokusí zachránit čest Italů.\nZa občasného zadunění výbuchu pumy v povzdálí jsem se rozeběhl k natočenému Fiatu a doslova vskočil do kokpitu. Okamžitě jsem dal plynovou přípusť na doraz a bez toho, abych motor podle předpisu prohřál na provozní teplotu, jsem se pokusil ve chvatu najít jakýkoli použitelný kus vzletové a přistávací plochy, abych mohl svůj stroj dostat co nejrychleji do vzduchu. Zoufale jsem kličkoval mezi jámami a vtom jsem s hrůzou zahlédl Fairey Battle, jak se řítí v malé výšce nad letištěm a míří přímo na mne. Ale na takového zoufalce, jako jsem byl já, se toho dne znovu a znovu usmívalo štěstí. Battle mě svými kulomety  těsně minul a můj podvozek se odlepil od země tak těsně u kraje letiště, že jsem na něm pak našel orvané zbytky větviček a listí ze stromů okolo vzletové dráhy. S motorem vyjícím na plné otáčky se můj Fiat vyřítil pryč z toho pekla. Pokusil jsem se co nejrychleji nabrat výšku a schovat se do mraků; přitom jsem koutkem oka při obratu o 360° zahlédl na letištní ploše dva husté sloupy černého dýmu promísené plameny hořícího benzinu. To plály dva naše bombardéry Savoia Marchetti S.81.\nPo nabrání výšky asi 600 metrů jsem zamířil ke kasárnám, kde jsem jeden Fairey Battle zahlédl. Pilot SAAF pokračoval v útoku na pozemní cíle při klesání v nepříliš velkém úhlu a sníženou rychlostí, takže jsem neměl žádné potíže s tím, abych se mu přilepil na paty v úhlu asi 10° od jeho kursu a z malé vzdálenosti do něj vypálil dlouhou dávku ze všech čtyř hlavní. Fairey Battle byl na několika místech zasažen do citlivých částí a zřítil se skoro kolmo k zemi poblíž budovy velitelství základny, přičemž nestačil ani odhodit své pumy. Silná exploze po nárazu při dopadu vyhloubila veliký kráter. Mnoho našich vyběhlo rychle ven z úkrytů a mávalo mi zdviženýma rukama na znamení mého vítězství.\nFairey Battle sestřelený Albertem Gobbem poblíže velitelství základny v Šašamanně — foto Alberto Gobbo\nMěl jsem právě tak čas udělat další zatáčku k nabrání výšky, když jsem spatřil další Fairey Battle směřující na mne zboku velkou rychlostí s jasným záměrem můj stroj napadnout. Obával jsem se své malé rychlosti ve stoupání — asi 220 km/hod., ale byl jsem na stejné výšce a tak jsem se rozhodl na něj zaútočit. Vykopl jsem pedál směrového řízení doprava a kniplem jsem šel na doraz na stejnou stranu. Tím jsem se díky obratnosti Fiatu bleskurychle dostal do úhlu asi 40° ke kursu Fairey Battle. Vzápětí jsem vypálil krátkou dávku na jeho přední část, ještě mírně dorovnal a tím dostal do zaměřovače centroplán a pak zadní část letounu. Tento manévr mi přesně stačil na to, abych po celou dobu přenášení záměrné pálil do Battle dlouhou dobře zamířenou dávku. Se stále narůstající rychlostí sklonil Fairey Battle příď poněkud pod horizont a s kouřovou vlečkou bílé barvy za trupem mě ponechal mému osudu.\nŠiroko daleko už nebylo na nebi vidět v mé výšce žádné nepřátelské letadlo a tak jsem ještě něco metrů nastoupal, abych získal pro všechny případy výhodu převýšení. V 1500 metrech jsem mohl dobře vidět letiště i celé jeho okolí. Zamířil jsem směrem od letiště a pomalu za nabírání rychlosti jsem klesal do 1000 metrů, abych nevlétl do rychle se tvořících kumulů, které by mi omezily dohlednost. V poblíže ležící vesnici byla důležitá silniční křižovatka a opodál ní jsem zahlédl kolonu asi deseti náklaďáků mířících na západ.\nPovětrnostní podmínky se tu rychle měnily a právě teď se začaly náhle zhoršovat. Dohlednost ve vzduchu plném vodních par rychle klesala, ale opět jsem toho dne měl válečné štěstí na své straně. Po mé pravici o 400 metrů níž a v úhlu asi 80° k mému kursu se proti světlé zemi objevila pohledná silueta Fairey Battle, letící přímým kursem na kolonu aut zjevně s cílem ji zlikvidovat. Zkontroloval jsem kulomety a lehce jsem potlačil, abych měl kromě výšky i převahu v rychlosti. Battle mě stále ještě nezahlédl. Má převaha ve výšce, výhodný úhel útoku a panující poměrně nepříznivé podmínky pro pozorování mi daly velkou výhodu a mohl jsem tedy uskutečnit rychlý, dobře připravený útok. Zahájil jsem palbu kratinkou zastřelovací dávkou asi čtyř ran ze svých kulometů 7,7 mm. Protože rychlost Fiatu rychle rostla, okamžitě jsem stáhl plynovou přípusť, abych mohl Fairey Battle držet pod palbou co nejdelší dobu. Rychle jsem se k nepřátelskému letounu přiblížil asi na 150 metrů do jeho zadní polosféry mírně seshora vlevo. Mé svítící střely bylo jasně vidět i v klamavém poledním slunci a zápalné a trhavé střely udělaly do trupu Fairey Battle na několika místech hezké díry. Oba naše letouny byly v okamžiku tak blízko sebe, že bylo lepší mířit jen tak, bez nutnosti nachýlit se k zaměřovači. Pilot Battle přitáhl řídící páku prudce k sobě, čímž uvedl svůj letoun do příkrého stoupání následovaného zatáčkou ostře vlevo, aby se co nejrychleji dostal z dosahu mé palby. Já jsem na něj dál při sledování jeho obratu pálil s viditelně dobrými výsledky a Battle směřoval co nejrychleji přímo do tvořícího se bouřkového mraku. Následoval jsem ho teď už na plný plyn. V mraku se mi však ztratil a já se jeho dalšího pronásledování jen nerad vzdal. O pár dnů později jsem se dozvěděl, že tento letoun doletěl až na habešskou hranici, kde byl nucen provést nouzové přistání. Raněn byl pouze palubní střelec, a to dost vážně. Pilot a bombometník-navigátor z letadla vylezli vcelku nezraněni.\nPo honičce s letadle Fairey Battle v bouřkovém kumulu jsem se letmo podíval na své náramkové hodinky: bylo 1115 a já měl chvilku času uvést si napjaté nervy do klidu, projasnit si mozek a zkontrolovat stav letounu, který jsem vždycky považoval za mou integrální část. Rozhodl jsem se k návratu na letiště a pomalu jsem nastoupal do 2000 metrů. Byl jsem v té chvíli asi 20 km od základny. Navigaci mi ztěžovaly kupy černých bouřkových mračen, které jsem musel oblétat. Když jsem byl od našeho letiště asi 10 km, zahlédl jsem skrze trhlinu v mracích osamělý Fairey Battle, který pravděpodobně mířil zpět do Keni přes jezero Margherita. Nový rychlý pohled na zásobu munice mě ujistil, že jí mám ještě přibližně třetinu. Proto jsem zbraně okamžitě zase odjistil a na plný plyn skoro střemhlavým letem, při kterém se můj stroj roztřásl jako strom ve vichřici, jsem zamířil asi 300 metrů před nepřítele. Přiblížení se mi dokonale povedlo a všechno mi hrálo do ruky — měl jsem výhodu vyšší rychlosti, výškovou převahu, čas na bezchybné zamíření a nepřítel mě vůbec nečekal.\nKdyž jsem se dostal na dostřel, pečlivě jsem v zaměřovači vyhledal motor a dlouhou dávkou jsem celý letoun přejel odpředu dozadu. Za několik vteřin jsem se dostal tak blízko, že hrozila srážka. Pokračoval jsem další přesnou dávkou snad ze dvaceti metrů, přičemž jsem nepřátelský letoun zasáhl z levé strany, pak po prudkém obratu z pravé strany a nakonec ještě do výškovky a směrovky. Účinek takovéhoto útoku se projevil takřka okamžitě: z letounu nepřítele doslova vyletěl velký oblak bílého dýmu, který se rychle zvětšoval a jeho barva v několika vteřinách přešla z bílé přes šedou do hustě černé. Stáhl jsem přípusť a Battle pokračoval klesající rychlostí dál. Pilot ani posádka nevykazovali žádné pokusy letoun opustit nebo přidat plyn a dostat se tak mimo mou palbu. Výška i rychlost Battle se pomalu snižovaly, ale počasí se mezitím změnilo v rychlou bouřkovou přeháňku v malé výšce. Sledoval jsem nepřítele až do okamžiku, kdy jsme oba dosáhli prostoru vesnice Dalle asi 35 km od základny Šašamanna. Poté, co Fairey Battle vletěl s hustou kouřovou vlečkou bez změny kursu přímo doprostřed turbulencí bouřkového mraku, jsem se rozhodl k návratu. Byl jsem si stoprocentně jistý, že tento Fairey Battle na svou mateřskou základnu už nikdy nedoletí.\nFairey Battle Fl/Lt Lindsaye po nouzovém přistání u vesnice Dalle — foto Alberto Gobbo\nZkontroloval jsem si stav paliva a munice. Obojí bylo takřka na dně, takže jsem ve výšce 500 metrů zamířil domů. Cesta zpět byla díky rychle se lepšícímu počasí dobrá a proto jsem mohl navigovat srovnáváním terénu s mapou. Přeletěl jsem letiště a otočil se na přistání, přičemž jsem s úžasem zaznamenal fakt, že život na základně se zřejmě vrátil rychle do obvyklé pohody a osazenstvo letiště se shromáždilo na hlavním kasárenském náměstíčku, kde oslavovalo vyváznutí z nebezpečí. Veškerá běžná práce byla zdá se zapomenuta.\nZa krajem dráhy jsem provedl utaženou zatáčku s velkým přetížením, klesl jsem a po několika vteřinách kličkování mezi zbytky zničených letounů jsem se konečně podvozkovými koly dotkl země vytouženého mateřského letiště. Musel jsem se skutečně jako tanečník na přeplněné vesnické zábavě vyhýbat v rychlosti překážkám, tvořeným krátery po pumách, zbytky shořelých bombardérů a dalšími pozůstatky po náletu. Po narolování do prostoru stojánky mě vřele uvítal velký dav. Když jsem vylezl z kokpitu, dodatečně jsem na těle pocítil stres z manévrového boje, přetížení v zatáčkách a obratech, ale byl jsem pyšný na svůj výkon a davové nadšení mě jen povzbudilo. Prošel jsem se okolo podvozku Chirri a s velkou dávkou dalších emocí jsem hleděl na pevně přilíplé zbytky větviček a listí naškubaných při startu.\nNálet prý skončil v 1120. Ze dvou SM.81 zničených střelbou a pumami Fairey Battle ještě stále stoupal sloup dýmu, teď už jen světle šedý a řídký. Mírně byla poškozena také pozemní zařízení. V mém Fiatu zbylo po přistání necelých 40 litrů paliva a stav munice byl doslova na dně. Zbylo mi pouze 21 ran PIT do kulometů Breda 7,7 mm (se stopovkou a průbojně zápalné — pozn. překl.) a 12 ran SIT do kulometů Breda 12,7 mm (se stopovkou, trhavé a zápalné — pozn. překl.). Jeden kulomet 7,7 mm byl navíc zaseklý. \nOkolo 1700 na naše letiště přiletěl třímotorový dopravní letoun Caproni Ca.133, kterému jsme přezdívali „Císařská kráva“. Na palubě měl tři nepřátelské letce z posádky Fairey Battle, který jsem sestřelil nad vesnicí Dalle. Následně byli identifikováni jako pilot letounu Flight Lieutenant J. E. Lindsay, palubní střelec Flight Sergeant V. P. McVicar a pozorovatel-fotograf Flight Sergeant L. A. Feinberg, všichni z No. 11 Squadron SAAF.\nVýpověď očitého svědka, důstojníka základny Šašamanna:\nSetkání mezi vítězem vzdušného boje a jeho oběťmi bylo plné emocí a veškerý letištní personál se této události nesmírně rád zúčastnil. Jihoafrický pilot požádal po nouzovém přistání a následném zajetí, zda by se nemohl setkat s pilotem Fiatu CR.32, který jeho letoun sestřelil. V duchu leteckého kavalírství, které se už dnes téměř nevyskytuje, jej chtěl poručík Lindsay přátelsky obejmout, aby mu pogratuloval a současně odpustil příkoří, která musel strpět v důsledku sestřelení. Jihoafričan nám pak převyprávěl svou verzi celé události.\nS předním sklem kabiny zcela pokrytým olejem z motoru, téměř na pádové rychlosti a se zraněnou nohou (byl zasažen střelou z kulometu 12,7 mm) byl schopen jakž takž udržet svůj Fairey Battle v klouzavém letu. Jelikož se mu nepodařilo nalézt vhodné místo pro nouzové přistání, byl okolnostmi donucen svůj letoun posadit přímo doprostřed domorodé vesnice. Řítící se trup letounu zabil při přistání dva obyvatele vesnice a srovnal velkou část chatrčí se zemí. Jakmile se trup letounu na zemi zastavil, bolestivě zraněný a krvácející poručík Lindsay pomohl svým dvěma členům posádky šokovaným po nárazu na zem vyprostit se ze sedaček ve vraku letounu a doslova je odvlékl dál mimo dosah zuřících plamenů. Krátce nato se okolo hořícího vraku shromáždili rozvzteklení vesničané ozbrojení noži a kopími, kteří chtěli vrak vyplenit a jeho posádku napadnout. V tom okamžiku však vybuchl zbytek paliva a k tomu se přidal rachot a hvízdání střel z explodujících kulometných pásů. To paradoxně zachránilo Jihoafričanům život, neboť vystrašení Habešané se stáhli do značné vzdálenosti a vyčkávali, co se dál bude dít. Posádka se ještě bezúspěšně pokusila po nějaké chvíli aktivovat kupodivu dosud nedotčenou autodestrukční nálož, aby zničila poslední použitelné zbytky své techniky před příchodem italských jednotek.\nPiloti a mechanici 411. stíhací letky před Fiatem CR.32 Alberta Gobba po jeho úspěšném boji s Fairey Battle — foto z majetku Alberta Gobba\nO několik měsíců později jiný sestřelený a zajatý pilot SAAF Cmdr J. R. Wikers italským důstojníkům sdělil, že všechny čtyři Fairey Battle, které se zúčastnily 12. září náletu na Šašamannu, byly zřejmě sestřeleny, protože se žádný letoun na základnu Archer’s Post v Keni nevrátil.\nDalší kariéra Alberta Gobba\nPo svém dramatickém a úspěšném padesátiminutovém boji nad Šašamannou v Italské Východní Africe dne 12. září 1940 byl Alfredo Gobbo citován s poctami ve Válečném deníku číslo 99 ze dne 14. září 1940 a následně obdržel své třetí vyznamenání — Stříbrnou medaili Za statečnost v boji. Citace doslova uvádí:\n„Pilot stíhačky s výjimečnou dovedností, který prodělal mnoho akcí na španělském nebi, vzlétl za boje a zaútočil za nepřátelského bombardování s odvahou na celkem čtyři nepřátelské letouny, přičemž dva vážně poškodil a dva sestřelil.“\nTento příběh rovněž stručně popsali generál Corrado Ricci a Christopher Shores na straně 60 společné italské knihy pod názvem La Guerra Aerea in Africa Orientale (Letecká válka ve Východní Africe).\nPo událostech v Šašamanně zůstal Alberto Gobbo se 411. stíhací letkou v Addis Abebě až do března roku 1941, kdy bylo město obklíčeno pozemními jednotkami nepřítele. On i jeho žena se dostali do zajetí, ale podařilo se jim pod falešnými jmény uniknout na svobodu. Gobbo odešel do Asmary, kde pak pracoval jako číšník v hotelu. Britská zpravodajská služba ho tam objevila a po drsném výslechu, při kterém chtěli britští vojáci vědět doslova všechno o jeho fašistické minulosti, o jeho službě ve Španělsku a v Africe, ptali se na vyznamenání, která získal a na jeho služební postup, byl Gobbo odveden do vojenského vězení. Alberto Gobbo byl po několika dnech umístěn do jihoafrického zajateckého tábora, kde zůstal po pět následujících let — tedy až do roku 1946. Jednou v průběhu jeho pobytu v zajateckém táboře, kdy byl krutě zbit v průběhu politických rozepří mezi zajatci uvnitř tábora, se Gobbo dostal do civilní nemocnice. Tam měl za svého léčení Gobbo příležitost i štěstí, že se mohl setkat po několika předchozích dotazech s rodinou poručíka Lindsaye. Gobbo se s Lindsayovým otcem hned po prvním setkání, které proběhlo velice emocionálně, stali velkými přáteli. Lindsay starší pak Albertu Gobbovi sdělil, že jeho syn byl propuštěn ze zajateckého tábora a k létání se vrátil v průběhu severoafrické kampaně Spojenců, kde také posléze v boji padl . Gobbo ukázal rodinným příslušníkům poručíka Lindsaye několik předmětů, které mu tyto události ze září roku 1940 připomínaly a kterých se nikdy nevzdal. Byly to nárameníky pilota SAAF a pár společných fotografií pořízených po sestřelení. Vyprávěl jim pak o svém setkání s jejich blízkým. Lindsayův otec tím byl tak dojat, že pozval Gobba do své rodiny a hodlal ho prohlásit za adoptivního syna. Italský pilot, dychtící po svém dalekém domově, své rodině a vlasti, vlídně tuto nabídku odmítl. Ve svém srdci si však navždy uchoval vzpomínku na toto nádherné pozvání plné bezprostředního citu.\nKdyž se po válce Alberto Gobbo vrátil do Itálie, pokračoval ve své pilotní kariéře v italském vojenském letectvu jako praporčík s nadějí na povýšení za své válečné zásluhy. Po dvou letech služby byl povýšen na poručíka (Tenente) a po krátkém přeškolovacím pobytu v pilotní škole v Lecce v roce 1949 byl převelen do Trevisa, kde byl zařazen do stavu 51. peruti létající tehdy na stíhačkách Republic P-47 Thunderbolt. V roce 1957 byl Alberto Gobbo převelen už v hodnosti majora (Maggiore) na funkci zástupce velitele školy leteckých mechaniků v Maceratě. V roce 1961 se do Trevisa vrátil jako styčný důstojník letectva u pěší divize Folgore, tedy na funkci, kterou zastával až do odchodu do výslužby v hodnosti plukovníka (Colonello).\nV průběhu své letecké kariéry získal Alberto Gobbo tři stříbrné medaile Za statečnost v boji (dvě ve Španělsku a jednu v průběhu východoafrické kampaně), jednu zlatou medaili za 25 let vojenské služby v letectvu a dvě mimořádná povýšení za válečné zásluhy (na praporčíka a na poručíka). Do výslužby Alberto Gobbo odešel 26. listopadu roku 1983.\nZpracováno podle výpovědi Alberta Gobba a poznámek Roberta Bassiho, uveřejněných pod titulkem Fighting Fairey Battle v časopise Military History Journal, vydávaným Die Suid-Afrikaanse Krygshistoriese Vereniging / South African Military History Society.\ndle Håkana Gustavssona „Italian biplane fighter aces“ — záznamy italských stíhacích pilotů na http://surfcity.kund.dalnet.se/italy_veronese.htm a\n(doslovné překlady textů).\nVeronese: 410a Squadriglia Caccia\n...Ráno 12. září tři Battle ze stavu No 11 Squadron SAAF napadly Šašamannu, bombardovaly ze střemhlavého letu letiště (sic!), přičemž zasáhly budovu velitelství, zničily jeden S.81 a druhý poškodily. Italské stíhačky už byly ve vzduchu (sic!), když se Battle přibližovaly a zaútočily čtyřmi Fiaty CR.32. Letoun poručíka Edwarda George Armstronga, DFC (číslo v SAAF 102765) byl sestřelen v plamenech a posádka byla zabita. Tento letoun byl prohlášen za společně sestřelený podporučíkem Veronese a vrchním seržantem Athosem Tieghim.\nČtvrtý Fairey Battle, mající za úkol fotograficky zadokumentovat výsledek bombardování, přeletěl základnu v 600 metrech, ale při jeho návratu domů se náhle objevil zpod mraků praporčík Gobbo v jednom z Fiatů CR.32 a zahájil palbu. Palubní střelec V. P. McVicar a seržant L. A. Feinberg — fotograf byli oba (sic!) zraněni a letoun začal hořet. Poručík J. E. Lindsay se pokusil nouzově přistát na kusu volného prostranství mezi několika stromy, ale letoun přitom zasáhl a zabil jednoho místního vesničana, načež začal hořet.\nPosádka Fairey Battle rychle vylezla z letounu, ale byla napadena ozbrojenými domorodci. V tom okamžiku začala munice v hořícím letounu explodovat a domorodci uprchli. Poté dorazily italské pozemní jednotky a vzaly posádku do zajetí. Italové si zprvu neuvědomili, že Battle byl sestřelen jedním z jejich stíhačů a mysleli si, že letoun zapálila vlastní posádka po nouzovém přistání...\nTieghi: 410a Squadriglia Caccia\n...Ráno 12. září tři Battle ze stavu No 11 Squadron SAAF napadly Šašamannu, bombardovaly ze střemhlavého letu letiště, přičemž zasáhly budovu velitelství, zničily jeden S.81 a druhý poškodily. Italské stíhačky už byly ve vzduchu, když se Battle přibližovaly a zaútočily čtyřmi Fiaty CR.32. Letoun poručíka Edwarda George Armstronga, DFC (číslo v SAAF 102765) byl sestřelen v plamenech a posádka byla zabita. Tento letoun byl prohlášen za společně sestřelený podporučíkem Albertem Veronesem a vrchním seržantem Athosem Tieghim.\nČtvrtý Fairey Battle, mající za úkol fotograficky zadokumentovat výsledek bombardování, přeletěl základnu v 600 metrech, ale při jeho návratu domů se náhle objevil zpod mraků praporčík Gobbo v jednom z Fiatů CR.32 a zahájil palbu. Palubní střelec V. P. McVicar a seržant L. A. Feinberg — fotograf byli oba zraněni a letoun začal hořet. Poručík Lindsay se pokusil nouzově přistát na kusu volného prostranství mezi několika stromy, ale letoun přitom zasáhl a zabil jednoho místního vesničana, načež začal hořet.\nZpracováno autorem „Italian biplane fighter aces“ Håkanem Gustavssonem 28. února 2005 z těchto pramenů:\nAssi Italiani della Caccia 1936 - 1945, Aerofan no. 69 apr.- giu., 1999\nItalian Aces of World War 2 - Giovanni Massimello and Giorgio Apostolo, Osprey Publishing, Oxford 2000, ISBN 1-84176-078-1\nRegia Aeronautica 1935 - 1943 - M. Wawrzynski and Z.Lalak, 1998 kindly provided by Ondrej Repka\nSpitfire International- Helmut Terbeck, Harry van der Meer and Ray Sturtivant, Air-Britain (Historians) Ltd., Kent, ISBN 0-85130-250-5\nThe Bristol Blenheim: A complete history - Graham Warner, Crécy Publishing Limited, 2002, Manchester, ISBN 0-947554-92-0\nTak nějak asi — pars pro toto — vznikají ony známé nesrovnalosti v bojových skóre a průběhu událostí, které se mnohdy nedaří až dosud vysvětlit. Každý čtenář má možnost a plné právo si prameny projít a udělat si vlastní mínění. Je přinejmenším zajímavé, že ve své výpovědi se Alberto Gobbo vůbec nezmiňuje o „konkurenční“ 410. stíhací letce.\nVýkresy Fiatu CR.32 a Fairey Battle v PDF\n Jde o původní formulaci Alberta Gobba v rozhovoru. Tato válka ve skutečnosti začala už v říjnu roku 1935.\n Tuto přezdívku letoun získal na španělském bojišti zřejmě na základě hláskování písmen C a R v italštině — tedy či erre, což současně ve španělštině znamená cvrček. Oficiální italské bojové jméno tohoto stroje znělo Freccia.\n Fairey Battle měl pouze jeden pevně montovaný nesynchronizovaný kulomet ráže 0.303 střílející mimo okruh vrtule. Je jistě pochopitelné, že v palbě neměl Gobbo čas počítat hlavně střílející jeho směrem — jeho Fifometr asi ukazoval v té chvíli mezní hodnotu.\n Ze všech uvedených údajů lze s velkou pravděpodobností odvodit, že Gobbo letěl na stroji modifikace bis, který byl přidělen některému z jeho kolegů. Modifikace ter, se kterou létal, byla vyzbrojena pouze jedním kulometem ráže 7,7 mm a jedním 12,7 mm, kvůli odlehčení stroje a zvýšení obratnosti a rychlosti. Přesný počet letounů jednotlivých modifikací u letek 441 a 410 v daném období se už asi zjistit nepodaří.\n Bohužel, poměrně snadno lze zjistit, že v záznamech CWGC (Commonwealth War Graves Commission) nefiguruje žádný poručík J. E. Lindsay, který by mohl být účasten popsané akce (jediný J. E. Lindsay v záznamech CWGC je Flying Officer John Erskine Lindsay, který padl v lednu 1944, ve věku 20 let; tím ovšem je vyloučena jeho účast na operačním letu o více než tři roky dříve). Identita poručíka Lindsaye je tedy nadále poněkud záhadnou, asi podobně jako je trochu záhadou že A. Gobbo se ani na okraj nezmínil o spoluúčasti 410. stíhací letky.\nZa velkou pomoc děkuji kreslíři Tomovi, kolegům z redakce — jmenovitě Karayovi1, ja_62 a Algernonovi, bez nichž by se tento článek asi hemžil chybami.\nHodnocení: 1.67 (83 lidí)\nBlamáž [30. 12. 2007 bolševik]\nRe: Blamáž [3. 1. 2008 ja_62]


Gardena smart roboticka sekacka sileno levně | Mobilmania zboží\nGardena smart roboticka sekacka sileno\ngardena smart roboticka sekacka sileno  •  gardena sileno roboticka sekacka  •  gardena roboticka sekacka sileno  •  roboticka sekacka gardena sileno 2000  •  roboticka sekacka gardena sileno 250  •  roboticka sekacka gardena r130li sileno  •  roboticka sekacka gardena sileno city  •  roboticka sekacka gardena sileno life  •  roboticka sekacka gardena sileno 1600  •  gardena roboticka sekacka r130li sileno  •\nGardena Sileno+ 2000 smart - sekačka\nRobotická sekačka Gardena Sileno+ 2000 smart Inovativní robotická sekačka Gardena Sileno+ 2000 smart seče za vás: poseče trávník sama, zatímco vy si užíváte volného času, nebo pracujete na jiných věcech. Díky jejímu volnému a přirozenému pohybu, sekačka poseká travnatou plochu o maximální rozloze 2000 m2 - efektivně, spolehlivě a bez vyjetých kolejí. Výsledkem je vždy perfektně udržovaný trávník. Pokud je to zapotřebí, robotická sekačka se sama nabije v nabíjecí stanici. Ohraničující vodič, jehož položení je velmi jednoduché, vytyčí plochu, na které bude Gardena Sileno+ sekat. Opakovaně seká konečky trávy břity ostrými jako žiletka; ústřižky trávy zůstávají na trávníku jako přírodní hnojivo (mulčování). Smart lze ovládat pomocí aplikace na mobilním zařízení. Pro trávníky do 1500 m² ...\nVíce informací od 49 201 Kč Koupit nejlevněji\nGardena Sileno city 250 smart - sekačka\nSekačka robotická Gardena Smart Sileno city 250 Samozřejmě je to GARDENA. Naučte se, jak snadné je starat se o trávník pomocí robotické sekačky na trávu smart SILENO city! Se systémem SensorCut GARDENA robotická sekačka smart SILENO city poseká váš trávník přesně a spolehlivě. Zadejte požadovanou výšku trávy a v kombinaci s funkcí SensorControl se robotická sekačka sama rozhodne, zda je pro sečení vhodný okamžik a tomu přizpůsobí svou činnost. A s inteligentní funkcí sekání na místě, funkcí sečení ve spirále umístíte robotickou sekačku SILENO do těžko přístupných oblastí a necháte ji sekat. Tento efektivní pomocník je obzvláště tichý, a proto můžete na zahradě relaxovat, zatímco on udělá práci za vás. Po dokončení sečení se robotická sekačka smart SILENO city automaticky vrátí do nabíj...\nGardena Sileno city 500 smart - sekačka\nVelikost pozemku: menší pozemky cca 400 m2 Plocha: členitá se stromy a keři; rovná Typ pohonu sekačky: akumulátorový Příkon/výkon (W): Šíře záběru (cm): 16 Elektrický startér: Materiál šasi: plast * Péče o trávník může být tak snadná, dokonce i v malých městských zahrádkách! * Díky systému SensorCut seká robotická sekačka GARDENA smart SILENO city váš trávník přesně a spolehlivě a tak tiše, že ji sotva uslyšíte. * Po vybití akumulátoru se automaticky vrátí do nabíjecí stanice. A vy si můžete užívat volný čas a perfektně posekaný trávník. * Robotická sekačka smart SILENO city je vhodná pro malé travnaté plochy do rozlohy 500 metrů čtverečních. * Zvládne stoupání do 25 procent a dokonce bez problémů projede úzkými koridory a stísněnými pasážemi. * Otočné zadní kolečko poskytuje robot...\nVelikost pozemku: menší pozemky cca 400 m2 Plocha: členitá se stromy a keři; rovná Typ pohonu sekačky: akumulátorový Příkon/výkon (W): Šíře záběru (cm): 16 Elektrický startér: Materiál šasi: plast * Péče o trávník může být tak snadná, dokonce i v malých městských zahrádkách! * Díky systému SensorCut seká robotická sekačka GARDENA smart SILENO city váš trávník přesně a spolehlivě a tak tiše, že ji sotva uslyšíte. * Po vybití akumulátoru se automaticky vrátí do nabíjecí stanice. A vy si můžete užívat volný čas a perfektně posekaný trávník. * Robotická sekačka smart SILENO city je vhodná pro malé travnaté plochy do rozlohy 500 metrů čtverečních. * Zvládne stoupání do 25 procent a dokonce bez problémů projede úzkými koridory a stísněnými pasážemi. * Otočné zadní kolečko poskytuj...\nGardena Sileno city 400 - sekačka\nVíce informací od 16 699 Kč Koupit nejlevněji\nGardena Sileno+ 1600 - sekačka\n► Ideální pro velké a členité travnaté plochy * GARDENA SILENO+ seká velké travnaté plochy zcela automaticky, spolehlivě, bez pruhů a rovnoměrně. * Bez problémů zvládne úzké koridory a těsné průchody. * Nabíjecí stanice může být také umístěna libovolně, téměř bez omezení. ► Je nejtišší * S hladinou hluku 60 db(A) vytváří robotická sekačka SILENO+ pouze poloviční hluk ve srovnání s modely od jiných výrobců. * Sotva si jí všimnete. ► Za každého počasí * Vaše robotická sekačka SILENO+ je váš osobní pomocník v zahradě, který dělá svou práci za každého počasí. * Ať už do kopce nebo z kopce, v dešti nebo na slunci - váš trávník bude vždy krásně posekán. ► SensorControl - sleduje růst trávy za vás * Modely sekaček SILENO+ jsou také vybaveny funkcí SensorControl: inteligentní sekací systém au...\nGardena Sileno+ 2000 - sekačka\n► Ideální pro velké a členité travnaté plochy * GARDENA SILENO+ seká velké travnaté plochy zcela automaticky, spolehlivě, bez pruhů a rovnoměrně. * Bez problémů zvládne úzké koridory a těsné průchody. * Nabíjecí stanice může být také umístěna libovolně, téměř bez omezení. ► Je nejtišší * S hladinou hluku 60 db(A) vytváří robotická sekačka SILENO+ pouze poloviční hluk ve srovnání s modely od jiných výrobců. * Sotva si jí všimnete. ► Za každého počasí * Vaše robotická sekačka SILENO+ je váš osobní pomocník v zahradě, který dělá svou práci za každého počasí. * Ať už do kopce nebo z kopce, v dešti nebo na slunci - váš trávník bude vždy krásně posekán. ► SensorControl - sleduje růst trávy za vás * Modely sekaček SILENO+ jsou také vybaveny funkcí SensorControl: inteligentní sekací systém aut...\nGardena Sileno city 250 - sekačka\nTyp: Typ: Robotická sekačka Způsob provozu: Aku baterie Technické údaje: Max. plocha trávníku (m2): 250 Max. sklon (stupňů): 25 Nastavitelná výška sečení: ano Výška střihu (mm): 20 - 50 Šířka řezu (cm): 16 Šířka řezu (cm): <20 Max. hlasitost (dB): 58 Vybavení: Ovládání pomocí aplikace: ano Pohon kola: ano Napájení: napětí akumulátoru: 18 Typ baterie / aku: Lithium-Ionen Včetně baterií: 1 Kapacita aku (Ah): 2,0 Provozní doba (min.): 65 Délka nabíjení (hod): 1 Všeobecné: Barva: šedá / modrá Šířka (cm): 38 Výška (cm): 23 Hloubka (cm): 55 Hmotnost (kg): 7,3\n
Výkonná robotická sekačka pro malé trávníky
Tichý, všestranný a inteligentní malý pomocník do zahrady - to je robotická sekačka GARDENA SILENO minimo 500 m2. Je ideální pro malé trávníky, kombinuje vysoký výkon a přesnost s pohodlným sekáním. Začněte!
Zvedněte svůj chytrý telefon a pomocí aplikace GARDENA Bluetooth zadejte velikost trávníku, požadované dny sečení a preferovaný čas zahájení. Aplikace GARDENA Bluetooth vás intuitivně provede první instalací krok za krokem. Vaše robotická sekačka na trávu vytvoří plán a je připravena pracovat bez vyrušování. Vaši sekačku SILENO minimo můžete pohodlně ovládat přes Bluetooth až ze vzdálenosti 10 m. Sekačka vypočítá optimální čas sekání trávy a aplikace GARDENA Bluetooth pomocí plánovacího asistenta pomůže udržovat vaš...\n
Výkonná robotická sekačka pro malé trávníky
Tichá, všestranná a inteligentně navržená - to je robotická sekačka GARDENA SILENO minimo 250 m2. SILENO city je ideální pro menší trávníky, při sekání kterých poskytuje vysoký výkon a pohodlné sečení.

Pomocí aplikace GARDENA Bluetooth jednoduše vezmete svůj smartphone, zadáte velikost trávníku, požadované dny sečení a preferovaný čas zahájení. Vaše robotická sekačka vytvoří plán a je připravena pracovat bez vyrušování. Robotickou sekačku SILENO minimo můžete pohodlně ovládat přes Bluetooth až ze vzdálenosti 10 m. Sekačka vypočítá optimální čas sekání trávy a aplikace GARDENA Bluetooth pomocí plánovacího asistenta pomůže udržovat vaši zahradu v pořádku.

Díky mimořádně tichému motoru má tato sekačka nejlepší...\nVíce informací od 15 299 Kč Koupit nejlevněji\nRobotická sekačka Gardena Sileno+ 2000 smart Inovativní robotická sekačka Gardena Sileno+ 2000 smart seče za vás: poseče trávník sama, zatímco vy si užíváte volného času, nebo pracujete na jiných věcech. Díky jejímu volnému a přirozenému pohybu, sekačka poseká travnatou plochu o maximální rozloze 2000 m2 - efektivně, spolehlivě a bez vyjetých kolejí. Výsledkem je vždy perfektně udržovaný trávník. Pokud je to zapotřebí, robotická sekačka se sama nabije v nabíjecí stanici. Ohraničující vodič, je...\nGardena Sileno city 500 smart - Robotická sekačka\nRobotická sekačka Gardena Sileno city 500 smart Inovativní robotická sekačka Gardena Sileno city 500 smart seče za vás: poseče trávník sama, zatímco vy si užíváte volného času, nebo pracujete na jiných věcech. Díky jejímu volnému a přirozenému pohybu, sekačka Sileno city 500 smart poseká travnatou plochu o maximální rozloze 500 m2 - efektivně, spolehlivě a bez vyjetých kolejí. Výsledkem je vždy perfektně udržovaný trávník. Pokud je to zapotřebí, robotická sekačka se sama nabije v nabíjecí stan...\nGardena 19065-72 robotická sekačka smart SILENO+ 2000\n► Ideální pro velké a členité travnaté plochy * GARDENA smart SILENO+ seká velké travnaté plochy zcela automaticky, spolehlivě, bez pruhů a rovnoměrně. * Bez problémů zvládne úzké koridory a těsné průchody. * Nabíjecí stanice může být také umístěna libovolně, téměř bez omezení. ► Je nejtišší * S hladinou hluku 60 db(A) vytváří robotická sekačka smart SILENO+ pouze poloviční hluk ve srovnání s modely od jiných výrobců. * Sotva si jí všimnete. ► Za každého počasí * Vaše robotická sekačka SILEN...\n49 201 Kč Více informací\nGardena Robotická sekačka Smart Sileno city 250 - Gardena 19069-32\nRobotická sekačka Smart Sileno city 250 - Gardena 19069-32 Samozřejmě je to GARDENA. Naučte se, jak snadné je starat se o trávník pomocí robotické sekačky na trávu smart SILENO city! Se systémem SensorCut GARDENA robotická sekačka smart SILENO city poseká váš trávník přesně a spolehlivě. Zadejte požadovanou výšku trávy a v kombinaci s funkcí SensorControl se robotická sekačka sama rozhodne, zda je pro sečení vhodný okamžik a tomu přizpůsobí svou činnost. A s inteligentní funkcí sekání na místě,...\nGardena 19066-32 robotická sekačka smart SILENO city 500\n► Ideální pro malé a členité travnaté plochy * GARDENA smart SILENO city seká malé a členité travnaté plochy zcela automaticky, spolehlivě, bez pruhů a rovnoměrně. * Bez problémů zvládne úzké koridory a těsné průchody. * Nabíjecí stanice může být také umístěna libovolně, téměř bez omezení. ► Je nejtišší * S hladinou hluku 58 db(A) vytváří robotická sekačka smart SILENO city pouze poloviční hluk ve srovnání s modely od jiných výrobců. * Sotva si jí všimnete. ► Lepší navigátor * Pomocí funkce ...\n25 857 Kč Více informací\nGardena Smart Sileno life 1250 robotická sekačka Gardena 19115-32\nsmart SILENO life 1250 m2 Gardena Péče o trávník může být tak snadná! Díky systému SensorCut nevytváří GARDENA robotická sekačka SILENO life na trávníku pruhy, ale naopak, střih je vyvážený a výsledkem je dokonale udržovaný travnatý koberec. Je vhodná pro travnaté plochy o rozloze až 1.250 metrů čtverečních. Kompaktní a manévrovatelná robotická sekačka bez problémů zvládá sklon až 30 procent, rovněž také úzké pasáže a průchody. Robotická sekačka SILENO life je připravena pracovat za jakéhokoliv...


Volkswagen MyCard: Nový program výhod. Majitelé vozů Volkswagen (fyzické osoby) mají nyní skvělou příležitost získat zákaznickou kartu Volkswagen MyCard, která je vázaná na konkrétní vozidlo, a v rámci nového programu přináší spoustu výhod. Je jen na Vás, zda si vyberete bezplatnou verzi Service nebo si zvolíte rozšířenou placenou verzi Service+, která Vám umožňuje využívat další výhody.\nMít MyCard se rozhodně vyplatí.\n15% slevu na Originální díly Volkswagen®\n10% slevu na Originální příslušenství Volkswagen® (vč. kompletních kol)\nPokud budete mezi prvními majiteli Volkswagen MyCard, získáte zdarma Volkswagen DataPlug v hodnotě 1.090 Kč. S Volkswagen DataPlug pak využíváte služby aplikace We Connect Go naplno. We Connect Go lze zdarma stáhnout na App Store nebo Google Play. Díky aplikaci můžete sledovat Váš styl jízdy, získat přehled o měsíčních nákladech na pohonné hmoty nebo mít rychlý přístup k preferovanému servisnímu partnerovi Volkswagen.\nZde najdete podrobnou mapu všech autorizovaných servisních partnerů vozů Volkswagen, kteří jsou aktivní v programu MyCard.


Boroš dojel v Nommay sedmý, Kopecký se přiblížil titulu | Týden.cz\nBoroš dojel v Nommay sedmý, Kopecký se přiblížil titulu\nCyklokrosař Michael Boroš vybojoval v předposledním závodu Světového poháru v Nommay sedmé místo a dosáhl nejlepšího výsledku v kariéře. Pro šesté vítězství v sezoně si dojel nizozemský suverén Mathieu van der Poel a poprvé v kariéře ovládl v předstihu celý seriál. Junior Tomáš Kopecký skončil třetí a má blízko k celkovému vítězství. Kateřina Nash dojela mezi ženami jedenáctá.\nBoroš skončil loni v lednu sedmý na mistrovství světa v Bielesu, ve Světovém poháru ale tak vysoko nikdy nedojel. Jeho dosavadním maximem byla devátá příčka z úvodního podniku této sezony v Iowa City.\nDva týdny před světovým šampionátem ve Valkenburgu prokázal na kluzkém terénu ve Francii dobrou formu. Nestačil jen na Van der Poela a pětici Belgičanů v čele s úřadujícím mistrem světa Woutem van Aertem, který zaostal za vítězem o 33 sekund. Boroš nabral na nizozemskou hvězdu manko 3:11 minuty. Van der Poel ani jednou v sezoně nechyběl na stupních vítězů, k šesti prvenstvím přidal jedno druhé a jedno třetí místo.\nKopecký se prosadil v šestém závodu juniorů popáté na stupně vítězů. Na vítězného Nizozemce Meese Hendrikxe ztratil 26 sekund. Bronzovou příčku uhájil o dvě sekundy před Švýcarem Lorisem Rouillerem, mistrem Evropy z Tábora, kde s ním v listopadu stejným rozdílem prohrál souboj o titul.\nV čele Světového poháru má Kopecký nadále náskok 22 bodů před Nizozemcem Pimem Ronhaarem, který dnes nestartoval. Své bodové konto nevylepšil ani český reprezentant, neboť jezdcům se započítávají do klasifikace čtyři nejlepší výsledky. V případě Kopeckého jsou to dvě vítězství, jedno druhé a třetí místo. O juniorském vítězi Světového poháru se rozhodne za týden v Hoogerheide.\nCantová si zajistila prvenství, Nashové se nedařilo\nMezi ženami si už dnes zajistila celkové prvenství Belgičanka Sanne Cantová, i když vinou technických potíží dojela až dvanáctá.\nNash zaostala na rozblácené trati o 2:47 minuty za vítěznou Američankou Katie Comptonovou, která vyhrála o 55 sekund před krajankou Kaitlin Keoughovou. Čtyřicetiletá rodačka z Prachatic se nevešla do první desítky stejně jako v předchozím závodu v Heusden-Zolderu, kde byla koncem prosince čtrnáctá. V průběžném pořadí si vítězka úvodního závodu sezony v Iowa City pohoršila na šesté místo.\nÚřadující mistryně světa Cantová, která vyhrála čtyři závody v tomto ročníku SP, má v čele nedostižný náskok 82 bodů. Seriál ovládla už v letech 2015 a 2016.\nFoto: FB: Michael Boroš