Projekt patnáct (Jan Šlechta) | Krvavé pohraničí\n3. 4. 1945 v jednom nacistickém bunkru..\n„Co chcete říct tím, že Třetí Říše už definitivně prohrála válku? Říše prohraje teprve až padne poslední nacistický voják,“ řekl Frank Stein. On dobře věděl, jak vypadá situace na frontě. Velmi dobře to věděl. Přesto ale nemohl dovolit, aby se zbytek Wehrmachtu bez jakéhokoliv odporu vzdal nepříteli. „Myslím, že jste přepracovaný, Oberschutze Hermann. Prospěl by vám menší odpočinek.“\n„Ale pane..,“ ze sluchátka se ozvalo několik neartikulovaných zvuků.\n„Potřebuji dobrovolníka na ozkoušení svého dalšího vynálezu pro podporu morálky našich vojínů. Nepochybně tím velice posloužíte německé věci. Jedná se o nejnovější výkřik moderní techniky. Já osobně ho nazývám elektrické křesílko doktora Steina.“\nNa druhé straně telefonního drátu bylo ještě slyšet cosi o tom, že to přece nebude nutné a že Oberschutze Hermann osobně dohlédne na výběr jiného dobrovolníka, ale Stein se rozhodl to zatvrzele ignorovat.\n„Nedělejte si žádné starosti. Moji lidé si vás sami najdou a poví vám, co přesně bude obsahem vašeho úkolu,“ řekl Stein a položil sluchátko.\n„Dneska do pomocných sborů SS berou každého idiota,“ povzdechl si. „A s tím chce Führer vyhrát válku.“\nStein se rozvalil ve svém polstrovaném křesle a rozhlédl se po místnosti. Opancéřované dveře, stěny z šedého betonu, pracovní stůl a křeslo. Němci jsou poslední dobou samá strohost. Jak by taky neměli, když teď rozhodně nemají peněz nazbyt.\nNa opancéřované dveře kdosi zaklepal.\n„Dále,“ odtušil Stein a upravil si uniformu.\nDovnitř vstoupil mladý německý voják. Polovinu obličeje měl zdeformovanou, Steinovi ihned došlo, že se nejspíš v nevhodnou dobu nacházel příliš blízko dělostřeleckého granátu. Střepiny jsou svinstvo, to Stein věděl moc dobře.\nVálka si žádá oběti.\n„Mohu podat hlášení, pane Steine?“ zasalutoval vojín. Stein neměl žádnou vojenskou hodnost, dokonce byl oficiálně obyčejným civilem. Momentálně však velel celé divizi Totenkopf. Z vedoucího výzkumu v oblasti paranormálních jevů se totiž během tří měsíců stal obávaný muž. Některé důstojníky si obmotal kolem prstu. Jiní se mu vzepřeli s tím, že válka už je beznadějně ztracena. Stein je bez milosti postavil ke zdi a osobně je postřílel.\nPak už se mu nikdo neodvážil odporovat.\n„Mluvte,“ pokynul Stein.\n„Divize Viking nám nepošle posily, jak slíbila. Její síly jsou rozprášeny. Velitelé nejsou schopni zorganizovat sebemenší odpor.“\n„Nejsou schopni?“ zamračil se Stein. „Pamatujte si, že německý voják potřebuje jen dvě věci. Pušku a odhodlání.“\n„Samozřejmě, pane. Rozumím, pane,“ koktal vojín.\nZvěsti o elektrickém křesílku doktora Steina se šíří hodně rychle.\nMorálku Říšských vojínů to rozhodně podpořilo.\n„V každém případě to ale mění naši situaci,“ zamumlal Stein. „Povolejte Projekt patnáct.“\n„Pane, když on… Bohužel, pane, v současné době to není možné…,“ vojín zrudnul. Asi tušil, že jeho život se chýlí ke konci. A to velmi rychle.\n„Cože?!?“ tohle Steina vytočilo daleko více než zpráva od divize Viking. „Tak, sakra, mluvte!!“\n„Když on… utekl.“\n„Utekl?!“ teď už zrudnul i Stein. Vzteky.\n„A nechal vám tu vzkaz.“\n„Jaký vzkaz? Laskavě mi to hned přečtěte!“ zahulákal Stein.\n„Raději byste si to měl přečíst sám,“ zamumlal vojín. Teď už věděl, že tímto okamžikem nastane v jeho životě radikální zvrat. Třesoucí se rukou vyndal z náprsní kapsy užmoulaný papírek. Byly na něm všeho všudy jen tři slova.\n„Hitler je svině.“\nO jedenašedesát let později..\nNoční Prahu halila neproniknutelná tma. Oprýskané lampy osvětlovaly liduprázdné ulice a ponuré ticho rušily jen výkřiky několika přiopilých výrostků.\nNa samém okraji Prahy, tam, kde místní obyvatelé ani nevědí, jak vypadá metro, stál osamělý činžák. V jeho oknech se nesvítilo, všichni nájemníci nejspíš šli už dávno spát.\nA přesto před ním zastavila černá limuzína s kouřovými skly.\nJako první z auta vyskočil chlápek v kabátu s vysokým límcem. Rozhlédl se kolem sebe a když se ujistil, že po ulici nikdo nejde, vytáhl z limuzíny Heckler & Koch MP5. Hlaveň samopalu se mu zaleskla v ruce a on zhodnotil zámek u vchodových dveří.\nJakmile uviděl, že jakýsi vandal stihl zámek rozbít už před ním, zaradoval se. Dal pokyn zbylým mužům v limuzíně a sundal si klobouk. Byl to typický blonďák s modrýma očima a ostře řezanými rysy. Zkrátka a dobře árijec jako poleno.\nZ limuzíny vystoupili další dva muži. Pod černými saky se jim rýsovala podpažní pouzdra. Oba dva to byli pořádní svalovci, přesně ten typ, který musí do dveří chodit bokem.\nMuži z auta vytáhli nehybné tělo. Árijec ucítil důvěrně známou vůni čerstvé krve.\nCelé komando v tichosti vyběhlo po schodech do třetího patra, kde árijec zabušil na dveře. Chvilku počkal, ale když se nic nedělo, použil domovní zvonek a své údery zopakoval. Na dveřích se od jeho pěsti vytvořil malý důlek.\n„Co, sakra, chcete?“ dveře se konečně otevřely alespoň na škvírku. Nájemník své vzbuzení zjevně nesl dost nelibě. Dokonce tak nelibě, že si ani nevšiml samopalu, který nesl árijec. Někteří lidé mají velké nadání nevidět to, co považují za nemožné.\n„Herr Andrej Kazansky?“ árijcova otázka byla velmi strohá, leč přesně formulovaná.\n„Jo a co má bejt?“ opáčil nájemník, který si nejspíše ještě pořád myslel, že nezvané návštěvníky rychle odbude a v klidu půjde dospat zbytek noci.\n„Máme tu raněného.“\n„Neordinuju. Přijďte zítra v osm,“ Andrej chtěl árijcovi zavřít přímo před nosem. Sotva se o to pokusil, árijec do dveří vší silou udeřil. Bezpečnostní řetěz praskl a Andrej se svalil na zem. Zíral do hlavně MP5 a lapal po dechu.\nShora se ozvalo několik hlasů.\n„Marku, Hansi, rychle dovnitř,“ zavelel árijec. Oba jmenovaní popadli bezvládné tělo a vpadli do bytu. Neopomněli za sebou zavřít.\n„Máte dvě možnosti. Buď ošetřit našeho přítele a nebo toho do smrti litovat. Co se vám zdá jako lepší nápad?“ árijec odsekával jednotlivá slova a nebylo pochyb, že pro kulku by nešel daleko.\nAndrej si konečně uvědomil vážnost celé situace. Zvedl se a uvedl muže do své kuchyně. Většinu lékařského náčiní měl v ordinaci, ale to nejnutnější mu zde nechybělo.\n„Kartičku zdravotní pojišťovny?“ řekl, čímž potvrdil přísloví ‚zvyk je železná košile‘ a vzápětí sám o sobě uvažoval jako o dokonalém idiotovi.\n„Budete ho léčit bez kartičky,“ odvětil suše Hans. Poté společně s Markem položil bezvládné tělo na kuchyňský stůl. Na nebožákově hrudi se rozlévala zapáchající, krvavá skvrna. Rána už možná začala hnisat, pomyslel si Andrej, a raději se co nejrychleji dal do práce.\n„Hauptmanne?“ otočil se Mark k árijcovi. „Neměli bychom zavolat policii?“\n„Ani náhodou,“ odtušil árijec. „To, co v téhle zemi udržuje pořádek, ani zdaleka nepřipomíná gestapo. Poldové buď nepřijedou vůbec a nebo přijedou pozdě a ohledají mrtvoly. Od těch bys chtěl, aby nás chránili před Steinem? Nezapomeň na to, že každý z nich má svoji rodinu, přátele… a v neposlední řadě také pud sebezáchovy. Jakmile by zazněla první salva ze samopalu, půlka z nich by vzala roha.“\nAndrej se ujistil, že raněný pořád ještě žije a sundal mu sako. Mohl jen konstatovat čistý průstřel, který naštěstí nezasáhl žádný důležitý orgán. Ztráta krve se ovšem nedala považovat za zanedbatelnou, chlapík byl v obličeji mrtvolně bledý.\nDoktor při práci nezapomněl poslouchat, co si Mark s árijcem povídali. Ne, že by ho to rušilo v ošetřování. Jeho to přímo dovádělo k zoufalství. Bylo to horší než ta nejčernější noční můra. Trojice chlapů, možná němců, vtrhne do jeho bytu a baví se o gestapu, samopalech a ohledávání mrtvol. Krom toho se něco muselo stát s jeho bezpečnostním řetězem u dveří. Normální člověk ho prostě nemohl přetrhnout, to nebylo reálné.\n„A co takhle zásahová jednotka? Nebo něco na ten způsob?“ Mark se nedal jen tak odbýt.\n„Jasně, zvedneme sluchátko a řekneme operátorovi, že našeho kamaráda postřelil radikální neonacista,“ ušklíbl se árijec. „To nás spíš budou honit se svěrací kazajkou. Ani kdybychom si nějaký důvod nakrásně vymysleli, je jasné, že by nikdo nepřijel. Výjezd speciálních jednotek stojí spoustu peněz a od těch se dneska odvíjí úplně všechno.“\nAndrej se teď raději plně soustředil na svou práci. Chirurgickými kleštičkami vytáhl kulku a posléze z rány odsál všechen hnis. Pak už ji jen vyčistil a obvázal pacientovi hrudník. To by mělo stačit, pomyslel si, v těchto podmínkách po něm přece nikdo nemůže chtít zázraky.\nSotva Andrej skončil s ošetřováním, Mark s Hansem se chopili zraněného a odešli z bytu. Árijec před odchodem ještě hrábl do své náprsní kapsy.\n„Jsou čistší než ty, které by vám vyplatila pojišťovna,“ vytáhl svazek bankovek, na nichž se skvěl obraz národního buditele Františka Palackého. Andrej částku letmým pohledem odhadl na pěkných dvacet tisíc.\n„Komu vděčím za tuto.. ehm, odměnu?“ vykoktal ze sebe.\n„Myslím, že čím méně toho budete vědět, tím lépe. Ale většinou mě znají jako Projekt patnáct,“ usmál se árijec.\nSoňa sebou zmítala, ale z pevného sevření se vymanit nedokázala. Její dlouhé, blonďaté vlasy létaly ze strany na stranu. V obličeji už byla celá rudá.\nAsi dvacetiletému kolohnátovi, který ji mohutnou dlaní držel pod krkem, její marná snaha očividně dělala radost. Soňa divoce lapala po dechu. Přestože k ní stále doléhaly zvuky bubnů z nedaleké open-air párty, nedokázala zavolat o pomoc.\nVěděla, že její kamarádi nepřijdou, věděla, že ji s jejím novým „přítelem“ nebudou rušit. Nehty zaryla do útočníkova zápěstí, ale jediným výsledkem bylo, že sevření opět zesílilo. Mžitky před jejíma očima nabíraly na intenzitě.\n„Sundej z ní tu pracku,“ Andrej se ledabyle opíral o sloup rozbité pouliční lampy a snažil se vypadat naprosto klidně. Ve skutečnosti to v něm vřelo. Na tuhle párty se vyrazil odreagovat a především se opít, aby zahnal zážitky z předešlé noci. Árijec mu nedal spát, stále na něj musel myslet.\nV Andrejovi se zvedla vlna vzteku. Proti lidem, kteří mu vpadli do bytu a mířili na něj hlavněmi samopalů, nemohl udělat vůbec nic. Ale tenhle chlápek, ačkoliv vypadal jako slušný ranař, žádnou zbraň rozhodně neměl.\n„Podruhé ti to opakovat nebudu,“ Andrej udělal krok vpřed. Teď už věděl, na kom si vylije svou zlost.\nKolohnát Soňu pustil a zároveň ji uštědřil pořádnou ránu pěstí. Soňa se svalila na zem. Na tváři jí ošklivě štíplo, jak si klouby na její pokožce vybraly krvavou daň.\nPřesně na tohle Andrej čekal. Pravačkou hbitě vytáhl z kapsy pepřový sprej a poslal násilníkovi koňskou dávku přímo do obličeje.\nChvilku se nedělo nic. Poté se kolohnát drásavě rozkašlal. V očích se mu objevil překvapený výraz a on se poroučel k zemi. Snažil se vstát, ale koncentrovaný pepř u něj vyvolal zvracení. Prsty křečovitě zatínal do trávy a hlasitě sténal. Andreje napadlo, jestli to s tou dávkou přeci jen trochu nepřehnal.\nNicméně se nezdržoval a pomohl Soně vstát. Mezitím, co mu vzlykala v náručí, z ní oklepal bláto.\n„A proč si to neohlásil?“ ptala se Soňa naivně.\n„Proč, proč..“ Andrej nechtěl jít s pravdou ven. „Pak by třeba přišli na to, že nemám tolik peněz, kolik bych měl mít. Jako začínající obvoďák bych takový obnos jen těžko schrastil, nemyslíš? Navíc mi zjevně zaplatil nejenom za léčení, ale taky za mlčenlivost.“\nV baru se vznášel hutný cigaretový opar. Ačkoliv noc už pozvolna přecházela v ráno, nacházelo se tu poměrně dost návštěvníků. Každý si ale hleděl svého a do cizích věcí se nepletl. Andrej tedy mohl nerušeně rozjímat nad tím, jak vyřešit svůj problém.\n„A co ten Stein, nemohli bychom něco zjistit o něm?“ pokračovala Soňa. Otázkou zůstávalo, jestli jí zajímal víc Stein nebo Andrej, který seděl vedle ní a stále jí platil další pití. Ze šoku, který utrpěla, se již vzpamatovala a velmi rychle se jí podařilo se s Andrejem sblížit. Dokonce se s ním tak sblížila, že jí o sobě vyklopil úplně všechno, včetně nejmenších detailů. „Třeba by se dal najít po netu nebo přes telefonní seznam. Jestli je to neonacista, tak máme výběr aspoň trochu zúžený.“\n„A kdo říká, že ho chci hledat? Nejspíše to byl on nebo nějaký jeho člověk, kdo postřelil toho nešťastníka, kterého mi přinesli. Někomu takovému se s radostí vyhnu, natož abych ho sám hledal.“\n„Ty seš ale suchar,“ ušklíbla se Soňa. Její zájem o Andrejův problém se přímo úměrně zvyšoval s množstvím alkoholu, který vypila. Andrej si pomyslel, že až vystřízliví, tak po něm ani nevzdechne. „Nemám dneska, kde spát, víš o tom? Můj odvoz už dávno odjel a to jenom kvůli tomu, že tu klábosím s tebou,“ znělo to skoro jako výčitka.\n„Ale já musím do práce. Pracovat, rozumíš?“ zopakoval, když uviděl její nechápavý výraz. Pár hodin tě u sebe nechám přespat, ale pak tě nekompromisně vykopnu. Kouknout se na to můžeme třeba v sobotu.“\n„Tak jo,“ přitakala. Andrej nepochyboval, že Soňa v jeho životě ještě sehraje svou roli. Vlastní problémy si ale byl zvyklý řešit sám a nikoho dalšího do nich obvykle nezatahoval.\nZ nebe se na zem snášely provazce deště, kapky bubnovaly na střechy domů a skupinky lidí postávaly pod stříškami autobusových zastávek.\nAndrej se snažil držet deštník tak, aby pokud možno zůstal v suchu. Připadalo mu to naprosto zbytečné, nohavice už měl stejně až po kolena promočené skrz na skrz. Jakoby nestačilo, že dnešek pro něj představoval jedno velké utrpení. Spal sotva dvě hodiny, posléze vyprovodil Soňu a jako obvykle dorazil pozdě do práce. Celý den se mu klížily oči a jednomu pacientovi bral krev dvakrát, protože napoprvé mu zkumavka vypadla z ruky a rozbila se. Utěšoval se, že to nepotrvá dlouho a brzy se dostane domů. Už stačí jen zabočit za dva rohy, projít ulicí a otočit klíčem v zámku.\nDo boku se mu zaryla hlaveň Mausera ráže devět milimetrů.\nTěsně za Andrejem stál muž od hlavy až k patě zahalený do černého kabátu. Zbraň držel tak, aby ji náhodní kolemjdoucí nemohli vidět. Chladná ocel v Andrejově mysli vyvolávala nepříjemné představy.\n„Vidíte támhle to auto?“ ukázal neznámý směrem k oprýskanému Renaultu. Andrej rychle kývl. Cítil, jak se začíná potit. „Nastupte si,“ dodal muž a dveře auta se otevřely. Vevnitř seděl podobný chlápek jako ten, který právě na Andreje mířil pistolí. Ačkoliv bylo značně pošmourno, oči mu zakrývaly černé brýle.\nJako ve snu udělal Andrej pár kroků směrem k autu, kde ho sevřely silné paže, které ho bez jakýchkoli cavyků vtáhly dovnitř.\nNa černě polstrovaných sedačkách se rozvalovali dva muži. Jeden měl ledabyle vystrčenou ruku z okénka a pravačkou si znuděně pohrával s kovově šedým boxerem. Další muž seděl za volantem a na tváři se mu zračil napjatý výraz. Evidentně spěchal.\nChlapík s Mauserem, který neustále kontroloval okolí, Andreje surově posadil na zadní sedačku, zabouchl dveře a Renault se rozjel.\nAndrej si nepamatoval, jak dlouho jeli. Celá cesta se mu slila do jediné šmouhy. Muži mlčeli, v černých sakách vypadali, jakoby právě šli na ples. Tedy alespoň pokud by jim tváře nehyzdilo několik jizev.\nNáhle Renault zastavil. Chlapíci hbitě vyskákali, Andreje vlekli nemilosrdně s sebou. Vzápětí přešli do klusu. Postupně zrychlovali a Andrejovi nezbývalo, než se podřídit. Asi deset minut běželi svižným tempem. Když zastavili před omšelým domkem, Andrej už přes pot ani neviděl na cestu.\nPo krátkém zaklepání se objevil postarší muž v livreji (asi sluha, pomyslel si Andrej) a umožnil skupince vejít. Andrejovi únosci obřadně sejmuli klobouky a donutili ho proniknout do hlubin domu. Nikdo z nich stále nepromluvil jediné slovo.\nMístnost, do které Andrej vkročil, zdobily dva červené praporce s hákovými kříži. Za nablýskaným kancelářským stolem v ní seděl podezřele se usmívající týpek v uniformě nacistického generála.\n„Sieg!“ zakřičel a pravice celého Andrejova doprovodu se v jeden okamžik zdvihly. „Heil!“ ozvalo se nahlas jako odpověď.\nPoté kdosi Andreje zezadu uchopil, přistrčil židli a pohotově ho do ní posadil. Andrej měl pocit, že pokud s ním ještě jednou někdo smýkne, tak se na místě rozbrečí jako malý kluk.\n„Vidím, že náš doktůrek je ve skvělé formě,“ komentoval dění muž v uniformě. „Dovolte, abych se vám představil, jsem Frank Stein. Bohužel vám musím oznámit, že mé organizaci se opravdu nelíbí, když léčíte lidi, kteří si to ehm,.. řekněme, že nezaslouží,“ vrhl na Andreje významný pohled a lehce pokynul rukou.\nJeště než stihl gesto dokončit, ucítil Andrej ohromnou bolest v břiše. Jeden z neonacistů (bezpochyby se jednalo o neonacisty) se rozmáchl a vší silou ho udeřil do břicha. Pokud uvážíme rozměr jeho ramen, pak rána měla více než zdrcující účinek.\nI kdyby Andrej chtěl odpovědět, skrze záchvat dusivého kašle mu to nebylo umožněno. Předklonil se a notnou chvíli přemáhal zvracení. Jako zázrakem se mu podařilo zvítězit nad svým žaludkem a nepotřísnit betonovou podlahu trávicími šťávami.\n„Herr Kazansky, lidé, kteří slouží Projektu patnáct, ohrožují naši společnost. Je mi jasné, že o celé záležitosti nejste dostatečně informován, ale určitě víte, co vám tím chci sdělit.“ Stein se pozorně zahleděl do Andrejova prázdného výrazu, ale rychle pochopil, že to nemá absolutně žádný smysl. „Pane Kazansky, buďte si jistý, že pokud se ještě někdy zapletete s někým, kdo vám za to nestojí, pak bude vaše lékařská praxe ukončena. Teď už jistě chápete, co tím myslím,“ Stein očividně vůbec nečekal na odpověď, jen zamumlal něco jako: „Odveďte toho idiota“ a sklonil hlavu k papírům na psacím stole.\nPoslední věc, kterou si byl Andrej později schopen vybavit, bylo, jak mu na spánku přistála čísi pěst.\nVe vzduchu visel odporný smrad, který dokreslovalo bzučení hejna masařek.\nAndrej otevřel oči.\nCelé tělo ho neuvěřitelně bolelo, záda měl v jednom ohni. V hlavě mu hučelo, připadal si, jako by kousek od něj projel rychlovlak. Jeho šaty byly na mnoha místech protržené, crčela z nich voda a na holou kůži mu skrz ně pronikala lezavá zima.\nJakmile se kolem sebe rozhlédl, nečekalo ho žádné překvapení. Ležel na jakési skládce, nejspíše na nějakém pražském předměstí. Na krajinu se již snášela tma, na obzoru ještě bylo možné spatřit několik červánků.\nAndrej v sobě našel poslední zbytky odvahy, zvedl se a skrz děravý plot se proplížil pryč odsud. Cesta domů mu trvala několik hodin. Za celou dobu potkal jen pár bezdomovců a opilců, autobus ani tramvaj se kvůli svému zevnějšku využít neodvážil.\nByla to dlouhá noc.\n„Už podruhé tě přepadli a ty s tím stále nejsi schopný nic udělat,“ Soňa se převalila na bok. Na sobě měla Andrejovo pyžamo, včerejší návštěva se poněkud protáhla. O Steinovi se jí nepodařilo zjistit vůbec nic, zato u Andreje strávila další noc. Za oknem vycházelo Slunce, pronikavé paprsky bodaly do očí jako malé jehličky.\n„A má vůbec cenu se tím zabývat?“ zkusil to Andrej z jiné strany. „Když si na týden, dva vezmu dovolenou a zmizím z Prahy, tak se všechno třeba samo srovná. Navíc alespoň ten Stein si to se mnou už definitivně vyříkal. O peníze mě neobral a kdyby mě chtěl zabít, tak k tomu měl vynikající příležitost.“\n„Blázníš?“ vyhrkla Soňa. „Takhle jim jen ukazuješ, že si s tebou mohou dělat, co chtějí. Co myslíš, že Projekt patnáct udělá, až bude mít dalšího raněného? Pokud ho nehodí na krk vlastnímu doktorovi, tak v tom zase lítáš.“\nAndrej nevěděl, jak na to odpovědět. Soňa měla pravdu, byl ve velkém průšvihu. Pokud by se ale obrátil na policii, mohl by také velmi brzo špatně skončit. Žádné řešení ho nenapadalo, tak alespoň došel k oknu a bezmyšlenkovitě roztáhl záclony.\nPřed domem právě zastavil oprýskaný Renault.\nAndrej strnul. Jako opařený zůstal stát u okna a sledoval muže v černých oblecích, jak vystupují z vozu. Ani ho nenapadlo, že by ho mohli vidět.\n„Stalo se něco?“ zeptala se Soňa, když uviděla, jak Andrej zbledl.\n„Jsou tady,“ vykoktal ze sebe Andrej a konečně záclony opět zatáhl.\n„Kdo?“ nechápala Soňa. V dalším okamžiku jí to došlo. Popadla Andreje za ruku, hodila přes sebe kabát a vyrazila z bytu.\nAndrej se neobtěžoval se zamykáním, schody bral po dvou. Věděl, že Soňa si ani zdaleka neuvědomuje vážnost celé situace. Jestli se pro něj Stein vrátil po tak krátké době, určitě mu chce víc, než si s ním jen potřást rukou.\nSeběhnout do přízemí jim trvalo několik desítek vteřin. Oba dva se instinktivně vrhli k zadnímu východu. Za sebou uslyšeli rázné kroky. Ne příliš rychlé, jejich nepřítel šel rozvážně, jakoby nepochyboval, že je brzy dopadne.\n„Daleko neutečete, Herr Kazansky,“ Andrej za sebou zaslechl hlas, který naprosto bezpečně identifikoval jako Steinův. Kopl do zadních dveří, aby se nemusel zdržovat s jejich otvíráním.\nNaskytl se mu výhled na úzkou uličku plnou odpadků. Po jejích stranách se bez ladu a skladu povalovalo několik popelnic. Ulička byla na jedné straně slepá, zakončená vysokou zdí.\nSotva do ní Andrej vběhl, spatřil, jak se k němu z druhé strany uličky blíží dva muži. Došlo mu, že je v pasti. Na tyhle chlápky by potřeboval víc než jen pepřový sprej.\n„Jsem rád, že vás opět vidím, Herr Kazansky,“ řekl Stein, který právě vešel do uličky. Následovalo ho několik poskoků, žádný z nich nebyl viditelně ozbrojen.\n„Jste odporná židovská krysa,“ pokračoval Stein. Andrejovi před očima proběhl jeho rodokmen. Vzpomněl si, že babička nějakou židovskou krev asi měla, ale nevěděl to jistě. Ještě před pár minutami mu to bylo v celku ukradené a netušil, proč by se o to měl zajímat. Na druhou stranu to pro pána, který právě před ním stál, zcela zjevně představovalo otázku života a smrti.\n„Kdybych to věděl, tak bych vás tak snadno proklouznout nenechal. Za mého mládí se takový póvl jako jste vy posílal do pracovních táborů,“ pokračoval Stein, aniž by mu vadilo, že Andrej se Soňou nejsou schopni slova. Oběma dvěma se totiž hlavou hnalo to samé. Stein vypadal s bídou na třicet, takže za jeho mládí musel končit komunismus.\n„Sledujte, jak se správně zachází s takovou špínou,“ Stein se rozhlédl po svých lidech, kteří horlivě přikyvovali. Pak vytáhl pistoli a namířil na Andreje.\nZe střechy nad jejich hlavami kdosi skočil. Skok z pátého patra ale pro většinu lidí bývá smrtelný.\nPřímo před Andreje dopadl Projekt patnáct. Vzápětí se mu do těla zarylo několik Steinových kulek. Přesto všechno stál pevně na nohou.\nSteinovy výstřely se mísily s jekotem několika samopalů. Na střeše Andrejova domu stály postavy v maskáčových kombinézách a posílaly dolů dávku za dávkou. Na studenou zem dopadla sprška prázdných nábojnic.\nÁrijec strhl Andreje a chránil ho vlastním tělem. Na zádech se mu rozlévala krvavá skvrna z nejméně desítky střelných ran. Stein si evidentně dával záležet.\nMuži v uličce se rozdělili na zhruba dvě poloviny. Jedna skupinka se zoufale snažila utéct a druhá opětovala palbu. Střílela z malých uzi, ale vzhledem k nevýhodné poloze se její řady rychle tenčily.\nAndrej nevěděl, kde je Soňa. Oči měl pevně zavřené a na tváři cítil árijcův dech. Byl studený asi jako mořská bríza. Andrej árijcovi nahmatal krkavici. Jeho tep připomínal bublání.\nOstřelovači na střechách pálili ostošest. V ústí uličky explodovalo auto, možná ho někdo zasáhl granátem. Vzduchem se neslo kvílení policejních sirén. Andrej chtěl za každou cenu pryč odsud.\nUličkou se prohnala tlaková vlna a všichni, kdo ještě stáli, se rychle poroučeli k zemi. Stein zmizel bůhví kam. Andrej konečně ztratil vědomí.\nSotva se Andrej probral, do nosu ho udeřil nemocniční zápach. Otevřel oči a zkušeným zrakem zhodnotil, že se nalézá na jednotce intenzivní péče. Dle obvazů soudil, že ho asi zasáhla nějaká zbloudilá kulka či snad střepina z granátu.\nVedle jeho lůžka seděl muž ve vojenské uniformě. Pod očima měl velké kruhy, bylo patrné, že se již několik dnů pořádně nevyspal. Není divu, pomyslel si Andrej. Pokud se v Praze strhne taková přestřelka, slovo přesčas pro všechny vojáky nabude zcela nového významu.\n„Ležte v klidu, pane Kazansky,“ řekl neznámý a upil trochu kávy, kterou si zřejmě doléval ze stříbřitě šedé termosky. „Jsem major Dubský a byl jsem přidělen k vašemu případu. Mým úkolem je podat vám všechny potřebné informace.“\n„Kde,..“ vyhrkl Andrej. „Kde jsou ostatní?“\nMajor se zhluboka nadechl, jakoby se rozmýšlel, jestli má Andrejovi sdělit pravdu sám a nebo to nechat na nějakém svém podřízeném.\n„S politováním vám musím oznámit, že vaše přítelkyně Soňa Sklářová podlehla svým zraněním,“ řekl nakonec. Andrej pocítil zvláštní prázdnotu. Nechtěl plakat, ani vůči Steinovi necítil žádnou zášť. Bylo mu to najednou všechno jedno, nezáleželo mu už vůbec na ničem.\n„Také byste měl vědět, že vám nehrozí žádné bezprostřední nebezpečí,“ dodal Dubský, aby ukázal, že pro Andreje má alespoň jednu pozitivní zprávu. „Z velmi spolehlivých zdrojů naše tajná služba zjistila, že Frank Stein a všichni jeho lidé opustili území České republiky. Nejste pro ně důležitý, pane Kazansky.“\n„A Projekt patnáct?“ zeptal se Andrej. Právě mu totiž došlo, kvůli komu je dosud naživu.\n„Kdože?“ nechápal Dubský, ale za okamžik si uvědomil, o kom Andrej mluví. „Byl jste jediný přeživší, kterého jsme našli. Zločinec známý pod jménem Herr Fünfzehn zemřel a jeho tělo se nyní nalézá v naší márnici. Pitva bude provedena co nejdříve.“\n„To není možné,“ vydechl Andrej nevěřícně. Árijec pro něj představoval symbol neprůstřelného hrdiny. Nebylo lehké uvědomit si, že i on může zemřít.\n„Teď bych se vás ale rád zeptal na pár věcí. Všechno, co víte, pro nás může být velmi důležité a může to napomoci přivést Steina před spravedlivý soud,“ Dubský odložil kávu a vytáhl si zápisník. Evidentně zde byl hlavně kvůli tomuto okamžiku. „Setkal jste se už někdy předtím se Steinem nebo, jak vy říkáte, s Projektem patnáct?“\n„Ano. Šestého června ke mně v noci přišel a požadoval po mně, abych léčil nějakého postřeleného muže. Udělal jsem, co po mně chtěl. Nehlásil jsem to, měl jsem strach.“\n„On k vám sám přišel?“ major se v mžiku rozzářil jako vánoční stromeček. Zasunul zápisník a hodil do sebe další hrnek kávy. „To, co mi říkáte, je velmi zajímavé. Chvilku počkejte a já přivedu své nadřízené. Bezpochyby je to bude zajímat nejméně stejně tak jako mne,“ vyhrkl Dubský a vyběhl z pokoje.\nKoloběh vojenských výslechů Andreje dokonale vyčerpal. Svou historku musel třikrát opakovat, protože důstojníci se jí nemohli nabažit. Jeho zranění se neukázala jako příliš vážná, za týden už byl celkem fit.\nTedy alespoň po fyzické stránce. S odstupem času se mu všechno rozleženo v hlavě a stále musel myslet na jediné: ‚Soňa je mrtvá, už ji nikdy neuvidím.‘\nJejí pohřeb se odehrál v tichosti. Přišlo na něj pár příbuzných a Andrej. Kněz, který obřad vedl, ani neotevřel víko rakve. Proč to neudělal, došlo jen Andrejovi. Její tělo muselo být po přestřelce natolik zohavené, že pohled na něj by u všech osob starších šedesáti let (a těch bylo na pohřbu nejvíc) mohl znamenat srdeční příhodu.\nAndrej si potřeboval pročistit hlavu a odpočinout si ode všeho. A nejen to. Nevěřil Dubskému a stále se obával, že by v Praze mohl narazit na nějaké Steinovy poskoky. Vzal si tedy dovolenou a chystal se odjet do Krkonoš. Ticho přírody bývá pro pocuchané nervy to nejlepší.\nPrávě, když s krosnou na zádech stál na Hlavním nádraží a prohlížel si odjezdy vlaků, k němu přistoupil neznámý muž tmavé pleti.\n„Hele, nechceš koupit hodinky?“ zeptal se Andreje a aby potvrdil svá slova, poodhrnul bundu a ukázal mu nablýskané Rollerky. „Pro tebe za extra cenu,“ ujistil Andreje.\n„Nechci,“ zněla Andrejova rázná odpověď.\n„A co kameru, nechceš kameru? Je v prvotřídním stavu, takovou nikde neseženeš,“ nenechal se odbýt neznámý.\n„Vypadni,“ ozvalo se za jejich zády.\nAndrej sebou trhl. Přesně věděl, kdo za ním stojí. Ale nevěřil tomu. Ne, tomu prostě nemohl uvěřit. Ten člověk měl být přece mrtvý.\nChlap, který se Andrejovi pokoušel prodat kameru, okamžitě vycítil kolik uhodilo. Ihned dokázal, že schopnost rychle se ztratit u pokoutných obchodníků nelegálního zboží dosáhla závratných výšin.\n„Rád se s vámi opět setkávám, Herr Kazansky. Zastihl jsem vás právě na odjezdu, jak vidím,“ ozval se opět hlas za Andrejovými zády.\nAndrej se pomalu otočil. Nečekalo ho však žádné překvapení. Muž, který za ním stál, sice nevypadal úplně přesně jako Projekt patnáct, ale byl to on. O tom se nedalo pochybovat.\n„Chcete mi opět znepříjemňovat život?“ zeptal se dost neurvale Andrej.\n„Zvláštní. Já myslel, že jsem vám život zachránil,“ ušklíbl se árijec. „Toto není vhodné místo na to, abychom si nerušeně promluvili. Pokud chcete, následujte mě. Jestli ne, pak si jděte a třeba mě udejte majorovi Dubskému. Řekněte mu, že jste mluvil s několik dní mrtvým mužem a třeba vás ani nepošle na psychiatrii,“ árijec se otočil a odcházel. Andrej nezaváhal ani na okamžik a puzen zvědavostí se vydal za ním.\nAndrej s Projektem patnáct dojeli metrem k Andělovi a vyšli na Strahovský kopec. Árijec po chvilce hledání našel to, co hledal – opuštěný dřevěný kostelík. Mimo to, že v něm byla tma a zima, zjevně před nedávnem sloužil jako feťácké doupě.\n„Kde začít..,“ árijec se uvelebil na dřevěné lavičce. „Jmenuji se Dieter Stecke. Tak mi ale nikdo neříkal, ani když jsem to jméno ještě používal. Pro všechny jsem byl Obergruppenführer Stecke.“\n„Ober – co?“ divil se Andrej, který si ještě před chvilkou myslel, že už ho nic nemůže překvapit.\n„S vámi to zjevně nebude jednoduché,“ árijcův výraz ztvrdl. Asi neměl rád, pokud něco musel příliš obsáhle vysvětlovat. „Stejně jako s těmi vašimi doktory. Jejich věda tvrdošíjně trvá na tom, že když někomu pár dnů netluče srdce, pak je definitivně mrtvý. I kdybych se přímo před nimi sebral a odešel, nepřesvědčilo by je to o opaku.“\nAndrej ani nedutal. Medicínu sice s červeným diplomem nevystudoval, ale nějaké znalosti o krevním oběhu měl. Dost na to, aby se dovtípil, že árijcovy výkony jsou za hranicemi běžných lidských možností.\n„Víte alespoň něco o divizi Totenkopf? O Hitlerově zájmu o paranormální jevy? Říká vám něco teorie duté Země?“ zeptal se árijec, ale Andrej jen užasle zakroutil hlavou. Árijec protočil oči v sloup, aby zdůraznil, jak je podle něj Andrej natvrdlý, ale pak začal vysvětlovat: „Třetí divize SS nazývaná Totenkopf měla za úkol prozkoumat možné využití paranormálních jevů ve válce. Zkoušela rakety naváděné pouhým jménem, hledala Archu úmluvy a prováděla různé prastaré rituály na oživení mrtvých.“\n„Vy jste v té době žil? Za Druhé světové války?“ Andrejovi běžel před očima obrázek Steina, když říkal: ‚Za mého mládí se takový póvl jako jste vy posílal do pracovních táborů.‘ Spousta věcí mu najednou začala dávat smysl.\n„Ano, přesně tak. Právě jsem se k tomu dostával. Ze snů divize Totenkopf by se uskutečnilo jen velice málo, kdyby neměla jednoho vynikajícího vědce – Franka Steina. Frank byl vždy velmi zanícený pro to, aby Říše ovládla svět a byl tomu ochoten obětovat vlastní život. Sám na sobě ozkoušel velké množství svých nápadů, než konečně vznikly Projekty.“\n„On vás..,“ Andrejovi se nedostávalo to správné slovo: „Vyrobil?“\n„V určitém smyslu ano. Vždy, když byl na bitevním poli zraněn nějaký vysoko postavený důstojník, a bylo jasné, že bez zázraku brzy zemře, získal Stein nového pokusného králíka. Ne všechny jeho pokusy se ale zdařily tak jako tomu bylo u mne. Právě naopak, z nějaké stovky obětí se do závěrečné fáze dostala pouhá polovina. Stein ovšem nikdy nevyrobil dva naprosto stejné Projekty, všechny měly jedinečné schopnosti, které samy postupem času odhalily.“\n„Vy jste byl jeho nejlepší výtvor, že je to tak?“\n„Těžko říct. Například Projekty číslo dvanáct a třináct projevovaly vysokou odolnost vůči teplotním výkyvům. Nedělalo jim potíže dlouhodobě přežít plus šedesát stupňů. Projekt třicet dva byl velmi rychlý. Dokázal běžet rychlostí až šestatřicet kilometrů v hodině. Vzpomínám si ale i na výtvory, díky nimž se Steinovo vedení rozhodovalo, jestli by jeho pokusy neměly být pozastaveny.“\n„Vždyť jste říkal, že pracoval pro Říši? Navíc si vedl velmi dobře, tak proč by se ho chtěli zbavit?“\n„Spousta Steinových kolegů mu záviděla jeho úspěchy. Mysleli si, že kdyby jim Führer svěřil vedení výzkumu, dokázali by to udělat ještě lépe. To ale nebylo hlavním důvodem k odstoupení. Projekt čtyřicet jedna se po svém stvoření utrhl z řetězů, které ho poutaly a začal vraždit vše živé. Základna v Pennemüde tehdy utrpěla vážné škody a Stein jen taktak přežil. Aby se zachránil, provedl na sobě několik chirurgických zákroků. Tak vznikl Projekt číslo čtyřicet dva.“\n„A co čtyřicet jednička? Co se s ní stalo?“\n„Zajímavá otázka. Holýma rukama si probojovala cestu ze základny a od té doby jí nikdo neviděl. A já upřímně doufám, že to tak navždy zůstane. Její přínos pro Steinovy pokusy byl ale daleko větší, než by se mohlo zdát. Stein si naplno uvědomil, že Projekty mu kdykoliv mohou vypovědět poslušnost a podnikl jistá opatření. Když byly další Projekty uvedeny do provozu, tak nad každým z nich stál a oznámil mu, že jeho organismus je napojen na dálkové ovládání a pokud nesplní jakýkoliv rozkaz, bude bez prodlení vypnut. Samozřejmě to byla jedna velká lež, ale požadovaný účinek to mělo.“\n„Kolik Projektů přežilo do dnešní doby?“\n„Nejspíše jen já a Stein. Spousta jich zemřela na bitevním poli, pár přestalo fungovat. A šedesát jednička zmizela ihned po svém stvoření.“\n„Cože? Jak zmizela?“\n„Zmizet, Herr Kazansky, znamená, že něco v jedné chvíli je na místě, kde byste to čekal a v další už to tam prostě není a vy nevíte, co si o tom máte myslet.“\n„Jak to, že o Projektech nikdy nikdo neslyšel? Musely přece zůstat nějaké záznamy.“\n„Celý výzkum byl přísně tajný. Navíc, když Hitler spáchal sebevraždu, Stein se postaral o to, aby byly všechny důkazy zničeny. Rád bych vám ale sdělil něco mnohem důležitějšího. Jak jistě víte, Stein odjel pryč. Hádám, že se teď nachází ve svém sídle nedaleko Kavkazu. Zkouší tam nové metody, jak vyrobit další Projekty. To mu nesmíme dovolit, Herr Kazansky. Jeho snem je znovunastolit Říši a stát se novým führerem. Dávám dohromady tým, který by byl schopen učinit přítrž jeho pokusům. Vy jste doktor, a proto byste se mi hodil. Nemám, co bych vám nabídl jako dostatečnou protihodnotu. Peníze nemohou vyvážit riziko, které budeme muset podstoupit. Přesto vás prosím – pomozte mi.“\nAndrej věděl, jak odpoví, už když árijec řekl, že sestavuje vlastní mužstvo. Ne kvůli světu, ani kvůli sobě. Soňa by si ze všeho nejvíc přála, aby do toho šel a to pro něj byl víc než postačující důvod.\nAndrej padl k zemi. Nad hlavou mu zahvízdalo několik kulek z lehkého kulometu M60E4. Jedna z nich mu rozčísla kombinézu.\n„Pohyb, pohyb, běží ti čas!“ zařval Croaker. Tomu se nedalo odporovat.\nAndrej sáhl k pasu a tasil Desert Eagle. Pozorně se kolem sebe rozhlédl. Zatím se nikde nic nehýbalo, tak se pomalu začal plazit vpřed.\nNalevo od něj se mezi sutinami vztyčila maketa nacistického vojáka.\nAndrej se vymrštil a třikrát zmáčkl spoušť. Střílel velmi přesně a zasáhl maketu do míst, kde by skutečný člověk měl oči a srdce. Poté se bleskově otočil a vyrazil k bráně.\nAndrejovi se na pravé ruce objevila červená tečka. Od teď už tuhle ruku nemohl používat, taková byla pravidla.\nPřehodil si tedy zbraň do levačky a zasypal postavu salvou ran. Maketa teď vypadala, jako kdyby si na ní vybíjel choutky nějaký obzvláště zvrhlý sadista.\nAndrej na nic nečekal. Od brány ho dělily pouhé metry. Nerozhlížel se a ihned se opět rozběhl. Těsně před bránou ho přepadl velmi neblahý pocit.\nNad hlavou mu znovu prosvištělo několik ran.\nDopadl do kotoulu a setrvačností se mu podařilo překonat cílovou čáru.\n„To nebylo špatné,“ řekl uznale Eric Croaker.\nAndrej zhluboka oddychoval, kombinézu měl skrz naskrz propocenou. Eric mu zatím počítal skóre. Na tváři přitom měl velmi soustředěný výraz. Andrej odhadoval, že to byla ta nejtěžší matematika, kterou v životě zakusil.\nEric pro něj vůbec představoval jednu velkou záhadu. Už jen jeho zjev dokázal ledaskoho odstrašit. Ačkoliv byl čistokrevný černoch, tak měl na levém rameni vytetovaný srp a kladivo a zásadně si vlasy nechával ostříhat dohola.\nPrý pocházel z New-Yorkského černošského ghetta a byl tam trestně stíhán za vraždu policisty. Říkalo se, že ten nešťastník se choval hrubě k jeho matce, a tak ho Croaker umlátil k smrti. Židlí.\nMužstvo si z něj za jeho zády dělalo legraci, protože nedokončil základní školu.\nVyhodili ho z druhé třídy.\n„Pět set šedesát dva bodů. Zatím tvůj nejlepší výsledek. Tři týdny výcviku ti velmi prospěly,“ Eric si zastrčil zápisník do kapsy. Čísla ho zřejmě značně vysilovala. „Nepotrvá to dlouho a půjdeme do akce. Mark ti dá veškeré potřebné informace. Nějaké otázky?“\n„Ne, díky,“ odpověděl Andrej a odbelhal se pryč.\n„Fjóva, tak z Andreje už je velkej chlap,“ ušklíbl se Mark.\n„Máš recht. Pět set bodů, kdy já jsem to naposledy měl? Už si vzpomínám, bylo mi tenkrát čtrnáct a těsně před cílem jsem zakopnul,“ přisadil si Hans.\nAndrej zatím mlčky jedl místní pochoutku. Fazole s chlebem.\nNa žertíky zdejší oblíbené dvojky si po čase zvyknul a byl rád, že se mu dostalo příležitosti ty dva poznat i z jiné stránky než za oné osudové noci.\n„Nevím, co na tobě šéf vidí, vypadá to, že tě nechá řídit našeho Panthera,“ nadhodil Mark. Šéfem samozřejmě myslel Projekt patnáct.\n„Coto?“ nechápavě se zakuckal Andrej.\n„To zas jednou svěřil šéf naše životy do těch pravých rukou,“ Hans vrhl kamsi vzhůru úpěnlivý pohled.\n„Panther, to je v podstatě trochu větší škodovka. Teda kromě toho, že má dělo a pancéřování. Ale jinak nepoznáš rozdíl,“ vysvětloval Mark.\n„Ale neboj, tohle není klasický Panther. Šéf na něm pořádně zapracoval. Je daleko rychlejší, odolnější a prostornější. Ale stejně bych nechtěl sedět na místě řidiče, až najedeme na protitankovou minu.“\n„Na protitankovou..?!“ řekl Andrej, ale Mark ho nenechal domluvit.\n„Buď v klidu, my dva za tebou budeme stát a kdyby se ti něco stalo, hned tě vystřídáme. Kdyby se ti třeba udělalo nevolno nebo by na tebe přišla náhlá indispozice.“\n„Proč vlastně nebude řídit Projekt patnáct?“ zeptal se Andrej.\n„Šéf bude zrovna v té době mít jiný starosti.“\n„Se zbytkem našich chlapů podráždí ty parchanty z druhý strany. Někdo holt musí udělat tu špinavou práci.“\n„A někdo taky musí zneškodnit ten jejich vrtulník. To víš, kdyby to do nás spustili z něj, asi bychom daleko nedojeli. Až se to šéfovi podaří, dá nám znamení.“\n„Je mi to úplně jasný,“ povzdechl si Andrej.\nPomalu se rozednívalo. Andrej ležel na posteli a znuděně koukal do stropu. Ačkoliv bylo okolo páté, věděl, že už neusne. Oknem se do jeho pokoje valilo unavené ranní světlo a poskytovalo Andrejovi výhled na rozlehlou střelnici. Za střelnicí se nacházela běžecká dráha a garáže.\nPřestože byl zdejší komplex velmi rozlehlý, nenašlo by se mnoho lidí, kteří by mohli určit jeho polohu. Rusko je, co se tohoto týče, zemí neomezených možností a pár čtverečních kilometrů ohrazených ostnatým drátem se v něm lehce ztratí. Projekt patnáct se tu prý dokonce úspěšně schovával po svém útěku z Třetí Říše.\nNa dveře Andrejova pokoje kdosi zaklepal. Andrej tak nějak tušil, kdo to bude a nemýlil se.\n„Neruším?“ optal se přátelsky.\n„Ani ne, stejně jsem nemohl usnout,“ odpověděl Andrej zdvořilostní frází, která v téhle chvíli frází rozhodně nebyla.\n„Dnes před půlnocí zaútočíme,“ konstatoval árijec.\n„Jaké nám dáváte šance?“\n„Velmi vysoké. Počkejte, až uvidíte mé lidi v akci. Dříve sloužili ve francouzské cizinecké legii, ale později se ke mně připojili. Francouzská vláda jim zkrátka nemůže nabídnout tolik co já. Věřím, že běžní vojáci nám dělat problémy nebudou.“\n„Ne? Pak tedy čekám, že v tom bude nějaký jiný háček.“\n„Máte pravdu, Herr Kazansky. Doktor Stein není obyčejný člověk, stejně jako já je to projekt. Když na to přijde, tak dokáže podávat výkony, o kterých se vám ani nesní. Zabít ho nebude jednoduché, ale, jak oba víme, cesta dlouhá tisíc mil začíná jedním krokem,“ řekl Projekt patnáct a sejmul ze zad kladkovou kuši s laserovým zaměřovačem. Andreje překvapilo, že si jí do této chvíle nevšiml.\n„Podobné hračky jsem dal i Ericovi a dalším. Tyhle zbraně jsem speciálně vyvinul pro to, aby byly schopné doktora Steina jednou provždy poslat na onen svět,“ dokončil Projekt patnáct.\nAndreje nenapadlo nic smysluplného, co by měl říci. Nedávno si však slíbil, že už ho nic nepřekvapí a proto kuši s poděkováním přijal.\nByla jasná, úplňková noc.\nVrtulník značky Sikorsky parkoval na vybetonované ranveji a kolem něj obcházeli čtyři nacisti. V rukou drželi kalašniky a co chvíli vrhali své pohledy kamsi do tmy.\nZa jejich zády stála rozlehlá budova, tedy spíše hotová pevnost. Už jen její dveře byly opancéřované a postavené tak, aby se za nimi dalo krýt. Okna zakrývaly okenice z jakéhosi skelnatého materiálu, nepochybně neprůstřelného.\nPřed vrtulníkem se nalézal mírný svah, který zakončovala dvoumetrová zeď. Na zdi se občas zaleskly objektivy bezpečnostních kamer. Stein zcela evidentně nehodlal nic ponechat náhodě.\nV jednom okamžiku bylo až podezřelé ticho.\nVe druhém se třikrát zablesklo.\nTři bezpečnostní kamery se naráz rozprskly do všech stran. Nacisti s sebou zděšeně trhli.\nInstinkt každému člověku velí se nejprve kouknout, co že se to vlastně rozprsklo a teprve pak až se krýt. A v takových situacích bývá těch půl vteřiny životně důležitých. Doslova.\nKdyž se zablesklo podruhé, nacisti se ihned poroučeli k zemi. Rčení ‚blýská se na lepší časy‘ tím nabylo zcela nového významu.\nZ houštin za zídkou se zvedlo jedenáct postav. Díky černým neprůstřelným vestám a kuklám na hlavách téměř splývaly s pozadím. Kvůli lepšímu maskování měly začerněné dokonce i okolí úst a očí.\nBleskurychle začaly sprintovat k zídce. Těch pár desítek metrů jim připadalo jako věčnost. V každém okamžiku se ze dveří budovy mohli vyrojit další nacisti.\nK zídce se dostali bez problémů. Rukama se zachytit za vrchol zídky a přehoupnout se přes ní jim také mnoho času nezabralo. Pod pochromovanými rukavicemi jim křupaly střepy skla.\nNa druhou stranu se jako první dostal Projekt patnáct.\nA pak se ze dveří začali rojit náckové.\nTihle už ovšem byli připravení na to, co je tu čeká. Ihned zaklekli do předem připravených palpostů a začali tmu před sebou systematicky kropit dávkami z kalašniků.\nOzval se výkřik. A bohužel nebyl jediný. Ani největší profesionálové neumírají potichu. Zvlášť, když jim kulky protrhnou obě plíce.\nProjekt patnáct zhodnotil situaci. Tohle vůbec nevypadalo dobře. A vrtule Sikorského se začala pomalu otáčet.\n„Neměli bychom konečně vyrazit?“ Mark porušil mlčení. Z dálky se k Pantherovi nesly zvuky boje. Na druhé straně se už střílelo. A to pěkně zostra.\n„Ne. Dokud nám nedají znamení,“ Eric odpověděl stroze jako vždy. Stál za madly děla, které tu všichni pracovně nazývali Tlustá Berta.\nMimo tyhle dva chlapíky se ještě v Pantherovi nacházel Hans a dalších deset legionářů. A samozřejmě Andrej. Legionáři mlčky seděli jeden vedle druhého po stranách vozu, nabité samopaly v rukou. Zkrátka tu bylo pěkně narváno.\nAndrej konečně zjistil, jak to přesně vypadá, když je atmosféra tak hustá, že by se dala krájet.\nÁrijec pochopil, že teď má svou poslední šanci. Pak se veškeré jeho plány velmi zkomplikují. Jednou rukou dal znamení legionářům, aby odvedli pozornost nacistů s kalašniky. Druhou vytrhl pojistku granátu.\nV té chvíli ho od výbuchu dělilo pět vteřin.\nPo ranveji se cosi mihlo. Projekt patnáct běžel rychle. Hodně rychle. Čas se změnil v hustou, melasovitou hmotu. Nepochybně by se dala krájet.\nLegionáři se nevzdávají jen tak lehce. Jejich oči už viděly příliš mnoho smrti na to, aby s nimi mohla otřást. Nacistické střelbě posílali pravidelné odpovědi s pozdravy od pánů Heckelera a Kocha.\nJe až neuvěřitelné, kolik vystřelených nábojnic může cinknout o zem během jedné vteřiny.\nBylo jen otázkou času, než si nacisti Projekta patnáct všimnou. A čas se teď neuvěřitelně vlekl. Několik nácků se tedy jalo věnovat svou pozornost i jemu. Ačkoliv árijec v běhu připomínal rozmazanou šmouhu, kulkám se vyhnout nedokázal.\nProjekt patnáct ucítil prudkou bolest pod levou klíční kostí. Před očima se mu objevilo několik mžitek. Zakopl. Nechybělo mnoho a granát by mu vypadl z ruky. Takhle jen ztratil drahocennou vteřinu.\nVrtulník se odlepil od země. Jeho rotor předl v pravidelném rytmu a obě vrtule nezadržitelně nabíraly stále vyšší otáčky. Při bližším pohledu bylo vidět, že pilot v nenadálém zmatku zapomněl dovřít posuvné dveře.\nAsi se hodně divil, když jimi prolétl granát.\nVrtulník vybuchl v oslnivé explozi hýřící všemi barvami. Škoda, že v okolí nebylo více diváků, kteří by ji mohli sledovat. Více živých diváků.\nProjekt patnáct odpálil signální světlici. V porovnání s výbuchem vrtulníku vypadala dost uboze.\nAndrej šlápl na plyn nebo alespoň na to, co plyn nejvíce připomínalo a Panther prudce vyrazil vpřed.\nV minulých dnech Andrej s Projektem patnáct řízení Panthera důkladně procvičovali. Opravdu to nebylo těžké. Andrejovy pokyny zněly jasně: pořád jeď a jeď a kdyby se ti nějaký nacista připletl pod kola, tak ho pokud možno přejeď.\nAndrej nechtěl rozsvítit světla a zbytečně na sebe upozorňovat, a tak ho závora, která se náhle vyloupla ze tmy, trochu zaskočila.\nSrážka se závorou Panthera ani nezpomalila. Vůz s sebou jen lehce cuknul.\nNa Pantherův pravý bok cosi zabubnovalo.\nAndrej rychle pochopil, co to bylo. Nacisti si na ně přivezli kulomety. Naštěstí tímhle kalibrem mohli Pantherovi nanejvýš pošimrat lak.\nEric pevněji sevřel madla Tlusté Berty a její hlaveň natočil směrem, ze kterého se ozývala střelba. Berta hlasitě zaštěkala a Panther byl hned o několik těžkotonážních nábojů lehčí. Andrej uslyšel pár výbuchů a střelba utichla.\nPak už jen zadoufal, že se nenaplní Markova předpověď o protitankových minách.\nVzápětí pod Pantherovými koly cosi explodovalo.\nVůz nadskočil. Andrej by přísahal, že přinejmenším metr. Na palubní desce se rozsvítilo několik červených kontrolek.\n„Toho si nevšímej, jedem dál,“ Mark se rozhodl zůstat ledově klidný. Andrej hádal, jak dlouho mu to vydrží. Tipoval, že asi tak než najedou na další minu.\nA ta na sebe nenechala dlouho čekat.\nPanther znovu nadskočil. Tentokrát se k červeným kontrolkám přidaly i zvukové efekty. Pantherem se rozlehlo hlasité kvílení sirén. Hans si zcela zjevně s počítači rozuměl, a tak kvílení ukončil jednou ranou pěstí do palubní desky. Pak samozřejmě nezapomněl Andreje uklidnit, že se pořád ještě nic neděje.\nNa obzoru se vyloupla brána do Steinovy základny. Vzhledem k rozměrům Andrej hádal, že náklaďáky obvykle zajíždí přímo do ní. Panther by se tam určitě vešel taky. Mělo to ale drobný háček.\nBrána byla zavřená.\n„Šlápni na to,“ zařval Eric. Přesně tohle Andrej slyšet nechtěl.\nHlaveň Tlusté Berty se natočila směrem k bráně. Vzápětí dělo znovu zaštěkalo a vyplivlo další náboje. Brána vydržela hodně, ale po třetím výstřelu se rozlétla na kousky.\nAndrej z toho ovšem žádnou radost neměl. Právě totiž shledal, že mají problém. Velký problém. K Pantherovu levému boku se cosi blížilo. Na první pohled to vypadalo jako teplem naváděná raketa. Druhý pohled se Andrej rozhodl neriskovat.\nA pak už nastala jen dlouhá a velmi hlasitá exploze.\nProjekt patnáct zhodnotil dosavadní vývoj střetnutí. Zbývalo šest legionářů proti pěti nacistům. Docela fér bitva.\nKromě toho, že jeden z nacistů svíral madla kulometu.\nRozdíl mezi samopalem a kulometem, byť lehkým, je velmi zásadní. Každý voják alespoň přibližně ví, jakou má takový M2HB kadenci, ale dokonale ho s ním seznámí teprve počet mrtvých za vteřinu.\nHlaveň kulometu opsala oblouk. Po celou dobu chrlila lavinu rozžhavených kulek. Což stačilo k odrovnání tří legionářů.\nA netrvalo to déle než půl vteřiny.\nProjekt patnáct vycítil vhodnou příležitost. Než se kulomet otočí zpět k němu, bude to ještě nějakou tu půl vteřinku trvat. Rozběhl se (jako) o život.\nHlaveň kulometu se opět o kousek otočila. Jeden z legionářů se pokoušel krýt za troskami vrtulníku, ale nebylo mu to nic platné. Dávka z kulometu si nekompromisně prorazila cestu mezi rozházenými plechy a zasáhla nebohého legionáře přímo do hlavy.\nZbytek bojujících měl příležitost přesvědčit se, že šedá kůra mozková je opravdu šedá.\nProjekt patnáct jen tak mimochodem sundal dva nacisty. Stáli v jedné řadě, a tak na jejich odstřelení nemusel vyplýtvat mnoho střeliva.\nHlaveň kulometu se nebezpečně blížila. Tentokrát se už nezaměřovala na legionáře, ale hledala Projekt patnáct. To se ovšem ukázalo jako zásadní chyba.\nZbylí dva legionáři se vrhli vpřed a znovu nacistům poslali pár srdečných pozdravů od Hecklera a Kocha. Takovou srdečnost náckové očividně nečekali a dva z nich se poroučeli k zemi.\nHlaveň kulometu se znovu obrátila.\nLegionáři zalehli na ranvej. Smršť kulek si je ale našla i tam. Jeden z nich zemřel bezhlesně. Opět se totiž potvrdila známá pravda o šedé kůře. Druhému kulky napřed utrhly ruku a posléze rozpáraly břicho. Žádná neprůstřelná vesta není dokonalá.\nNacista, který obsluhoval kulomet, se cítil velmi sebejistě. V očích měl vzrušený výraz, ruce se mu chvěly nadšením.\nStejný výraz mu v očích zůstal i po tom, co mu Projekt patnáct proudem kulek oddělil hlavu od těla. Není nad přesnou střelbu.\nÁrijec se kolem sebe rozhlédl. Po ranveji se válely trosky vrtulníku, mrtvá těla, úlomky kostí a celé to tu páchlo čerstvou krví.\n„Jak u Verdenu,“ poznamenal Projekt patnáct. Nehodlal se tu ale zdržovat a obdivovat plody své práce. Raději ihned proběhl dveřmi přímo do Steinovy pevnosti.\nBohužel hned za první zatáčkou narazil na nacistu. To by ani tak nevadilo, kdyby ten chlápek nedržel prst na spoušti jakési zbraně.\nTa zbraň nechutně připomínala plamenomet.\nPantherův pancíř zasténal, ale vydržel. Výbuch ho odhodil asi tak dva metry vpravo a převrhl na bok.\n„Ven, všichni ven!“ zařval Eric. Nemusel to říkat dvakrát.\nBezpečnostní pásy naštěstí uchránily Pantherovu posádku před vážnějším zraněním. Pístům, které otvíraly zadní dveře, se kupodivu také nic nestalo. Andreje napadlo, že teď měli všichni víc štěstí než rozumu.\nVenku samozřejmě čekali nacisti s nabitými kalašniky.\nLegionáři začali vybíhat z Panthera. Nebýt jejich speciálních oděvů zvaných IPPS, asi by je nacisti postříleli jak prasata na porážce. Tato výstroj bývá ale obvykle používána speciálními jednotkami. Zahrnuje plynovou masku, je nehořlavá a 0.357 Magnum jí ze tří metrů tak akorát poškrábe.\nNacisty to asi velmi zaskočilo. Soudě podle toho, že se tvářili překvapeně, když umírali.\nKonečně z Panthera vyskočil také Andrej. Byť i on na sobě měl IPPS, jeho útroby svíral ochromující strach. Chtělo se mu zvracet. Trénink a místo, kde vám kolem uší hvízdají ostré kulky, se zásadně liší.\n„Tak se sakra neflákej a běž k bráně,“ okřikl ho Eric. To Andreje probralo. Přes záda si přehodil kuši, kterou dostal od árijce, uchopil svůj Heckler & Koch MP5 a rozběhl se.\nHnal se příliš bezhlavě. Žádný div, že si ho nějaký nacista vybral jako svůj cíl.\nAndreje srazil proud kulek. Samopal mu vylétl z rukou.\nMark se otočil a zaklekl. Nacistu měl teď přímo na mušce. Stiskl spoušť.\nMálokdo by věřil, jak rychle se dá přijít o obě oči a mozek k tomu. Stane se.\n„Vstávej!“ Hans táhl Andreje do bezpečí. Andrej se cítil jako přejetý parním válcem. Jeho neprůstřelná vesta sice všechny střely zadržela, ale síla nárazu na jeho pokožce zanechala víc než jen modřiny.\nAndrej přesto věděl, že teď si nemůže vybírat. Buď se vzchopí a bude s ostatními pokračovat dál nebo zůstane zde a napíše si svůj vlastní nekrolog. Jasná volba.\n„Seberte se, chlapi. Jdeme si podat Steina,“ rozkázal Eric. Nečekal na ostatní a ponořil se do temných hlubin Steinovy pevnosti. Zbytek následoval jeho příkladu.\nFrederick Hermann sám sebe vždy považoval za velmi realistického člověka. Kdyby tedy mohl vyprávět o tom, co se mu vlastně stalo, řekl by, že měl halucinace. Bez hlasivek se ovšem těžko vypráví.\nFrederick čekal na muže jménem Dieter Stecke. Frank ho předtím důrazně upozornil na to, aby byl nanejvýš opatrný. Stecke prý prošel tím nejlepším výcvikem a je velmi nebezpečný.\nFrederick udělal přesně to, co mu bylo řečeno. Stecke mu vběhl přímo do rány. Na tom by nebylo nic divného. To se stává i těm nejlepším.\nFrederick pak samozřejmě zahájil palbu. Vzápětí ucítil zápach spáleného masa. Na tom také nebylo nic divného. Maso špatně hoří, to ví každé malé dítě.\nZáhadné věci se začaly dít až pak. Frederick viděl, jak se k němu Stecke blíží. Skrz plameny. To si nelze vysvětlit jinak než jako halucinaci.\nA nakonec se stala ta nejpodivnější věc. Stecke přišel až k němu a holýma rukama mu utrhl hlavu. A každý rozumný člověk přece ví, že něco takového prostě není možné. Opravdu.\n„Kretén,“ Projekt patnáct odkopl bezhlavé tělo. Předtím z něj nezapomněl vymotat plamenomet.\nNyní ovšem stál před menším problémem. Ne že by s takovou situací nepočítal. Profesionál musí být vždy připraven na každou zákeřnost. Zamčené dveře se mezi ně rozhodně počítaly také. Samozřejmě, že byly jako na potvoru příliš mohutné a vyztužené ocelí, aby je nemohl vyrazit ani někdo s jeho silou.\nPravý profesionál s sebou vždy nosí trochu plastické trhaviny.\nPodlaha se otřásla.\nNa druhé straně základny zaduněla detonace.\n„Šéf si hraje,“ poznamenal Mark.\nAndrej zatajil dech.\nPřímo před ním stál Frank Stein v uniformě nacistického generála. Neměl žádnou zbraň. Alespoň žádnou střelnou zbraň. Na zádech se mu jen tak mimochodem houpala katana v černě lakované pochvě.\n„Tato budova je příliš rozlehlá. Hledali byste mě tu velmi dlouho,“ řekl Stein. Usmíval se. Jeho záměry se nedaly odhadnout, oči mu zakrývaly černé brýle. „Usnadnil jsem vám práci.“\n„Zabijte toho hajzla!“ zařval Croaker.\nStein tasil katanu.\nZamířilo na něj čtrnáct samopalů. Po čele mu stékala krůpěj potu.\nČas se opět změnil v hustou, melasovitou hmotu. A Stein ho nakrájel na kousky. Katanou.\nNacista se vrhl přímo vpřed do hloučku legionářů. Pohnul se tak rychle, že nikdo z nich nestačil vystřelit. V běhu se ledabyle ohnal samurajským mečem. Vedl sek šikmo přes klíční kost. Katana projela skrz legionářovu IPPS, jako kdyby jí nebránilo víc než papír.\nVzduch naplnil zápach vyhřezlých vnitřností.\nKrůpěj Steinova potu dopadla na zem.\nStrhla se bitka. O výstřely vskutku nebyla nouze. A nikdo nemůže být tak rychlý, aby se vyhnul kulce. Ale Stein na sobě dosud neměl ani škrábnutí.\nAndrej sejmul kuši. Natáhl jí a do drážky vložil šipku. Nedařilo se mu Steina přesně zaměřit. Jeho pohyby mu připadaly rozmazané, nedokázal ho udržet v hledáčku. Co se dalo dělat. Risknul to.\nStein uchopil Marka za zápěstí, ve kterém svíral Mausera. Ozvalo se křupnutí. Poté mu zkroutil ruku. Ozvalo se druhé křupnutí.\nŠipka se dostala na půl cesty mezi Andrejem a Steinem.\nEric na Steina namířil samopal. Hlaveň MP5 mu zavrtal přímo do zad.\nHrot Andrejovy šipky se nezadržitelně blížil k Steinovu levému oku.\nNacista jednou rukou zvedl Marka a odhodil ho stranou. Letící tělo plnou silou narazilo do betonové zdi. Zvuk, který se ozval tentokrát, připomínal spíše lupnutí.\nVzápětí Stein zachytil Andrejovu šipku mezi palec a ukazováček. Dva centimetry od svého levého oka.\nEric si byl stoprocentně jistý zásahem. Právě mačkal spoušť.\nPřed očima se mu prohnalo ostří Steinovy katany. Čistý sek prošel oběma loketními klouby. Samopal neškodně spadl na zem. Ericovy dlaně ho stále pevně svíraly.\nNacistickou uniformu zbarvily dva proudy rudé krve.\nA pak se počet přítomných ztenčil na polovinu.\nNapřed Stein ukončil Ericovo trápení.\nV rychlém sledu se pak k zemi poroučeli další. Stein rozdával rány jako šílený. Sekal a bodal, prýmky na jeho uniformě už byly k nepoznání. Brodil se legionářskou krví, odkopával jejich vnitřnosti, jen aby mohl pokračovat v zabíjení.\nPřipomínalo to tu jatka. A Stein se choval jako řezník mezi prasaty. Pracovitý řezník\n„Vypadá to, že jdu pozdě. Oslava už je v plném proudu.“\nProjekt patnáct držel v rukou Flammenwerfer 85.\nJeho pohled se střetl se Steinovým. Vypadalo to jako shledání otce se synem. Poslední shledání. Stein si pomalým pohybem sejmul černé brýle.\nNa zlomek vteřiny se oba proměnili v rozmazané šmouhy.\nProjekt patnáct pozvedl hlaveň plamenometu. Vytryskl z ní sloupec hořících plynů. V porovnání se Steinem se šířil tempem přímo šnečím.\nNacista se odrazil od země. Nedá se říct, že by skočil. Letěl by bylo mnohem výstižnější. Plameny mu olízly podrážky bot.\nV polovině své dráhy napřáhl katanu. Oběma rukama ji zdvihl nad hlavu a sekl.\nProjekt patnáct upustil plamenomet.\nOstří katany pročíslo vzduch.\nÁrijec bodnul špičkami prstů proti Steinovu krku. Ukazováček projel nacistovým hrtanem. Sklouznul po páteři a vynořil se na zátylku.\nKatana neškodně cinkla o zem.\nStein sebou ještě zaškubal. A znehybněl.\n„Šéf odpálí nálože a můžeme vyrazit,“ konstatoval Mark. Andrej mu právě dával ruku do sádry. Přeci jen se nakonec jako doktor uplatnil. Steinovo řádění přežil díky tomu, že se v pravou chvíli schoval pod hromadu mrtvol.\n„Au, dávej pozor,“ okřikl ho Mark, když Andrej zkoušel, jestli sádra drží pevně. Ošetřovat dvojitou zlomeninu není žádná legrace.\n„No no, ty hrdino. Snad něco vydržíš,“ ušklíbl se Hans. On dopadl z celé trojky nejhůře. Z obvazů mu čouhal jen obličej. Andrej přemýšlel, jestli by se potřebné množství sádry nedalo lépe zamíchat zednickou lžící.\nZ celé Ericovy skupiny přežili jen tito tři. Zbytek podlehl svým zraněním. Na druhou stranu to pro každého z nich znamenalo větší podíl na kořisti.\n„Teď si to můžu dovolit. Tímto dnem odcházím do důchodu a pozítří odjedu na Bahamy,“ odvětil Mark.\n„Kolik vlastně bylo na účtech, od kterých jsme získali čísla?“ optal se Andrej.\n„Mnógo a mnógo. Až mě ošetříš, tak můžeš s klidným srdcem pověsit doktořinu na hřebík. Ale rozhodně ne dřív.“\n„Vždyť z tolika peněz ani nebudu mít radost,“ zavtipkoval Andrej.\n„Nevím, jak ty, ale já se rozhodně těším, až si s Bushem potřesu pravicí jako rovný s rovným,“ odpověděl Mark s vážnou tváří.


Všeobecné obchodní podmínky : Benovo letadýlka.cz, Vrtulníky Kasama a Align\nPodmínkou pro naplnění platnosti vaší elektronické objednávky je vyplnění veškerých požadovaných údajů a náležitostí uvedených v objednávkovém formuláři. Objednávka je zároveň návrhem kupní smlouvy, kdy samotná kupní smlouva posléze vzniká samotným dodáním zboží. K uzavření kupní smlouvy se vyžaduje formální potvrzení objednávky prodávajícím. V jednotlivých, zejména cenově náročnějších případech, si prodávající vyhrazuje právo k vzniku smlouvy potvrzením objednávky nejlépe osobně nebo telefonicky a úhradu finanční zálohy kupujícím.\nV případě, že v průběhu doby, kdy bylo objednáno zboží jež není skladem, došlo k výrazné změně kurzu zahraniční měny nebo ke změně ceny či dodávaného sortimentu ze strany dodavatele, má naše firma právo objednávku po dohodě s kupujícím modifikovat nebo od ní jednostranně s okamžitou platností odstoupit. Stejné oprávnění si vyhrazujeme i v případě, kdy výrobce přestane dodávat objednaný produkt nebo uvede na trh novou verzi produktu popřípadě výrazným způsobem změní cenu produktu.\nObjednávka je přijata do 24 hodin. Potvrzení objednávky obdržíte automaticky ihned po objednání, o odeslání budete taktéž informováni e-mailem. V případě nejasností Vás budeme samozřejmě kontaktovat.\nPokud byla objednávka přijatá a zboží nebylo expedováno, lze objednávku zrušit a to telefonicky, či e-mailem a to bez udání důvodu. Stačí uvést jméno, e-mail a popis objednaného zboží. V případě pozdějšího zrušení objednávky má dodavatel nárok na náhradu škody, především prokazatelných nákladů spojených s expedicí zboží.\nKupní cenu za dodávané zboží je možno, dle volby kupujícího, zaplatit hotově při převzetí zboží v prodejně prodávajícího nebo bezhotovostním převodem předem na základě e-mailového potvrzení, které zákazník obdrží po uskutečnění objednávky. Zálohové faktury, vystavuje prodávající kupujícímu na základě žádosti kupujícího. V případě zasílání zboží, je zboží zasíláno na dobírku a kupní cena je kupujícím placena přepravci nebo bezhotovostním převodem předem na základě e-mailového potvrzení, které zákazník obdrží po uskutečnění objednávky.\nObjednávky nad 10 tisíc korun českých jsou pouze na platbu předem. Veškeré objednávky na Slovensko jsou pouze na platbu předem.\n6) CENA ZA DOPRAVU\n6a) CENA ZA DOPRAVU - Česká republika (pouze při nákupu na Benovo letadýlka.cz)\nCena za dopravu v ČR se skládá z částky za doručení a z částky dle způsobu platby viz. tabulka.\nBalík na poštu, platba dobírkou 165,- kč\nBalík na poštu, platba převodem 129,- kč\nBalík do ruky, platba dobírkou 185,- kč\nBalík do ruky, platba převodem 149,- kč\nBalík GLS, platba převodem 140,- kč\nVysvětlivky: Balík na poštu - balík bude uložen na Vámi vybrané poště. Balík do ruky - obchodní balík doručený na Vaši adresu.\nČástky jsou uvedeny s DPH. Balné ani jiné poplatky neúčtujeme.\n6b) CENA ZA DOPRAVU - Drobné zboží do 500,- kč - Česká republika (pouze při nákupu na Benovo letadýlka.cz)\nDrobné zboží (např. vrtulkové listy, hřídele, ložiska, suché zipy atd.) v hodnotě do 500,- kč zasíláme za 65,- kč poštovného jako doporučený dopis. Podmínkou je platba předem na účet. Objemné a dlouhé zboží (například kanopy, rotorové listy, ocasní trubky, bundy, židle a další) takto zasílat nelze. V takovém případě, kdy by bylo zboží nadměrné vyhrazujeme si právo odstoupení od objednávky a budeme zákazníka kontaktovat.\n6c) CENA ZA DOPRAVU - Slovenská republika (platí při nákupu na Benovo letadýlka.sk)\nCena za dopravu na Slovensko se skládá z částky za doručení a z částky dle způsobu platby viz. tabulka. Balné ani jiné poplatky neúčtujeme.\nDruh dopravy Cena za dopravu na Slovensko\nBalík GLS, platba převodem 10,- EUR dle kurzu\nDodací lhůta je od 2-14 dnů, není-li uvedeno jinak. Zboží, které je skladem a je objednáno do 10:00 v pracovní den, odesíláme v den objednání, jinak následující den. Ostatní nabízené zboží je v převážné většině expedováno v rozmezí 4-10 pracovních dnů. O případných delších dodacích lhůtách bude zákazník informován. V případě nedostupnosti zboží nebo delší dodací lhůty může zákazník stornovat objednávku telefonicky nebo e-mailem bez jakýchkoli sankcí z naší strany.\nZasílané zboží je vždy prodávajícím zabaleno do ochranných obalů způsobem obvyklým tak, aby se předešlo poškození zboží. Použité ochranné obaly, resp. jejich potisk či popis, nemusí korespondovat s dodávaným zbožím. Ochranné obaly užité pro přepravu zboží jsou určeny k jednorázovému užití a jsou nevratné.\nJestliže kupující odmítl převzetí zboží zaslaného prostřednictvím přepravce na základě platné objednávky potvrzené prodávajícím z jiných než zákonných důvodů, je prodávající oprávněn po kupujícím požadovat náhradu škody, která je tímto jednáním prodávajícímu způsobena.\nJestliže kupující nevyzvedne objednané zboží na prodejně prodávajícího do 3 dnů, ode dne kdy je zboží připraveno, nedohodnou-li si kupující a prodávající jiný termín převzetí, může prodávající od smlouvy odstoupit.\n8) PŘEVZETÍ ZBOŽÍ (Odstoupení od kupní smlouvy)\nPřevzetím zboží se rozumí převzetí zboží kupujícím od prodávajícího, nebo od přepravce . Kupující převzetím zboží stvrzuje svůj souhlas s reklamačními podmínkami prodávajícího.\nKupující je povinen provést kontrolu množství, neporušenosti a kompletnosti zboží v okamžiku převzetí zboží od prodávajícího nebo od dopravce, to znamená porovnat je s prodejním dokladem nebo dodacím listem.\nPři doručování zboží přepravní společností je kupujícímu doporučeno překontrolovat stav zboží (zásilky) ihned při převzetí od přepravní společnosti (počet balíků, poškození krabic) podle přiloženého přepravního listu a odmítnout převzetí neúplné nebo poškozené zásilky, nebo o tom sepsat s přepravcem zápis při přebírání zásilky. Případné poškození nebo nekompletnost zásilky, která byla způsobena vinou přepravní společnosti je nutno řešit přímo s touto přepravní společností ihned při dodání zásilky. V případě pochybnosti o kompletnosti zásilky a její neporušenosti kontaktuje kupující před převzetím prodávajícího, který je povinen pomoci tuto situaci řešit. Pokud kupující převezme od přepravce zásilku zjevně poškozenou nebo nekompletní a stvrdí svým podpisem korektní předání, není možno reklamaci dodatečně uplatnit na prodávajícím.\n9) VRÁCENÍ ZBOŽÍ (Odstoupení od kupní smlouvy)\nKupující spotřebitel, který realizoval koupi na dálku, má právo v souladu § 53 odst. 7 Obč. z. odstoupit od smlouvy ve lhůtě 14 dní od převzetí zboží, pokud byla smlouva uzavřena a realizována pomocí prostředků komunikace na dálku. Toto právo nelze uplatnit v případě osobního odběru zboží. Rozhodne-li se spotřebitel využít tohoto práva, musí odstoupení od smlouvy doručit prodávajícímu nejpozději do 14. dne od převzetí věci. Zboží je kupující spotřebitel povinen vrátit úplné, s kompletní dokumentací, nepoškozené, čisté, včetně originálního obalu, ve stavu a hodnotě, v jakém zboží převzal včetně veškerého příslušenství, záručních listů a návodů.\nV případě, že bude vrácené zboží nekompletní či poškozené, může prodávající vrácenou kupní cenu snížit o tomu odpovídající částku (v souladu s § 458 odst. 1 obč. z.). Prodávající neprodleně vystaví kupujícímu dobropis. Potvrzený dobropis bude prodávajícím proplacen převodem do 30 dnů od odstoupení na účet uvedený kupujícím, nebo v hotovosti na prodejně prodávajícího. Kupující spotřebitel nemá nárok na náhradu nákladů, které uhradil přepravci v souvislosti s dodáním zboží zpět. Kupující spotřebitel nemůže odstoupit od smlouvy o koupi zboží, které bylo upraveno podle přání kupujícího, při koupi počítačových programů, porušil-li kupující spotřebitel jejich originální obal a v ostatních případech, uvedených v zákoně.\nPři prodeji zboží fyzickým osobám (nepodnikatelům), je poskytnuta záruční doba v délce 24 měsíců (§ 620 Občanského zákoníku č. 40/1964 Sb. v aktuálním znění). Záruční doba začíná běžet dnem převzetí zboží kupujícím, tj. dnem uvedeným na prodejním dokladu, dodacím listě, nebo v záručním listu výrobce.\na) vady vzniklé neodborným používáním\nb) nedodržením instrukcí v návodu k obsluze\nc) mechanickým poškozením nebo opotřebením\nd) živelnými pohromami a jinými vnejšími vlivy\nJe-li obsahem balení či předmětem koupě spotřební materiál (např. baterie), bývá jeho obvyklá životnost 6 měsíců, není-li výslovně uvedeno jinak. Právo kupujícího reklamovat zboží v zákonné záruční lhůtě tím není dotčeno. Kupující však musí přihlížet k výše uvedeným skutečnostem, neboť záruka se nevztahuje na opotřebení způsobené obvyklým užíváním věci a nelze ji tak zaměňovat se životností výrobku. Životnost zboží představuje náchylnost k opotřebení způsobené obvyklým užíváním. Pokud zboží používáte (nikoliv vlastníte) déle než je obvyklá životnost, je pravděpodobné, že vzniknuvší vada je důsledkem běžného opotřebení, avšak není vyloučeno, že se skutečně jedná o záruční vadu. Prodávající vždy v odůvodnění případného zamítnutí reklamace uvede, zda se jednalo o vadu způsobenou obvyklým opotřebením.\n1) Nejprve nás o reklamaci informujte telefonicky, e-mailem, či písemně. Předejdete tak situaci, kdy by reklamace byla posouzena jako neoprávněná, protože v takovém případě by Vám byl účtován poplatek ve výši nákladů na poštovné. Vždy se snažíme najít řešení pro Vaší plnou spokojenost.\n2) Zboží zašlete jako doporučený balík (ne na dobírku) na naši adresu: Benovo letadýlka Za Vodárnou 9, 326 00 Plzeň. Pokud možno doporučeně s dodejkou a pojištěné nejméně v hodnotě posílaného zboží, jelikož neručíme za jeho případnou ztrátu na cestě k nám.\n4) Dále přiložte kopii dokladu o nabytí reklamovaného zboží v našem obchodě.\n11) OSTATNÍ UJEDNÁNÍ\nInformace na webových stránkách jsou zčásti přebírány od třetích stran a mohou obsahovat věcné a technické nepřesnosti či typografické chyby a mohou být aktualizovány bez předchozího upozornení. Provozovatel tedy nemůže bezvýhradně garantovat správnost jejich obsahu. Provozovatel obchodu nenese vůči jiné straně odpovědnost za škody, způsobené použitím informací z internetového obchodu nebo odkazovaných webových stránek, pokud nebyly tyto informace na základě přání zákazníka písemně potvrzeny ze strany dodavatele.\nRegistrací v internetovém obchodě kupující (registrovaný) souhlasí se zasíláním informačních sdělení o změnách obchodních a reklamačních podmínek, o novinkách a dalších informacích.\nTyto Všeobecné obchodní podmínky jsou platné od 1.1.2015. Prodávající si vyhrazuje právo změnit tyto Všeobecné obchodní podmínky bez předchozího upozornění.\nTel.: 420 603 118 788\n1407 Kč 844 Kč\nDFC hlavní domeček rotoru AT700-MRHFB-XT\n1306 Kč 784 Kč


Navštivte náš penzion – Houseofengland\nÚnava občas zmůže každého, a když nejste poblíž svého domova, je dobré se někde ubytovat. A proč ne zrovna v našem hotelu Kolín. Na rozdíl o jiných obdobných zařízení, které nabízejí své služby v okolí Kolína, u nás najdete krásně zařízené pokoje, ve kterých nesmí chybět jak postel, tak i televize a pokud vlastníte počítač, mobil či laptop, jistě Vás potěší, že se u nás s těmito přístroji můžete napojit na internet.\nU nás Vám zachutná\nV našem penzion se dá také stravovat. A to v naší nově zrekonstruované restauraci. V nabídce jídel najdete speciality ze zahraničí, ale i domácí krmi. Všechny suroviny, ze kterých jídlo vytváříme, jsou vždy čerstvé. Pocházejí totiž od místních zemědělců. Vybrat si v restauraci jde i z velkého počtu vín, popřípadě destilátů.\nKvalitně vedená výuka nebo přednáška\n← Ohromte skvělým narozeninovým dárkem\nDesign, dle vašich snů →


V rámci vnitrostranické debaty ČSSD je to, co si přeje Hamáček, silným argumentem, říká komentátor Eichler | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Aréna » Monitor » V rámci vnitrostranické debaty ČSSD je to, co si přeje Hamáček, silným argumentem, říká komentátor Eichler\nMezi sociálními demokraty jsou vášniví zastánci i odpůrci vstupu ČSSD do koalice s hnutím ANO, o kterém od dnešního dne hlasují ve vnistrostranickém referendu, které potrvá zhruba tři týdny a rozhoduje bezmála osmnáct tisíc lidí. Podle čeho se budou členové rozhodovat, odpovídal v pořadu Události, komentáře na ČT24 situaci komentátor z Deníku Referendum Patrik Eichler.\nV referendu se podle komentátora Eichlera budou straníci především rozhodovat na základě zkušeností s premiérem Babišem. „Záleží hlavně na tom, zda jej budou považovat za důvěryhodného, či nedůvěryhodného partnera,“ uvedl s tím, že půjde samozřejmě i o koaliční smlouvu a o to, jak bude Hamáček přesvědčivý při svých návštěvách v krajích.\nHamáček především v krajích přesvědčuje o tom, proč je dobré vstoupit do vlády s Babišem. „Ve chvíli, kdy jsou zde předseda a vedení strany, které má mandát sjezdu, to, že chce předseda něco a má ten mandát a myslí si, že chce s mandátem nakládat takto, je v rámci vnitrostranické debaty to, jaký si přeje výsledek, velmi silný argument,“ dodal Eichler s tím, že samozřejmě jeho přání není závazné. „Slyšeli jsme už od Ústeckého kraje, některých senátorů a poslanců, že stejně budou hlasovat proti,“ připomněl.\nPokud sociální demokraté řeknou ANO vstupu do vlády, bude podle komentátora potřeba, aby ČSSD dojednala s komunisty podobu konsenzu s komunisty a také s prezidentem Zemanem vyřešila otázku, kteří ministři budou reprezentovat a do vlády nakonec vstoupí. „Pak se uvidí, jak dluho ta vláda vydrží a jak se ČSSD podaří prezentovat samu sebe jako tu, která v té vládě opravdu něco prosazuje,“ uzavřel.\nZaměstnavatelé mají obavy ze zrušení karenční doby. Někdo bude muset vyrovnat zhruba tři miliardy, prohlásila v ČT ministryně Němcová\nČSSD , Eichler , Hamáček , referendum , vláda


Zvyšujeme výkonnost google Analytics code Finance\nJste zde: Titulní stránka Jak rozumět číslům Zvyšujeme výkonnost\nPokud se nám podaří zvyšovat zisk, aniž bychom navyšovali zdroje v podnikání, či snad že jejich objem dokážeme ještě snížit, pak je to nejlepší cesta, jak zajistit zdravý růst společnosti. Ono se to lehce řekne, ale hůře provádí. Podívejme se na tabulku níže. Zde si můžeme simulovat různé varianty a jejich dopad na výsledný zisk.\nPokud zvýšíme například prodej o 250 000 Kč při zachování ziskové marže na úrovni 10,80 %, pak se náš zisk zvýšil o 27 000 Kč. Takže jak zisk, tak prodej nám narostl o 14,3 %. Pokud bychom toho dosáhli bez nutnosti zvětšit výrobní prostory a bez navýšení prostředků vázaných v zásobách, úplně skvěle! Naše rentabilita kapitálu se také zlepší.\nOpačným a nezdravým případem výše uvedeného scénáře – navýšení prodeje, je situace, kdy pro dosažení stejného výsledku je do podnikání vloženo více aktiv a náklady rostou neproporcionálně. Tady už je třeba dát pozor, neboť tento scénář již nelze považovat za zdravý.\nJak tedy identifikovat upravit oblasti, které snižují finanční výkonnost našeho podnikání?\nExistuje mnoho způsobů jak na to. Asi těmi nejvíce slibnými se jeví oblast nastavení cen, oblast nákladů a vynaloženého kapitálu při každodenní činnosti.\nCíle, záměr plánování


Duben 2014 « Archiv | Brabouk\nBlog.cz\t> Brabouk\t> Archiv\t> Duben 2014\n7. dubna 2014 v 17:29 | Brabouk | Vzpomínky lodního kapitána.\nEvropou teče řeka.\nAni potok, ani veletok, prostě řeka. Teče Evropou už od nepaměti. Vlastně ani tak ne Evropou ale jenom přes dva evropské sousedy. U jednoho vzniká a u druhého zaniká. Vzniká mezi chladnými, skalnatými velikány, sama maličká, pouhý potůček. Cvičením ve skocích přes kameny a skaliska a hloubením klikatých lůžek přes nivy, lučiny a mezi poli sílí a mohutní. Při tom chamtivě přijímá do své náruče další potůčky a vodotoky a jejich silou svoji násobí. Jen co se spojí s menší sestřičkou, pospíchá bystře dál a cestou bere všechno co v okolí teče.\nU Jaroměře schlamstne Metuji, ani se neoblízne a už se rozhlíží po dalším chutném soustu. Tam kde kanonýr Jabůrek "furt jen ládoval" přiběhne řeku posílit rozdováděná Orlice se vší tou vodou z Orlických hor. Konečně se z ní stala pořádná řeka hodná toho slova. Spěchá dál a cestou sbírá potůčky a říčky. Čirou Jizeru i mohutnou Vltavu a pomalou Ohři.\nTolik matek má to dítě, samá ženská jména českých řek a jejich dítě Labe. Všechny ty matky od nejmenších po Vltavu mu odevzdaly dost vody i síly aby si umělo poradit se skalní uzávěrou, která mu chtěla zabránit, aby opustilo území svého zrodu, kterému se o mnoho později začalo říkat Země Česká. Otevřelo si cestu Portou Bohemikou, vyhloubilo si hluboký kaňon místy, kterému ti titěrové začali říkat Českosaské Švýcarsko. Dál a dál si razilo cestu pozdější Zemí Saskou, až konečně, po mnohakilometrové lopotě, mohlo zpomalit a odpočinout si.\nDál už plynulo a plyne, po lukách a nivách nížinou, dnes nazývanou Severoněmecká, která se jen zvolna sklání k Severnímu a Baltickému moři. Ve svém náručí sebou unáší horniny, které vymlelo na první půli svoji cesty a při zvolněném toku je ukládá do svého lože. Čas od času své lože, při meandrování po lukách, i o několik kilometrů přeložilo. Ale to bylo už dávno. Dnešní lidé mu to už nedovolí. Už nedávní jejich předkové spoutali to dítě, českých a některých německých řek, do kamenných regulačních hrází. Řeka poslušně teče v tom kamenném krunýři, ale jen proto, že moudře ví, že těm titěrům, co se kolem ní motají je třeba pomáhat aby vůbec přežili.\nJen někdy si vzpomene na svá mladá léta a rozdovádí se. Opustí své svěrací kazajky a teče si krajinou tak jako kdysi. Jako v dobách nespoutané mladosti. Ale to je jen chvilková rozpustilost, brzy se řeka vrátí do svého lože. Dále lidem pomáhá a slouží, jako sloužívala už od dob co se lidé naučili služeb řeky využívat.\nNejprve jen sem tam nějaký odvážlivec, na plovoucím kmeni, který si posléze některý z jeho vnuků vydlabal. Však ještě dnes se v pískových nánosech dávných ramen řeky, takové polorozpadlé čluny najdou, i mnoho kilometrů od dnešní řeky.Třeba při hloubení základů moderní stavby, která brzy přestane být moderní. Pak ji zub času odnese do nenávratny, zatím co řeka poteče stále svým ložem dál do Severního moře.\nTak jako tok řeky, ani pokrok lidí natrvalo nezastavíš. S rozvojem lidských sídel, se rozvíjela i doprava lidských potřeb a výrobků. Naši řeku si lidé začali stále více osedlávat. Svazovali klády do vorů a nebojsové se na nich plavili z české kotliny, až k námořnímu přístavu Hammaburgu, který všechno to dříví lačně polykal. Práce to byla těžká a nebezpečná, tu mohli dělat právě jen nebojsové, svobodný a nespoutaný lidský živel, žádní otroci či nevolníci.\nZotročit se je ani nepokusili jak pánové z Bünau, tak Thunové, kteří po třicetileté válce, děčínské panství ležící na Labi odkoupili. Ale nejen vory pluly v té době po proudu Labe. Pluly tu, už i malé čluny, celé ze dřeva, postavené kdesi na Šumavě, pro dopravu zboží do Prahy. Tam byli vyloženy a naloženy novým zbožím, do dalekých německých zemí. Po dosažení cíle, byly vyloženy a rozebrány na stavební dřevo.\nJejich plavci, právě tak jako voraři se vraceli, podél řeky proti proudu, pěšky po svých. Každých dvacet, třicet kilometrů byla hospoda s herberkem, kde se mohli najíst a za špatného počasí, i v lokále přespat. Těm pěším tůrám učinil konec, až objev parního stroje a jeho usazení na loď. Od té doby kouř nad řekou více než sto let, už z dálky signalizoval příjezd parníku, všem přívozníkům a ostatním lidem kolem řeky. Ty statisíce tun popele, které za tu dobu skončily ve vlnách řeky, které by dnešní militantní ekology přiváděly do mrákot, řeka vstřebala a postupně přeměnila v úrodný humus na svých nábřežních náplavách.\nI posádky na parnících byla pěkná cháska, která se od svých dědů nebojsů ani příliš nelišila. Ba ani ty hospůdky podél Labe nepřišly zkrátka. Vždyť parník s vlekem proti proudu urazil asi stejnou trasu jako pěší plavci kdysi. Jíst a pít po zakotvení přicházeli plavci i nadále, jen spát už chodili zpátky na svá plavidla. Když večer parník zakotvil, hospůdka byla jejich.\nVšak tenkrát ty čluny byly stavěny aby přepravily co nejvíce zboží, a parníky tak aby utáhly proti proudu co nejvíce člunů. Kdepak takové vymoženosti jako je záchod, pěkně vystrč zadek přes bort. Až do padesátých let dvacátého století nebyla na lodích elektřina. O ledničkách nebo rádiu se plavcům ani nezdálo.\nPřeci jen ale trochu pokroku bylo. Lodníci už nepřespávali na pytlích s nákladem. V mrňavých kajutách měl každý svoje lůžko a lodní stavitelé, dokonce vyšetřili i kousíček místa, pro umístění maličkých kamínek do kouta kajuty. Na těch si ta holota plavecká, mohla uvařit bunkr černé žbryndy ke chlebu. Nebo si k němu na pánvičce usmažit i přírodní řízek, z plátku masa, který si koupili den předtím v krámku vedle hospůdky. Také v zimě kamínka dobře posloužila, už nezamrzala pitná voda ve vědrech.\nTak se celé posádky, prostě všichni, těšili na večerní zastavení plavby a na pořádný dlabanec, zalitý žejdlíkem piva. I páni hostinští, ty chlapy rádi viděli. Však jim také náležitě, zvedli tržbu. Po třech mužskejch z osmi člunů a k tomu deset parníkářů, také sem tam nějaká manželka a hospůdka praskala ve švech. Většinou se do ní nahrnuli i místní, aby si s těmi světoběžníky vyměnili noviny, prostě, pan hostinský měl žně.\nŘeka tiše proudila kolem opuštěných člunů a vířila kolem zastavených koles parníku, na kterém tiše pochrupovala hlídka, držená nešťastníkem na kterého padl los. Tiše proudila a čekala na ty svoje lidi, které milovala a kteří ji lásku opláceli a kteří si život bez své milované řeky už nedovedli představit. Čekala až se k ní před půlnocí začnou vracet. Někdy ale opravdu jen někdy, snad jen třikrát, čtyřikrát do roka, některý z lodníků při návratu z hospůdky upadl do její náruče. Řeka ho tiše objala, ukolébala ho a některého po několika dnech už tichého propustila ale některého nevydala už nikdy.\nVíc než sto let nad řekou chocholy kouře už z dálky ohlašovaly, že parník se závěsem člunů, jede řekou. Kluci nechali svých her a horem pádem utíkali k řece, přívozníci uklidili svůj prám na správnou stranu řeky a staří vysloužilí šifři, pod čepicí se zlomeným štítkem a hůlkou v ruce se belhali k řece, zavzpomínat si na své mladé časy a podívat se, jestli některý kormidelník na člunu, není ten ušatý kluk, který u nich plavčíkoval, když oni tenkrát vedli svoji loď. Ach jak se to krásně vzpomínalo s očima upřenýma na vlek lodí, který se pomalu sunul proti proudu milované řeky.\nŘeka plynula dál kolem lodí, jako ten čas kolem lidí. Čas páry se nachýlil ke svému konci a posléze skončil. Nastal čas naftových motorů, elektřiny, radarů, hydrauliky, vysílaček a mobilních telefonů. Ty tam, zmizely ze řeky těžké neohrabané čluny, které splouvaly po proudu řeky samotíží, zmizely tiché robusní parníky, které ty čluny vlekly proti vodě. Nebylo jich už třeba.\nNahradily je hřmotné silácké motorové nákladní lodě, Vybavené ledničkami, a všemi ostatními výdobytky moderní doby. Velkých posádek už není třeba.\nOsamocená nákladní loď se dvěma muži na palubě se žene řekou. Muži mají zásoby jídla v lednici a plné nádrže pitné vody. Loď se žene řekou, míjí hospůdky na březích, jako by tam nebyly. Většina jich tam už opravdu není, i je odnes čas. Když večer loď konečně zakotví, jeden člen posádky musí zůstat na hlídce a druhému se samotnému, většinou na břeh nechce. Proč taky. Ze zásob v lednici si uvařil dobrý oběd i večeři a po zakotvení si z ledničky může vytáhnout lahvičku piva, kterého tam má pár značek, nebo si nalít sklenku dobrého vína a při tom se, na chvilku před spaním, mrknout na televizi. Řeka tiše šplouchá kolem bortů a v moderní kajutě je útulno.\nKdyž se některý z těch dvou, přeci jen někdy, do hospůdky vypraví, je tam sám, mezi cizími, jako ten kůl v plotě. Cizí člověk, v cizí hospodě. Sní předloženou večeři, většinou si ano moc nepochutná, dopije pivo, zaplatí a vrací se k milované řece a k lodi, která jako by byla kus jeho těla.\nŘeka se valí dál svou cestou. Trpělivě nosila čluny vydlabané z jednoho kmene, právě tak jako vory svázané houžvemi z mnoha kmenů. Trpělivě nosila dřevěné čluny, postavené v Budějovicích a rozebrané v Hamburku, kde plaňky z nich dodnes slouží, jako krovy mnohých honosných budov. Tiše plynoucí řeka sloužila generacím a generacím plavců na parnících a člunech plujících za nimi, nebo jen tak volně plujících po proudu samotíží. Trpělivě nosí stále modernější plavidla a jejich malé posádky.\nNeznalec by řekl, že řeka si stále teče svým ložem a nestará se o to, co my lidé na ni naložíme. Ale my, lidé od vody, víme, že řeka má svou paměť, pamatuje si jak se o ni staráme. Když dobře, tak bez hrozeb nám věrně slouží. Nosí a dál bude nosit lodě plné nákladu a nebo lidí z daleka i z blízka, kteří se z paluby kochají krásou přírody kolem ní. Když si ji neznečistíme bude nás v parném létě osvěžovat, ať už budeme jen tak ležet na dece na jejím břehu, nebo když si jako nebojsové skočíme zaplavat. Povozíme se na ni na maňásku a nebo na ni strávíme dovolenou na malé plachetničce nebo na motorovém člunu.\nJen ji nesmíme znásilňovat a příliš svazovat. To se pak rozzuří a nám titěrům ukáže kdo je v krajině pánem. Ale nezlobí se dlouho. Po několika dnech se vrátí mezi své břehy, dál sloužit lidem, kteří mají teď plné ruce práce s odstraňováním škod její zloby.


Čtečka - převodník RFID čipů na 1wire RFID100DAL-A,125 kHz | Alarmy, ELDES, minialarm, zabezpečení, ochrana, ostraha\nWorkshop Eldes 7.-8. 12. 2021\nUkončení výroby produktu ESIM252\nSvět technologií jde neustále kupředu a my v Eldesu rozhodně nezůstáváme pozadu. Neustále hledáme v bezpečnostních technologiích komfortní, elegantn... číst celé\nNáhrada nedostupného LC100 od DSC\nOblíbené interiérové pohybové detektory LC-100 od DSC momentálně nejsou (a nějakou dobu s největší pravděpodobností kvůli přerušení výroby nebudou) do... číst celé\nHW změna u ESIM320, aktualizace SW Config Tool\nS koncem léta 2021 došlo k drobné hardwarové změně u GSM modulu ESIM320. Nové verze modulů ESIM320 poznáte tak, že jsou označeny na plošném spoji štít... číst celé\nSoumrakový spínač z bezdrátového magnetického kontaktu EWD3\nBezdrátový soumrakový spínač je velmi užitečným pomocníkem v mnoha různých aplikacích. V tomto článku Vám ukážeme, jak lze takové plnohodnotné zařízen... číst celé\nČtečka - převodník RFID čipů na 1wire RFID100DAL-A,125 kHz\nČtečka RFID čipů RFID100DAL-A Čtečka pracuje na frekvenci 125 kHz a konvertuje kód RFID čipu na formát Dallas 1-wire. Určeno pro komunikaci se zařízen... celý popis\n820,00 Kč bez DPH\nČtečka RFID čipů RFID100DAL-A\nČtečka pracuje na frekvenci 125 kHz a konvertuje kód RFID čipu na formát Dallas 1-wire. Určeno pro komunikaci se zařízeními, které jsou schopny číst formát 1-wire sběrnice.\nV případě zařízení ELDES lze tuto čtečku připojit místo čtečky DALLAS čipů a ovládat ústřednu pomocí bezkontaktních médií namísto kontaktních médií DALLAS.\nElektronika čtečky se napájí z výstupu AUX ústředny, čtečka obsahuje 2x LED, které jsou vyvedeny na výstupní vodiče a lze jimi signalizovat různé stavy zařízení, na které bude čtečka připojena. LED mají společnou anodu (spojenou s + napájení), katody lze připojit přímo na PGM výstupy (předřadné rezistory jsou integrovány). Čtečka má pevnou vodotěsnou nerozebiratelnou konstrukci, což zaručuje vysokou spolehlivost. Provedení pouzdra předpokládá instalaci do panelu či krabičky.\nNapájecí napětí 7-30V DC\nProudový odběr 12mA (bez LED)\nPracovní frekvence (typ čipu) 125kHz\nOdběr červené LED diody 10mA (ošetřeno vestavěným rezistorem)\nOdběr zelené LED diody 10mA (ošetřeno vestavěným rezistorem)\nČtecí vzdálenost cca 4cm\nFrekvence čtení 2x za sekundu\nKomunikační rozhraní 1-wire Dallas\nPrůměr krčku pro upevnění závit M12\nZapojení vodičů RFID100DAL-K žlutý - napájení "+" a anody LED, šedý - napájení "–", bílý - 1wire výstup, zelený - katoda zelené LED, hnědý - katoda červené LED\nRFID čip - 125kHz\n7 066,40 Kč\nAkční sada ESIM364 + 5x PIR Paradox\n6 048,79 Kč\n4 999,00 Kč bez DPH\nŘízení teploty v různých místech


Služba Remove.bg odstraní jednoduše pozadí z fotografií - Root.cz\nRoot.cz » Grafika » Služba Remove.bg odstraní jednoduše pozadí z fotografií\nPotřebovali jste někdy odstranit pozadí z fotografie, ale odradila vás ta fůra práce, která za tím je? Tak si uložte adresu remove.bg, na které naleznete užitečnou službu. Předáte jí fotografii z disku nebo z webu pomocí URL a ona automaticky odstraní pozadí. Výsledek vám dodá jako PNG s průhledností. Jednoduše a bez práce.\n18. 12. 2018 22:31\nMe se to docela hodi. Diky\n18. 12. 2018 23:12\nTohle by měl být plugin to GIMPu a ne "služba".\nSpíš by to měl umět nativně :-D\nTřeba bude, ale zatím by se hodil ten plugin.\n18. 12. 2018 23:26\nObávám se, že to dřív zamrzne peklo. Vzhledem k tomu, že zatím GIMP nemá ani "Adjustment Layers", které měl Photoshop už před 22 (sic!) lety...\n18. 12. 2018 23:17\nNavíc tohle užije i kopec lidí, kteří GIMP neznají/nechtějí.\nVylučuje se to jedině v tom, že při současné mánii vydávat všechno jedině formou hostovaných "služeb" je šance dostat tenhle software do GIMPu prakticky nulová.\nPS - tím nemyslím to, že by GIMP automaticky odeslal obrázek na jejich server a stáhnul výsledek.\nNa Hovorku to nefunguje :-DDD\nL: (neregistrovaný) 91.219.246.---\nTak jsem to vyzkoušel na několika reálných obrázcích. Jako, "zhruba" se to trefuje, ale aby byl výsledek použitelný, stejně by to chtělo na každém obrázku ještě dost ruční práce. Takže jako demo hezké, praktická užitečnost blízká nule.\n18. 12. 2018 23:51\nSuper tip - uz je to v zalozkach. Prakticka vec :-)\n19. 12. 2018 1:20\nHm tak mám asi smůlu, první foto co jsem zkusil a nepodařilo se jak by mělo. Takže zpět k poctivé ruční práci :-D\n19. 12. 2018 1:24\nSluzba funguje tak ze v indii maji 3000 zamestnancu kteri to delaji rucne a rychle.\n19. 12. 2018 2:28\nOsobně bych čekal, že někdo stáhnul ms coco (obrázky jako tento) a vyrobil konvoluční síť klasifikující do pozadí/nepozadí. Co mě překvapilo bylo jak rychle (ve smyslu latence, ne propustnosti) to vrací výsledky - pamatuju si jak jsem v tensorflow dělal inferenci resnetem a ono to trrrrvaaaalooooo...\nTo je ale škoda, věřím, že zrovna slečna na fotografii v článku má pozadí ucházející.\nUmí to jen fotky, kde je minimálně jedna osoba :-( Zkusil jsem to pro produktovou fotografii a napsalo to, že musím nahrát fotografii osoby...\nA pozadí čeho jinýho by si chtěl odstraňovat?\nMluvi o produktove fotce...\nDůvod vysvětlují v https://www.remove.bg/about . Mají síť natrénovanou na lidi/obličeje. To mi dává smysl.\nŠkoda, že to vrací výsledek v bídném rozlišení. A také škoda, že to nevrátí v nějakém formátu, který by šlo dál snadno upravit a odstranit tak chyby.\n19. 12. 2018 13:47\nVelký Pych (neregistrovaný) 151.249.106.---\nJsem cetl romove.bg\npan rejpal (neregistrovaný) 2c0f:f930:0:----:----:----:----:----\nFoto téma a nikdo neprská, že na root nepatří?\nMinimálně jeden prskal, ale smázli to.\nTo jsem prskal já.\nHlavně proto, že tam není (a to jsem to tam poctivě projel, když už to postnul Krčmář) opravdu naprosto vůbec nic k OS či algooritmům či programování či cokoli opravdu technického. Ani pitomý lepří popis (krom "sophisticated AI technology") . Prostě nic.\nZprávičky daného typu bych čekal na grafika a jiných, ne na root.\n19. 12. 2018 16:41\nPodle mě je web o Linuxu naopak velmi dobré místo. Když má člověk Windows nebo Mac, tak prostě použije nástroje Photoshopu, nebo ti méně mohovitější Affinity Photo. Ale na Linuxu je jen GIMP, který na takovéhle věci žádný vhodný nástroj nemá, takže je i tahle dost nešikovná a nedokonalá forma pro uživatele Linuxu zajímavá a článek tu má své místo.\nNe, existuje sada algoritmů G'MIC, též jako plugin do GIMPu, která docela použitelné nástroje pro extrakci popředí obsahuje. Nejedná se teda o neuronky, nýbrž o „klasické“ algoritmy založené nejspíš na řezech v grafu (natahají se hrany mezi pixely popředí a pozadí a pak se hledá řez maximalizující nějakou funkci), což má i výhody (například to funguje na libovolné obrázky, ne jen na lidi jako služba ze zprávičky).


Jak pečovat o olověný akumulátor? | HECHT\nOlověné bezúdržbové akumulátory jsou využívány v řadě produktů HECHT. Naleznete je například v některých sekačkách s elektrickým startováním, traktorech, úderech, ale i v hračkách – akumulátorové autíčka, vozítka pro děti.\nŽivotnost akumulátoru je podstatně závislá na správném zacházení a údržbě. Možná někoho zarazilo slovo údržba, když je u moderních akumulátorů zpravidla uváděno, že jsou bezúdržbové. Toto je, i není pravda. Bezúdržbový akumulátor je pevně uzavřen, nemusíte se tedy starat o hladinu a případné dolití elektrolytu tak, jak tomu bylo a stále je u některých olověných akumulátorů staršího typu. Nicméně i tak je nutné jistou údržbu provádět.\nPokud necháte olověný akumulátor delší dobu vybitý, může dojít k jeho trvalému poškození. Nikdy byste neměli skladovat akumulátor delší dobu, pokud jeho stav nabití poklesne pod polovinu kapacity. U olověných 12 V akumulátorů snadno zjistíte, že je plně nabitý, pokud je napětí naprázdno větší než 12,6 V. Jestliže napětí klesne pod 12,3 V, měli byste jej ihned dobít. Pokud nemáte jak zjistit stav akumulátoru, jednoduše jej pokud možno dobíjejte po každém použití.\nProdukty HECHT, které jsou opatřeny akumulátorem jsou zpravidla dodávány s nabíječkou. Pro nabíjení je proto vždy lepší používat originální nabíječku dodanou s produktem, jejíž charakteristika je odpovídající použitému akumulátoru.\nV zimním období nastává čas, kdy mnohá zahradní technika nemá využití a je třeba ji správně zazimovat. Toto se týká i akumulátorů. Jak jsme si již řekli, akumulátor může poškodit dlouhodobé uskladnění ve vybitém stavu. Pokud jej navíc v zimě necháte v mrazu, je zkáza jistá. U vybitého akumulátoru ponechaného v mrazu déle než týden může dojit k tomu, že dojde k jeho zamrznutí a roztržení. Akumulátor proto skladujte při teplotách nad bodem mrazu, ideální je použití udržovací nabíječky.\nUdržovací nabíječka funguje v principu tak, že po připojení k akumulátoru změří jeho napětí, nabije jej na maximální kapacitu a nabíjení ukončí. Následně sleduje stav akumulátoru a v případě poklesu pod nastavenou hodnotu jej opětovně dobije. Udržovací nabíječku je tak možné nechat trvale připojenou k uskladněnému akumulátoru a máme jistotu, že s novou sezónou bude akumulátor plně nabitý a připravený. Pro dobíjení a udržování akumulátorů nejen olověných (Pb, LEAD-ACID) ale i gelových a AGM akumulátorů s napětím 6V nebo 12 V můžete použít například automatickou nabíječku HECHT 2012.\nPokud nemáte udržovací nabíječku, zkontrolujte akumulátor alespoň 1x za zimu a v případě potřeby jej dobijte.


Česká mincovna vydala kopii brněnského stříbrného tolaru | Společnost | Zprávy | Brněnská Drbna - zprávy z Brna a Jihomoravského kraje\nČeská mincovna vydala kopii brněnského stříbrného tolaru\nstředa, 19. června 2013, 15:54\nKopii stříbrného brněnského tolaru z roku 1621 začala v uplynulých dnech vyrábět společnost Česká mincovna s pomocí Moravského zemského muzea. Dnes to řekl Karel Zoubek z vedení firmy. Prodejna sídlí v pobočce České národní banky (ČNB). Mincovna je jejím výhradním dodavatelem mincí.\nBrněnský tolar patří k nejcennějším mincím raženým v minulosti na Moravě. Pokyn k jejich výrobě dal rakouský císař a moravský markrabě Ferdinand II. "Na jedné straně zachycuje panovníka, na druhé je pak císařský orel. Byla stříbrná a její replika váží okolo 28 gramů," řekla numismatička Dagmar Grossmannová z Moravského zemského muzea. Mincovna repliku nabízí za 1450 korun.\nBrněnská pobočka firmy je třetí prodejnou mincovny v republice a první na Moravě. Nejstarší prodejna je v Jablonci nad Nisou, druhá byla otevřena loni v Praze. "Po otevření pražského obchodu jsme spěchali s otevřením brněnského, protože zde cítíme velký zákaznický potenciál," dodal Zoubek.\nOtevření prodejny odkazuje na to, že v Brně se razily mince už v 11. století. Největšího rozmachu dosáhlo mincmistrovství ve městě za markrabat Jana Jindřicha a jeho syna Jošta. V Brně se razily i moravské zemské mince. Výrobu připomíná expozice Mincmistrovský sklep pod Novou radnicí, otevřená před třemi lety.\nProdejna je v pobočce ČNB v Rooseveltově ulici. Objekt byl koncem 19. století postaven coby Hypoteční banka markrabství moravského a vrchním ředitelem v ní byl zakladatel genetiky a prelát augustiniánského kláštera J. G. Mendel.\nZájem lidí o pamětní a investiční mince v době hospodářské krize podle Zoubka neklesá, naopak mírně roste. Mincovna, která v červenci oslaví 20. výročí vzniku, loni zvýšila tržby o šest procent na 705 milionů korun.\nSvůj nový produkt v podobě brněnského tolaru pokřtí 25. června v Dietrichsteinském paláci Moravského zemského muzea.\nŠtítky tolar, stříbrný, mince, Brno, pamětní\nneděle, 16. června 2013, 12:54\nV Brně bude ode dneška jezdit pivní tramvaj s výčepem, lidé v ní budou moci během jízdy pít pivo a občerstvit se....\nStarobrno letos opět plánuje zvýšení výstavu\npátek, 14. června 2013, 20:02\nStarobrněnský pivovar letos opět plánuje zvýšení výstavu. Má překročit 1,2 milionu hektolitrů piva a přiblížit se...\nJihomoravský kraj obdržel nejvyšší možný rating\npátek, 14. června 2013, 13:24\nJihomoravský kraj má podle agentury Moody´s velmi dobrou schopnost splácet své dluhy a má je dobře strukturované....\nVe Vaňkovce začala výstava Jak brněnské nápady mění svět\npátek, 14. června 2013, 09:16\nV brněnském nákupním centru Vaňkovka dnes začala výstava k desátému výročí Jihomoravského inovačního centra s názvem...


Holec: Opozice by se měla probrat z kocoviny z Letné, Fiala sahá po smutném prvenství | info.cz\n28. srpna 2019 • 11:29\nKOMENTÁŘ PETRA HOLCE | Červnová megademonstrace na pražské Letné dala opozici falešnou letní iluzi. ODS se jí opila natolik, že se v médiích začala připravovat na vládnutí. Poslední volební model agentury MEDIAN ale nevládní strany probírá z kocoviny: ANO znovu posílilo na téměř 30 procent, zatímco ODS zůstává zašpuntovaná na 13 procentech. A zbytku „opobloku“ hrozí, že ho voliči vyvedou ze sněmovny.\nVolební preference TOP 09, STAN i lidovců zůstávají na kritické pětiprocentní hranici, pod níž zbývá jen exotická politická zoo. První ze zmíněné trojice stran navíc rozkládá vnitrostranický boj o její vedení, který „oživil“ zakladatele, dlouhodobého stínového i skutečného šéfa a „lucifera“ Miroslava Kalouska. Ten nejspíš našel zalíbení v tom, že je těžce nepopulárním politikem, a začal makat na svém comebacku.\nComeback je ale v současné situaci problémem celého „opobloku“: ODS, TOP 09, STAN a lidovci v sobě pořád živí naději spojení do „antibabišovské“ volební fronty, kterou ovšem právě „nesmrtelnost“ Kalouska drolí. Exministr financí se zkouší vrátit za zády místopředsedy strany Tomáše Czernina, jenž kandiduje na šéfa TOP 09. Místo Jiřího Pospíšila proti němu nakonec půjde Markéta Pekarová Adamová, která ovšem poslední dobou mluví stále víc „zeleně“ a naléhavě jako mladá Greta Thunbergová.\nNebo jinak: někdejší úspěšná TOP 09 dávno neexistuje a nějaká nová možná nikdy nedostane šanci přežít. Poslední čísla MEDIANu totiž ukazují, že ODS, TOP 09, STAN a lidovci nedají ani společně volební preference ANO, což je samo o sobě výkon. A nejen preference: tyto čtyři strany mají dohromady méně (18 procent) tzv. pevných voličů než ANO (19,5 procenta).\nŠéf ODS Petr Fiala si poslední dobou začal hrát na budoucího premiéra, možná ale taky bude prvním předsedou strany, který se jím nikdy nestane. Za téměř šest let v čele totiž vytáhl její preference o pouhých šest procentních bodů. „Nepotřebujeme teď extra charismatického lídra. Potřebujeme někoho, kdo nás vyvede z této situace,“ komentoval zvolení Fialy šéfem ODS po sedmiprocentním volebním debaklu její bývalý poslanec Radim Holeček.\nBrněnský profesor přesně tuhle misi splnil: místo extra charismatu dal ODS punc nudné solidnosti, který po divoké éře kmotrů potřebovala. Jenže teď by se strana i celá pravicová opozice měly rychle poohlédnout po někom s extra osobním kouzlem, kdo na rozdíl od Fialy bude u lidí populárnější než šéf komunistů Vojtěch Filip. Nikoho takového ale nemá: postavte lídry „opobloku“ vedle sebe a nadchnou vás zhruba stejně jako 8667. díl Ordinace v růžové zahradě. A zvlášť když se jejich rétorika scvrkla na brek proti Babišovi, zatímco lidé ve velkém milují vítěze.\nTenhle nářek sice praktikují i Piráti, ovšem rozdávají ho rovnou na všechny strany: stejný nepřítel jako ANO je pro ně i „opoblok“. I jeho kádry posílají „do tepláků“. Pirátský lídr Ivan Bartoš je v hitparádě politiků druhý za Babišem a právě jeho partaj stvrzuje bídu tradičních stran: Piráti jsou nejen podle MEDIANu druhou nejsilnější stranou (14,5 procenta) a po ANO i druhou protestní partou, která válcuje tradiční politické síly. Dokonce mají i vyšší volební potenciál než ODS, která kdysi vyhrávala volby s 35 procenty.\nBartoš nově řekl, že za jistých podmínek budou Piráti klidně vládnout s ANO i „opoblokem“, teoreticky tedy můžou své voliče přidat na obě strany. Jenže praxe v Praze, kde mají primátora, ukazuje, že jít s nimi ruku v ruce je sebevražda i bez Kalouska: Piráti jsou prostě piráti a „olupují“ i své případné koaliční partnery.\nŠéf ANO Andrej Babiš proto znovu zamířil na živnostníky, kteří k ANO kdysi utekli od ODS, k níž se teď částečně vrátili. Nejdřív udělal ministrem průmyslu a obchodu jejich dlouhodobého zástupce Karla Havlíčka a teď premiérovo hnutí představilo i živnostenský „balíček“, s nímž pravice prostě nemohla nesouhlasit. Opozice stále doufá, že za ni Babiše porazí aktivista Minář, to se ale plete. Z Letné se to sice nezdá, nejen trend preferencí MEDIANu ale ukazuje, že po horkém červnu a mírném propadu ANO betonuje svou pozici daleko před ostatními.\nMaňák: Vláda promrhala vzácnou chvíli. Rozpočet je opět jen zbraní…\nPetr Holec|komentář|politika|volební model|preference|opozice|vláda|Hnutí ANO|Andrej Babiš|TOP 09|Petr Fiala|ODS|pravice|levice