Všechno možné a ještě více - Skateboarding - Něco o\nÚvod » Skateboarding » Něco o\nPár jasných :D faktů o skateboardingu\n14. srpna 2008 v 9:49\nČasto se skateboarding řadí do rodiny extrémních sportů, ale také je považován za životní styl (v partě na ulici) a za umělecký styl (spojený s hip-hopovou nebo punkovou hudbou a s výtvarným projevem zvaným graffiti - sprejování barvy na různá veřejná místa ve městě, jakou jsou zdi domů, vagóny metra a podobně)\nČlověk, který se této činnosti věnuje je nazýván skater (skejtr) nebo skejťák (to ví snad každej xD).\nNa světě jsou desítky milionů skateboardistů a 80 % z nich začalo jezdit dříve, než jim bylo osmnáct let a podle pohlaví 70 % skateboardistů tvoří muži.\nSkateboarding existuje také jako profesionální sport, ve kterém se pořádají jednotlivé závody, série závodů v mistrovstvích jednotlivých oblastí a zemí, mistrovství Evropy, mistrovství světa a podobně.\nNěkteří skejťáci, kteří přešli s pouliční kultury do světa show-byznysu, jsou hvězdami skateboardových videí, do kterých se investují slušné peníze a která se prodávají komerčním televizím - tak to funguje ale jen v USA.\n7. dubna 2008 v 13:36\nSkateboarding- co to přesně znamená?\nDoslova jde o činnost, jakkoliv spojenou se skateboardovým prknem, často se řadí do rodiny extrémních sportů, ale také jako umělecký styl.\nSkateboarding- kdo se mu věnuje?\nČlověk, který se této činnosti věnuje je nazýván skater (čti skejtr), nebo taky skejťák. Může jít o koníček, sport nebo i klasický druh transportu. Podle jednoho výzkumu je na světě kolem 13 milionů skateboardistů 80 % z nich začalo jezdit dříve, než jim bylo osmnáct let a podle pohlaví převládájí ze 70 % muži.\nPrvní generace skateboardingu:\nSkateboardingjako pokračování serfaření\nSkateboardinga Návrat do budoucnosti\nJeden druh tehdejších skateboardů měl vpředu připevněnu část dřevěné bedny, která se používala jako improvizována řídítka. Pokud byste to chtěli vidět, stačí si pustit film Návrat do budoucnosti 2, kde hlavní postava Marty McFly přesně takový půjčuje od náhodně projíždějícího dítěte.\nSkateboardinga Tony Hawk\nDruhá generace skateboardingu:\nSkateboardinga jeho úpravy\nV roce 1970 Frank Nasworthy začíná vynalézat skateboardové prkno z polyuretanu. Zlepšení v ovládání a provedení byly tak obrovské, že se skateboarding začal šířit tak, jako nikdy předtím. Spousta společností začala vyrábět povrchové desky (axly). Tím, že bylo dosaženo lepšího ovládání, povrch se začal zužovat a na koncích nadzvedávat, čímž měl skater mnohem lepší možnosti ovládání. Výrobci zkoušeli také mnoho dalších materiálů jako skleněné vlákno a hliník, ale běžná prkna byla a jsou vyráběna z javorové překližky.\nSkateboardinga extrémní sporty\nSkateři začali vymýšlet nové, složitější triky. Z-Boys byli jedni z prvních, kteří začali jezdi po stěnách venkovních plaveckých bazénů, které zůstaly opuštěné po nedostatku vody v roce 1976. Skateboarding se stal rychlejším a nebezpečnějším. To vedlo k větší odpovědnosti provozovatelů a k větším pojistným částkám, takže mnoho parků bylo uzavřeno. Koncem tohoto desetiletí skateboarding téměř vymizel.\nVylepšením systému bez rukou (tzv. ollie) Alanem Gelfandem. V roce 1978 dosahovali skateři obrovských výšek, kde mohli dělat svoje triky. Prkna se opět zvětšila do šířky a dostala i větší a širší kolečka. Ale jak čas pokračoval a skateparků bylo méně a méně, skateři se přeorientovali na to jediné, co jim zbývalo - ulice.\nSkateboarding- street skating\nVznikl street skating, který se brzo stal nejpopulárnější variantou. To se opět projevilo na vzhledu a vlastnostech skateboardu, který se nakonec vtiskl do tvarů, jenž známe dnes. Jedním z průkopníků street skatingu se stal Mark Gonzales. Ten se stal prvním člověkem, který pomocí ollie zdolal řadu několika schodů. Třetí skateboardová generace byla téměř zničena globální ekonomickou recesí v devadesátých letech.\nHistorie skateboardingu v ČR & SR\n29. března 2008 v 9:18\n1989. Revoluce. Koncem listopadu se konají halové závody v Hradci Králové. Skateři se mezi prvními přidávají na stranu studentů, za okny stadiónu ještě nezačaly demonstrace. V této době je předseda Československé skateboardové asociace Martin Kopecký zvolen prezidentem Evropské skateboardové asociace. Vznikají první firmy prodávající kvalitní skateboardové zboží. Československá skateboardová asociace je ustanovena jako oficiální organizace. Koná se oficiální Československý pohár a oficiální Mistrovství Československa. Přibývají kluby i na Slovensku. První firmy začínají vyrábět špičkový materiál i u nás. Skejtují všichni a všude...\n16. března 2008 v 15:01\nPodrobná historie skateboardingu\n17. února 2008 v 10:25\nZ historie skateboardingu\nJízda z kopce a carving jsou dva nejzákladnější pohyby, které jdou na skateboardu provádět, proto je historie downhillu vlastně historií skateboardingu vůbec. Skateboarding vznikl v Kalifornii, na východním pobřeží USA. Ta byla odjakživa rájem surfařů, kteří zhruba od 40. let řešili, jak by šel pohyb na surfovém prkně napodobit i na "souši". Od té doby vznikala různé podivuhodné "zařízení" připomínající dnešní skateboard jen vzdáleně.\nPrvní skate vznikají v 50. letech. Tehdejší Sidewalk Surfers (doslova "chodníkoví surfaři") připevňují na desky vyřezané do tvaru surfového prkna podvozky z kolečkových bruslí a vzniká tak náčiní, které sice funguje na naprosto stejných principech jako současný skateboard, avšak s velmi omezenými možnostmi. Materiály, ze kterých se vyrábějí kolečka, nejsou téměř vůbec přilnavé, carving (obloučky) a jízda z kopce jsou jediné, co se na sidewalk surfech dá provozovat. Přesto sidewalk surfing prožívá boom a počátkem 60. let přichází na scénu první sériově vyrobené skateboardy (roku 1963 se vyrábí až 10 000 ks za den). Novinkou se stává kick tail (zadní část desky přesahuje zadní podvozek-truck), což umožňuje ostřejší obraty. Pořádají se závody ve slalomu, jezdci (většinou jezdí bosí ) na skate aplikují surfové triky jako chůze po desce, spinner a hang ten. Při skateboardingu se často využívají banky (betonové šikminy), které vytvářejí jakousi "betonovou vlnu". V roce 1965 je boom u konce, zájem o skateboarding totálně opadá a jako sport upadá v zapomnění. Firmy přecházejí na výnosnější výrobky a ve skateboardingu pokračuje jen pár nadšenců opět na home-made deskách.\nV roce 1972 se objevuje naprosto revoluční vynález - polyuretanová kolečka (firma Cadillac Wheels), která jsou rychlá, přilnavá a absolutně mění tvář skateboardingu. Zájem o skateboarding se opět zvyšuje. Zatímco se většina skaterů věnuje slalomu a stylové trikové jízdě (freestyle), v části Los Angeles zvané Dogtown se objevuje parta mladých agresivních surferů, říkající si Z-Boys, kteří nedají moc na nažehlenou surfovou image a věnují se hlavně agresivnímu downhillu a slalomu a svou betonovou vlnu trénují ve vypuštěných zahradních bazénech. Jména jako Tony Alva, Jay Adams, Stacy Peralta, Nathan Pratt, Bob Biniak nebo Jim Muir, která platila svého času za outsidery, se stávají hvězdami.\nV průběhu vývoje skateboarding prochází mnoha krizemi, ale nadále se vyvíjí tvar desky - objevuje se concave (příčné prohnutí), roste šířka desky - vznikají nové a nové triky, tím pádem i nové disciplíny roku 1982 U-rampa, 1984 streetstyle, 1988-minirampa = zaniká skok do výšky i dálky, slalom a ačkoliv se závody v downhillu stále vypisují, i ten nakonec ustupuje divácky zábavnějším disciplínám (ač byl v 70. letech downhill královskou disciplínou na všech závodech).\nV současné době je downhill, jakožto "základní stavební kámen" skateboardingu, paradoxně postaven úplně mimo současný skateboardový svět. Soutěže se vypisují stále, ale downhill skateboarding dnes spadá pod IGSA (International Gravity Sports Association-založena 1996) a našel tak novou rodinu mezi ostatními "sjezdovými sporty" street luge, classic luge (buttboard), gravity bike a downhill inline.\nText: Xstream magazine\nVýznamná data skateboardigu\n28. září 2007 v 12:16\nAlan Gelfand se vznesl do vzduchu, aniž by se nohou či rukou od země odrazil.\nTento nový prvek nazve Ollie.\nTony Hawk dělá jako prcek ollie indy, Steve Caballero dělá na závodech\nMarina Cup svuj trik "caballaerial" fakie ollie 360, nikdo netušil\njak to v tý rampě udělal.\n1984 Mike McGill ukazuje světu svou sekvenci triku McTwist.\n1985 Tony Hawk a jeho točka o 720°.\n1987 Mark Gonzales dělá první boardslide ze zábradlí.\n90. léta Jason Lee děla 360 flip, Danny Way dává blunt to fakie ve vertce, v roce 92\njsem viděl Bod Zlomu a to mě předurčilo k pochybné kariéře skejťáka,\ntak mě ten film dostal, že jsem začal jezdit a po 10 letech si vyflákal koleno,\njako Keanu Reeves. Tony Hawk (jako druhý na světě udělal McTwista)\njako první ho dává Mc720°, v roce 95 dělá kickflip 540° a v roce 1999\nna X games vrací točku o 900°. Na skejtu se jezdí i downhilly\na prozatimní rekord je z roku 1998, kdy byla Gary Hardwickovi\nnaměřena rychlost 100km/h.\n2002 Danny Way překonává rekord ve skoku do dálky (20 metrů) a do výšky\n(6 metrů). K tomu aby se na takové skoky moh vůbec rozjet, potřeboval\n2004 Danny Way přeskakuje Čínskou zeď.\nBohužel při 5. pokusu se zranil\nSkateboarding poeticky xD\n28. září 2007 v 12:11\nSkateboadring, nejobdivuhodnější suchozemský sport, dokonalá symbióza svobody a krásna, elixír mládí, hračka pro děti i pro dospělé, přenosný prostředek, dráždidlo na důchodce a mladý holky… tolik jmen pro obyčejný kus dřeva, kovu a umělé hmoty. Jenomže proto jsou lidé lidmi, aby obyčejné neorganické hmotě vdechli život a smysl. Skateboard znamená především sport, náročný a tvrdý, ale je to taky životní styl, který kromě skaters ovlivňuje i mnoho lidí, kteří sami nejezdí. Hudba, oblečení, párty a pozitivní energie, kterou dřevěný svět vytváří, přitahuje hlavně mladší generace, člověk po třicítce je zde spíše vyjímkou.\nSkate je věc, jež nikdy nebude masová, nečeká ji boom a pád typu in-line. Zvládnout skateboard, tedy naučit ho poslouchat a spolupracovat, chce totiž silnou dávku trpělivosti a otrlosti. Skateboardový trenažér zatím nikdo nezkonstruoval, takže se vše učí od začátku pěkně na tvrdém a cesta k zkrocení zlého prkna je plná modřin, podlitin, výronů a zlomenin. Proto je skateboarding zábava pro vyvolené - vyvolené lidi se silnou vůlí, svobodnou myslí a sluncem v duši.\nDisciplíny v sk8boardingu...\n28. září 2007 v 12:05\nFreestyle je jízda po hladké rovné ploše bez jakýchkoliv překážek. Je nejstarší závodní disciplínou a je považována za taneční uměleckou kreaci. Freeestylová jízda trvá 90 - 120 s a závodník ji jede na libovolnou hudbu. Podobně jako například v krasobruslení. Dobrá freestylová jízda se skládá z řady navzájem navazujících triků. Daleko nejlepším jezdcem této disciplíny je Rodney Mullen (nar. 1967) z Floridy. Ten také do své jízdy zařazuje největší počet triků. Rodney je svými soupeři i obdivovateli nazýván fenoménem, "nekorunovaným králem freestylu". Od roku 1980 byl jen jednou druhý, jinak na nejvyšším stupni stával jen on [ zde je nutno brát v úvahu, že kniha, z které jsou tyto informace, byla vydána v roce 1991 ]. Byl to také on, kdo vymyslel asi 80 % všech freestylových triků. Trénuje nesmírně urputně, často sám doma v garáži, denně až 8 hodin. Svou volnou jízdu by dokázal zajet i na kuchyňském stole. Jeho legendární variace na ollie dokonce ovlivnily i streetstyle.\nPři feestyle rozeznáváme dva druhy triků. Triky prováděné na místě, tedy z klidu (standing tricks), a triky v jízdě (rolling tricks). Triky na místě se učí poněkud lépe než triky z jízdy, které jsou ale pro stavbu freestylové jízdy daleko důležitější a vhodnější. Ty totiž udávají tón choreografie a přinášejí i body.\nKořeny skateboardingu jsou na ulici. To je snad jasné. Streetstyle je každopádně nejstarší formou - vždyť sidewalkskateboardingem to všechno začalo.\nV polovině sedmdesátých let skejtování na ulici již takřka neexistovalo. Freaks přešli do pools. Na západní pobřeží Kalifornie vzniklo víc než 60 profesionálních skateboardových parků. Jen v samotném Los Angeles jich bylo sedm.\nAle jak se neštěstí a nehody množily, musely být parky z bezpečnostních důvodů zavírány. Boom byl pryč.\nSkateři se opět přestěhovali na ulici a našli v ní své nejvlastnější a nejvhodnější teritorium. na začátku osmdesátých let se znovu začíná popularita skateboardingu prudce zvyšovat.\nKaliforňan Steve Roco například dokázal přenést na ulici některé triky, jako grinds, až dosud používané jen v pools. Využil obrubníky nebo nájezdy ke garážím a jezdil po nich (grind). Mark Gonzales, také Kaliforňan, byl jedním z prvních, který vykroužil na ulici vertollie. To byl podmět k dalšímu rozvoji skateboardingu na ulici.\nUlice jako aréna. Triky na ulici - to se mohlo stát lákadlem pro všechny. Tehdy se o skateboarding také začal zajímat průmysl, reklama a trh.\nZávody a soutěže se vypisují od roku 1984. I to byla velká pobídka, která pomohla dalšímu rozvoji. Vymýšleli se stále nové triky. A najednou někdo vyskočil až na zábradlí a sjel po něm dolů. A tak dále a tak dále.\nVětšina triků, které se provádějí na ulici, jsou v zásadě obměnami ollie. Základní ollie je trik, při kterém se současným tlakem na tail (pata desky) a zrychlením uděleném přední nohou katapultuje deska od země.\nStreetstyle jde neustále dál. Provádějí se složitější triky, provádějí se za vyšší rychlosti a z větších výšek. Ze streetstylu se stává velice extrémní záležitost. To co provádějí někteří dnešní skateři na ulici, to by normálního člověka nenapadlo ani v tom nejdivočejším snu. Obrovské výšky, obrovské nebezpečí. To je současný trend. Skateři zacházejí až za hranici svých možností. Například Jon Comer, kterému je teď asi 25 let. Když mu byli čtyři, přišel o nohu a na pravé noze má od kolena dolů protézu. I přesto jezdí na skejtu. A jak. Když měl mít první fotku ve skejtovým magazínu Transworld, jejich fotograf mu řekl, aby si připravil něco hustýho, jinak se tam nedostane. Takže skočil devatenáct schodů! A to nemá jednu nohu. Teďka si představte, co asi provádějí ti zdraví skateři.\n"U"rampu považují za královskou disciplínu nejen diváci, ale i skateři. Je to dáno tím, že "U"rampa nabízí řadu atraktivních možností. Každopádně klade na na jezdce obrovské nároky, především na jeho odvahu. Při jízdě v "U"rampě se totiž skateři musí vyrovnat s obrovskými rychlostmi a některé triky předvádějí ve výši dvou až tří metrů nad rampou.\nRampa by měla být široká přinejmenším čtyři až pět metrů, ideální je sedm až dvanáct. Rozhodující je zaoblení (transition). Poloměr tohoto oblouku by měl být asi 3 m. Svislá část (kolmost, vertical), navazující na zaoblení, by měla být vysoká 20-40 cm, protože jen tak jezdci zaručuje, že při airs a ostatních tricích z rampy dobře vyjede a opět do ní bezpečně dopadne. Důležitý je i coping, většinou železná roura, která tvoří horní hranu rampy. Coping má dva hlavní úkoly. Zaprvé ulehčuje bezpečné provedení liptriků, jako např. grinds a lipslides. Za druhé skater využívá coping při startovní fázi airs triků, když při jeho přejíždění coping kolečka prostě odrazí. Tím je skejt tlačen proti nohám a skater ho tak dostává během letové fáze lépe pod kontrolu.\nPrvé "U" rampy byly budovány v 80. letech. Backyard ramps - každý si je vyráběl sám někde na dvoře.\nÚplně první závod se konal v roce 1982 v Palm Dale u Los Angeles: "The Great desert Ramp Battle". Časopis Trasher psal tehdy o senzaci století se senzačními výkony a senzačními diváky. Ve skutečnosti tehdy na soukromé rampě vystoupilo 17 účastníků a přihlíželo asi 20 diváků. Trio vítězů: Steve Caballero před Tony Hawkem a Mike McGillem. Trio, které potom ovládalo scénu ještě hodně dlouhou dobu.\nNa "U" rampě rozeznáváme tři základní druhy triků:\nliptricks - triky na hraně\nairs - triky nad hranou (skoky)\nhandplants - stoje na jedné ruce.\nNejatraktivněji vypadají airs, protože jezdec se při nich řítí vzduchem velkou rychlostí a ve velké výšce. Ale proto ještě nemusí být bezpodmínečně těmi nejtěžšími.\nOd roku 1988 se vývoj v "U" rampě ubírá i dalším směrem. Začíná se jezdit to fakie (pozadu). Je nakonec docela přirozené nejezdit rampou dolů jen dopředu, ale i pozadu. V žádném případě to ale není lehké. Nároky se však neustále zvyšují, a tak se už všechny základní triky jezdí i pozadu. Ale ani to není všechno. V dnešní době se veškeré triky provádí i na switch, což je jízda na druhou nohu. Jde o to, že když jezdíte např. levou nohou dopředu a odrážíte se pravou, tak na switch jedete přesně obráceně, a to pravou nohou dopředu. To je teprve machrovina.\nNa první pohled vypadá minirampa jako zmenšenina "U" rampy. Je nižší a její stěny nejdou do kolmosti. Je to zařízení, na kterém se jezdí lehčeji. Minirampa se prosadila jako samostatná disciplína. Tato mladší varianta "U" rampy se vypisuje od roku 1988. Společně se streestyle patří k nejpopulárnějším disciplínám a ohrožuje dokonce i samotnou "U" rampu.\nVelkou výhodou je menší strach (fear factory) než v "U" rampě. Rychlost v minirampě je menší, triky se neprovádí v tak velké výši - prostě člověk k tomu nepotřebuje tolik odvahy. Navíc je pořízení minirampy daleko méně nákladnou záležitostí.\nI když je minirampa menší než halpipe "U" rampa, a tedy vypadá daleko nevinněji, není radno ji podceňovat. V minirampě je totiž možné spadnout daleko tvrději než v "U" rampě, protože zaoblení (transition) je mnohem kratší, a tak jezdec většinou nepadá do oblouku, po kterém by se svezl (jako v "U" rampě), ale přímo na spodní plošinu. A to může moc a moc bolet.\n28. září 2007 v 11:31\nSkateři nejsou rebelové...\nSkateboardisté si mezi širokou veřejností a hlavně u starších generací získali pověst rebelů, chuligánů, feťáků... Nicméně tomu tak není. Nelze popřít, že nedílnou součástí skateboardingu je rachot způsobený skoky, ani fakt, že jízdu na "prkně" provozují mladí lidé, hledající sportovní vyžití v městské periferii plné špíny, smradu a ruchu. Absence vhodnějších míst je nutí porušovat různé předpisy a pravidla.\n"Je pravda, že občas si nějakou tu trávu zakouříme, ale to dělali už naši rodiče," přiznává Ota, který jezdí na skateboardu už pět let. "Ale většina lidí nekouří trávu jen pro stav bez stresu, ale hlavně proto, že se u kolujícího jointa (marihuanová cigareta) sejdou lidi, kteří si navzájem rozuměj a maj si co říct. Je to jako když chlapi choděj do hospody, až na to, že my jsme na čerstvým vzduchu a k tomu jezdíme na skejtu," dodává.\nSkateboarding vznikl na počátku sedmdesátých let ve Spojených státech jako zábava surfařů, kteří si moře bez vln nahradili asfaltem a surfem s kolečky. U nás se skateboarding začal rozvíjet v letech 1977 a 1978, kdy se objevili první odvážlivci provozující tento sport. Začaly se pořádat první malé závody, které vyvrcholily v roce 1988, kdy na závody EUROSKATE 88 přijelo několik profesionálních jezdců a lidé mohli sledovat kvalitně obsazené závody i v televizi. Prudký rozvoj a růst u nás tento sport zaznamenal až v porevoluční době. Je to hlavně proto, že se k nám dostaly kvalitní zahraniční výrobky a vzniklo i několik českých firem, které se stihly za uplynulých osm let zdokonalit.\nJaké jsou hlavní disciplíny skateboardingu?\nZákladní disciplíny jsou: Halfpipe, Minirampa a Streetstyle. Halfpipe je stejně jako ve snowboardingu rampa ve tvaru písmene U, ve které se závodník pohupováním v kolenou rozhoupe, až létá na okraj a předvádí různé triky, otočky, skluzy apod. Tato disciplína se však pro svou náročnost - jak fyzickou, tak psychickou - u nás příliš neprovozuje. Oblíbenější je její jednodušší a méně náročná podoba Minirampa, mezi skateboardisty nazývaná "miniroška", která je pouze menších rozměrů. Streetstyle znamená dvě minuty jízdy na plácku, kde jsou přistaveny různé můstky, pyramidy, přejezdy a tyče. Závodník se snaží bez chyby stihnout co nejvíce triků. Každý z rozhodčích pak přidělí příslušný počet bodů.\nJak je to u nás se skejtovými závody?\nJe jich dost - a nejde jen o malé regionální, ale třeba i o světové akce, jakou je například MYSTIC SKATE. Atmosféra bývá velice uvolněná, publikum nadšené a často přiopilé, moderátor "lidový". Závody se zpravidla konají pod širým nebem, ať už na náměstí nebo vhodném plácku.\nKolik je v Čechách skateboardistů?\nTato otázka by asi zajímala více lidí, ale přesná odpověď není. Existuje sice Asociace českého skateboardingu, ale téměř nikdo se do ní nehlásí, takže by se těžko dával dohromady nějaký odpovídající seznam. Přesto se dá říct, že skateboardistů je u nás zhruba dvacet tisíc a stále jich přibývá.\nCo skejt a holky?\nHolky na skejtu taky bývají vidět, ale většinou jim to moc nejde. Závodů se většinou neúčastní vůbec...\nKolik je potřeba peněz na vybavení?\nChce-li někdo začít, potřebuje nejen dostatek elánu, ale především základní vybavení, tedy skejt. Nový se pohybuje v ceně od tří a půl tisíce výš, ale dá se pochopitelně koupit i jetý, který přijde někdy jen na dva tisíce. Ke skejtování patří i specifická móda prodávaná ve speciálních obchodech. Takové slušné skejtové triko stojí kolem osmi set korun, kalhoty i dva tisíce. Hodně důležité jsou boty, které musí dost vydržet. Jejich cena se pohybuje okolo dvou tisíc.\nJaká je současná skejtová móda?\nVelice uvolněná a pestrá. Dávno zmizely doby, kdy všichni vypadali téměř stejně a každý byl oblečen podle stejného modelu. Objevují se už i pestré barvy, ne ovšem mezi skateboardisty tak obávané a odsuzované "neony". Nenosí se už jen široké kalhoty a obrovské mikiny. Oblíbené jsou již i mikiny "akorát", trička na tělo a úzké džínsy. Co se příliš nemění, je obuv - u bot jde v první řadě o pohodlnost, pevnost a účelnost. Další nedílnou součástí skejt-módy jsou dlouhé nebo obarvené či odbarvené vlasy a náušnice. V tom ale panuje svoboda a pestrost.\nCo dělají skateboardisté v zimě?\nJezdí se méně, a když, tak na místech alespoň trochu krytých před vodou a sněhem. Jde o různé vestibuly metra, více se využívají skejtové parky a podobně. V Praze je v tomhle směru oblíbená "Budějárna", tedy stanice metra Budějovická. Spousta lidí také v zimě snowboarduje na horách. I to je určitá forma tréninku, stejně jako v létě WAKE-BOARD (vodní prkno přidělané k nohám jezdce wakeboardovým vázáním), který je však uznáván jen malou skupinou lidí.\nJak dlouho trvá naučit se jezdit?\nZákladním předpokladem je alespoň minimální fyzická zdatnost, obratnost a také talent, který se ovšem většinou projeví až za delší dobu. Naučit se jen dobře a rychle jezdit se zatáčkami trvá dospělému člověku při častém tréninku asi čtyři měsíce. Po roce se zpravidla dají zvládat menší skluzy, skoky a jednodušší triky. Dobrý skateboardista jezdí alespoň čtyři roky. Ale podstatnější než jak dlouho jezdí, je jak často jezdí.\nVelice časté, zákeřné a mnohdy vážné. Ošlehané nohy a odřená kolena jsou na denním pořádku, ale to bývá od streetu. Největší a nejhorší úrazy, od zlomenin kotníků a nohou po otřesy mozku, jsou z halfpajpu. Čím víc člověk umí, tím výš a obtížněji lítá a když něco nezmákne, tak si drsně namlátí...\nZ čeho se skládá skejt?\nDvě hlavní části jsou deska a podvozek. Deska je vyrobena z kvalitních vrstev dřeva, někdy i z plastu. Většinou je k sobě slepeno pět až sedm vrstev. Na vrchní straně skejtu je nalepen tzv. GRIP, což je něco podobného jako smirkový papír, ale má to mnohem delší životnost. Na spodní části desky je většinou namalován nějaký motiv. Náprava kol neboli TRUCKY (treky) je z litého odlehčeného kovu. Kolečka jsou ze speciálních měkčených směsí na bázi polyuretanu.\nProč je "prkýnkaření" tak oblíbené?\nAsi pro svou atmosféru a možná i pro svou rebelskou pověst. Hlavně ale jde o radost z jízdy, kdy kolem těla vane vítr, o radost z rychlosti a každého povedeného skoku a triku, nebo jen z jízdy v partičce. Své určitě dělá i móda tohoto sportu a života kolem něj, který zahrnuje i návštěvy různých koncertů, skejtových klubů a závodů, kde se vyznavači skateboardu scházejí a nabírají síly pro příští skejtový den.\n15. září 2007 v 19:30\nStručná historie skateboardingu...\n11. září 2007 v 17:13\nNa počátku 60.let byl objeven skateboard-prkno (deska) na kolečkách,který umožňuje zcela nový způsob pohybu.Po vlně živelného krocení prken vzniká nový sport-SKATEBOARDING.\nInfo o historii skateboardingu...\n11. září 2007 v 16:59\nPrvní generace a vznik skateboarding\nStránky-které dělám s kamarádem


Hlavní strana -Kréta -Historie -Benátská a turecká okupace\nBenátská a turecká okupace - ostrov Kréta\nDlouhé období okupace nekončí však ani poté. V roce 1204 přebírá vládu nad ostrovem Kréta Benátská republika a následně, v roce 1669, nastává období turecké nadvlády. Soubežně s represemi a okupačními nařízeními vzrůstají však také nacionalistické ambice hrdých krétských obyvatel.\nV roce 1204 přebírají moc nad Krétou Benátčané a ostrov se stává zámořskou kolonií Benátské republiky. Byla ustanovena kolonie Království Kandia a stejně tak se jmenovalo i hlavní město Kandia (dříve Chandax).\nŘecký biskup byl poslán z ostrova pryč a na jeho místo byli dosazeni latinští biskupové. V tomto období vyrostlo na Krétě mnoho pravoslavných kostelů a kaplí, které se z velké části dochovaly až dodnes. Rolníkům byla však odebrána půda, která přešla do vlastnictví rytířů, a z původních majitelů se stali otroci. Odebrání majetku, daně a tvrdé pracovní podmínky byly příčinami nepřetržitých vzpour hrdých krétských obyvatel, které bývaly ale tvrdě potlačovány.\nPoté, co Konstantinopol padla v roce 1453 do rukou Turků, mnoho Řeků se odstěhovalo právě na Krétu a došlo k posílení byzantské kultury na ostrově. Kvůli vzrůstající turecké hrozbě a útokům začali Benátčané a původní Kréťané alespoň v tom nejnutnějším spolupracovat a dochází k rozvoji v ekonomické i kulturní oblasti.\nVíce či méně zachovalé historické památky, které pocházejí z benátského období, nalezneme na Krétě téměř na každém kroku. Krásnou ukázkou tehdejší architektury je hlavní město Heraklion, kde stojí mnoho z těchto památek, převážně ve Starém městě Heraklion. Známý je např. starý benátský přístav s obrannou pevností Koules (Benátčané jí dali jméno "Rocca Al Mare", Turkové jí potom přejmenovali na "Koules") nebo náměstí Plateia Venizelou (Benátské náměstí). Ve městě Chania můžeme obdivovat také krásný přístav, historickou část města s pozůstatky benátského opevnění nebo např. klášter San Nikolao. Jedna z největších benátských pevností v celém Řecku, pevnost Fortezza, stojí ve městě Rethymno. Zde nalezneme např. i zajímavou benátskou kašnu Rimondi. A jedna z nejstarších benátských pevností, pevnost Frangokastello, zase u stejnojmenného města Frangokastello.\nZ tohoto období pocházejí i významní krétští umělci jako např. slavný malíř ikon Michail Damaskinos nebo Domenico Theotokopoulos (známý jako "El Greco") nebo spisovatel a divadelník Vitsentzos Kornaros ze Sitie.\nTurecké armády neustále útočí na ostrov Kréta. V roce 1645 Turkové obsadili města Hania a Rethymno a v roce 1669 (po obléhání dlouhém asi 22 let) získali i město Kandia (Benátčané ho přejmenovali na Heraklion). Benátčané tak byli nuceni vzdát se a v roce 1669 nastává turecká okupace a Kréta se stává součástí Osmanské říše. Roli obchodního centra převzala západně ležící Chania a na několik let byla i hlavním městem ostrova (do roku 1972).\nBylo to ale nejtěžší a nejtvrdší období okupace, jaké kdy Kréťané zažili. Obrovské daně, otroctví a znásilňování bylo každodenní realitou a docházelo tak k nepřetržitým vzpourám lidu. Obrovské povstání za nezávislost v roce 1821 vedlo ke svobodě a nezávislosti Řecka, na Krétě bohužel tak úspěšné nebylo. Londýnský protokol z roku 1830, který ustavil Řecko nezávislou zemí, totiž Krétu nezahrnoval.\nObdobí turecké okupace se také podepsalo na místní výstavbě a architektuře, neboť dosavadní budovy bylo často rekonstruovány a doplňovány o čistě turecké prvky a mezi zástavbou vyrůstaly nové mešity a minarety. Např. ve městě Rethymno nalezneme hned několik takových mešit a minaretů, známá je např. mešita Neratza. Dále např. krásná mešita Janissaries (známá také jako Janičářská bašta) ve městě Chania.\nV roce 1830 se turecký sultán rozhodl ostrov prodat a správa nad Krétou byla dočasně předána Egyptu. Ale hned záhy, v roce 1841, po neúspěšném egyptském povstání proti Turecku, propadlo veškeré egyptské vlastnictví Turkům a Kréta byla navrácena Osmanské říši.\nV 19. století probíhaly boje za připojení Kréty k Řeckému království. Velmi tragická byla například vzpoura z roku 1866, která skončila požárem a výbuchem v klášteře Arkadi. Nepokoje a revoluce pokračovaly až do roku 1898, kdy byl ostrov Kréta zbaven turecké nadvlády a dostává se pod mezinárodní správu, čímž začíná další etapa jeho historické vývoje.\n← Nadvláda Římské říše a Byzantské říše Moderní historie →


Pozvání na výstavu Mladý tvorca 2010: Tajemnící obecních úřadů: Kraj Vysočina\nPozvání na výstavu Mladý tvorca 2010\nOdborné školy z Vysočiny dostaly nabídku účastnit se každoroční mezinárodní výstavy „Mladý tvorca 2010“, která se bude konat v dubnu 2010 v Nitře. Studenti budou mít možnost prezentovat v partnerském regionu Nitranského samosprávného kraje své dovednosti, znalosti a produkty. Součástí výstavy bude také soutěž.\nTato nabídka zazněla na společném jednání partnerských regionů, které se konalo tento týden v Nitranském samosprávném kraji. Zástupci krajského odboru školství, mládeže a sportu spolu se zástupci školského zařízení pro vzdělávání pedagogických pracovníků Vysočina Education, jednali se svými slovenskými protějšky o možnostech konkrétní spolupráce v oblasti školství pro následující rok 2010.\nDalším výstupem jednání bylo odsouhlasení oboustranného zájmu o pořádání společných konferencí s roční periodicitou tematizujících současnou školskou problematiku. První konference by se měla uskutečnit na Vysočině v příštím roce.\nKateřina Holíková, odbor sekretariátu hejtmana\nVytvořeno / změněno: 26.11.2009 / 26.11.2009\nUmístění: Složky dokumentů > Servis pro novináře > Tiskové zprávy > Tiskové zprávy - 2009 > Tiskové zprávy - listopad 2009


balič volná místa - strana 7\nVolná místa profese balič vše přehledně rozdělené podle nejnovějších pracovních nabídek. - strana 7\n6.2/3.2.2020 - ruční baliči v kovovýrobě. I základní vzdělání, i bez praxe, dobrý zdravotní stav, samostatnost, zručnost, práce v chladném prostředí. Dvousměnný provoz. KONTAKT: Meshko Sergij, tel.: 545 241 600, e-mail: baukra@tiscali.cz Místo ...\nDAFO - koření, s.r.o.\tPřidat k oblíbeným\nPOŽADAVKY: vzdělání nerozhoduje, spolehlivost, zodpovědnost, fyzická zdatnost, manuální zručnost POPIS PRÁCE: PP na dobu určitou, vhodné i pro absolventy KONTAKT: Zrzavá Oksana, tel.: 774 725 112\nJoblife recruitment s.r.o.\tPřidat k oblíbeným\nA16 z:29/1/2020 KONTAKT VÝHRADNĚ EMAILEM, PRACOVIŠTĚ NENAVŠTĚVOVAT. Náplň práce: - obsluha stroje na balení a chystání krabic s vyrobenými uzávěry - kontrola balení, práce s ochrannou fólií - práce s paletovým vozíkem - další manipulační práce při ...\nCDS - VIROPLASTIC CZ s.r.o.\tPřidat k oblíbeným\nMísto výkonu práce: Velemyšleves 60 manuální zručnost manipulace kartonových obalů pro automotiv, skládání krabic, převážení na paletovém vozíku kontakt: telefonicky 7-16,00 hod duraj@artifex-servis.cz, nechodit na provozovnu\nA R T I F E X - S E R V I S, s.r.o.\tPřidat k oblíbeným\nPráce na 3 měsíce. První kontakt telefonicky: Po - Čt 10.00 - 13:00 hod.\nBalič nerezových materiálů\nSnadné a rychlé zaučení, manipulace s 6 metrovými profily, odmašťování materiálu pro výrobu, balení materiálu k expedici Výhody: měsíční osobní ohodnocení až 2.500,- Kč hrubého, stravenky 100,- Kč plně hrazené, příspěvek na dovolenou až do výše ...\nFRUNĚK INOX s.r.o.\tPřidat k oblíbeným


Michael Kors Canteen crossbody kabelka maroon gold | Michael Kors - Livien.cz\nMichael Kors Canteen crossbody kabelka maroon gold\nKabelku zdobí módní střapec.\nZapínání kabelky je na zip. Uvnitř jedna kapsička.\nDlouhý odepínací ramenní popruh.\nPřibližné rozměry: 15 x 18 cm, 5 cm dno.


Přijmeme ihned: Lektor školitel Mělník - Prosinec 2019 | Jooble\nlektor jazyků Mělník\nfiremní školce Mělník\nprůkaz vzv Mělník\ndenní recepční Mělník\ndomu zkušenosti Mělník\nPráce Lektor školitel Mělník\nJooble upozorní vás e-mailem, jakmile se objeví nové nabídky práce "Lektor školitel, Mělník" na email %EMAIL%\n...ve dvousměnném provoze, praxe výhodou. Vhodné i pro absolventy. Nabízíme: pracovní poměr na dobu neurčitou, příspěvek na dopravu a školení, výborné platové ohodnocení. Místo výkonu práce: Býkev 94, Mělník 276 01 Kontakt: p. Šelicha (PO - PÁ od 8 do 17:00 hod.),...\nŠkolství, výuka, vzdělávání, Mělník - Lektor dětského klubu


Jak vypadá ženský cyklus bez antikoncepce? – Vysvobozená.cz\nJak vypadá ženský cyklus bez antikoncepce?\n30.4.2017 Level 30 2 komentáře 1117\nAbych řekla pravdu, tak trochu jsem doufala, že za měsíc ty čtyři články budou. Že je antikoncepce skutečné zlo bez ohledu na výjimky. Proč by jinak tolik ženských po internetu psalo, kolik problémů z ní mají? Přikláním se spíš k názoru blogerky V. z blogu Czech Honey, a nadále budu tvrdit, že když vypijete za týden “celé” jedno Bubbleology a následně se vám nebude zdát barva a hustota menstruace, nemůžou za to hormony, ale pitný režim. A dál budu tvrdit, že pokud vám něco je, máte jít ze všeho nejdřív ke gynekologovi a požádat jej o slabší prášky, a neběžet hned hysterčit na web.\nMůže to znít tvrdě, ale zjistila jsem, že za uplynulé týdny vlastně nemám co psát. No – možná trošku: hormony rozhodně zrychlily a změnily moje nálady směrem k větší náruživosti a společenskosti, co se týká vztahu k mužům. S antikoncepcí jsem byla hravá mnohdy už poslední den pauzy v prášcích. Bez hormonů mi po menstruaci přišla fáze tří dnů, kdy jsem byla doopravdy supermegaprotivná, až jsem se sama sebe ptala, co se krucinál děje. Ke konci prvního týdne po menstruaci se to celé teprve začalo stabilizovat. Druhý týden už proběhl vesměs v pohodě, a teď, na přelomu druhého a třetího týdne pozoruju, že se moje nálada začíná klonit zpátky k pasivnějším částem cyklu.\nAbyste mi rozuměli, žena v průběhu menstruace funguje ve čtyřech cyklech. První cyklus po menstruace je fáze Dívky. Žena je hravá a veselá, chce zkoušet a je nespoutaná. Velice často ženy v této fázi začnou nové projekty, protože mají nejvíc energie na jejich vymyšlení a rozjezd. Druhá fáze je kratší než fáze Dívky; žena se dostane do období ovulace, a tím nastává období Matky. Žena se zklidní a projeví se v ní spíš mateřská část její osobnosti. Ženy navíc popisují zvýšený zájem o sex, jak ze svojí strany, tak ze strany mužů. V období ovulace má ženská kůže vonět úplně jinak, a nejvíc to má být poznat právě bez hormonů. Třetí fáze je opět stejně dlouhá jako fáze Dívky. Žena dozrává a stává se z ní taková ta femme fatale, která jenom mávne řasami a chlapi z ní jdou do kolen. Je to fáze Kouzelnice a značí moudrost založenou na zkušenostech a zároveň svůdnost a ženství ve vrcholné formě. Zároveň se žena začíná zklidňovat a není tak fyzicky a mentálně aktivní, jako v předchozích dvou fázích. Cyklus končí fází Baby – ano, jedná se o samotnou menstruaci, a o fakt, že ve fázi Baby by ženská nejraději zalezla do nory a vylezla až za pěkně dlouhou dobu.\nMůže to znít divně, ale tyto fáze jsem měla bez hormonů trochu pozměněné. Jak jsem už zmiňovala, první týden jsem byla megaprotivná, a až ve fázi Matky jsem se začala trochu poznávat. Zklidnění a trochu zájem o muže, ale jen tak mezi námi: kdybych měla mít stejně protivnou fázi Dívky pravidelně, v životě se nevdám 🙂 . Jsem na konci fáze Matky, a trochu cítím nafouklý pocit v podbřišku. Jinak si změn vesměs nevšímám, a kloním se tedy k názorům, které mi v minulém článku v diskuzi psaly, že při citlivě zvolené medikaci neucítím výraznější rozdíl.\nJe jednoduché napsat zdravé ženské silné hormony, a raz dva se může stát, že zvolený přístup ženě nesedne. Místo flamewarů po internetu doporučuji zajít za doktorem a požádat o co nejslabší hormony, které jsou pro daný zdravotní stav vhodné. Doktor mi zároveň každý rok bere krev na jaterní testy; pokud to ten váš nedělá, zkuste se jej na ony jaterní testy zeptat, nebo se poptejte po kamarádkách a zvolte lékaře tak, aby vám v souvislosti s hormony hlídal i data z vašich jater. Zhusta totiž po síti čítám, že ženy nemají o nějakých pravidelných krevních testech ani ponětí, což je v souvislosti s hormonálními preparáty poměrně dost závažná chyba.\nPokud bych za druhou půlku cyklu nasbírala dost poznatků na další článek, rozhodně ještě nějaký přibude. V současné době ale nevypadá, že by na mě antikoncepce měla mít nějaký větší vliv. Skutečně jsem počítala s tím, že napíšu sérii, která bude osvětou pro mladší dívky. Že bude pravda někde uprostřed a že ucítím daleko víc negativních efektů, které budou hovořit proti hormonům. Vždyť je to přece dnes tak “in” – nadávat na prášky. Že je bezpečnější brát ten týden prášky na bolest, protože nemají tak devastující vliv? Milí moji, zrovna nedávno vyšla v médiích zpráva, že plánují pár typů léků na bolest stáhnout, protože jsou dost nevhodné a nebezpečné. S prášky se hazardovat nemá; i když média léky propagují stejně jako lentilky – kup si je a jez po libosti, není to postup, který bych schvalovala.\nbez antikoncepce, ženské záležitosti\nJá antikoncepci brala od 15 let zhruba pět let. Nic to se mnou nedělalo. Občas změny nálad. Poté mi doktor řekl, že antikoncepci musím změnit, protože tam ta nebyla prý určena na dlouhodobé užívání. Tu změněnou jsem brala necelý rok, ale po ní jsem ztloustla cca 10 kilo. A měla jsem problémy s klouby a také s pletí. Hned jsem tedy antikoncepci vysadila a problémy s klouby byly vyřešeny. Pleť se mi po antikoncepci dávala do pořádku skoro rok. Váha ale sama dolů nejde. Tím chci říct, že mi gynekolog řekl do očí, že v žádném případě problém s klouby antikoncepcí není… Já se utvrdila v tom, že to je zlo, a už v životě bych do toho nešla. Při menstruaci, když mám bolesti se dá využívat i jiných metod, než jsou další prášky. Například jít do horké sprchy, zabalit se do teplé deky s termofonem na břichu. Piju čaj z čerstvého zázvoru. Určitě antikoncepci ve formě pilulek nedoporučuji.\nDěkuji za komentář. Pokud to jde zvládnout bez prášků, tak je to rozhodně lepší volba.


mozek technologie zdraví detox\nKolik času během dne strávíme s technologiemi?\nDigitální demence je termín, který zavedl německý psychiatr Manfred Spitzer a označuje nadměrné užívání digitálních technologií,které vede k narušení kognitivních schopností, což jsou schopnosti myslet,řešit problémy, pamatovat si,soustředit se.\nV poslední době se totiž objevuje řada studií,které ukazují,že se zvyšující se mírou užívání digitálních technologií se zhoršují některé naše mozkové schopnosti. Některé studie zjistily, že klesá schopnost soustředěného přemýšlení,zhoršuje se paměť,slovní zásoba,spánek, roste roztržitost a jsou narušeny sociální vztahy. Na digitální technologie,hry a virtuálně zprostředkované zážitky dokonce může vzniknout návyk.\nVe vědeckých kruzích pořád nepanuje shoda v tom, jestli narušení kognitivních schopností je způsobeno přímo digitálními technologiemi nebo se jedná jenom o korelaci. V jednom ohledu se ale vědci shodnou: řada digitálních technologií, především ty se sociálním aspektem, velmi důmyslně využívá náš dopaminový systém odměny a tím nás k sobě poutá, takže u nich strávíme mnohem více času, než bychom chtěli, což pak může vést k problémům zvládat vlastní povinnosti a hovoří se také o možnosti vzniku závislosti. Sociální sítě a různé aplikace totiž poskytují okamžitý pocit uspokojení, který bychom mohli s trochou nadsázky přirovnat k “šlehnutí” drogy.\nPodívejte se, jak moc jsme s technologiemi spojeni v běžném dni:\nDalší publikace z kategorie Digitální detox\n7 způsobů, jak nám technologie ovlivňují mozek\nTechnologie nemají na nás jenom negativní vliv.\nJak si vybudovat zdravý vztah k technologiím\nLéto je ideální doba na přehodnocení způsobu, jak používáme technologie.\nTipy, jak si v létě odpočinout od pípání, vibrování a blikání.\nAplikace, které krotí lákadla internetu\nZní to trochu paradoxně, ale dát řád používání internetu nám pomůžou různé aplikace. Používáte některé z nich?


Rodičovská x rizikové těhotenství 11.05. - Poradna, poradenství | Peníze.cz\nRodičovská x rizikové těhotenství\nPoradna - Rodičovská x rizikové těhotenství\nDobrý den, manžel je na rodičovské dovolené. Nyní čekáme další dítě, ale vypadá to, že brzy budu muset jít na rizikové těhotenství. Ovlivní to nějak čerpání rodičovské?\nDotaz poslal/a: Pejsatko, 11. 05. 2017 10:33\nDobrý den, pokud matka otěhotní v době čerpání rodičovské dovolené a těhotenství bude shledáno jako rizikové, tak bohužel v této době nemocenské být vypláceno nemůže. Nemocenské má nahrazovat příjem, kterého nemůže být z důvodu pracovní neschopnosti dosahováno.Vzhledem k tomu,že v době čerpání rodičovské dovolené žádný příjem neztrácíte, tak v této době Vám nemocenské vypláceno být nemůže. Řešením by bylo se zaměstnavatelem domluvit na předčasném ukončení rodičovské dovolené a pobírat nemocenské od OSSZ od následujícího dne Předčasné ukončení rodičovské dovolené je možné pouze po domluvě se zaměstnavatelem,není jeho povinností žádosti o předčasné ukončení rodičovské dovolené vyhovět. Pokud by tento návrh nepřijmul, je možno předat zaměstnavateli potvrzení o pracovní neschopnosti před plánovaným návratem do zaměstnání a nemocenské by Vám mohlo být od následující dne po skončení rodičovské dovolené vypláceno - a to v případě rizikového těhotenství až do nástupu na další mateřskou dovolenou -respektive do vzniku dalšího nároku na peněžitou pomoc v mateřství. Doporučuji obrátit se na vašeho zaměstnavatele a na správu sociálního zabezpečení pro podorbnější informace.\nSociální pracovnice, Zuzana Ledesmová, 31. 05. 2017 21:39


Komentář Jany Vandlíčkové: Kdo chce, hledá způsoby... - Prachatický deník\nKomentář Jany Vandlíčkové: Kdo chce, hledá způsoby...\nZměnit prachatickou Poštovní ulici na pěší zónu chtěla při nedávném jednání zastupitelů Barbora Koritenská z Živých Prachatic. Ač chtěla svůj nápad přizpůsobit všem případným podmínkám, neprošel.\nPrachatická Poštovní ulice, kde se čas od času konají Sousedské slavnosti a další akce. | Foto: Foto poskytla: Barbora Koritenská\nJana VandlíčkováZdroj: DeníkNabízela varianty: „Pojďme to zkusit letos v létě, pak to vyhodnotíme a rozhodneme. Můžeme mít pěší zónu jen na léto. Jen na víkendy. Čtyři parkovací místa ve spodní části necháme. Nechceme klasické předzahrádky, ale jen stolky na ulici.“\nMožnost mít z Poštovní ulice oázu klidu na kafíčko, čaj nebo dortík a dát tam prostor i dětem na hraní, spadla do propadliště dějin. Nápady z dílny prachatické opozice se v Prachaticích přeci nenosí. A důvod? K lepšímu rozhodování podle starosty města chybělo stanovisko dopravní komise. Povolování pěší zóny na nějaký čas, umisťování a následné sundavání dopravních značek s pěší zónou také není podle šéfa dopravního odboru žádný med.\nVýmluvy byly tentokrát chabé a argumenty žádné. Pěší zóna na zkoušku stojí za to, i kdyby jen na víkend. Čas pěší zóny přeci vyřeší dodatková tabulka a získat za pár týdnů nebo víkendů reálnou zkušenost je argument, o němž nikdo nemůže mít sebemenší pochybnost.


Cena americké lehké ropy klesá pod tíhou vybírání zisků - Patria.cz\nCena americké lehké ropy klesá pod tíhou vybírání zisků\nCena americké lehké ropy vkročily do nového týdne oslabením, Brent stagnací. Důvodem poklesu ceny WTI bylo vybírání zisků poté, co ceny ke konci minulého týdne rostly do výše po zprávě o poklesu zásob pohonných hmot v USA, a americká lehká ropa se tak minulý pátek poprvé od loňského srpna podívala nad 70 dolarů. Na pokles cen měla vliv také uzavírka rafinerie v Kansasu, díky níž se snížila poptávka po ropě.\nDnes v 17:30 se srpnové futures na americkou lehkou ropu klesaly na 69,90 USD za barel. Futures na Brent se dnes obchodovaly bez významnějších změn kolem hranice 72 USD/barel, v 17:30 byla jejich cena 72,19 dolarů.


Aktuální nabídka restaurace Valeč (Karlovy Vary) denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si restaurace Valeč (Karlovy Vary) než Vás někdo předběhne.\nKategorie restaurace Valeč (Karlovy Vary) se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele restaurace Valeč (Karlovy Vary) neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je restaurace Valeč (Karlovy Vary) právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné restaurace Valeč (Karlovy Vary)\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii restaurace Valeč (Karlovy Vary), pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující restaurace Valeč (Karlovy Vary), a to restaurace na prodej Valeč (Karlovy Vary), pronájem restaurace Valeč (Karlovy Vary), dražby restaurací Valeč (Karlovy Vary).\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii restaurace Valeč (Karlovy Vary) nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích restaurace Valeč (Karlovy Vary), restaurace na prodej Valeč (Karlovy Vary), pronájem restaurace Valeč (Karlovy Vary), dražby restaurací Valeč (Karlovy Vary).\nNehledáte restaurace Valeč (Karlovy Vary) ?\nPokud jste v této kategorii restaurace Valeč (Karlovy Vary) omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí restaurace Valeč (Karlovy Vary)\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii restaurace Valeč (Karlovy Vary), si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr restaurace Valeč (Karlovy Vary). Určitě lépe naleznete restaurace Valeč (Karlovy Vary), který hledáte.


Výstava morčat ukázala exotické druhy - Brněnský deník\nVýstava morčat ukázala exotické druhy\nBrno /FOTOGALERIE/ – Morčata všech barev i velikostí představila brněnská výstava drobných hlodavců ve Středisku volného času Lužánky. Už od sobotního rána mohli návštěvníci obdivovat na dvě stovky morčat a několik činčil.\nVýstava morčat ve Středisku volného času Lužánky.Foto: DENÍK/Tomáš Škoda\n„Podívej, ten je jenom o něco větší než ten náš,“ porovnávaly návštěvnice vystavovaná morčata se svými domácími mazlíčky.\nNa výstavě chovatelé představili všemožné druhy. K vidění byla morčata velká i malá, dlouhosrstá i úplně holá. Zatímco lidé chodili mezi klecemi, vystavované kusy postupně hodnotila komise. Na ohodnocené hlodavce potom čekaly připravené trofeje.


google alerts – Kliktivisti.cz\nArchiv štítku:google alerts\nVolně dostupných nástrojů pro monitoring obsahu na internetu existuje mnoho. Jako správní kliktivisti jsme se ale shodli, že Google Alerts mají asi největší potenciál. Dnes bych vám chtěl představit způsob, který vám umožní udělat z nenápadného nástroje téměř profesionální řešení. Pojďme pěkně krok za krokem. Nastavení Google Upozornění (tedy Alerts) Pro nastavení Google Alerts nemusíte […]\nKdyž se řekne buzz monitoring, většina z nás, která už se s ukázkou jeho fungování nebo výstupu setkala, si představí robustní a nákladné řešení, o kterém se nevládkám ani nesnilo. Ti ostatní, kteří pojem jen zaslechli, zase možná netuší, k čemu je možné tuto taktiku (spíše než nástroj) použít. To je třeba napravit. Co je […]


V Třinci myslí na bezpečnost seniorů - Frýdecko-místecký a třinecký deník\nV Třinci myslí na bezpečnost seniorů\nV Třinci si senioři stále mohou zažádat o namontování bezpečnostního řetízku na vstupní dveře svých domovů.\nOdbor sociálních věcí města Třince společně s Městskou policí Třinec a Policií České republiky pustil do realizace projektu zacíleného na seniory a zdravotně postižené., kterým je na vstupné dveře domácností bezplatně montován řetízek.\nZhruba stovka zájemců už toto bezpečnostní opatření využívá.\n„Montáž řetízků na vstupné dveře v bytech probíhá za přítomnosti strážníka městské policie nebo příslušníka Policie České republiky, se kterým si senioři mohou popovídat o zásadách bezpečné komunikace s neznámou osobou. Přítomný strážník či policista předá seniorům rovněž informační leták s užitečnými radami a informacemi,“ uvedla mluvčí Třince Šárka Szlaurová.\nMěsto má pro zájemce připraveno celkem 170 řetízků. Zažádat si o něj mohou senioři starší 65 let a občané se zdravotním hendikepem žijící na území města Třince. „Vyplněnou žádost lze podávat na podatelně městského úřadu nebo na odboru sociálních věcí v kanceláři číslo 349 u Mileny Haškovcové, případně ji zaslat poštou. Předtištěné formuláře žádostí jsou k dispozici u Haškovcové, v Klubu seniorů na ulici Husova 404 nebo v městském informačním centru v budově knihovny na ulici Lidické,“ dodala Szlaurová.\nŽádost v elektronické podobě se nachází na webu města v odkazu Prevence kriminality.\nOsvětlené přechody jsou mnohem bezpečnější\nTřinec, Policie České republiky, bezpečí, Česko, prevence kriminality, Informační centrum, domov, policie, obecní policie, policista, knihovna\nPeugeot 206 první majitel, servisní knížka, koupeno v D Peugeot 3008 první majitel, servisní knížka, koupeno v F, nehavarované Škoda Octavia servisní knížka, koupeno v CZ, nehavarované Škoda Octavia první majitel, servisní knížka, koupeno v D Škoda Fabia servisní knížka, koupeno v A Škoda Fabia první majitel, koupeno v CZ Škoda Citigo Škoda Rapid servisní knížka, koupeno v D + PRODAT AUTO


ROZHOVOR: Pavla Tichá, Amelie, o.s. - Vaše Praha 8\nROZHOVOR: Pavla Tichá, Amelie, o.s.\nPomáhá namísto toho aby se litovala, a nebo natáhla ruku pro pomoc. Uvedla do běhu neuvěřitelný příběh namísto toho, aby sama bojovala o svůj život. Příběh ženy, která onemocněla rakovinou, a která dává svému okolí víc, než většina z nás. A my říkáme, pomozte, tato myšlenka, tento příběh za to stojí!\nJenom osel může nosit batoh\nPavlo, pojďme rovnou k oslíkům, kteří přibyli do Vaší domácnosti někde uprostřed příběhu. Jak se stane osel domácím mazlíčkem?\nJá si oslici Amálku pořídila jako parťačku na cesty. Důvod byl poněkud nezvyklý v našich končinách. Před pěti lety jsem se dozvěděla, že nemohu počítat s tím, že v budoucnu budu schopná dlouhodobě nosit zátěž v podobě batohu. A já měla dlouhodobou vizi, že se musím vrátit do přírody a k putování, důvodem byla oboustranná ablace prsů a vyjmutí většiny uzlin. Nějak mě nenapadlo, že by mi mohl nosit batohy někdo jiný, než osel. Amálka tedy bývá domácím mazlíčkem jen krátce a nárazově o prázdninách, kdy jsme žily společně na pozemku mé kamarádky, se kterou si říkáme „sestry v oslu“. Většinou je ve stádu s koňmi, já za ní docházím a společně především trénujeme na cesty, které v případě dobrého počasí podnikáme.\nMusím říct, že mi to na první pohled bláznivé rozhodnutí přineslo tolik dobrého, že bych o tom mohla napsat celý tento článek… Například jsem přesvědčená a lékaři mi to potvrzují, že díky přetahování s Amálkou zůstaly dosud moje ruce bez většího lymfedému, který by mohl ohrozit jejich funkci. Radost, kterou mi přináší cesty v přírodě s oslicí Amálkou a fenkou\nSunny, je pro mě velmi posilující.\nNaštěstí jsem v Praze 8 potkala Tebe, Vlaďko\nSvěříte čtenářům důvod vzniku Amelie, která již několik let funguje v Karlíně?\nAmelie vznikla vlastně z obrovského přetlaku vděčnosti, kterou jsem prožívala po ukončení prvního roku léčby rakoviny prsu v pokročilém stadiu. Protože jsem věděla, kolik lidí věnovalo mnoho sil a energie, aby mi pomohli zpět do života, cítila jsem, že to musím nějak vrátit. Za téměř rok léčby, nejrůzněji komplikované, jsem potkala řadu lidí a situací, které jasně naznačovaly, že často stačí ke zlepšení stavu poměrně málo: být s trpícím člověkem a aktivně mu naslouchat. Nejprve jsem začala hledat možnost, jak se zapojit a začala chodit jako dobrovolnice na onkologické pracoviště. Během dalších let se ukázalo, že nic není tak snadné, jak by se mohlo zdát. Uvést do života něco tak prostého není vůbec jednoduché a ta moje první léčba byla jen začátkem zatím desetileté cesty s počtem recidiv, který desítku již dávno překročil. Naštěstí jsme začali působit v Praze 8, která je jedna z nejaktivnějších v sociální oblasti a dokonce si nás radnice v osobě místostarostky Vladimíry Ludkové vzala „pod patronát“. Díky tomu máme prostory, které nám umožňují poskytovat klientům opravdu dostupné a příjemné prostředí, i růst našich aktivit a spolupráce funguje velmi dobře i v dalších oblastech.\nKam se Amélie za dobu svého fungování posunula? Co se vám podařilo?\nJak jsem už naznačila, ke zdánlivě jednoduchému a přirozenému cíli vede složitá cesta. Prvních pět let bylo hodně náročných. Nejprve se ukázalo, že odborníků, kteří by byli ochotní a schopní se tomuto oboru (onkopsychologie a psychosociální pomoc onkologicky nemocným a jejich blízkým) věnovat, je jen velmi málo a zkušenosti jich v tomto oboru mělo ještě méně. Dobrovolníci působící s onkologicky nemocnými potřebují pečlivější školení a zázemí, než je u dobrovolnických programů ve zdravotnictví běžné. Sociální služby se na tuto stále rostoucí skupinu klientů nezaměřovaly a úřady neviděly důvody, proč by měly. Odborná veřejnost opakovala: „No to je přece samozřejmé, že je to potřeba“, ale pro skutečnou změnu nebyl vlastně nikdo ochoten nic udělat. Častokrát jsem měla pocit, že stojím před jakýmsi plexisklem: cestu jasně vidím, vím, kam vede, ale to nerozbitné sklo mě stále drží na místě.\nNyní už můžu říct, že jsme dokázali vstoupit do systému onkologické péče. Centra Amelie, která poskytují psychosociální pomoc a registrované sociální služby jsou v Praze a v Olomouci, menší napojená na Prahu v Rakovníku a budeme otevírat nové v Příbrami. Desítky dobrovolníků Amelie působí na čtyřech onkologických pracovištích v Praze, Olomouci a v Institutu onkologie a rehabilitace Na Pleši a školíme dobrovolníky i pro jiné dobrovolnické programy. Důležitá byla konference, kterou jsme uspořádali vloni s VFN v Praze 2, a která se zabývala specifikou dobrovolnických programů na onkologii u nás i na Slovensku. Akreditované semináře, které nabízíme, vzdělávají odbornou veřejnost v oblasti psychosociální problematiky dlouhodobého onemocnění. V projektu Návrat do zaměstnání po onkologické nemoci, který je podpořen fondy ESF, se nám daří nejen pomáhat v návratu do aktivního života lidem po skončení léčby, ale i oslovovat veřejnost s tématem, které se k tomu, jak je většinou vnímána rakovina, jakoby nehodí. Důležitá je naděje a pak se to občas i povede.\nA co zažité mýty? Jak ty se daří v případě rakoviny bořit?\nTo je dlouhá cesta změnit mýty a klišé. Hlavně když se jedná o tak citlivé téma, které se\nv podvědomí dotýká každého z nás. Na tom se (jistě ne úmyslně) podílejí značnou měrou hlavně média. S rakovinou je spojen obrovský strach, který se schovává za silná slova o „boji s rakovinou“, heroické příběhy těch, „kteří tento boj vyhráli“, neustálé novinky ze světa vědy, ze kterých by mohl mít nezasvěcený čtenář pocit, že už je to dnes vlastně brnkačka. A nic z toho není vlastně pravda. Ta věc je stejně všední, jako vše, co se týká každodenního života. Není to snadné, důležitá je naděje, že to všechno má nějaký smysl a občas se to i povede. Rakovina by měla začít být vnímána stejně jako jiné zátěžová životní situace pro jedince, rodinu i větší celky. Pak se dokážeme postavit racionálněji k následkům, ale jsem přesvědčena, že odpadne řada problémů již v preventivních programech. To považuji za zásadní věc, změnit postoj k nemoci, která se v nejrůznějších podobách bohužel stává součástí naší reality, ale na druhé straně s ní dnes řada lidí žije kvalitní a naplněný život.\nKdo a co Amelii podráží nohy u židle? Farmaceutický průmysl, politika státu, velcí neziskoví hráči?\nNemám pocit, že by nám někdo nebo něco cíleně podráželo nohy, ale situace je složitá\na nepřehledná. Bohužel jsou dnes měřítkem všeho hlavně peníze. Onkologie je na předních místech ve finanční náročnosti, pojišťovny a Onkologická společnost vysílají občas zneklidňující zprávy, že nebude na léčbu. Farmaceutické firmy vysvětlují, o co přijdeme a snaží se ovlivňovat tento podivný „trh“ nejrůznějšími způsoby. Na druhou stranu moderní léčba zachraňuje nebo prodlužuje mnoho životů, mimo jiné i ten můj. Tady není nic černobílé. Dnes je nejsnazší používat jednoduché proklamace o „boji s rakovinou“, ale mělo\nby spíš jít o „boj s naší nezodpovědností“.\nJe pohodlnější předat zodpovědnost, nejen za svůj život, do rukou někomu jinému, ale pak se nemůžeme divit následkům.\nNevyřčený potlačený strach má nad námi velikou moc, když o něm promluvíme, když mu začneme vědomě čelit, proměňuje se v něco, s čím se dá pracovat, co může náš život i změnit. Je to těžké a chce to skutečně bezpečné prostředí. Hrozí zde více než jinde manipulace a vědomé i nevědomé zneužití od lidí, kteří hledají svůj osobní zisk ať již finanční nebo, a to častěji, v podobě pocitu moci nad životem druhých.\nKvalitní psychosociální pomoc je náročná disciplina, vyžaduje především personální stabilitu a finanční jistotu. V porovnání s náklady, které by však mohla ušetřit celému systému péče o onkologicky nemocné, je ale velmi levná, podle výzkumů ze zahraničí se pohybujeme v řádech milionů, které by výhledově ušetřily miliardy. Ale zde ještě bohužel stále asi není zájem smysluplně šetřit a tedy i dlouhodobě podporovat projekty, které jsou systematicky promyšlené a neprvoplánové.\nS tulipánem v logu\nV logu máte fialový tulipán. Co říká vaše květomluva?\nKdyž se podíváte na ten náš tulipán, je tak trochu roztřesený a nedokonalý. Je\nv něm křehkost a zranitelnost, ale je to květina a ta vždy evokuje i krásu a radost,\na s těmi se rozhodně žije lépe. Jsem přesvědčená, že je možné je vnímat v jakékoli životní situaci. To je naše květomluva.\nPozvěte nás na tulipánový měsíc, v březnu bude pravděpodobně sněžit, tak třeba si všichni pořídíme kytici tulipánů. Tulipánový měsíc bude tentokrát podpořen větší mediální kampaní, která by měla přispět ke změně postoje nás všech k této problematice. Těšíme se opět na tulipány, které vytvoří děti ve školách, a které naši dobrovolníci roznesou a vyzdobí jimi onkologické kliniky. Ještě není jasné, jestli se i tentokrát objeví živé tulipány ve prospěch Amelie, ale budeme rádi, když lidé využijí možnost potěšit někoho, kdo právě radost a krásu nutně potřebuje. Přípravy tulipánového měsíce můžete sledovat na: tulipanovymesic.amelie-os.cz\nPavlo, znám Vás již pár let a nikdy jsem u Vás neviděla špatnou náladu, kde berete sílu?\nNení to tak vždy, ale myslím, že mám velké štěstí, protože mám povahu, která mi to vše hodně usnadňuje. Stále něco vymýšlím a řadu z těch věcí i ke svému štěstí uskutečním. To ale neznamená, že se nebojím bolesti, utrpení a bezmoci, že nejsem někdy protivná a nemám občas chuť se na všechno vykašlat. Když to na mě přijde, tak to předložím „na vyšší místa“, protože s tím toho já moc neudělám. Poslední dobou trávím stále více času v klášteře u sester Trapistek, tam se cítím nejlépe.\nLze u vás najít nějaké dělení na život před a po?\nRozhodně, až s rakovinou jsem začala opravdu toužit po životě a jeho naplnění. Osvobodila mě od mých předsudků a představ o těch, co mají jiní lidé. Se svobodou přichází i zodpovědnost, které jsem se začala učit v úplně jiné dimenzi, než na jakou jsem byla zvyklá. Obávám se, že bez všech těch trápení bych to nedokázala. Několikrát jsem už byla v situaci, kdy jsem měla smrt nadosah, někdy jsem prožívala opravdu krušné chvíle jak fyzicky, tak psychicky, ale vždy mi to nějak pomohlo se trochu přiblížit k tomu nádhernému tajemství života. Přijde mi to neskutečné, že takhle žiju už deset let a jsem za to moc vděčná.\nPlán na tento rok a dále?\nMůj osobní plán mám maximálně na dva až tři měsíce, kdy kromě uspořádání již zmiňovaného Tulipánového měsíce se snažím zvládnout další cyklus chemoterapií. Musím počítat se vším, protože nikdy nevím, jestli moje tělo bude fungovat tak, jak potřebuji. Mám velké štěstí, že mi pomáhá rodina a přátelé. Pro mé kolegy z Amelie je to bohužel další dimenze\nv jejich nelehké práci. Jinak se ve volných chvílích věnuji oslici Amálce, abychom v případném dalším kvartálu mohly začít putovat.\nKdyž se Amelie rodila, věděla jsem, že to jednou bude profesionální organizace, kterou já mám na starosti rozjet, ale její řízení předám. Nebylo jasné, kdy k tomu dojde, ale přiznám se, že jsem myslela, že to bude podstatně dříve. Bohužel to závisí z velké části na financování, které se snažíme celou dobu budovat tak, aby tvořilo pevný základ. Nyní má Amelie už 20 zaměstnanců ve třech krajích a tříčlenné vedení oslabilo vloni moje zhoršující se zdraví, ale i radostná událost – příchod dalšího děťátka do týmu. Do té doby se nám povedlo stabilizovat jednotlivé týmy, rozbíháme další tematické i odborné aktivity. Nebudu zastírat, že nám velmi pomáhá jakákoli finanční podpora.\nV dlouhodobém plánu Amelie nejen v centru v Praze 8 je dále budovat funkční tým a bezpečný systém psychosociální podpory společně s odbornou a zainteresovanou laickou veřejností. To znamená především setkávání a spolupráci, která k nám otevře dveře dalším lidem, kteří potřebují podporu v krizi i dlouhodobou podporu a pomoc.\nV našem záhlaví je: Amelie pomáhá žít život\nRakovina je prostě jedním ze zásadních problémů lidstva, je třeba jej skutečně začít řešit ve všech souvislostech a neschovávat hlavu do písku.\nS rakovinou se dá stále více, lépe a déle žít, různí se to pochopitelně podle jednotlivých diagnóz, ale neustále se posouvá hranice. Možná nám ten démonizovaný „život s rakovinou“, který nás bolestně nutí ke změnám, které často vůbec nejsou na škodu, pomůže, že jednou budeme prostě jen skutečně ŽÍT ŽIVOT…\nRozhovor s Pavlou Tichou vedla Vladimíra Ludková\nV Praze 8 dne 11.04.2014


Problémy doma i ve škole | Poradte.cz\nOd: desanta Datum: 28.10.15 18:24 odpovědí: 6 změna: 29.10.15 11:30\ntohle spíš beru že se potřebuji vypsat, možná i jako psychologickou poradnu. Je mi 17 let. Mám problémy doma i ve škole.\nVe škole mám problém s třídní. Přestal jsem do ní chodit a pokud tam příští týden v pondělí nenastoupím tak mě vyrazí a to už je možná pozdě. Přestal jsem tam chodit kvůli třídní učitelce. Zná se s otcem a je taková hodně upřímná a hodně říká věci veřejně. Například před celou třídou řekne že má domluvený s mým otcem že mě může mlátit. To bylo hnedka druhej školní den. Pak jsem zůstal dva dny doma protože mi nebylo dobře, otec tam za ní šel a začal ji říkat jakej jsem ulejvák a že matka vše omluví a že teda bude omlouvat jen doktor. Samozřejmě druhej den veřejně řekla že se bavil s mým otcem o omluvenkách. Pak si mě vzala stranou a mezi čtyřma očima mi řekla že díky tomu že se zná s tatíkem do pro mě bude těžší než pro ostatní. V tom jsem se rozhodl že už tam nepůjdu. Nebyl jsem tam asi dva dny a matka mě začala přemlouvat abych se tam vrátil že na ten obor mám talent (fotograf) tak jsem ji řekl že se tam vratím jen v případě že si promluví s třídní - to ona odmítá protože prej ze sebe nebude dělat blbce, že už ji z ní udělal dost otec. Tatík samozřejmě za ní nepůjde protože to je kamarádka. Takže 3 týdný už jsem tam nebyl. Samozřejmě že i když tam nejsem tak o mě dál mluví říká že jsem divnej když nechodím do školy, jakej jsem umělec a jak jsem "chytrej" když nechodím do školy a navštěvuju město kde ona bydlí (bydlí tam totiž i babička). Nevím jestli to nazývat šikanou ale je to dost ponižující.\nSamozřejmě vztahy doma taky stojí za prd. S otcem nejsem zadobře. Když jsem mu na začátku říkal proč za ní chodil kvůli těm omluvenkám že to pak řekla veřejně před celou třídou tak mi pak řekl že si třeba vymýšlím že to vůbec nemusí být pravda co mi říkala...takže mě defacto nazval lháře...neomluvil se mi za to. Celkově ty vztahy jsou špatný. Rodíče žijí spolu, ale on má bokovku. Raději dávat přednost svým zajmům než naší rodině a hlavně díky škole si v poslední době vjíždíme do vlasu. Už z toho mám nevolnosti. Navštivil jsem doktorku a ta mi řekla že mám asi gastritidu a že to je z těch nervů takže přímo mé matce řekla ať mě vyřeší školu ať tam bud chodím a nebo ne...myslíte že moje matka začala něco řešit? Ne! Ani mi nebyla za ty 3 dny schopná sehnat léky co mám brát, já bych si je sehnal sám ale nemám finance. Takže v poslední době jsem dost nervově labilní. Já jsem přecitlivělej i tak, ale teď abnormálně. Předevčírem se mi otec vysmál že jsem magor a už jsem to neudržel a řekl jsem mu že je č***rak. Nemám potřebu se mu ani omluvit. Díky němu jsem ztratil prvák na gymplu a teď i prvák na odborné SŠ. V poslední době si říkám že by bylo lepší kdybych nežil, nemám nikoho, s rodíčema si nerozumím, kamarády co jsem měl na gymplu s něma jsem v kontaktu minimálně, nemám žádnou blízkou osobu které bych se svěřil. Před 2 týdnama jsem se svěřil známému faráři, bohužel byl pouze na návštěve a jinak žije 200km daleko. Potřebuju někoho kdo mě obejme a komu se svěřim. Potřebuju psychologa\nJinak školu jsem nevzdal. Za rok mi bude 18. A v tuto chvilí chodím přípravy k talentovkám na prestižnější obor - fotograf. Focení a lidé se kterými na fotkách spolupracuji je jediná věc která mě aspon trochu drží nad vodou.\nDatum: 28.10.15 19:34\nJedním uchem tam,druhým ven.Neřeš ostatní,řeš jen svoje věci.\nS třídní vydrbej jednoduše-nebuď šprt ale buď naprosto přesný,precizní atd. Nesmí na tobě najít chybu,pak uvidíš její zoufalost. Vše řeš v klidu a s úsměvem a ze všeho si dělej srandu,černé humor atd.\nKdyž před třídou něco třídní řekne,hned dodej "su jak fotr,ten to má stejně tak".\nLidem říkej na otázku Jak se máš: " nikdy mi nebylo líp". To nasereš tolik lidí,že začnou mít oni ty problémy co máš teď ty.\nNesmí se do tebe pořád takhle trefovat ti druzí. Musí vidět že ty jim radost neuděláš.\nNaopak je musíš tvrdě dostat do kolen,\nať poznají, že na tvůj účet se od teď už opravdu nežertuje.\nDatum: 28.10.15 20:10\nstou školou bych to tak neřešila. Buď bych tam chodila dělala věci správně jak mají být a tím bych jí nedávala možnost mě zešměšňovat. Nebo bych přestoupila na jinou školu ale na stejný obor. Vím, že se to lehce píše ale znám člověk, který měl podobná problém, sice né až tak extrémní ale díky ignoraci a dodržování pravidel to zvládnul. To, že nechodíš do školy jí dává ještě větší záminky si na tebe vymýšlet další věci.\nS otcem to teda nemáš vůbec jednoduché. Já sice taky ne ale v poslední době když jsem se otevřel a začala mi věci říkat tak jak jsou už je to lepší. Když se mě třeba snaží zešměšnit udělám si z toho srandu nebo prostě vypnu a zanadávám si v hlavě a odejdu. Pak dělám jako by nic. Hodně taky pomáhá jestli máš třeba nějakou hodnou babičku nebo příbuznou toho člověk s ním pomlouvat. Nebo třeba kamaráda ale ti to moc nechápou pokud nemají podobný problém. Nebo si třeba s někým dopisuj přes email. Někdo o kom víš že by tomu mohl rozumnět. Třeba i psycholog přes email ti dokáže poradit.\nMyslím, že uvažováním nad tím, že by bylo lepší abys tady nebyl je sračka. Upřímně. Vem si, jak píšeš, zachvlíli ti bude 18 a můžeš si dělat, co budeš chtít.Jeho narážky můžeš ingorovat a když ti něco řekne že jsi to takhle dělat neměl nebo to dělat nemůžeš řekneš mu jenom už je mi 18. Nebo se odstěhuj. Když odejdeš otec si možná uvědomí, co dělá za chyby. Matku to bude mrzet určitě tak se ti pak bude snažit pomáhat. A jestli má bokovku, nebylo by lešé kdyby jsi to řekl mámě? Možná by se pak rozvedli a bylo by vám bez něj líp nemyslíš?\nHlavně se nevzdávej a držím ti palce.\nDatum: 28.10.15 20:40\nNazdar chlape, nemáš to jednoduchý. Ale ty musíš dát všem najevo, že ty jsi ten "masér". Zakousni se a jdi tvrdě za svým cílem a dosáhni toho čeho chceš. Nezapomeň. DOBRÁ NÁLADA NEVYŘEŠÍ VŠECHNY TVOJE PROBLÉMY, ALE NASERE TOLIK LIDÍ, ŽE STOJÍ ZA TO SI JI UDRŽET.\ndoplněno 28.10.15 20:48:\nJo, a ty řeči o tom, jestli by nebylo lepší, kdyby si nebyl vypust z hlavy. Buď vděčný za své mládí, zdraví, atd. A těch holek, co tě ještě čeká. To by sis chtěl nechat ujít?\nDatum: 28.10.15 21:55\nStřední školu bys měl vystudovat. Je to důležitý a profesně se ti to v budoucnu bude ještě určitě hodit. Přestaň spoléhat na matku, že za tebe něco vyřeší, a začni do školy prostě chodit. Učitelce můžeš přeci sám (klidně, nenadávat) říct, že ti je nepříjemné, jak s tebou na veřejnosti mluví a že bys chtěl, aby s tebou absenci řešila mezi čtyřma očima. Krom toho je dost velká pravděpodobnost, že to ani nemyslí zle, jen se snaží bejt vtipná a nedochází jí, že moc vtipná není.\nMimochodem, až budeš pracovat, tak věř, že se setkáš s mnoha, mnoha nepříjemnými lidmi, se kterýma budeš MUSET vycházet. Takovej je život. Takže si to prostě neber osobně, nepříjemnejch lidí je mraky a já jejich řeči pouštím jedním uchem tam a druhým ven a vnitřně mě uklidňuje, že musí mít pěkně mizerný život, když jsou pořád jen negativní a naštvaní.\nNemůžeš čekat, že s tebou celý život budou všichni jednat jako v bavlnce a podle toho, co píšeš, mi nepřijde, že bys měl ve svých skoro 18 letech přestat chodit do školy kvůli pár hláškám tvé třídní. Ve skoro 18ti bys už měl mít větší smysl pro zodpovědnost a pro povinnosti. Vždyť jsi skoro dospělý.\nDatum: 28.10.15 22:28\nVykašli se na otce i na úču.Soustřed se hlavně na sebe a udělej školu.Ta je nejdůležitější jinak budeš celej život makat jak černej někde u pásu a pak přijdeš domů vyřízenej a to je pak ještě horší než pitomá učitelka a otec,protože to je na celý život..Mysli si svý a otce ani úču neprovokuj a jejich kecy házej za hlavu.Máš přeci příbuzný,babi,dědu\nDatum: 29.10.15 11:30\nhmmm. Taky bych ti mohl vypsat jednu rodinnou historii. Byla jedna rodinka, kde to byl sám vědec, všeznalec a VŠ profesor. Všichni, tatínek, maminka i starší bratříček měli rovnou několik titulů, jen ten mladší ne. Tomu byla škola ukradená. Jaké má známky, to mu bylo fuk. Bavil ho jen fotbal. Měl jít na gympl a stát se panem doktorem, utek na průmku. Když mu nadávali, zaklapl uši, neoposlouchal a nereagoval. Když nadávali moc, utek z baráku. Když mu nadávali ještě víc, utek z baráku i s autem. Zlomili nad ním hůl a nechali ho ať si dělá co chce, protože je to ulejvák a lenoch a je chytrej jak šalamounovo hovno a stejně z něho nic nebude.\nTak. A teď se tě zeptám : Co myslíš, kdo z této rodinky má dnes lepší životní standard, než ti ostatní dohromady? Který z nich to je?\nProto tě vítám do klubu. Taky jsem si svoje chyby promítal do všech lidí okolo.\nDobře ti radím : Vrať se do školy a dodělej ji. Ne kvůli znalostem a vědomostem, ale proto, že potřebuješ závěrečné vysvědčení. Je to doklad o kvalifikaci. Když nemáš závěrečné vysvědčení, pak nemáš nic. Jsi nekvalifikovaný a nikdo tě nezaměstná. Tak už to holt na tomto světě chodí. Hlavně se vždycky snaž, ať jsou dobré konce. Věř tomu, že konec musí být dobrý, protože pak se časem na všechno ostatní zapomene. Když bude konec špatný, bude špatné úplně všechno.


Jak jsem nedostala kávu a můj syn začal mluvit – Lavendu\nPublikoval PharmDr. Vendula Martinková v Prosinec 29, 2018 Prosinec 29, 2018\nJe neděle, 23. listopadu 2014. Společně s dalšími 12 ženami sedím v učebně v půlkruhu na židli a poslouchám Petra Vlčka, který nás trpělivě zasvěcuje do své unikátní metody Reflexní terapie duše.\nJsem u něho na kurzu už potřetí a přemýšlím, jak se mi za ty 3 měsíce změnil pohled na na svět, na ostatní lidi a hlavně na sebe.\nPůvodně jsem se chtěla JEN naučit reflexní masáž chodidel, abych mohla pomoci sobě nebo rodině při různých zdravotních potížích. Jako bonus jsem nakonec dostala především pocit, že cokoliv se děje, má nějaký smysl a každý problém se dá řešit.\nA co víc, téměř vždy mám tu moc i veškeré prostředky, které mi pomohou situaci zvládnou, stále při sobě. Jen jsem o nich zatím nevěděla nebo jsem nevěřila, že bych je uměla použít…\nVětšinou hltám každé Petrovo slovo, ale dnes se mi myšlenky točí kolem snu, který se mi v noci zdál a nemůžu ho dostat z hlavy. Sny se mi zdávají často, ale tento byl neuvěřitelně reálný a absolutně jsem nepochopila, co mi chtěl říct.\nA právě v té chvíli se Petr ptá, jestli se po náročném včerejšku někomu nezdálo něco zajímavého, že bychom si zkusili práci se sny. Fakt náhoda…\nHlásím se: „Mně se zdál zvláštní sen, pořád na něj musím myslet.”\nPetr: „A pamatuješ si ho dobře?”\nJá: „Ano, hodně do detailů”.\nPetr: „Výborně, tak pokud souhlasíš, ukážeme si, jak jej zpracovat.”\nJá: „To budu fakt ráda.”\nHned si jdu lehnout na lehátko a Petr mě vybídne, abych svůj sen popsala. Tak tedy…\nJe krásný letní den, sluníčko svítí, je velmi příjemně a já se procházím po městě. Je něco kolem poledne a dostávám chuť na dobrou kávu.\nObjevím příjemnou domáckou hospůdku a vejdu dovnitř. Zřejmě proto, že je venku tak krásně, tak uvnitř nikdo není, jen číšník za barem. Super, nebudu čekat!\nJdu přímo k němu a říkám: „Dobrý den, dala bych si jednu kávu, prosím. A sednu si venku.” Číšník sice nic neříká, ale vypadá, že mou objednávku zaregistroval, tak si jdu v klidu hledat místečko na zahrádku.\nVenku je velká terasa s několika stoly a lavicemi. Je plno, ale vidím, jak od jednoho stolu na mě mává moje mamka. Volá na mě, ať si s ní dám oběd. Tak je už skoro poledne, proč ne, že?\nVybíráme si z jídelního lísku a za chviličku je u nás jiný číšník než byl uvnitř. Hlásím svou objednávku a doplňuji: „Ještě jsem si u kolegy objednala kávu”. Číšník nehne ani brvou a odchází. Co s nimi dneska je? Jsem lehce nervózní, ale snažím si toho nevšímat.\nZa chviličku přináší další obsluha objednané meníčko a já už o něco důrazněji připomínám: „Ještě jsem chtěla kávu!” Nic. Kolektivní hluchota nebo co.\nMísto toho, abych si užila oběd s mamkou, tak jsem naštvaná. Vlastně zuřím. Propaluji všechny číšníky, hlavně toho za venkovním barem, očima, ale bez úspěchu. Všem je to šumák.\nBez své kávy neodejdu!\nJá se ale nehodlám vzdát. Bez své kávy neodejdu! I když mi to mamka rozmlouvá, tak nakvašeně vstávám a jako bůh pomsty se blížím k baru. Už jsem pochopila, že kdybych čekala, až si mě všimne, tak jsem tam možná do rána, takže na něj spustím sama:\n„Můžete mi prosím vysvětlit, co je tak složitého na tom donést mi jednu kávu? Třikrát jsem si o ní říkala, jsem tu skoro hodinu a nikdo není schopný mi ji donést! To mi snad děláte naschvál?” Začínám chápat, že moje představa o tom, že teď třeba zareaguje, je velmi naivní. Nuda. Ty tu stojíš ještě?\n„Tak dostanu to zatracený kafe nebo ne??” Už po něm fakt ječím, je mi jedno, že se na mě všichni otáčejí. Ale buď je doopravdy hluchý nebo by si za svůj výkon zasloužil Cenu Thálie. Ani nemrkne, sleduji ho pečlivě.\nTeď jsem opravdu u konce svých sil a nevím, co mám dělat. Co jsem komu udělala? Asi jako projev největšího zoufalství to naposledy zkouším: “ Dej mi jednu černou kávu a neštvi mě!”\nPodívá se na mě stylem „jako v klidu, ne?,” postaví přede mě moji vytouženou kávu a pronese: „30 Korun.” Tak mě tím šokuje, že už ani nic neříkám, jen mu zaplatím a on se dál věnuje nevšímání si mě. Skvělé.\nTotálně vyčerpaná dosedám za mamkou na lavičku, dívám se na kávu, na kterou mě přešla veškerá chuť a slyším jí říkat: „Ale nemusela jsi na něho tak křičet, víš on má nemocnou babičku…”\nChce se mi brečet a probouzím se s myšlenkou: „A kdo bere ohledy na mě…?”\nDopovím svůj sen a Petr mě hned vybízí: „Dobře a teď se zaměř na tu část svého snu, kdy ses cítila nejhůř.”\nJá: „To bylo asi tehdy, když už jsem po tom číšníkovi skoro křičela a on mě stejně nevnímal, jako by mě neslyšel.”\nPetr: „A dokážeš pojmenovat ten pocit, který jsi u toho měla?”\nJá: „Asi bezmoc a taky vztek”.\nPetr: „A kde ten pocit vnímáš na těle?”\nJá: „Nejvíce na hrudi a v krku”.\nPetr mi začíná masírovat chodidlo a mačká plošky, které odpovídají průduškám a hrudníku.\nPetr: „Říkala jsi, že cítíš i vztek. Na koho nebo na co se zlobíš?”\nJá: „Sama na sebe, že reaguji tak, jak nechci, ale neumím to jinak, mrzí mě to.”\nPetr: „A kdybys ten pocit měla přiřadit k nějaké situaci, kterou teď třeba v životě zažíváš, našla bys něco?”\nPřesně tohle cítím se svým tříletým synem\nJá: „Když ses mě zeptal, tak jsem si uvědomila, že přesně tohle cítím se svým tříletým synem. Vůbec mě neposlouchá. Něco po něm chci a on jako by mě ani nevnímal, neslyšel a já už pak začnu hrozně křičet, ale buď nepomůže ani to nebo on začne brečet. Štve mě, že se s ním nedokážu domluvit. On totiž ani ve svých 3 letech moc nemluví. Tak se domlouváme takovou naší znakovou řečí, při tom vím, že mu to pálí, je moc chytrý, jen mi to nedokáže všechno říct.”\nPetr: „Ale víš, že děti zrcadlí problémy rodičů. On ti jen ukazuje, že neumíte komunikovat s manželem…”\nJá: „Co? Ale my jsme úplně v pohodě….”\nPetr: „Jasně :)!”\nJá: „No, ale když nad tím teď přemýšlím, tak u manžela mám taky někdy ten pocit, že mě nevnímá nebo neslyší. Musím mu říkat věci i třikrát a stejně neví, že jsem mu je řekla. Pak jsem někdy naštvaná, že mi to asi dělá schválně…Ale vůbec jsem si to neuvědomovala, že to tak je…”\nPetr: “ Tak se nediv, když mu to říkáš tak, že ti nerozumí, muži potřebují stručně, jasně, výstižně! Když něco chceš, tak to řekni! Chceš kafe, tak to řekni. Řekneš “Dala bych si kávu”. OK, tak si dej a co já s tím? Ale když řekneš: “Dones mi kávu”, “dej mi kávu”, je hned jasné, co chceš.”\nJá: „Aha, takže je to vlastně můj problém…”\nPetr: „A ty jsi snad čekala něco jiného :)?”\nJá: „Vlastně, ani ne. Takže, pokud se naučím lépe komunikovat, tak mi budou lépe rozumět? A uslyší mě?”\nPetr: „Odpověděla sis sama. A co ty tvoje pocity bezmoci a zlosti? Pořád je vnímáš?”\nJá: „Ne, jsou pryč, ani na tom hrudníku už necítím žádnou tíhu…to je neuvěřitelné!”\nPetr: „Díky, že ses s námi podělila o svůj sen :)”.\nZbytek kurzu ubíhá velmi rychle a k večeru už mířím směr domov. Tak nevím, jestli je lepší, když jsem ten sen nechápala nebo to, když už vím, co mi chtěl říct. Vím, kde je problém, ale co teď? Jak se mám naučit lépe komunikovat? Jde to vůbec? Ve škole takový předmět nebyl…Mám z toho hlavu jak balón. No nic, asi bude nejlepší promluvit si s manželem, on si ví se vším rady, tak mi snad pomůže…\nPřijíždím domů a plná dojmů vyprávím celý zážitek mému muži. Ten si neodpustí typicky chlapskou reakci: „To jakože za to můžu já?”.\nSnažím se mu to vysvětlit tak, aby tomu opravdu porozuměl: „Ne, nemůžeš za to ty, to já ti neumím správně říct, co chci nebo potřebuji, ale pomohlo by mi, kdyby ses snažil mě více vnímat, to mi to hodně usnadní. Opravdu mě někdy dost mrzí, když mě nevnímáš, já si pak připadám, že pro tebe nejsem důležitá. Třeba, když přijdeš domů, tak by se mi líbilo, kdybys mi dal pusu a pořádně mě objal, abych měla pocit, že sis mě všiml. Ne jen pusu z rychlíku a hned za dětmi…”\n“Ale co tě to napadlo, samozřejmě, že jsi pro mě důležitá!” „Ale když mi to neřekneš, tak to taky nevím…”\nSkončíme v objetí a slibujeme si, že spolu budeme více komunikovat ne jen mluvit. Hned je znát, že se něco pročistilo, i když jsme ani jeden neměli pocit, že by bylo něco zásadně špatně.\nNásledující dny zažívám změnu. Můj muž když přijde z práce, jako první míří za mnou a věnujeme mi nejen polibek, ale hlavně dlouhé objetí. Já se na oplátku snažím mu sdělovat jen podstatné věci a tak, aby bylo jasné, co chci.\nVšímám si že i syn Tomášek je víc v klidu, neodmlouvá, je veselejší a neobvykle hodně se ke mě tulí.\n„Maminko, já tě mám tak rád!”\nAsi za 14 dní za mnou přichází a zcela srozumitelně říká: „Maminko, já tě mám tak rád!” Od té doby mluví až moc :). A já mám pocit, že jsem svědkem nějakého zázraku.\nSvůj příběh zde píšu pro to, abych Vám ukázala, jak důmyslně nám někdy podvědomí ukazuje, kde je problém, ale i jak jej vyřešit.\nMně tehdy pomohl poselství rozšifrovat Petr Vlček, protože jsem ještě neuměla komunikovat ani s mým manželem, natož sama se sebou. Ale hlavně mě nadchl možností využít signály svého těla a podvědomí, abych našla odpovědi na otázky, které mám.\nUkázal mi, jakou mám MOC.\nNaše tělo nás nikdy nenechá ve štychu, vždy se snaží nám ukázat, že se něco děje, i co s tím udělat. Nejdřív je to jemně změnou nálady a pocitů. Když si toho nevšimneme, začne se situace zrcadlit v našich vztazích nebo snech, jak jsem to měla třeba já.\nČasto se stává, že ani tak to nezaregistrujeme nebo tomu prostě nechceme nebo neumíme věnovat pozornost. Pak přicházejí na řadu nemoci, úrazy a zásadní životní události. Většinou dost nepříjemné. Můžeme mít i pocit, že se problém zjevil z čistého nebe. Pokud se ale ohlédneme zpět, uvidíme, že první indicie přišla už dávno. Jen jsme ji nevnímali.\nTo zní zajímavě, říkáte si možná, ale mám pocit, že tohle asi nedokážu, nevím, jak na to, neumím to.\nMěla jsem to stejně. Nejsem přece žádný psycholog, šaman, léčitel či duchovní guru, abych tomu mohla jen tak rozumět :). Ale věřte mi, že to dokážete. Vlastně jsem přesvědčená, že to dokáže úplně každý, pokud chce.\nVšichni máme k dispozici obrovskou moc, léčivou moc, která dokáže uzdravovat tělo, duši i vztahy. Ale je na každém, aby se rozhodl, jestli ji využije nebo ne. Jde totiž o obrovský závazek vůči sobě, svému životu i ostatním lidem.\nA je pochopitelné, když v takové chvíli cítíme strach. Strach ze změny. Protože pokud svou moc objevíme a přijmeme, tak už nikdy nic nebude jako dřív…\nA pokud se bojíte, je to úplně v pořádku, dopřejte si čas najít v sobě odvahu k objevování a buďte k sobě vlídní. Ráda vám pomohu najít odvahu osobně.\nS metodou Reflexní terapie a Reflexní terapie duše se můžete také seznámit na mých kurzech.\nOblíbenost článku 5 / 5. Počítadlo 5\nZnačky:osobní rozvojreflexní terapie duše\nJak jsem nedostala kávu a můj syn začal mluvit | Vendula Martinková\t· Květen 22, 2019 v 4:51 pm\n[…] Můj nový článek si můžete přečíst zde. […]


Půl života beze mše – Na hlubinu\nPůl života beze mše\n18 ledna, 2021 / 2 Komentáře\nUž hezkou řádku týdnů jsme na mši „chodili“ k monitoru našeho počítače. Bylo to vlastně trochu podivné. Tuto možnost jsme byli zvyklí vyžívat jen v případě, že někdo z nás onemocněl a neměl možnost zajít do kostela. Říkali jsme tomu „nouzová mše“. A najednou se z toho stala „normální mše“ v nouzovém stavu. O tom, jak to během takové mše vypadá doma, je snad hanba psát. Prvních patnáct minut jsme měli pokaždé naději, že tentokrát to bude fajn, ale po uplynutí této doby už to děti přestaly zvládat a tím pádem to vlastně přestaly zvládat i rodiče… Po tolika zážitcích tohoto typu si možná dokážete představit, jak jsem se těšila, že na Boží hod vánoční půjdeme opravdu do kostela na mši, protože naši kněží byli tak obětaví, že každý z nich měl ten den asi šest mší, abychom dodrželi všechna ta pravidla, které se teď týkají církevních aktivit. Však víte, taková ta procenta, kolik lidí může na mši atd.\nTakže jsme se nastrojili a celá rodinka zvesela vyrazila na ten velký svátek do našeho chrámu. No a tam přišel ten báječný střet očekávání s realitou. Teprve tam mi došlo, že náš nejmladší dvouletý syn vlastně už půlku svého života nebyl pořádně v kostele. Ano, je to mírně nadsazené, ale epidemie nám trvá již pomalu rok a spočítala bych snad na prstech jedné ruky, kolikrát směl být kromě letních prázdnin na mši… Abych to tedy uvedla na pravou míru, Mimi, jak si náš syn sám z neznámých důvodů říká, se začal pohybovat po kostele s nadšeným vřeštěním a zřejmě s pocitem, že právě objevil nějaké nové, strašně cool hřiště. Všechno, co se dělo, měl potřebu hlasitě – velice hlasitě – komentovat a na vše ukazovat. Bohužel nikdo nerozumí tomu, že „NENE“ znamená kříž a „BIMBAM“ kostel a „E-E“ vánoční stromeček (to je ale snad jasné, že ee je stromeček, když se k němu chodí v lese čůrat, ne? ) No jo, takže zatímco Mimi donekonečna hulákal NENE, BIMBAM a EE, rodiče se pomalu začínali potit a z vysněné mše pro mě nakonec byl pobyt na trestné lavici, jak říkám předsálí kostela, kam se chodí s hlučnými dětmi.\nJaké byly moje pocity po mši si asi všichni rodiče, kteří kdy byli se svým hlučným potomkem v kostele, dokážou živě představit. Jenže problém byl v tom, že když byly v tomto věku malé holky, tak jsem si řekla: „No jo, dneska to byla katastrofa, ale příští týden to zkusíme znovu a jinak, třeba to bude lepší.“ Teď jsem ale věděla, že žádný příští týden nebude. Že nás čeká opět online mše, a že v nejbližší době žádný další pokus nemůžeme očekávat.\nDocela to prožívám, protože jsme s manželem zastánci toho, že na nedělní mši chodíme všichni společně. Stojí na tom jedna z našich rodinných filozofií. Nikdy jsme nenechávali děti doma, protože v kostele „zlobí“. Taky jsme se vždy snažili být k ostatním v kostele ohleduplní, ale podstatou je, že v chození do kostela je i určitý návyk a taky prostor pro diskuzi. Ze začátku to braly holky jako samozřejmost, pak se jim nechtělo a mluvily jsme o tom, proč tam chodíme a proč tam chceme být spolu. Potom přišlo období smíření s tím, že jsme tam prostě spolu a teď teprve u té nejstarší začínáme vidět, že se začíná sama zajímat a prožívat mši i vztah k Bohu. Je to prostě nějaký proces, který jsme dosud nějak přirozeně všichni společně prožívali.\nS Mimim to bude tedy asi taková nová zkušenost. Něco jako když děláte srovnávací test 😀 Uvidíme, jestli mu ten rok v kostele mezi 1. a 2. rokem věku (doufám, že ne o moc déle!) bude v jeho křesťanském vývoji nějak zásadně chybět . Já doufám, že ne, a že se časem dopracujeme k tomu, že když už chce vykřikovat, co se na mši děje, tak alespoň časem bude používat skutečná slova, jako jsou například MINISTRANT, PAN FARÁŘ, CINGULUM, EUCHARISTIE a podobně… 😀\nČas slézt z kola\nPrvní i druhé „první“ svaté přijímání\nNálepky na duši\n19 ledna, 2021 at 9:11 am Odpovědět\nMoc hezký článek! Myslím, že hodně lidí bude mít podobné zkušenosti. 🙂\n20 ledna, 2021 at 3:49 pm Odpovědět\nAno. Brzy začne používat i skutečná slova.\nJako třeba jeho duchovní souputník stejného věku Cyrill. Ten už prý při pouhém pohledu na tajiny nadšeně tleská a o radost se náležitě dělí s celým chrámem zvoláním „Bude PAPU. „🤦\nTak se těš ! 😁 😁😁\nJinak bych se o „mezeru“ nebala. To hlavní je stejně na Pánu. A ta část, která přísluší cloveku, i kdyby byl jeho rodič, který učí osvojování si návyků, tak to bych se zrovna u vás .. opravdu, ale opravdu nebála ! 🙂\nRozumím ale tvým obavam ..


Orwell, George - iLiteratura.cz\nStoleté výročí narození britského novináře a prozaika George Orwella neušlo pozornosti médií po celém světě. V Orwellově mateřské Británii byly oslavy stejně protikladné, jako byl občas protikladný vztah autora ke své zemi, kterou hluboce miloval a zároveň ostře kritizoval: v denících a časopisech vyšla spousta oslavných článků, dokonce už dříve se na pultech knihkupectví objevily dvě obsáhlé biografie, Orwell byl vynášen pro své úžasné reportérské a kritické postřehy, připomínala se jeho přezdívka „svědomí národa“, ovšem na druhé straně část spíše levicově orientované kritiky jen stěží přijímala to, o čem se zmínka objevila poprvé před sedmi lety a co se teď potvrdilo – totiž že Orwell dodal britské vládě seznam osob podezřelých z komunistických sympatií. Ale o tom později.\nAť už bude Orwell zatracován či vynášen do nebes, jedno je jisté – nebýt dvou knih ze samého sklonku jeho života, asi by se o něm dnes tolik nemluvilo a jméno George Orwell by zůstalo známé pouze poměrně úzké skupině čtenářů zabývajících se literaturou či dějinami novinářského eseje. Je to poněkud paradoxní, uvážíme-li, že po literární stránce jistě není Farma zvířat ani román 1984 tím nejlepším, co George Orwell napsal. Ale tak už to v dějinách literatury chodí – ostatně podobným případem je jeho krajan Aldous Huxley.\nGeorge Orwell se narodil jako Eric Blair v roce 1903 v bengálském městě Motihari. Jeho otec Richard Blair zde působil jako zaměstnanec britské koloniální správy dohlížející na obchod s opiem. Na rozdíl od jiných anglických prozaiků narozených počátkem století v Indii Orwell v Bengálsku dlouho nepobyl – už ve věku pouhý čtyř let jej matka odvezla do Anglie a dala zapsat do poměrně prestižní soukromé školy St. Cyprian – Orwellovo rané vzdělání tak nejlépe dokazuje, že autor nepocházel ani zdaleka z tak chudé vrstvy, jak později psal. Pocházel z typické nižší střední třídy, která je „chudá“ jen v poměru ke třídě, kterou by zoufale chtěla být. Orwellovi se ve škole nijak zvlášť nelíbilo – retrospektivně své zážitky popsal v eseji Takové to byly radosti napsaném tři roky před smrtí a románově je ztvárnil ve vzpomínkách postavy Floryho v Barmských dnech. V eseji vložil do vzpomínek na školu svůj celoživotní politický a společenský postoj, jímž byl odpor vůči autoritářství a totalitě, proto lze číst tento vzpomínkový esej pouze ze značným odstupem. Snad se v něm skutečně zrcadlí to, co Orwell ve škole zažíval, zcela nepochybně však esej brilantně odkrývá nebezpečí autoritářského i totalitního přístupu v samotných základech vzdělání. Orwell byl postavou kontroverzní a plnou protikladů, a tak není ani tak překvapivé, že po nenáviděné škole nastoupil v roce 1917 díky stipendiu na prestižní a poměrně snobský Eton, jinak vyhrazený dětem z velmi bohatých a aristokratických rodin. O tři roky později absolvoval zvláštní školení pro koloniální úředníky a byl na nejlepší cestě začít si budovat kariéru v imperiální správě. O něco takového se ostatně taky na chvíli pokusil, když se v roce 1920 nechal jmenovat policejním úředníkem v Barmě.\nOrwell strávil v policejní službě plných sedm let. Za tu dobu měl možnost dokonale poznat nejen mentalitu lidí žijících pod nadvládou britské imperiální správy, ale i fungování koloniálního mechanismu a předivo vztahů, které tuto mašinerii udržovaly v chodu. Sociálně cítící Orwell měl velmi blízko k Barmáncům, naopak velký odstup si udržoval od koloniálních úředníků, kteří často svého postu používali k posílení vlastního sebevědomí a kompenzaci nejrůznějších komplexů – v Asii se totiž dopracovali k životnímu stylu a postavení, o kterém by se jim v Británii ani nesnilo. Na druhé straně nelze přehlédnout, že sám Orwell mezi tyto koloniální úředníky patřil a jistě by bylo pokrytecké tvrdit, že oněch sedm let v Barmě strávil jen proto, aby načerpal látku k pozdějšímu románu Barmské dny a několika brilantním esejům. Nikoli, místo v koloniální správě skýtalo pohodlnou existenci a mezi řádky Orwellovy kritiky lze číst (anebo intuitivně cítit) i osten sebekritiky. Tento ambivalentní postoj ke kolonií se velice zajímavě odráží v Orwellově vztahu k literární modle nižší střední třídy, Rudyardu Kiplingovi – tento vztah procházel četnými peripetiemi, od zbožňování, před odstup, nenávist až po respekt, a s odstupem času lze říct, že pokud v Orwellově postoji ke Kiplingovi nakonec převážil respekt, bylo to především díky Kiplingově odvaze převzít odpovědnost, které se salónní kritici koloniálních poměrů zříkali. Aktivní rozměr, který Orwella fascinoval na Kiplingovi, byl později i důvodem, proč tak nesnášel salónní socialisty, na Oxfordu či Cambridgi vzdělané levicové intelektuály, kteří na opulentních večírcích učeně konverzovali o Marxovi a dělnickém hnutí, ovšem o skutečném životě chudiny neměli ani ponětí.\nOrwell ano, neboť po odchodu z Barmy se rozhodl vydat ve stopách Jacka Londona a několik měsíců strávil životech v chudinských slumech Paříže a Londýna. Z této zkušenosti načerpal látku pro svou knižní prvotinu Trosečníkem v Paříži i v Londýně. Reportáž je to nadmíru zajímavá, byť i tu je třeba brát s odstupem – Orwell sice poznal trpný úděl městské chudiny zblízka, ovšem jeho samotný prožitek bídy byl spíš iluzí. Nikdy se totiž neocitl v bezvýchodné situaci, vždy se mohl vrátit do Londýna k slušnému příjmu a práci novináře.\nV průběhu třicátých a čtyřicátých let vydal několik knih, jimiž se zařadil mezi nejzajímavější anglické prozaiky té doby. Zde nutno jedním dechem podotknout, že právě v tomto období nebyla anglická literatura bůhvíjak bohatá. Díky úsilí českých nakladatelů a překladatelů jsme v poslední době měli možnost některé z těchto románů vidět i v českém překladu: postupně tak vyšly Barmské dny, Bože, chraň aspidistru, Farářova dcera a v poslední době Nadechnout se. Již dříve se v českém překladu objevila reportáž Hold Katalánsku, popisující Orwellovy zážitky z občanské války ve Španělsku, kde bojoval v trockistické frakci a jen těsně se mu podařilo uniknout komunistům. Již předtím vyšly Orwellovy eseje, které alespoň z literárního hlediska představují patrně vrchol tvorby.\nTeprve po válce však Orwell vydal dvě knihy, jež mu vynesly obrovskou popularitu a jimiž doslova vstoupil do běžného jazyka – slovo „orwellovský“ se začalo používat pro označení totalitní mašinerie a někteří kritikové dokonce tvrdí, byť je to asi nadnesené, že knihy Farma zvířat a 1984 výrazně přispěly k přehodnocení postoje Británie k bývalému sovětskému spojenci. Dnes, když na romány pohlížíme z odstupem času a s ulehčením, že čtyřicetileté komunistické běsnění je minulostí, je zřejmé, že nejde ani tak o knihy prorocké jako spíš o reportáže psané románovou formou, v nichž Orwell dokázal brilantně použít postřehy o dění v Sovětském svazu – přestože neměl zkušenost z první ruky. Na druhé straně mnozí jiní měli a jak dopadli (G. B. Shaw, J. P. Sartre a další). Farma zvířat je alegorie a jako taková snese jistou dávku schematismu, která v ostatních dílech působí trochu rušivě: Orwell nikdy nevytvářel realistické postavy, spíše typy, nositele určité vlastnosti, názoru – a právě tento postup pozoruhodné bajce neobyčejně svědčil. Kniha se stala během krátké doby bestsellerem – a to i přesto, že s jejím vydáním měl Orwell hodně potíží. Intelektuálnímu světu dominovali levičáci sympatizující s Ruskem a sveřepě odmítající jakoukoli kritiku komunistického státu. Dokonce i slušní lidé se obávali tvrdé kritiky bývalého spojence, a tak Orwella nejprve odmítl T.S. Eliot v nakladatelství Faber, později jej odmítl i nakladatel Jonathan Cape. Třetí oslovený Hartcourt Brace souhlasil a během krátké doby prodal na čtvrt milionu výtisků, což bylo číslo tehdy doslova neuvěřitelné. Na samém sklonku života pak Orwell vydal proslulý román 1984, temnou vizi totalitního světa, která během padesáti let od autorovy smrti stala klasikou a vstoupila nejen do dějin literatury, ale i politického myšlení.\nPřestože vše, co Orwellovi bylo řečeno, zaznělo už během jeho života nebo krátce po smrti, mělo po autorově smrti jeho dílo poměrně spletitý osud. Někteří jej pokládali za politického proroka, kritik Edmund Wilson jej v roce 1946 označil za „jednoho z nejzajímavějších a nejschopnějších anglických prozaiků své doby“, Lionel Trilling mu v recenzi 1984 přiřkl „zvláštní, úctyhodné místo v intelektuálním životě“ a zdůraznil jeho „morální integritu, přímý vztah vůči morální a politické skutečnosti“, nicméně Orwellův dávný přítel Tom Hopkinson už v monografii z roku 1953 upozornil, že „Orwellova literární reputace stojí na jeho románech, avšak on neměl talent romanopisce. Kdyby v oněch dvaceti letech, kdy Orwell psal, nebyl román dominantním literárním žánrem, patrně by nikdy romány psát nezačal“. U nás asi nejpregnantněji vystihl tento postoj Martin Hilský, když v doslovu k soubornému vydání esejů napsal: „Zatímco Orwellovy eseje bezesporu patří k vrcholným projevům anglického písemnictví, jeho realistické romány jsou více či méně průměrné.“ Dlužno však dodat, že v poslední době – nepochybně v důsledku vývoje současného románu – se i perspektiva kritiky začíná posouvat a Orwellovy romány, nahlíženy prizmatem současného, nikoli realistického románu, vypadají podstatně lépe.\nOsobní angažovaností, odhodlaností říkat pravdu, byť by byla nepohodlná, si Orwell vydobyl ještě za svého života, ale hlavně po smrti, obrovskou reputaci neúplatného novináře, intelektuála nepodléhajícího svodům moci a i proto býval označován jako „svědomí národa“. Tato pověst začala být v poslední době zpochybňována kvůli seznamu sympatizantů s komunismem, který Orwell poskytl britskému ministerstvu zahraničí. Je třeba ovšem dodat, že jen stěží lze pochopit – přinejmenším u nás – proč by proto být Orwellova reputace zpochybňována. První dohad, že Orwell podal vládě seznam podezřelých komunistů se objevil před sedmi lety. Teď jej potvrdilo otištění kopie – dokument přinesl Guardian Review a seznam je doprovázen rozsáhlým esejem T. G. Ashe. Ash zde mimo jiné naznačuje, že Orwell se pro spolupráci s vládou rozhodl z lásky k zaměstnankyni ministerstva Celii Kirwanové, blahosklonně konstatuje, že jej lidsky chápe a nakonec dodává, že kdyby Orwell nezemřel, jistě by za nějakých pět let uznal, že udělal chybu. Jen stěží pochopit, kde se tahle jistota v Ashovi bere. Orwell během svého života několikrát dokázal, že jakkoli by chtěl být nezúčastněným intelektuálem, jednoduše to nejde – člověk někdy musí převzít odpovědnost a jednat, proto i ten obdiv k aktivnímu rozměru Kiplingovy osobnosti. Navíc si zcela jasně uvědomoval nebezpečí, jaké komunističtí sympatizanti představovali pro slušný svět – ostatně stačí se podívat, jak skončila francouzská inteligence. Seznam 38 jmen, mezi nimiž byli i herci jako Chaplin či Redgrave, ovšem nebyl seznamem udavačským – byl to jednoduše seznam osob, o nichž se Orwell domníval, že by nebylo dobré je použít pro antikomunistickou propagandu, a tak je celý ten humbuk poměrně zbytečný. Orwell navíc i v tomto případě osvědčil bystrý pohled: studium Mitrokinova archivu dokázalo, že jedna z osob na seznamu byla zcela prokazatelně agentem KGB a dva další s velkou pravděpodobností, mimo jiné i Peter Smollet, novinář listu Daily Express a vedoucí ruského oddělení ministerstva informatiky, který přesvědčil nakladatelství Jonathan Cape, aby nevydávalo Farmu zvířat.\nLiterární kritika jistě celé dílo George Orwella ještě několikrát přehodnotí, jeho bytostný odpor a boj proti jakékoli totalitě však bude uznáván patrně vždy – jako největší hodnota autorova díla i osobnosti.\nVložil: Dairwen, 08.10.2004 22:16\nMusim rict, ze jsem se dozvedela presne tolik informaci, kolik ke svemu uternimu 15ti minutovemu "speech" na AJ potrebuju. :) Diky, diky, diky!!!