Výcvik vodícího psa pro sociální integraci nevidomých (výsledky průzkumu) | Vyplňto.cz - řešení pro online průzkumy\nVyplňto.cz > Průzkumy > Archiv výsledků > Výcvik vodícího psa pro sociální integraci nevidomých\nVýcvik vodícího psa pro sociální integraci nevidomých\nAutor průzkumu: Veronika Tomsová\nŠetření: 18. 02. 2015 - 16. 03. 2015\njsem studentkou sociálně pedgogické asistence na UJEP a jako téma své bakalářské práce mám Význam vodícího psa pro sociální integraci nevidomých. Chtěla bych Vás požádat o pár minut při vyplnění mého dotazníku. Děkuji.\n4. Máte ve svém okolí nevidomého s vodícím psem?\nPoměrně běžně se s nimi setkávám ve městě.\nnevidomého ve svém okolí mám, ale nemá vodícího psa\nne přímo v okolí bydliště, ale na VŠ, kde jsem ještě v loňském roce studovala, jsem potkávala takového spolužáka\nObčas se s nimi potkávám\n5. Máte pocit, že okolí nahlíží na nevidomé negativně?\nDoufm, že alespoň moje okolí na ně nahlíží jako na legitimní součást lidské společnosti.\nasi jak kdo, spíše ale ne\nObčas mi přijde, že je příliš nerespektují.\nJak kdo. Někdy mám pocit, jako by se lidé báli, aby od nich nevidomí nepotřeboval pomoc.\n6. Myslíte si, že je společnost dostatečně informována, jak přistupovat k vodícím psům a o jejich důležitosti?\nspíš ne, kdyby člověk zrovna šel, tak by mohl spadnout přes lidi\n7. Setkal/a jste se někdy s rušením psa při práci - hlazení od jiných lidí, štěkaní, dorážení cizích psů, nabízení jídla vodícímu psovi?\nnesetkala, ale je to dáno tím, že jsem nepřišla do styku s nevidomým s vodicím psem zase tak často\nbohužel sama jsem byla v nevědomosti, že se tito psy nehladí\n8. myslíte, že je pro nevidomé problém navštěvovat zdravotnická zařízení, supermarkety a veřejnou dopravu aj. Setkal/a jste se někdy s odmítnutím vpustit nevidomého se psem do těchto míst?\nproblem neni pokud to tam znaji a třeba denně dojíždějí. V novém prostředí to musí být velmi těžké.\nJistě to pro ně určitým problémem je, ovšem nikdy jsem se naživo nesetkala s odmítnutím vpustit do těchto míst nevidomého se psem.\nNaopak, setkala jsem se s velmi vstřícným přístupem, kdy prodavači nevidomé se psem podle seznamu nevidomé sami nakoupili.\notázka je dle mého trochu moc "rozvětvená", problém z hlediska toho, že by se nevidomí nemohli dostat do zmíněných prostředků, to asi ne, většinou je vše přizpůsobeno; s odmítnutím jsem se nesetkala\nAno, několikát jsem byla svědkem, kdy měl řidič problém vpustit psa do autobusu, když neměl košík, přestože pes měl na sobě označení vodícího psa.\nAno, problém to určitě je / Ne, nikdy jsem neviděla omezování vodícího pejska v centrech apod.\n9. Jak dlouho si myslíte, že trvá výcvik vodícího psa?\n10. Víte, co znamená tzv. předvýchova vodícího psa?\nAno vím, sami jsme se na tom podíleli.\nAno, dobrovolník předvychovatel si bere domů malé štěně, které následně učí základním povelům a poslušnosti a také kontaktu s lidmi. Přibližně po deseti měsících, předává štěně zpět do střediska, kde pokračuje k dalšímu výcviku.\nano, měla jsem štěňata v předvýchově\nano, sama jsem měla štěně v předvýchově\nAno, vím, četla jsem o tom.\nano, výchova a socializace cca do 1 roku v rodině, odkud pak pes přejde do speciálního výcviku\nAno, znamená to, že než bude pes sloužit nějakému člověku, musí se naučit jak se o něj starat, jak mu pomáhat.\nAno. Cvičení vhodného stenete\nAsi v prvním roce života, výuka základních povelů a poslušnosti, poté se vrací zpět do tréninkového centra\njde hlavně o socializaci, aby pes poznal co nejvíce různých věcí, míst, zvuků, zvířat, lidí atd. + úplné základní povely (přivolání, sedni)\nJeho socializace už od štěněte.\njiž od malinka je tak nějak veden ke svůmu úkolu\nkdyž je pes umístěn do rodiny, kde se socializuje\nkvalifikovaný člověk má psa doma a cvičí ho tak, aby ho po výcviku mohl dostat nevidomý, kterému bude pes pomáhat\nMatne tusim :-D\nMyslím, že je to výchova u pečovatele, učení základních dovedností psa - sedni, lehni, k noze,, hygienické návyky...\nMyslím, že se jedná o výcvik psa před jeho předání budoucímu nevidomému.\nNaučení psa základním povelům a hygienickým návykům, aby si zvykal na lidi již od útlého věku.\nNaučí se základní povely + speciální aby byl užitečný nevidomým.\nne - zřejmě vytipování správné povahy psa?\nnejde ještě přímo o úkony, s nimiž bude pomáhat zrakově postiženému, ale spíš o socializaci psa - cestování v MHD, aby se soustředil na povely pána a nenechal se rozptylovat, cvičení na různé zvuky - aby se jich později nelekal,...\nNejsem si jista, ale řekla bych, že takovýto pes se učí od narození.\nNevím, ale odhaduji jistou formu prvotní výchovy, např. navykání si ovladatelnosti, rušnost ulice, socializace jedince mezi ostatní psy apod.\nnevím, možná se v tomto období cvičí základy a sleduje,zda je pes vhodný pro svou práci, nebo pro daného majitele a vlastní výchova už probíhá přímo u nového nevidomého majtele\npes je umístěn na 2 roky k výchově do rodiny, kde se naučí základní návyky (rodina na něj dostává finanční příspěvky)\npes je umístěn v rodině, která se o něj stará a vychovává ho, učí základní povely a poslušnost\nPobyt štěněte u lidí, kteří jej mají naučit základní povely typu sedni, lehni a základní "socializaci" - nebát se MHD, ruchu ulice a pod.\nPravděpodobně péče u tzv. pěstounu v období kdy pes je ještě štěně\npriprava budouciho vodiciho psa, jeste pred zahajenim jeho vycviku\nprvní rok výchovy v rodině základním návykům a dovednostem\npříprava psa na novou rodinu před výcvikem ???\nSocializace psa, zvykání si na lidi, zvířata, ...\nSocializace rostoucího štěněte a zvykání na nové podněty, ruch v ulicích atd.\nsocializace v bytě u dobrovolníků\nsocializace v co nejrozmanitějším prostředí od štěněte\nštěně je v rodině, která ho vychová do dospělosti, naučí základní návyky a pak ho předá do výcviku\nTeoreticky :-) štěně si vezme někdo do výchovu anaučí ho všechny potřebné základy (chůze na vodítku, cestování MHD a především socializace se psi a růzmými prostředími). Pak (v jednom roce?) ho předají k dalšímu výcviku.\nto je výchova štěněte v "dočasné péči" kde se setkává s běžnými ruchy - autobus, psi, lidi, výtah...\nUci ho vsem dovednostem a napr se nesmí hladit\nUcit ho,slouzit nevidomemu .\nvycvik nez se preda nevidomemu\nVýcvik před tím, než bude pes svěřen nevidomému\nVýcvik psa, aby uměl základní povely, které by budoucí páníček potřeboval\nVýcvik štěněte pro práci s nevidomými.\nVýchova psa do cca roku - roku a půl max.v rodině s běžným režimem, ale pes nesmí zůstávat dlouho sám. Je učen rozmanitym životním situacím, občas dochází do výcvikového střediska. Rodině se proplaci krmivo a veterinární péče.\nVýchova psa předtím, než může být předán nevidomému, kterého bude vodit??\nVýchova štěněte v rodině.\nVýchova trenérem. Dovychová ho sám majitel (nevidomý)\nVýchova u budoucího pána.\nVýchova u jiného člověka, než kterému je asistenčním.\nZákladní poslušnost u štěněte.\nzákladní výcvik, socializace\nZákladní výchova malého štěněte se základními prvky pro další výcvik, kdy se zároveň zjistí zda je pes vhodný.\nzákladní výchova v rodině\nzařazení štěněte po odstavu do dočasné rodiny, kde se socializuje, absolvuje pod dohledem výcvikářů základy výcviku a v roce je přemístěn do centra pro výcvik, kde je rok intenzivně připravován na budoucí úkol\nZkušený člověk vycvičí psa na základě potřeb konkrétní osoby (podle druhu handicapu, atd.)\nzřejmě socializace a základní výchova ve štěněcím věku\nže je pes umístěn k jiné osobě, u které je nějaký čas a poté až ho dostane nevidomý\nŽe si od narození zvyká na - byt/domácnost - město, autobusy, tramvaje, úřady a jiné veřejně přístupné místa - je v téměř celodenním kontaktu s člověkem, dětmi, atd.\n11. Vyberte rasy používající se pro vodící psi:\nJakýkoliv jiný pes vhodných povahových vlastností a velikosti.\npes z utulku i krizeny\nnezalezi tolik na plemeni jako na jedinci, ale nektera plemena byvaji vhidnejsi\nopravte si pravopisnou chybu - pro vodící PSY\nobčas border colie\nneni to vsak uplne o plemeni, ale o vhodnosti povahy pro vycvik\npsY.. aspon pravopis se nauc\nvyužívají se rozmanité rasy - např. byl vycvičen bernardyn, erdterier.. i kříženci - AO x GR...\nPoužívají se i jiná plemena třeba border kolie, znám i křížence v této roli, pokud má pejsek odpovídající velikost, záleží více na konkrétní povaze pejska než na plemeni.\nZáleží nejvíc na individuální povaze pejska, musí mít i odpovídající velikost a tělesné proporce pro výkon tohoto poslání. U nás je slepá dívka s border kolií.\n12. Jaký je podle Vás rozdíl pro nevidomého nevidět od narození a oslepnout v průběhu života? A která z variant je pro podle vás horší či složitější?\n"lepší" je podle mě oslepnout v průběhu života, člověk se dokáže lépe orientovat v prostředí, které zná\nasi horší během života\nasi jo, když se narodí slepý je to jiné než v dospělosti, v průběhu života\nbudování vlastního fantazijního světa x budování světa na základě vzpomínek na realitu Těžko říct, záleží na konkrétní osobě.\nčlověk který se s postižením narodí se vše učí na základě postižení a nedokáže si představit o co přišel, zatímco člověk který oslepl v průběhu života se s daným postižením musí naučit žít a je pro něj obtížnější vyrovnat se se ztrátou. Horší variantou je když člověk oslepne v průběhu života.\nČlověk vi o co prisel.ale zas se muze treba lepe orientovat.ale je to podle me ta horsi varianta.\nČlověk, který oslepne v průběhu života, se musí dlouho učit orientovat se v prostředí. Horší je asi oslepnout v průběhu života.\ndle meho nazoru je horsi oslepnou v prubehu zivota,protoze ten clovek zazil co je to videt,a ten nevidomy od narozeni vlasne nic jineho nezna\nDruhá. Člověk si nevyžaduje v dětství potřebné návyky.\nhorsi je oslepnout v prubehu\nHorsi je oslepnuti - clovek vi o co prisel\nHorsi variantou je prijit o zrak, clovek se sloziteji s danou situaci sziva.\nhorší - nevidět nikdy složitější - v průběhu života oslepnout\nHorší asi oslepnout v průběhu života\nHorší je možná oslepnout v průběhu, člověkse s tím musí vyrovnat, a přijmout to... Ten kdo jednou viděl, může si představovat věci možné lépe.\nHorší je nevidět od dětství. Asi\nHorší je nevidět od narození, protože si nedokáží vůbec nic prědstavit. Ani sebe.\nhorší je oslepnout\nhorší je oslepnout později - strašné psychicky a hůř se učí pohybovat poslepu\nHorší je oslepnout v průběhu život, protože vidí vše a najednou nic a musí se naučit vše od znovu zvládat.\nhorší je oslepnout v průběhu života\nhorší je oslepnout v průběhu života, jelikož je nucen se naučit nové dovednosti aby se mohl orientovat v životě a také ví ''o co přišel a již to neuvidí''\nHorší je oslepnout v průběhu života, protože se tomu hůře přizpůsobuje, zatímco lidi od narození jsou zvyklí\nHorší je oslepnout v příběhu života. Od narození člověk neví oc přichází tudíž se s tim lépe vyrovná\nhorší je oslepnout,\nHorší je podle mě oslepnout v průběhu života, protože člověk už poznal, jaké to je vidět.\nhorší je podle mě oslepout v průběhu, protože člověk ví, o co přišel\nHorší je přestat vidět v průběhu života, jelikož pokud jedinec nevidí od narození tak nic jiného nezná než tmu, tak se jedinci s tím lépe žije, lépe je s tím vyrovnaný atd.\nhorší je přijít o zrak. Ten kdo se narodí již nevidomý tak se lépe adaptuje do prostředí\nHorší je stát se nevidomým v průběhu života. Člověk, který se s postižením narodí, je už od mala zvyklý na tento způsob života a neví, o co přišel.....\nhorší oslepnout v průběhu života\nHorší určitě oslepnout v průběhu života.\nHorší varianta je oslepnout v průběhu života.\nHorší varianta je žít život nevidomého od narození, člověk který oslepl během života svět zná a může si jeho krásu a vzpomínky na své milované aspoň uchovat v mysli a srdci. Nevidomý člověk od narození tuto možnost nikdy nedostal...\nhorší variantou je oslepnout v průběhu života\nJe horší nevidět od narození - nemoci si představit věci, seznámit se s nimi\nJe těžší oslepnout v průběhu života, horší adaptace\nJelikoz jsem byla na praxi v Tyfloservisu tak vim, ze v obou pripadech to neni lehke. Neda se jednoznacne odpovedet.\nkaždé má své zápory, jen ten, který předtím viděl ví, jaké věci existují a kde obvykle bývají, ale zase to musí být strašné najednou nevidět\nkaždé má svoje pro a proti.....od narození-člověk si nikdy pořádně nepředstaví svět ve kterém žije, tento handicap však možná snáší lépe, protože se vše učí od mala a je na něj zvyknutý-nezná jiný způsob života......oslepne-li během života,má sice o věcech lepší představu,ví jak vypadají různé věci apod., ale na handicap se možná hůře adaptuje, není na to zvyklý a v dospělosti se hůře na takové věci zvyká...možná by se dalo i říci, že než si předtím zdravý člověk na slepotu zvykne,je to pro něj možná o dost horší než pro ty, co jsou zvyklí od mala\nKdyž člověk nevidí od narození, přichází o zážitky, které si my, co vidíme, ani neuvědomíme. Myslím, že je tedy lépe připravený na svůj život než ten, co oslepl až v průběhu a vše se musí učit. Musí to pro něj být neskutečně těžké a smutné\nKdyž od narození, tak má náhradní návyky a je sebejistější. Ve vyšším věku má pocit /vědomí, že o něco přišel. A taky se hůř učí.\nKdyž se nevidomý narodí, tak neví, co může vidět, zná svět pouze ze zvuků, chutí, vůní a dotyků. Zatímco člověk, který někdy viděl, má možnost si lépe představit předměty, barvy, tvary, postavy apod. Horší je podle mě, když se osoba už narodí nevidomá, protože nemá ve svých představách žádnou oporu v realitě.\nKdyž se s tím člověk narodí, nepřipadá mu tak moc, že něco "postrádá". Je to řečeno trochu ošklivě, ale není zvyklý např. vidět. Oproti tomu člověk, který oslepne v průběhu života, to má s přivyknutím svému handicapu obtížnější.\nMyslim si, ze horsi je oslepnout v prubehu zivota.\nMyslím si, že horší je určitě nejdříve vidět a pak oslepnout. Také si myslím, že je-li člověk nevidomí od narození, jsou jeho ostatní smysli lepší a lépe se orientuje, i když nevidí.\nMyslím si, že je horší zrak ztratit v průběhu života. Člověk přichází o nejzásadnější smyslový orgán. Na druhou stranu však ví, jak věci vypadají, na rozdíl od člověka slepého od narození.\nMyslím že horší i složitější je to pro člověka, který oslepne v průběhu života. Člověk který je nevidoucí od narození je se vším víc vyrovnaný, svět který nevidí si může představovat po svém. Tím nechci říct že je to pro ně jako nic, jen pro toho kdo oslepne v průběhu života bude daleko víc složité se s tímto hendikepem naučit žít.\nmyslím že je horší být slepý od narození\nmyslím, že horší je oslepnout během života, člověk nemůže používat systém poznávání, na který už byl zvyklý; nevidomý od narození se učí poznávat svět jinak už od mala - má lepší kompenzační mechanismy\nMyslím, že horší je v průběhu života, kdy už nemůže dělat, to co dělal. Složitější je však podle mě nevidět, nemá šanci se naučit to co vidící.\nMyslím, že když někdo oslepne v průběhu života, je to složitější, protože se musí všechno naučit odznovu a ví, co ztratili. Jeden den vidí a druhý den oslepnou - to musí být strašné.\nMyslím, že pro osoby, které oslepnou v průběhu života, je to složitější, jelikož se musí naučit novým věcem, které nevidomí již od narození umí.\nMyslím, že složitější je to pro ty, kteří oslepnou až během života - je pro ně těžší si na toto omezení zvyknout a smířit se s ním, zvyknout si. Ti, co jsou slepí od narození jsou s tím, dle mého názoru, mnohem lépe vyrovnaní.\nMyslím,že ta druhá je horší.\nna psychiku je asi horší oslepnout v průběhu života, ale možná je to praktičtější pro orientaci apod.\nNad tímto jsem přemýšlela v minulosti již mockrát, nevím, nemohu rozhodnout, pro mne by byla přijatelnější asi varianta pozdějšího oslepnutí, protože alespoň by člověk mohl žít se vzpomínkami třeba na své milované - zvířata, lidi, filmy... atd.\nNedokážu posoudit, je to na individuálním vnímání konkrétního člověka, pokud se týká mne - asi až. v průběhu života by bylo přijatelnější.\nnelze říci, co je horší, člověk slepý od narození má ztížené poznávání a učení, nedostatečné nebo zkreslené představy, může trpět verbalismem... na druhou stranu nemá možnost srovnání se stavem "zdraví", osoby osleplé později v průběhu života mají, v závislosti na věku, kdy oslepli, zachované zrakové představy, ale zase je pro ně složitější naučit se POSP, číst BBP, mohou se neustále vracet k tomu, jaké to bylo před tím - psychická zátěž. Myslím si, že lidé, kteří jsou nevidomí od narození jsou s postižením lépe vyrovnaní, přijímají ho takové, jaké je, protože jinou možnost nemají a nezažili jí. "Složitější" ho tedy shledávám u lidí, kteří ze stavu relativního zdraví najednou oslepnou a musí se vše učit znovu.\nNeumím posoudit. Podle mého názoru ti lidé, co o zrak přijdou v průběhu života, se déle učí spoléhat se na své ostatní smysly, vědí o co přišli. Nevidomí od narození už se vše učí od mala, ale složité je to pro obě skupiny.\nnevidět od narození je horší, takový nevidomý např. nikdy nepochopí barvy, má omezenou fantazii\nNevidět od narození je podle mého názoru horší. Dotyčný nikdy neviděl sám sebe a neviděl ani žádné krásy světa. Nemyslím tím ani Niagárské vodopády ani Eiffelovu věž, ale obyčejné věci, které se nám, vidomým, zdají všední a obvyklé. Oslepnutí během života znamená tragédii, ale člověk se s tím naučí žít a pokračuje dál. Vše, co slyší nebo čeho se dotýká zná ze svých vzpomínek a může si je ještě víc vyzdobit svojí fantazií.\nNevidomí od narození má výhodu v tom, že nikdy nepoznal, to co znamená vidět. Podle mě je horší oslepnutí v průběhu života.\nNevidomy nevi jak vypada okolni svet, ma jen predstavu. Kdezto clovek, ktery oslepl, ma zivou vzpominku co videl, je vice frustrovany tim, ze ztratil zrak.\nNevidomý od narození "neví, oč přišel" a je na svou slepotu zvyklý, při správném přístupu pro něho bývá hmat zcela přirozený, oslepnuvšímu zrak chybí a učí se jej složitě nahrazovat. Vždyť i např. přístup k výuce Braillova písma je odlišný u dětí, dospělých, nevidomých od narození a oslepnuvších. Nedokážu posoudit, co je složitější nebo horší, možná je těžší vyrovnat se se ztrátou zraku, přijmout novou situaci, ale nejvíc bude záležet na konkrétním člověku.\nNevidomý od narození je už na svou slepotu zvyklý, zatímco osoba, která ztratí zrak až v průběhu života je tímto vytržena z běžného fungování a těžko si na nepřítomnost nejdůležitějšího smyslu zvyká.\nnevidomý od narození neví, jaké to je vidět, od narození se přizpůsobuje svému okolí oproti tomu pokud oslepne v průběhu života, už ví o co přišel, může přijít o práci, o své přátele, životní styl Obě jsou těžké ale složitější je dle mého názor oslepnout v průběhu života\nNevidomý od narození vlastně vůbec neví, co je to vidět, kdežto osleplý ví o co přišel. Tudíž je horší druhá varianta.\nNevidomý, který oslepl během života, ví, o co přichází.\nnevim co je horsi.. oboji cloveku stezuje zivot.. nevidomy od narozeni ani enma predstavu o barvach ci jak co vypada... nevidomy v prubehu zivota zas vi o co prichazi a uz nikdy neuvidi\nObe jsou strasne slozitejsi. Od narozeni,nespatri svetlo,bere to jinak nez clovek,ktery oslepne v prubehu zivota,ptesto jsou obe varianty,velice k zamusleni.\nOsleplo už v průběhu života je hrosi\noslepnout v prubehu zivota je horsi, musi to byt hrozne tezky, zvyknout si a naucit se orientovat jinymi smysly\nOslepnout v průběhu života je asi složitější, člověk na to není zvyklý a je to pro něj nepřirozené. Co je horší těžko soudit.\noslepnutí v průběhu života s sebou nese frustraci ze ztráty a možná i horší soběstačnost záleží na věku oslepnutí. z druhé strany má člověk víc informací o tom jak svět vypadá.\npodle mě člověk co nevidí od narození, má jednodušší vstup do života ve tmě, oproti tomu co oslepne v průběhu života musí se s tím náročně sžívat.\npodle mě nikdy nevidět, protože si člověk neumí představit mnoho věcí\nPodle mého názoru oslepnutí v průběhu života je horší, protože člověk je zvyklý vidět a dělat normální "lehké" věci. A když oslepne, tak se i z normálních "lehkých" věcí stanou těžké a složité-\nPokud se někdo nevidomý již narodí, učí se vnímat celý svět po svém. Pokud někdo oslepne v průběhu života, sice ví, jak věci a místa vypadají, ale musí začít opět od nuly a naučit se svět vnímat jako nevidomý. Která z variant je horší přímo nelze říct, vychovávat nevidomé dítě je pro rodiče i pro něj samotné velice náročné, ale od přibližně adolescentního věku již zvládá vše levou zadní (kromě nenadálých překážek), kdežto pokud někdo oslepne v dospělosti, hůře se mu přeučuje na svět nevidomých a psychicky mu to též nepřidá.\nPozději je horší. Ne vyvine si náhradní návyky jako dítě.\nRozdíl je to určitě, myslím, že psychicky je náročnější oslepnout během života.\nRozdíl je v tom, že pokud se člověk narodí již slepý, naučí se s tím žít odmalička a je více vnímavý oproti někomu, komu se to stane v průběhu života. Takový člověk to má pak mnohem složitější, jelikož se musí naučit žít zcela jinak.\nRozdíl je v tom, že pokud se s tím narodíte, berete to jako součást života a neumíte si představit opačný jev. Pokud ztratíte zrak v průběhu života, tak víte jaké to je "vidět". Tudíž dle mého názoru, je horší oslepnout v průběhu života. Je těžší a složitější si na slepotu zvyknout.\nRozdíl to bude asi velký. Pokud je někdo nevidomý od narození, neví, jaké to je vidět, tudíž ho na jednu stranu nemusí tolik mrzet, o co přišel a co zažíval, na druhou stranu může být zvědavý, jaké to je vidět, asi u něj také budou vyvinutější ostatní smysly (hmat, sluch, atp., jako kompenzace). Člověk, který viděl a oslepne až v průběhu života, si dokáže lépe věci představit, na druhou stranu pro něj asi bude těžší přechod "do tmy", bude si hůře zvykat, psychicky na tom bude hůře, protože ví, o co přišel.. Myslím, že o něco složitější asi bude přijít o zrak až v průběhu života, ale těžko říct, záleží také na konkrétních lidech a jejich povahách.\nRozdíl: od narození - člověk už je zvyklý na "slepotu" od narození, přizpůsobuje svůj život...v průběhu - to může být zapříčiněno i nějakou jinou nemocí, pro člověka náročné, ovšem záleží na stupni zrakového postižení. Podle mě je horší, když člověk oslepne v průběhu života, nemusí se s vadou vyrovnat, zasáhne to třeba i jeho kariéru...\nRozhodně je horší oslepnout v průběhu života, protože člověk si musí zvykat na ztrátu zraku a musí se s ní především vyrovnat a hlavně se vše učit jinak, než byl doposud zvyklý. Zatímco člověk slepý od narození se učí jak žít s tímto postižením celý život a v útlém věku se naučí zvládat každodenní úkony navzdory své nevidomosti.\nslozitejsi je podle me situace, kdy clovek oslepne v prubehu zivota.\nSložitější je nejspíš oslepnout v průběhu života, člověk se musí s tímto handicapam vyrovnat,má to s čím srovnávat.\nSložitější je nejspíš oslepnout v průběhu života, protože se všechny věci musí člověk učit znovu.\nsložitější je oslepnout v průběhu života\nsložitější je oslepnout v průběhu života. nevidomí od narození mají obvykle jiný smysl vyvinut lépe a navíc od dětství se učí žít s tímto postižením a nic jiného neznají\nsložitější je si zvyknout po oslepnutí. člověk se snáz vyrovná s tím že je od narození nevidomý.\nSložitější je určitě při oslepnutí v průběhu života. Pro člověka je to nová neznámá situace, musí se vše znovu učit. Slepota od narození zase znamená neznalost vizuálních vjemů\nsložitější je, když oslepne během života - těžší je pro něj naučit se orientovat, žít s bílou holí, příp. s vodícím psem, zvyknout si na život bez "vidění"\nSpíše to bude lepší pro toho, který je nevidomý od narození, protože je na tento stav zvyklý a ani nemůže tušit, o co přichází\nTak to nevím. Asi je složitější oslepnout v průběhu života, protože člověk ví, o co přišel a chybí mu to.\nTěžko říci, nejsem odborník v tomto směru. Přikláním se k odpovědi, že nelze označit ani jednu za "horší". Pokud soudíme z pohledu psychické stránky, ztráta zraku v průběhu života je určitě náročnější a složitější. Pokud soudíme z hlediska orientace ve světě, dospělý člověk, který náhle oslepl umí objekty pojmenovat, identifikuje barvy, orientuje se v prostoru svého rodného města minimálně skrze vizualizaci a paměť. Nevidomý narozen s touto vadou (dle mého názoru) musí být zmatený. Neumí pojmenovat barvy, ani je s ničím asociovat - např. "slunce je žluté", ale jak vypadá slunce a jak žlutá? Apod. Proto pro takového jedince musí být život opravdu těžký. Oba stavy oslepnutí musí být náročné, ale toto jsou důvody (klady a zápory obou situací), proč nedokáži určit tu horší.\nTěžko říci. Když přijdu o zrak, tak vím jak věci vypadaly. Ve variantě A) si člověk vycvičí jiné "vidění".\ntěžko říct - nevidomí od narození neví, o co přichází, tudíž by pro něj neměl být velký problém se s nevidomostí vyrovnat oslepnutí v průběhu je zátěch především na psychiku, ale samozřejmě s tím přichází celá řada změn Podle mě je horší samozřejmě varianta oslepnutí během života, ale těžko říct, kde je pravda...\nTěžko říct. Když člověk oslepne během života, tak ví, jak vypadají určité věci, jak např. vypadá tvář, když je smutná apod. už má tu představu, jak věci vypadají. Kdežto ten, co je nevidomý od narození tohle nezná. Neví, jak vypadá strom nebo třeba, jak vypadají barvy. Nedokážu říct, co je horší. Oboje má své výhody i nevýhody. Možná ... možná je horší, když člověk je nevidomý od narození. Že opravdu nemá tu představu, jak co vypadá. Kdežto ten, kdo oslepl během života, už to viděl a lépe si to může představit.\nUrčitě je složitější když člověk v průběhu života oslepne..protože se musí naučit lépe vnímat okolí ostatními smysly..\nv prubehu zivota je to asi horsi\nvždy záleží na konkrétním jedinci jak situaci přijme\nZáleží na osobnosti jedince. Osobně bych radši věděla o jak moc jsem přišla, ale přitom si dokázala leccos predstavit, aby např. barvy, různé vzhledy pro mě nebyly jen prázdným pojmem..\n13. Co je podle Vás pro nevidomého člověka v jeho životě nejtěžší?\nAby ho ostatní přijali, aby pokud nechtějí lidé z okolí z nich nedělali chudáky. A asi najít si práci...\nasi komunikovat s lidmi, kteří neví, jak s ním komunikovat (například lidi, kteří při ptaní se na cestu používají směrové pojmy - tam, tady, ...), často se taky setkávám s tím, že říkají, že např. na úřadech komunikují úředníci s jejich doprovodem, jakoby oni nebyli svéprávné osoby....\nasi nevidet.. co je to za otazku!\nAsi se s tím vyrovnat, vždyť i tak se dá hezky žít.\nasi sehnat práci\nAsi žít obyčejný život.\nbezpečnost, orientace na neznámých místech\nByt mezi lidmi.\nByt nezavisly na okoli\nBýt nucen spolehnout se na jiného (ať psa nebo člověka)\nBýt odkázaný na druhé. Nemít zrakové vjemy.\ncestování - tzn. někam se dostat, orientace v prostoru\nDle mého názoru prostorová orientace a sebeobsluha.\nDůvěra v lidi Nejistota\nFyzické uspořádání světa předpokládá, že vidíte.\nchodit na veřejná místa, problém se tam vůbec dostat, najít si práci\nchodit přes silnice, obléknout se\nChozeni ve snehu a po naledi\nI když v dnešní době jsou hendikepovaní lidé integrováni do majoritní společnosti, přesto každé postižení přináší omezení, která se prostě nedají překonat. Nevidomí člověk potřebuje mít k určitým úkonům asistenta - vyplňování dokumentů apod.\nintegrace do společnosti, vnímat okolí\nJe rozdíl v tom, jestli je nevidomý od narození. Při oslepnutí v průběhu života je těžké všechno\nJe závislý na svém okolí (ve většině případů)\nkomunikace s ostatními, pohyb v neznámém prostředí\nMožná to že v běžných životních situacích jsou odkázáni na někoho jiného....\nmyslím, že je to individuální, ale pro toho, kdo oslepl v průběhu života jsou určitě nějtěžší chvíle, než se naučí situaci přijmout a pracovat s ní\nMyslím, že je to podobné jako u vidomých. Co já vím, tak jsou nevidomí silní lidé a nelitují se. Překvapivě to není to, že nemohou vidět, ale jsou to věci jako je láska, finanční situace, životní situace, atd.\nNajít práci, vybudovat trvalý vztah\nNajít spolehlivého psa a přátele.\nNaučit se orientaci v prostoru a využívat jiné smysly, hlavně hmat a sluch.\nNaučit se s tím žít.\nnaučit se žít se svým postižením (orientace v prostoru, orientace v neznámých situacích a prostředích, komunikace...)\nNaučit se žít ve "tmě".\nNečekané překážky, vyrovnání se s tím, že je nevidomý.\nNedokážu si představit, musí být těžké všechno.\nNedovedu si představit, co by pro něj mohlo být nejtěžší. Myslím, že celý jeho život je svým způsobem těžký. Dost záleží i na okolnostech...zda bydlí sám nebo s někým, kdo mu v životě pomáhá.\nNedovedu si to představit.. Možná to, aby byl na sto procent samostatný\nNegativní postoj okolí, to, že ač může a umí mnohé, pořád je tu nějaké omezení, kterého si je vědom. Ale především negativní zkušenosti. Tito lidé se nezřídka setkávají se šikanou a pak se např. bojí jít ven sami. Domnívám se, že nejtěžší je překonávání strachu, obav, nejistoty.\nnevidět své blízké\nNevidět své blízké.\nNevím, nejsem nevidomá. Možná navazování kontaktů s vidomými\nOrientace a pohyb po městě, úřadech, supermarketech atd.\nOrientace v neznámých místech.\norientace ve venkovních prostorech\npečovat o děti\npodle mě to, že je ochuzen o to vidět. že nevidí tu krásnou přírodu, ty krásné věci\nPohyb v běžném životě.\nPohyb venku, zvláště na přechodech pro chodce\nPokud je nevidomý od narození, tak asi to, že vůbec neví, jak co vypadá, sice si může věci ohmatat, jak si ale má třeba představit, co znamená, že je něco žluté, atp.? Pak asi určitá izolace od společnosti, neví přesně, co se okolo něj děje, jak se lidé tváří.. Nemůže dělat všechny věci, které dělají zdraví lidé, není plně samostatný..\nPotykat se kazdy den s idioty na cestach\nPředstava věcí kolem něho.\npřijmout sama sebe jako nevidomého\npřiznat, že potřebuje pomoc\nPsychicky se smířit s jeho problémem.\nSehnat si práci\nSetkat se s lidmi, kteří jsou schopni zneužít jeho hendikepu ve svůj prospěch(krádeže, násilí ap.).\nSetkávání se s lidmi, kteří jimi pohrdají nebo se jim posmívají, nebo jim dělají naschvály.\nSmíření, orientace, spolehnutí na jiné smysly.\nsmířit se s tím, že nevidí\nSmířit se s tím, že nikdy nebude jako většinová populace, přijmout omezení v životě, socializace mimo ústavy nevidomým určeným, aktivní forma trávení volného času atd.\nstačit tempu ostatních a také začlenit se do jejich světa\nSvět není stavěny pro nevidici.\nšpatná orientace, dezorientace okolí\nTěžko říct, pro každého něco jiného, ale nejvíce asi pohyb tam, kde to nezná.\nto že je nevidomý\nVidět jinými orgány\nvše, já bych se zabil\nVycházet ven, do neznámého prostředí...\nVýchova dítěte, pokud nějaké má.\nVyrovnat se se svojí nevidomostí po psychické stránce a s reakcemi okolí\nzacleneni do bezneho zivota\nZacleneni se do spolecnosti\nzaclenit se do spolecnosti\nzaclenit se mezi "normalni" vidome lidi a ziskat si ve spolecnosti urcite postaveni a stejna prava a pristup jako ostatni... orientace v neznamem prostredi.. castecne zavislost na ostatnich\nZapamatovat si různé trasy, věci, pachy. Přiřazovat si vše ke správným věcem (např. zvuk troubení auta, že je to něco špatného..)\nze zije ve tme,nevidi vubec nic\nZměna. Rychle se měnící prostředí.\nZvyknout si pohybovat se v neznámém terénu, někdy i vyrovnat se s hulvátstvím některých “lidí“.\nŽít v nevyzpytatelné společnosti lidí..ae to platí asi pro všechny..\n14. Víte, jak přistupovat k nevidomému člověku, např. na ulici, v dopravním prostředku, na úřadu aj.\nAno :D ale vypisivat to vse by bylo na dlouho odstavec.\nAno, ale osobně bych si ho až do jeho požádání nebo hrozící velkého nebezpečí nevšímala..\nAno, chodila jsem na ZŠ do třídy s nevidomým žákem.\nano, je potřeba jej vždy nejprve oslovit, představit se a zeptat se, zda-li potřebuje pomoci - podle toho se zachovat dál.\nAno, nabídnu pomoc a je-li přijata, poskytnu ji. Převedu přes ulici, podám informaci o dopravním prostředku, totéž na úřadech.\nAno, nezírám na něj, nevnucuji se za každou cenu, pokud mě požádá o pomoc vždy s ochotou pomůžu, pokud je bezradný tak se zeptám, zda potřebuje pomoci, pokud vidím, že hrozí nebezpečí tak upozorním (již se stalo - nezajištěný výkop na chodníku), pokud někdo obtěžuje vodícího pejska zasáhnu - prostě chovám se tak, jak bych chtěla, aby se chovali ke mně, kdybych byla nevidomá já. Pomoc druhému přece nic nestojí.\nAno, oslovit ho, zda potřebuje pomoc. Pokud ano, pomohu mu přejít na druhou stranu ulice.\nano, oslovit, potom se dotýkat\nAno, s nevidomým se nemá cloumat, ani na něj mluvit jako na hlupáka. K nevidomému se má přistoupit oslovit ho, zeptat se zda potřebuje pomoci a pokud ji přijme, tak se zeptat, co potřebuje a případně mu pomoci.\nAno, vím. Potkávám se s nimi, několikrát jsem pomohla.\nasi zcela normálně....nabídnout evtl. pomoc. tečka\nBrát ohled na jeho osobní prostor pro pohyb a neomezovat jej v tomto prostoru. Pokud je otázkou míněno převádění nevidomého přes ulici - pomocník by měl nabídnout rámě a úměrným krokem vést nevidomého bezpečnou cestou, za doprovodu komentáře, kam jdeme a jakým objektům se vyhýbáme či k nim cílíme (např. schody, patníky)\nBýt milý, nápomocný ale ne vlezlý.\ndat nevidomemu cloveku najevo, ze jsme v jeho blizkosti a popsat kde, mluvit plynule, primerene nahlas a srozumitelne atd ...\nDávat mu přednost, nezavazet\nHlavně se zeptat, jestli nechce pomoci.\nchovat se ohleduplně a zdvořile\nJako ke každému jinému člověku..tolerovat ho a když je v nouzi, pomoct mu.\nKdybych viděla nevidomého jak bloudí, nebo jde špatným směrem, neví si rady atp. rozhodně bych se zeptala zda-li nepotřebuje moji pomoc. Ale to, že vidím nevidomého člověka hned nemusí znamenat, že se k němu přiřítím a začnu ho vést za ruku i když to zjevně nepotřebuje. Mohlo by se ho to dotknout.\nna ulici pokud má sebou psa tak nijak nereagovat na něj, nerozptylovat ho, pokud bude sám bez psa a je očividné, že potřebuje pomoc tak pomoci\nNabidnout mu pomoc,trea pri prechazeni silnice atd.\nnabídnout pomoc, ale při odmítnutí se nepřít\nnabídnout pomoc, je-li třeba, ale nevtírat se, nevidomí nejsou nesoběstační\nNejdříve na sebe upozornit hlasem, případně se slušně zeptat, zda nechce pomoci... většinou nepotřebují, mají cestu naučenou lépe než my vidící.\nnejdříve se ho dotknout (na ruce, na rameni) zároveň s oslovením - neděsit ho, ale aby věděl, že mluvíme s ním. zeptat se ho, zda naši pomoc potřebuje a nevnucovat se mu za každou cenu. komunikovat s ním.\nnejdříve se zeptat, jestli potřebuje pomoct..\nNejprve se ho zdvorile zeptat, zda chce pomoci. Kdyz ano tak pri odvedeni ho netahat, jen mu urcit smer\nNeměla bych na něj chytat, pouze se nahlas zeptat, zda nepotřebuje pomoct\nNeplést se mu do cesty, nebýt příliš tichý, ne vnucovat se.\nnevím, pokud bych viděla, že má třeba problém někam jít, ve dveřích, na schodech apod., zeptala bych se, zda nepotřebuje pomoc\nnevim... nebyla jsem nidky v takove situaci kde bych s nevidomym primo jednala... chovat se k nemu jako ke komukoliv jineho...je to clovek se stejnymy pravy jako kazdy jiny... pomoci pri obtizich.. prevest pres cestu pokud se jedna o slozitou dopravu...\nnevnucovat pomoct, slušně se otázat zda o pomoc stojí\nPodle svého vědomí a svědomí bychom k těmto lidem měli přistupovat více ohleduplně, ovšem ne je litovat. Pomoct mu nastoupit a usadit ho v jakémkoliv hromadném prostředku by mělo být samozřejmostí každého z nás.\nPokud vidím že nevidomý vše bez problému zvládá, nijak jej nerozrušuji. Jeden čas jsem jezdívala s paní a vodícím psem vlakem, občas se zeptat zda nepotřebuje pomoct (nikdy nechtěla, pejsek byl moc šikovný). Vzhledem k tomu že máme několik psů, vždy když nevidomého potkáme, raději počkáme na místě než vodícího psa rozrušovat......\nPokud vidím, že chce třeba přejít cestu, tak se prvně zeptám, jestli nepotřebuje pomoc. A vlastně i u všech, pro něj složitých situacích se nejprve zeptám.\npomoci pokud pomoc chce. Dotázat se nejdříve zda mu mohu pomoct\nPozdravit, oslovit, zeptat se, co je třeba, udržovat kontakt, covat se jako k jinému dospělému, rozumnému jedinci.\nsnad ano - oheduplně\nSnad ano. Prostě se mu snažit co nejvíc vyjít vstříc.\nuhnout se, aby nenarazil (případně pomoct s přechodem silnice)\nÚplně ne, asi bych se trochu obávala, že udělám něco špatně. Asi bych se ale snažila dotyčnému pomoci, pokud bych věděla, že pomoc potřebuje, zeptala se ho..\nÚplně stejně, jako ke každému jinému člověku. Pozdravím a nabídnu mu pomoc. Pokud pomoc odmítne, tak se rozloučím a půjdu si svou cestou. Pokud ji bude chtít využít, tak mu samozřejmě pomůžu. Jen je velká chyba, že plno lidí se nezeptá a hned tyto nevidomé lidi "vleče", například do tramvaje, bez toho, aniž by sami chtěli.\nurcite se ktakovim lidem neotacet zady a snazit se pomoci treba s nastupem do autobusu,nebo se ho zeptat jestli nebotrebuje nekat dovest\nUrčitě ho nelitovat, ale chovat se k němu jako k normálnímu člověku. Samozřejmě musíme přihlížet jeho omezení, ale nesmíme z něj dělat "jiného" a "nesamostatného".\nV případě potřeby mu pomoci.\nVím, komunikovat a v maximální míře pomoci.\nzeptat se jestli nechce pomoc a když řekne,že jo, tak ho vezmu za ruku a pomůžu mu\nZeptat se zda potřebuje pomoci, nesnažit se mu pomoci jen tak bez otázání. Pokud by potřeboval pomoci dovést ho kam potřebuje tak že mu nabídneme rameno.\nZeptat se zda potřebuje pomoct, setkala jsem se však s nevidomými, kteří si počínali bez obtíží\nzeptat se, ale nevnucovat se, jestli potřebuje pomoct\n15. Začíná se stále více mluvit o začleňování nevidomých s vodícím psem do běžných škol, zaměstnání atd. Jaký je váš názor na tuto problematiku? Co myslíte, že by toto řešení přineslo pro společnost a co pro nevidomého člověka?\n"Běžná" populace by to mohla začít brát jako něco normálního. Nevidomí by se zase dostal z částečné izolace, ve které kvůli svému hendikepu asi je.\nAsi by to v něčem mohlo být složité, třeba ve škole by musel mít nevidomý asistenta, určité úlevy, atp. U zaměstnání by záleželo na tom, o jakou profesi by šlo, ne u všech by asi bylo vhodné, aby je vykonával nevidomý. Každopádně určité začleňování může být plus pro obě strany - zdraví se lépe naučí tolerovat odlišnosti, lépe pochopí svět nevidomých, nevidomí zase budou mít pocit prospěšnosti, nebudou si připadat vyčlenění ze společnosti..\nbylo by to prospesne pro obe strany\nClovek by si mohl uvedomit,ze se do teto situace muze dostat take. Radost ze zivota.\nDo běžných škol bych je nezařazoval z toho důvodu, že neuvidí na tabuli, což například v matematice je stěžejní. Těžko si představí graf funkce, který učitel načrtne na tabuli. Naopak do zaměstnání a jiných míst je samozřejmě musíme začleňovat. Ono dnes fungují "kavárny po tmě" a tam jim to jde skvěle. To samé by se mělo zkusit i na jiných, ale samozřejmě vhodných pracovních pozicích.\nDo zaměstnání ano, pokud je ta pozice vhodná. Do škol mi to přijde jako blbost, kvůli jinému stylu vyučování.\nDostal by se víc do společnosti\nfuck off... az se naucis cestinu, tak delej dotazniky\nja myslím, že by to bylo fajn, ale museli by se lié více prškolit aby věděli jak se třeba mají chovat k pejskovi a slepci\nJe to jenom dobře. Pocit většího začlenění pro nevidomého, pro ostatní možná pocit uvědomění důležitosti vzájemné pomoci mezi lidmi.\nJednoduše - nevidomý člověk se nebude cítit "jiný", naopak se bude cítit naprosto "normálně". Vše záleží na tom, jak ho přijme prostředí, ve kterém by se toto mělo odehrávat.\njednoznačně pozitivní, pokud žák nemá přidružené MP, které by integraci žáka se zrakovým postižením znesnadňovalo, protože je ZP je už tak dost specifické např. na výuku a nácvik čtení a psaní, jsem určitě pro integraci! Vnímám integraci ve škole jako přípravu na budoucí integraci do společnosti - také se nebude pohybovat jen ve společnosti nevidomých. Jednoznačně pozitivní vliv na socializaci obou skupin žáků - postižených i intaktních.\nJsem spíše pro, ale nesmí to příliš omezovat ty ostatní zdravé lidi\njsem určitě pro integraci těchto žáků, nevidomí krom tohoto handicapu jsou v pořádku, žáci v běžných školách se aspoň naučí jak se chovat k nevidomým osobám\nKaždý nevidomý musí sám vědět, jestli se na to cítí být zařazen mezi normální lidi.\nKladný. Pro každého je důležité ty užitečný. A vidicim jen prospěje, když se naučí více žít s odlišnými lidmi.\nLidem by to přineslo rozšíření obzoru (ale toho většina stejně není schopná). Slepým zase pocit užitečnosti, více peněz a taky to, co nás všechny tak sere, že tam musíme, i když se nám zrovna ale vůbec nechce...\nmůj názor je kladný - integrace v podstatě už probíhá, ale otázka zda sami nevidomí si přejí chodit do stejné školy se zdravími, zda se nebojí šikany apod...lidé jsou zlí...je to na delší diskuzi.....\nMuze byt prinisem, ale vsechno je to o lidech...\nmyslím si, že by to byl správný krok, jsou to lidé jako my a mají právo na stejný život. Děti i lépe zvyknou, budou tolerantnější, stejně tak i nevidomí si zvykne na prostředí a "normální" život\nmyslím si, že je to dobrý nápad, lidé nevidomí mohou být stejně prospěšní pro společnost jako lidé, kteří vidí\nmyslím si, že je to v pořádku\nmyslím si, že není problém, aby vodící pes a jeho nevidomý pán chodili do klasické školy. Existují speciální pomůcky a díky těm a právě čtyřnohému pomocníkovi je integrace jednodušší.\nMyslím si, že to je dobrý nápad, ovšem většina učitelů či zaměstnavatelů to odmítají. Je to pro něj zatěžující, nechtějí k tomu přistoupit. Pro společnost by to znamenalo zlepšení vztahů mezi lidmi, věděli by jak se chovat k takovým lidem a nevidomý člověk by se cítil jako "normální" osoba i s ohledem na jeho postižení.\nMyslim ze by to bylo prinosem pro vetsinu. Sama jsem chodila do skoly s nevidomim spoluzakem a jeho cernou fenkou astou ;)\nmyslim ze je to dobre reseni\nMyslím že na tom není nic špatného, děti by aspon věděli jak se k nevidomému člověku chovat a pro nevidomého je určitě začlenění mezi vidoucí, kteří jej dobře přijmou, pozitivem v životě.\nMyslím že to není nejlepší nápad...např.: šikana od spolužáků, apod.\nMyslím, že by to bylo prospěšné pro obě strany, jelikož společnost pozná, že nevidomí lidé nejsou nijak "divní" a nevidomý člověk alespoň nebude mít pocit, že je sociálně vyloučený.\nMyslím, že je to velice dobrý nápad, ovšem nemyslím si, že by to bylo realizovatelné ve všech povoláních. Například někde v továrnách by to asi nebyl nejlepší nápad. Naopak někde v kanceláři by to určitě realizovat šlo. Společnosti by to přineslo větší povědomí o nevidomých a lidé by se naučili k těmto lidem přistupovat tak, aby je neurazily, ale zároveň nelitovali. Někteří by je přestali považovat za "mrzáky". Jsou to lidé jako my, jen s tím rozdílem, že nevidí a tak bychom k tomu měli přistupovat i my. Nevidomí by se pak cítili mnohem lépe a měli by pocit, že mohou být také užiteční.\nMyslím, že je to velmi prospěšný a správný tah. Už jenom z toho důvodu, abychom považovali lidi s handicapem jako normální osoby, které jsou absolutně schopné, samozřejmě s ohledem na jejich omezení, dělat všechny ostatní věci, které děláme my. Výrazně by se změnil pohled společnosti na nevidomé a nevidomí by se mohli lépe začleňovat do společnosti ostatních osob.\nMyslím, že myšlenka je to dobrá pro obě strany. Zamezí se sociálnímu vyloučení nevidomých a lidé se naučí je brát mezi sebe.\nMyslím, že nevidomé děti by měly chodit do speciální základní školy, aby se naučily pomocí speciálních technik všemu, co umějí děti nehendikepované. Od střední školy by měly navštěvovat běžné vzdělávací instituce. Integrace je prospěšná pro hendikepované - protože se zapojují do života společnosti, nemají pocit, že jsou na okraji. Pro většinovou společnost je to přínosné, neboť je to učí pomáhat.\nMyslím, že začlenění nevidomých do kolektivu je důležité a s dnešními technologiemi co se prostoru a vybavení týče je to snazší než-li dříve.\nMyslím, že začleňování je správné, protože obě strany se naučí, jak vypadá reálná situace těch druhých, jaké řeší problémy, co nechápou, s čím je potřeba pomoct. V nejepším případě si obě strany dokonce uvědomí, že patří k stejnému živočišnému druhu, ztratí zábany a alesoň některé předsudky. Nevýhodou je náročná příprava: nutné přestavby, školení zaměstnanců v komunikaci, nutnost překonat strach z trapasů, pozitiva ale převažují.\nna základku mi to nepřijde vhodné - z obou stran - děti to bude rozptylovat a možná i brzdit v učení, nevidomému to asi moc nepomůže - výuka je stavěná hodně na vizualizaci. Naopak od středních škol v tom nevidím problém.\nNápad je to zcela jistě dobrý, jen se obávám, že ne zcela realizovatelný. Ve společnosti je stále zakořeněno přesvědčení nevidomí = divný a někam "mimo" patřící jedinec. Přitom se od nevidomých můžeme mnohému přiučit, třeba trpělivosti nebo celkově postoji k životu- nedělat z komára velblouda, najít to podstatné a oprostit se od nesmyslů. Naopak nevidomý ztratí dojem izolovanosti, samoty... Jenže tohle je teorie. Lidé jsou bůhví proč zlí, i děti, a tak je realitou "plná huba keců, tolerance a integrace" + šikana, diskriminace, posměch a v konečném důsledku uzavření se nevidomého do vlastního světa, z něhož se bojí vylézt. A je těžké takto zklamaného člověka přesvědčit, že měl "jen smůlu", ukázat mu, že není ňouma a má na to fungovat samostatně. Mě se povedlo aspoň dokázat jednomu fajn člověku, že v jeho případě to byla smůla. Mezi řečí se mi zmínil, že by rád "viděl" svou kamarádku (nevidomou vozíčkářku), která zrovna studovala ve městě, v němž jsem bydlela. Tak mu říkám přijeď, vyzvednu Tě na nádraží, přespíš u mě a aspoň se konečně podíváme do muzea, jak jsme se domlouvali už dávno a další den Tě doprovodím ke kamarádce... nejdřív se cukal, byl nadšený, ale vítězili obavy, negativní zkušenosti... přesvědčila jsem jej asi po měsíci, přijel. Byl nadšený, všechno dopadlo výborně. Až potom jsem se dozvěděla, že to bylo prvně, co byl někde (nepočítáme-li školní výlet) sám, bez rodičů. A to mu bylo prosím pěkně 23. Dokonce mi děkoval, že jen díky mě se nebojí jet za svou potenciální dívkou, s níž si do té doby jen psal a volal. A já se ptám jak to udělat, aby integrace byla zdařilá? Protože když je tolerance a chuť se spřátelit, když berete druhého v prvé řadě jako člověka, můžete obohatit jeden druhého, utvořit nádherné přátelství, zažít spolu spoustu krásných chvil, podělit se o radosti i starosti... ale pokud tolerance chybí, pokud chybí vůle vidět v druhém sobě rovného, končí to jen velmi, velmi těžko napravitelnými, pokud vůbec napravitelnými šrámy a hlubokými jizvami na duši a na srdci. Snad je problém jen v tom, že rodiče dnešních dětí žili většinou v době, kdy byli jakkoli handicapovaní drženi stranou společnosti a tak na děti, třeba podvědomě, přenášejí názor, že "je to něco divného, nenormálního" a z toho pramení ta šikana. Děti netolerují odlišnost. Chtěla bych věřit, že začleňování nevidomých (s vodícím psem) do běžných škol, zaměstnání atd. je reálné bez potíží, že bude fungovat, přesto se obávám, že to tak jednoduché nebude. Je zde příliš mnoho faktorů (nevidomý sám, jeho rodina, pedagog, spolužáci, rodiče spolužáků X nevidomý sám, jeho rodina, šéf, kolegové...), než abych dokázala věřit ve 100 % úspěch. Přesto považuji myšlenku za dobrou a budu ji spíše podporovat, než se stavět proti.\nNaprosto s tím souhlasím, nevidomost by neměla člověka omezovat v tom, aby studoval či pracoval. V mnohých oborech může být nevidomost a zlepšení ostatních smyslů, především sluchu, výhodou a nevidomý člověk může být lepší než vidící člověk.\nnaprosto úžasné věc, přítomnost psa působí velmi dobře a potřebně a nevidomý je za tuto pomoc určitě víc rád než za pomoc lidí !!! nikomu v okolí nemůže takovýto pes vadit !\nNdokážu posoudit, nemám s tím žádne zkušenosti.\nNedokážu si moc jasně představit výuku na školách, předevšímna základní škole, aby děti psa nechaly, dále nevím, jak by přesně probíhala výuka.. Určitě je dobré se cítit začleněn do kolektivu..\nNemyslím si, že je vhodné začleňovat nevidomé, byť s vodícím psem, do běžných škol. Nevidomí mají své specifické potřeby, které mu v běžné škole nemůžou nabídnout, nemůžou se mu dostatečně věnovat, jak by nevidomý potřeboval. A vodící pes, si myslím, že v tomto moc nepomůže.\nNemyslím si, že u základních škol by to bylo vhodné. U středních a vysokých škol a zaměstnání ano. U nevidomého člověka aktivizace, využití jeho potenciálu; u okolí zvykání na odlišného, ale stejně inteligentního a schopného člověka\nNevidim zadny duvod k tomu, ze by melo byt nevidome dite odtrzeno od beznych skol. Jsem toho nazoru, ze, kdyz se zabrani sikane a vysmechu vuci nevidomemu, mohla by mu spolecnost dalsich zaku prospet. Spravne vycviceny pes by nemel byt nejakou prehnanou problematikou pro skolstvi\nNevidomému větší kontakt s lidmi a zařazeni do běžného života jaky ma každy. Pro společnost schopnost vědět jak s takovými lidmi jednat\nnevidomí by neměli být vylučováni z běžné společnosti... avšak přítomnost vodicího psa ve třídě může rozptylovat ostatní žáky a narušovat běžný chod hodiny\nNevidomí člověk by se necítil jako vyvrhel a ostatní by zjistili, že se ho nemusí bát.\nNevidomí v "běžném procesu" nejsou problém, vždy záleží na osobnosti daného člověka.\nnevidomý by se více začlenil do společnosti, spolužáci a kolegové by na takové lidi byli "zvyklý" a naučili by se je lépe brát mezi sebe jako obyčejné vrstevníky.\nnevidomý člověk by získal kolektiv, kam by patříl, ostatní lidé zase zkušenost s nevidomým\nNikdy jsem o tom nepremyslela.\nno a co by ne\no teto problematice jsem prilis neslysela.\nOsobně v tomto nápadu nevidím přínos. Nevidomý by musel mít omezení v tělesné výchově, pracovních činnostech, v přestávkách by nemohl hrát v chodbách s ostatními hry apod., což by mu neustále dokazovalo a připomínalo, že je odlišný od ostatních, tzn. (dle mého názoru) by se cítil nepříjemně a nedostatečně (pocit "nedokážu to, co oni", "nestačím jim"). Kdežto ve speciálních školách přizpůsobených jejich stavu jsou pomůcky vhodné k výuce, vhodné k trávení volného času v chodbách, předměty jsou dětem více přizpůsobovány (tzn. ve třídě nevidomých např. neočekávám tělesnou výchovu) a především jsou v kolektivu stejně stižených dětí, jsou na sebe více naladěni, dokáží spolu komunikovat bez předsudků apod.\nPlus pro nevidého i plus pro společnost\nPodle mě je to dobrý nápad, naučí to žít nevidomé a vidící dohromady, nesegregovat se. Nevidomí se začlení do normálního života a vidící se naučí s nimi jednat.\npodporuji to - pro společnost možná nic, ale slepci by to umožnilo skoro normální život\nPro nevidomé více možností a aktivnější život, pro společnost více omezení, ale také přijetí a sžití s postiženými\nPro nevidomého člověka by to přineslo určitě zvýšenou míru sociální interakce. Pro společnost je to samozřejmě větší zátěž, protože takovému člověku se musí věnovat vyšší péče.\nPro nevidomého naprostou integraci, pro společnost učení tolerance a empatie.\nPro nevidomého určite plus, bude víc v kontaktu s lidmy. Pro společnost nevím, asi žádnou převratnou změnu.\npro nevidomého-větší možnost začlenění se, pro společnost-z pohledu zaměstnavatele či učitele možná horší organizace práce/výuky, nepřízeň z pohledu spolupracovníků/žáků můj názor- spíše bych tuto možnost nevolila,\nPro obě strany obohacení života a naprosto přirozené zapojení nevidomého do společnosti, kdy pes mu umožní chovat se a pohybovat jako běžný člověk.\npro ostatní děti poučení a rozšíření obzorů, pro nevidomého lepší začlenění do společnosti. Nevidomí by měli mít možnost studovat na běžných školách, pokud sami chtějí a jsou toho schopni\nPro společnost - více tolerantních, laskavých a ohleduplných lidí, kteří si uvědomí, že i to málo co mají, je vlastně hodně. Pro nevidomé - asi více možností, staly by se silnějšími\nPro společnost nevím, ale pro nevidomého to znamená být užitečný, možnost vydělat si sám na jídlo, poznat nové lidi.....\nPro společnosti i pro nevidomého člověka by to přineslo mnoho. Nevidomý člověk by se mohl uplatnit ve společnosti, nebyl by sám a cítil by se asi užitečný. Pro společnost by to byl vyjímečný příklad chování lidí, kteří by ukázali všem, kteří jenom od společnosti berou, že i s hendikepem může člověk pracovat.\nProč ne, ale nemyslím si, že je to reálné... ve školství dle mého názoru není dostatek financí na případného asistenta, vybavení tříd a pomůcky.\npřineslo by to možná více porozumění, ale naopak možná i víc ublížení - bohužel stále jsme lidi ...\nrozhodně ano, nevidomý je spokojenější ve společnosti a společnost se učí akceptovat odlišnost, hendikep a být lidštější.\nsouhlasím se začlenováním\nSouhlasím, že pokud člověk má zájem studovat či pracovat a cítí se na to měl by mít tuto možnost. Člověk se začlení do běžné společnosti, přijde si užitečný, něco ho bude naplňovat, motivovat a učit se novým věcem, překonávat sám sebe bez ohledu na handicap. Společnost začne lidi s handicapem přijímat jako běžnou věc, a budou vědět jak se k těmto lidem chovat.\nSouhlasím. Společnost by se naučila, jak jednat s takovými lidmi, jak jim pomoct. Nevidomí lidé by se mohli začlenit do společnosti.\nSpolecnost by si lepe zvykla na lidi s postizenim, nejenom zrakovym a umeli by se k temto lidem chovat. Pro cloveka nevidomeho by to bylo udnadneni zivota.\nSpolečnost by se tak stala tolerantnější (aspoň v to doufám) a nevidomí by dostali šanci žít normální život, aniž by se museli omezovat. Myslím, že by to bylo prospěšné pro obě strany\nSpolečnost by věděla jak se k nevidomým chovat, nevidomý by získal práci a společenské začlenění\nspolečnost by více věděla, jak se chovat k nevidomému\nspolečnost si uvědomí, že takoví lidé mezi námi jsou a naučí se s nimi vycházet a pomáhat jim\nspolečnosti by rozhodně neuškodilo tolerovat vychované psy nevidomým by to mohlo usnadnit život, pes je jejich významným společníkem a spojencem\nŠkoly ne, byl jsem na soukromé (2slepi be třídě a jejich potřeby jsou odlišné)\ntak urcite si myslim,ze by to bylo pro toho cloveka asi lepsi,kdyz by mel usebe vodiciho psa,ktery mu pomaha,a myslim si ze je to urcite dobra vec\nUrčitě jsem pro. Veřejnost se o toto téma moc nezajímá. Pokud nevidomého začleníme do našeho běžného života, spoustu lidí si začne uvědomovat věci, nad kterými by běžně neuvažovali. Navíc zjistí, že je to člověk jako každý jiný a nemusí se ho stranit jen proto, že je handicapovaný.\nve škole asi více problémů pro nevidomého i psa.\nve škole by nevidome deti mohli mit problem - sikana, male sebevedomi, pocit odlisnosti... v zamestnani jsou prinosem tak jako lide s normalnim zrakem\nVětší tolerance, učení ostatních pomáhat a být ohleduplní\nvíce lidí, kteří by jim mohli pomoci\nVzájemné poznání, lepší pochopení, jak nevidomý funguje resp. kolik je vidících lidí.\nz mého hlediska je to určitě dobré, pro obě strany, ale zřejmě to bude finančně náročné, tak nevíím, jestli to má šanci na úspěch\nzačleňování by být mělo, měl by složitější, potřebuje speciální pomůcky, pro slepého když bude hrát hru má výhodu,\nZačleňování i s pejskem je určitě fajn a dobře, ne jak ten případ, kdy odmítli v lázních léčení nevidomé dívce s asistenčním pejskem kvůli muslimské klientele... Hodně smutné !\nZačleňování je jistě velmi důležité, pokud o něj mají sami nevidomí zájem. Především zdraví lidé by měli lidi s jakýmkoliv handicapem vnímat zcela normálně, což se zatím bohužel neděje. Co se týče začleňování nevidomých dětí do kolektivu, jistě je to dobré pro obě strany, ovšem děti dokáží být občas velmi kruté, i když nechtěně a nevidomé dítě by tím mohlo trpět. Řešení tak možná vidím v zařazení nevidomých dětí do menších tříd, kde by bylo nevidomých dětí víc, společně s dětmi vidícími a je zde prostor pro individuálnější péči o děti.\nZačleňování je třeba, nemyslím si, že by se to mělo jakkoli zveličovat, ale rozhodně by nevidomí nikdy neměl jakkoli omezovat normální\nzáleží na stupni postižení... Určitě je možné nevidomého zařadit do běžné třídy. Potřebuje však podpůrná opatření a jistě by bylo vhodné zajistit asistenta, který by mu ve škole pomáhal (s výukou Braillova písma v hodinách čtení a psaní, hodiny matematiky a odborných předmětů může absolvovat stejně jako všichni ostatní). Integrace v takovém případě by jistě přispěla k lepšímu začlenění do společnosti, do skupiny spolužáků a navíc by se také spolužáci učili, jak pomoci svému kamarádovi s postižením, jak se chovat k osobám s postižením, jak reagovat apod.\n1. Pohlaví:2. Věk:3. Nejvyšší dosažené vzdělání9. Jak dlouho si myslíte, že trvá výcvik vodícího psa?\n- nezvolena -1. Pohlaví:2. Věk:3. Nejvyšší dosažené vzdělání9. Jak dlouho si myslíte, že trvá výcvik vodícího psa?\n15-20 let 20-30 let 30-50let\nBílý švýcarský ovčák Flat coated retriever Královský pudl Labradoodle Labradorský retriever Německý ovčák Zlatý retriever\nTomsová, V. – Výcvik vodícího psa pro sociální integraci nevidomých (výsledky průzkumu), 2015. Dostupné online na https://vodici-pes-nevidomy.vyplnto.cz.\nDiskuse k tématu Výcvik vodícího psa pro sociální integraci nevidomých zatím neobsahuje žádné příspěvky.


Timotejův nápadník: Je Bůh příliš daleko, nebo příliš blízko?\nFilozofické – Je Bůh příliš daleko, nebo příliš blízko?\nKde je Bůh? Lidé si odedávna představovali, že snad někde vysoko na nebi. Druhá otázka je, zda má Bůh o lidi vůbec nějaký zájem. V dávných dobách se mezi izraelským lidem občas objevovali zvláštní mužové i ženy, říkalo se jim proroci, protože jejichž ústy promlouval Bůh. On sám však zůstával skrytý.\nPak se stalo něco nevídaného: Bůh sestoupil na zem. Ne ovšem v létajícím talíři, ale vstoupil do života jedné palestinské dívky. Po devíti měsících se narodilo miminko, které si připomínáme o vánocích. Ježíš. Bůh na sebe vzal podobu člověka, aby mohl k lidem mluvit přímo, bez prostředníků. Boží viditelná přítomnost mezi lidmi ale trvala jen nějakých 30 let. Jednou o velikonocích se Bůh zase vzdálil.\nNe na dlouho, vlastně jen na pár dní. O letnicích Bůh znovu sestoupil, tentokrát vstoupil do duší svých učedníků. Narouboval se, naimplantoval do jejich osobností. A oni, ač zevnějškem stále titíž, se stali novým stvořením. Ačkoliv se Bůh může zdát vzdálený, přece jen se stále přibližuje. Mluvil ústy proroků, pak chodil sám mezi lidmi, a nakonec si v nich udělal příbytek. Snad proto ho už neslyšíme a nevidíme – je totiž pro naše oči a uši příliš blízko!


Tmavě zelený svetr s knoflíky ve zlaté barvě VERO MODA Signe - opravdu levně\nMáme krásné počasí, které si přímo žádá nové oblečení a tento kousek: tmavě zelený svetr s knoflíky ve zlaté barvě VERO MODA Signe se vám bude nyní hodit. Stojí pouze 249 Kč, což je perfektní cena. Kdo by to za tu cenu nechtěl?\nChvíle pro oslavný taneček a bouchnutí šampaňského je tady! Právě jste totiž objevila kousek, o kterém jste vždy jen tajně snila. Kousek, který se bude nosit snadněji než snadno a ve kterém se budete cítit příjemněji než příjemně. Typ: svetr s kulatým výstřihem, ozdobnými knoflíky ve zlaté barvě a rozparky na bocích Barva: tmavě zelená, zlatá Zapínání: knoflíky Materiál: 50 % akryl, 50 % bavlna Vlastnosti materiálu: příjemný, pružný, hřejivý Praní: 30 °C Něco okázalého: ozdobné knoflíky Rozměry pro vel. M: délka - 67 cm rozparek - 10 cm\nTuto módu vyrábí módní značka VERO MODA, která se řadí k velmi oblíbeným. Určitě neuděláte chybu, když si tento skvělý kousek - tmavě zelený svetr s knoflíky ve zlaté barvě VERO MODA Signe - koupíte. Hezký střih a příjemná barva to je přesně to, co se vám bude v této sezóně hodit.\nProdukt: Tmavě zelený svetr s knoflíky ve zlaté barvě VERO MODA Signe\nČerné tričko s potiskem ve zlaté barvě VERO MODA Fancy


Krmivo Domovina neobsahuje GMO, barviva nebo konzervační látky. Čistě přírodní produkt pro aktivní psy všech věkových kategorií.\nDomovina - krmivo ze Slovenské domoviny\nČistá příroda v podobě krmiva Domovina - neobsahuje GMO, barviva nebo konzervační látky.\nGranule se pyšní vyváženým poměrem bílkovin, sacharidů a bohatým obsahem masa, přidanou zeleninou a bylinkami s léčivými účinky. Krmivo je ideální pro aktivní psy všech věkových kategorií. Kompletní strava skládající se z hovězího, krůtího a vepřového masa je v první receptuře obohacena o králičí maso. Granule Domovina neobsahují žádnou pšenici, chemické konzervanty ani dochucovadla. Jedná se o 100% přírodní produkt, jehož suroviny pochází od kvailtních slovenských dodavatelů.


Máme tipy jaké nápoje podávat na svatební hostině | WeddingMag\nWeddingMag.cz Svatební hostina Máme tipy jaké nápoje podávat na svatební hostině\nMáme tipy jaké nápoje podávat na svatební hostině\nSvatební hostinu tvoří kromě jídla nápoje. Alkohol sice patří ke svatbě, avšak ne každý svatebčan může pít alkohol. Mezi svatebčany mohou být i děti. Jaké nápoje je vhodné podávat na svatební hostině?\nAperitivem se zahajuje svatební hostina, po 1é až 15 minutách po podání aperitivu se začne servírovat jídlo. Aperitiv má dodat nejen slavnostní a přátelskou atmosféru, ale také má stimulovat chuťové buňky a připravit žaludek na příjem potravy.\nMezi aperitivy patří tradičně pravé šampaňské, sekty nebo sladké aperitivy typu Cinzano, Martini, Campari, portské.\nTvrdý alkohol na svatbě – ano nebo ne?\nNázory na podávání tvrdého alkoholu na svatbě jsou různé. Důvodem není jen otázka peněz, ale také otázka možnosti větší a rychlejší „společenské únavy“. Pokud se rozhodnete pro podávání tvrdého alkoholu na vaší svatbě, je třeba ho podávat v omezené míře.\nKvalitní destiláty, např. skotská whisky, finská vodka, moravská slivovice mohou být podávány jako aperitiv. K jídlu se obvykle podává koňak, brandy, metaxa, italská grapa, francouzský calvados nebo likéry, např. amaretto, jagermeister.\nDalší oblíbené alkoholické nápoje\nMezi nejoblíbenější nápoje, které většinou nesmí chybět na svatební hostině, jsou různé druhy vína. Oblíbeným nápojem je pivo, které patří mezi naše národní nápoje. Pivo by se mělo servírovat v třetinkových sklenicích, vychlazené na 7 °Celsia.\nDalším oblíbeným nápojem, bez kterého si lze svatbu těžko představit, je víno. Kromě různých odrůd bílého, růžového nebo červeného vína se někdy podávají i likérová vína. Jedná se o směs klasického vína a vinného destilátu, která bývá zahuštěna moštem nebo výluhem z fíků, rozinek. Mezi likérová vína patří např. malaga, sherry.\nMíchané nápoje a koktejly – nejen okrasa svatební tabule\nMíchané nápoje a koktejly jsou pastvou pro oči a potěšením pro chuťové buňky. Obvykle se připravují smícháním alkoholických nápojů s džusy, ovocnými šťávami, sirupem a dalšími přísadami. Stejným způsobem se připravují nealkoholické míchané nápoje, koktejly, pouze je u nich vynechán alkohol.\nPostup přípravy je různý, nápoje se mohou míchat v mixéru, šejkru, míchací sklenici, nebo se jednotlivé ingredience vlévají postupně přímo do servírovací sklenky. Nápoje se zdobí ovocem, lístky meduňky nebo máty.\nNealkoholické nápoje na svatbě\nKromě míchaných nealkoholických nápojů a koktejlů se podávají na svatbě džusy, šťávy z čerstvého ovoce, minerálky a káva. V horkých letních dnech osvěží voda s plátky citronu a lístky máty. Pokud jsou mezi svatebčany děti, bývá zvykem jim podávat jako aperitiv nealkoholický nápoj zvaný „rychlé špunty“.\nCo znamená korkovné, tzv. „špuntovné“?\nJedná se o poplatek, který si účtuje restaurace za vámi donesené alkoholické nápoje. Nejedná se pouze o víno nebo jiný alkohol, někde se korkovné účtuje také za donesené svatební cukroví nebo svatební dort.\nKolik zaplatíme za korkovné?\nNěkteré restaurace účtují korkovné v rozmezí 30 až 250,-Kč za láhev, u tvrdého alkoholu může být korkovné vyšší. Jiné restaurace účtují korkovné jako tzv. „paušál“, tj. neplatíte za láhev ani za litry alkoholu, ale zaplatíte domluvenou částku, např. 2.000,- Kč. Některé restaurace nepožadují korkovné např. z důvodu větší konzumace jídla.


Ubytování Camping La Prairie - Město Le Muy | Hotely a dovolená ve Francii\nCamping La Prairie Kemp\n114 ancienne route de Draguignan, 83490 Le Muy, Francie - Zobrazit na mapě Francie\nPopis ubytování Camping La Prairie\nResort leží 2 km od dálnice A8 a 25 km od měst Fréjus a Saint-Aygulf. Camping La Prairie nabízí mobilní domy se zařízenou terasou, vlastní koupelnou se sprchou a vybavenou kuchyní s varnou deskou, lednicí a kávovarem. Camping La Prairie se rozkládá 8,4 km od golfového hřiště Saint-Endréol a hosté zde mají k dispozici francouzskou restauraci, 2 venkovní bazény, terasu, tenisový kurt, animační tým a dětské hřiště. Na místě lze využívat i neplacené soukromé parkoviště. K některým patří i soukromá zahrada. Na místě je dále k dispozici bezplatné Wi-Fi v restauraci, hřiště na pétanque a stolní tenis.\nVybavení ubytování Camping La Prairie\nBezdrátové internetové připojení je dostupné v hotelových pokojích za 5 EUR na hodinu.


Nová dcera | Malý knižní Vesmír\nBlog.cz\t> Malý knižní Vesmír\t> Archiv\t> Prosinec 2013\t> Nová dcera\n22. prosince 2013 v 12:13\t| Filmy podle předlohy\nAhooooooooj. Já vím, že jsem článek slibovala na včerejšek, ale nějak sem se zabrala do zdobení cukroví a balení dárků a pak už sem to fakt nezvládala...oni dávali Počátek a já to ještě neviděla, takže sem se chtěla v klidu koukat. :( Pardon lidi. Ale dneska budou stopro články dva a zítra určitě taky něco přibude. Teď to bude jedna filmová recenze (tenhle film sem viděla už asi před měsícem, ale nějak sem o něm zapomněla napsat) a pak se můžete těšit ještě na recenzi na audioknihu Písečný muž. :D A co bude zítra? Tak to se nechte překvapit. :D\nA teď už k tomu filmu. Nová dcera je americký film natočený podle stejnojmenné povídky od Johna Connollyho a najdete jí ve sbírce Nokturna, kterou všem vřele doporučuju, protože sou to naprosto senzační, hororové a docela děsivé povídky. Povídka Nová dcera se mi fakt hodně moc líbila a tak sem se na film moc těšila. Má docela dobré obsazení - hlavního hrdinu hraje Kevin Costner, kterého mám vážně moc ráda. :D\nAsi tak do půlky se mi film vážně moc líbil. Držel se knižní předlohy a bylo tam obsaženo všechno důležitý, takže sem byla v sedmém nebi. :D No a pak se to začalo kazit…a já měla pocit, že se během natáčení vyměnil režisér, případně se ten původní dočista zbláznil. A nebe bylo v háji…\nAbyste měli představu o co v tomhle příběhu de…začíná to tím, jak se čerstvě rozvedený spisovatel se svými dvěma dětmi (dcerou Luisou a synem Samem) stěhuje na venkov do Jižní Karolíny do poměrně opuštěného domu, který je od ostatních docela dost vzdálený (už to začíná zavánět, tím, že se stane něco děsného ne?). A taky že jo. Luisa se po nálezu podivné vyvýšeniny za domem začne chovat divně. Toulá se po nocích, vrací se celá špinavá, zmizí její kočka, kterou posléze najde její otec úplně rozsápanou a dojde k dalším podivným událostem. Její táta to z počátku moc neřeší, protože Luisa je špatná z rozvodu, změny prostředí a tak a navíc je v pubertě a v tu dobu se všechny holky chovaj trochu divně. :D Pak ale dojde k něčemu, co už prostě jen tak přejít nejde. Je jasné, že v proměně jeho dcery hraje velkou roli právě ta vyvýšenina a proto se jí rozhodne srovnat se zemí. To se však ukáže jako osudová chyba a v tu chvíli začne jít všem o život.\nCelou zápletku a co ta vyvýšenina vlastně je, vám říkat nebudu, protože to bych prozradila až příliš, ale rovnou vám říkám, že tohle by se klíďo píďo mohlo stát. Alespoň já si to myslím, protože na věci, které se ve filmu udály docela dost věřím a myslím si, že je něco mezi nebem a zemí, co mi prostě nemůžeme nikdy pochopit.\nA co se mi tedy nelíbilo? No…jak to říct abych moc neprozradila? Asi takhle. Povídka je hodně o psychice a o takovym tom plíživym, tajemnym zlu, který nerozpoznáte, který není vidět a kterému se prostě neubráníte. Ve filmu se začali objevovat olezlí příšery, hodně připomínající zombíky a ty tam prostě neměli co dělat. Totálně to zkazilo dojem z celýho filmu a byl to naprosto zbytečnej efekt. Prostě z toho američani udělali rádoby příšernost, která naprosto postrádala tu realističnost, která byla v povídce. Ono se to dost těžko vysvětluje, ale když si povídku - a prostě celou tu knížku - přečtete a pak se podíváte na film, dojde vám, co jsem tím myslela. :D\nAsi takhle…kdybych tu povídku nečetla, tak je to určitě parádní horor. Takhle sem věděla, o co kráčí a co mám čekat a měla jsem o tom své vlastní představy, které k ní patřili. Filmaři měli evidentně představy dosti odlišné a pro mě naprosto špatné. Kdyby zachovali ráz a styl, který měl film na začátku byla bych úplně spokojená. Takhle u mě moc nezabodovali.


Stěnové sejfy: sejf SS 1 - nejmenší ve třídě Z2\nSejf SS 1 lze bezezbytku recyklovat na druhotné suroviny, i když u zazděného trezoru jen velmi obtížně. Při dodržení návodu k zazdění je konstrukce trezoru zalitá betonem bezproblémová na mnoho desetiletí. Trezorový zámek je při běžném používání bez reklamací. Doporučuje se podle stupně používání zámek například po deseti letech nechat vyměnit za nový.V domácích podmínkách to není nutné.\nMontáž sejfu SS 1\nSpolečně s trezorem dodáváme také návod na správné zazdění. Tak, aby trezor odpovídal normám a nařízením. Potřebuje okolo sebe 60 mm betonu. Můžete ještě posílit o železo. Minimální stavební otvor je tedy 300 mm výška x 335 mm šířka a 220 mm hloubka. Samotné zazdění si může udělat klient sám nebo firma s koncesí.\nSejf SS1 je certifikován podle české technické normy 916012 a prošel do bezpečnostní třídy Z2. Je o tom vydán certifikát akreditované zkušebny. Bezpečnostní třída Z2 slouží na uložení cenností v hodnotách okolo 40 tisíc korun. Tento trezor je vhodný na uložení zbraní do 10 kusů podle zákona o zbraních č. č. 13/2021 Sb. (před novelizací č. 119/2002 Sb.) a Nařízení Vlády č. 217/2017 Sb. (dříve č.338 > č.347 > č.503) Vnitřní prostor je ale velice malý na uložení zbraní.\nDo sejfu SS 1 je možné také ukládat utajované dokumenty stupně "Typ 1B - Vyhrazené" podle Národního bezpečnostního úřadu a je o tom vydán certifikát. Bodová hodnota trezoru je S1=2 body a SS2=2 body. Do sejfu se ale nevejde formát A4, takže spíše flash disk nebo jiná datová media.\nNa přání lze ještě sejf SS1 upravit podle požadavků klienta. V základu je zámek na klíč (dva klíče 65 mm). Jiný zámek je možný, ale... Trezor je v šedobílé barvě RAL 9002 a bez příplatku může být dodán v černé RAL 9005. Může mít například rámeček pro hlubší zazdění, posílenou zadní stranu, levé dveře...\nSejf SS 1 patří mezi malé velikosti, které se drží často skladem. Obvykle se zámkem na klíč. Jinak termín vyrobení bývá 21 dní. Můžete si ho osobně převzít a často se posílá balíkovou službou.\nCo dostanu s trezorem SS 1\nSamotný sejf SS1 s pravými dveřmi. Na klíč (dva klíče) v bezpečnostní třídě A. Certifikovaný v bezpečnostní třídě Z2, vhodný na zbraně. Barva odstín RAL 9002 šedobílá (nebo černá RAL 9005). Uvnitř jedna police v pevné pozici, vyjmutelná. Nutné zazdít 60 mm betonu.


Miroslav Jandovský: Paměť mého města cena od 69 Kč - Srovname.cz\nSrovnání cen » Knihy, filmy, hudba » Knihy » Próza - beletrie » Srovnání cen Články o Recenze Napsat recenzi pro Informace o Poradna Miroslav Jandovský: Paměť mého města\nAutor : Miroslav Jandovský, „Minulý čas hledejme v tom našem. On totiž nikdy nepominul, pouze plynule vstoupil do času přítomného.“ Paměť mého města předkládá čtenáři pohled do historie, té nejstarší i nedávno minulé. Pozorného čtenáře neosloví jen historická fakta, ale pozná i vztah autora k jeho rodnému městu – ...a dál?\nProdukt Miroslav Jandovský: Paměť mého města neprodává žádný obchod s kamennou pobočkou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt Miroslav Jandovský: Paměť mého města nemá žádný obchod skladem. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt Miroslav Jandovský: Paměť mého města neprodává žádný obchod s možností platby kartou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nNakladatelství Viking Paměť mého města - Miroslav Jandovský\nDo obchodu » Miroslav Jandovský: Paměť mého města Knihcentrum.cz\nSpecifikace Miroslav Jandovský: Paměť mého města\nAutor : Miroslav Jandovský, „Minulý čas hledejme v tom našem. On totiž nikdy nepominul, pouze plynule vstoupil do času přítomného.“ Paměť mého města předkládá čtenáři pohled do historie, té nejstarší i nedávno minulé. Pozorného čtenáře neosloví jen historická fakta, ale pozná i vztah autora k jeho rodnému městu – Třeboni – a začte se do příběhu jedné třeboňské rodiny, do jejíhož života dramaticky zasáhla druhá světová válka.Druh sortimentu : eKniha, Paměť mého města, Jazyk : Čeština, Počet stran : » ... a dál?\nPorovnat ceny Miroslav Jandovský: Paměť mého města\nMiroslav Jandovský: Paměť mého města - parametry\nAutor : Miroslav Jandovský, „Minulý čas hledejme v tom našem. On totiž nikdy nepominul, pouze plynule vstoupil do času přítomného.“ Paměť mého města předkládá čtenáři pohled do historie, té nejstarší i nedávno minulé. Pozorného čtenáře neosloví jen historická fakta, ale pozná i vztah autora k jeho rodnému městu – Třeboni – a začte se do příběhu jedné třeboňské rodiny, do jejíhož života dramaticky zasáhla druhá světová válka.Druh sortimentu : eKniha, Paměť mého města, Jazyk : Čeština, Počet stran : 175


Zvýšení výkonu motoru (chiptuning) vozidla Alfa Romeo Stelvio 2.2 Diesel Automat - 209 HP je možné z původních 154 kW (209 HP) až na 193 kW (262 HP) a nárůst točivého momentu ze 450 Nm až na 554 Nm.\nNíže naleznete parametry před a po úpravě Standard pro vozidlo: Alfa Romeo Stelvio 2.2 Diesel Automat - 209 HP. Modelová řada vyráběná od roku 2017.\tÚprava tohoto modelu se provádí připojením na konektory řídící jednotky bez rozebírání jednotky.\tŘídící jednotka motoru od společnosti Bosch.\tTyp řídící jednotky EDC17C69.\tTato úprava je přizpůsobena pro automatickou převodovku. Předpokládaná doba úpravy tohoto modelu je 1.5 - 2.5 hodiny.\nNíže naleznete parametry před a po úpravě Premium pro vozidlo: Alfa Romeo Stelvio 2.2 Diesel Automat - 209 HP. Modelová řada vyráběná od roku 2017.\tÚprava tohoto modelu se provádí připojením na konektory řídící jednotky bez rozebírání jednotky.\tŘídící jednotka motoru od společnosti Bosch.\tTyp řídící jednotky EDC17C69.\tTato úprava je přizpůsobena pro automatickou převodovku. Doba úpravy je 3-6 hodin z důvodu nutnosti zkoušek dle podmínek MDČR.\nNíže naleznete parametry před a po úpravě EkoTuning pro vozidlo: Alfa Romeo Stelvio 2.2 Diesel Automat - 209 HP. Modelová řada vyráběná od roku 2017.\tÚprava tohoto modelu se provádí připojením na konektory řídící jednotky bez rozebírání jednotky.\tŘídící jednotka motoru od společnosti Bosch.\tTyp řídící jednotky EDC17C69.\tTato úprava je přizpůsobena pro automatickou převodovku. Předpokládaná doba úpravy tohoto modelu je 1.5 - 2.5 hodiny.\nNíže naleznete parametry před a po úpravě Sport pro vozidlo: Alfa Romeo Stelvio 2.2 Diesel Automat - 209 HP. Modelová řada vyráběná od roku 2017.\tÚprava tohoto modelu se provádí připojením na konektory řídící jednotky bez rozebírání jednotky.\tŘídící jednotka motoru od společnosti Bosch.\tTyp řídící jednotky EDC17C69.\tTato úprava je přizpůsobena pro automatickou převodovku. Předpokládaná doba úpravy tohoto modelu je 1.5 - 2.5 hodiny.


Dark Elf Times - Příběhy - Válka o Inger - Díl 1.\n6.5. 2013 Sharpthrower Komentáře (0) Příběhy 0.00 x1531\nSlunce pálilo čím dál, tím víc a karavana se stavebními materiály, stavebníky, architekty a vojáky se pomalu pohybovala po prašné cestě. Po obou stranách karavany šli vojáci pro případ, že by došlo k přepadení.\n"Jak ještě dlouho?" zeptal se jeden ze stavitelů navigátora\n"Ještě dvě nebo tři hodiny. Pak ještě budeme muset najít nějaké místo pro stavbu. Takže ještě takových pět hodin."\nMezitím, co si stavitelé povídali, vyjela karavana na vrchol malého kopce a najednou se otevřel výhled na mohutný prales Inger.\n"Bohové na nebesích, taková krása..." řekl jeden z architektů\nDokonce ani vojáci nemohli oné kráse odolat a začali se rozhlížet kolem dokola. Ať dohlédli jak daleko chtěli, nedokázali najít konec onoho pralesu, protože se táhl od východu k západu a konec nalézal až u břehů moře.\n"Skvěle vybrané místo!" užasnul vrchní stavitel\nKaravana po krátkém pokochání sjela z kopce a pokračovala směrem k pralesu. Navigátor se mezitím rozhlížel kolem po vhodném stavebním místě. Našel ho vcelku rychle. Na místě, které vybral byla řeka, půda z dálky vypadala slibně a celkově bylo místo perfektní. Navigátor přikázal karavaně zamířit právě tam a pak se zabořil do jakési knihy, kterou si s sebou přinesl.\nZa necelou hodinu konečně karavana zastavila a z vozů začali vyskakovat stavitelé, architekti, zemědělci a také pár desítek vojáků. Vrchní stavitel, který byl zároveň i velitelem vojáků a předpokládaným starostou budoucího města, začal rozdávat rozkazy. Nakázal postavit studnu a rozložit stany a také vyslal několik vojáků do lesa na lov. Ti se rozdělili na menší skupinky.\n"Tenhle les je nějakej divnej. Něco tady smrdí."\n"Tomu se říká příroda.."\nVojáci se takto hašteřili celou dobu a nedocházelo jim, že mluvením plaší zvěř. A tak šli skoro hodinu, až dorazili na mýtinu.\n"Připadá mi, že nás někdo sleduje.." řekl úzkostlivě první voják\n"Prosímtě, to se ti jenom zdá. Pokračujeme!" řekl třetí.\nVojáci se znovu dali do chůze, ale brzy je zastavila síťová past, do které se všichni tři chytili.\n"Co to do prdele je? Marcusi, zkus nás odvázat!"\nTřetí voják vytáhl nůž a pokusil se přeříznout lano, které drželo síť ve vzduchu. Než to ale stihnul, přiletěl šíp a vyrazil mu nůž z ruky.\n"Marcusi, ty idiote!"\n"To ne já, trefil mě šíp a já ho upustil!"\n"Šíp? A sakra."\nJakmile to voják dořekl, z křoví vystoupili tři muži, všichni oblečení v kožešinové zbroji a na obličeji pomalovaní barvami. Byli to zřejmě lovci nebo válečníci jednoho z domorodých kmenů. Nejdříve si prohlíželi svou kořist a pak mezi sebou začali mluvit v rodném jazyce. Jeden z nich pak přikázal vojáky mírně spustit, aby se jim mohl dívat do obličeje. K údivu vojáků začal domorodec mluvit malerijsky.\n"Kdo sakra jste a co tu děláte?"\n"Jsme vojáci Malerijské páté legie! Mé jméno je Antonio Rossi a jsem-"\n"Cizáci. Odvážeme vás a pustíme, pod podmínkou, že se zpakujete a odejdete z našeho území!"\n"Ale my tu chceme založit město..." prořekl se Antonio\nDomorodec neodpovídal, dal signál k propuštění vojáků a pak jim prstem ukázal, aby odešli. Když pak utíkali, křičel po nich cosi v rodném jazyce. Pak se otočil ke svým dvěma druhům.\n"Co hodláš dělat?" zeptal se ho jeden z nich.\n"To je jasné. Povíme o tom Wargotovi, ten si s tím poradí." řekl domorodec, otočil se a pak začal utíkat do své vesnice.\nMezitím vojáci doběhli do tábora, uřícení jako nikdy předtím a všichni si mysleli, že si nadělali do zbroje. Když je uviděl vrchní stavitel, rychle k nim přiběhl a začal se ptát.\n"Co se vám proboha stalo? Vypadáte, jako by jste viděli smrt!"\n"Potkali jsme bandu divochů. Zavřeli nás do pasti a vyhrožovali nám, že pokud odsud neodejdeme, zabijí nás!"\n"S pár divochy si poradíme. Běžte si dát večeři a pak jděte spát."\nVojáci udělali, co jim stavitel řekl, ale pořád nemohli zapomenout, co se jim v lese přihodilo. Strašilo je to při večeři i ve spánku. V noci se jim zdály podivné sny, kde byli napichováni na kůly a obětováni domorodým božstvům.\nRáno pak vojáky vzbudilo hlasité bubnování a pokřiky. Když vyšli ven ze stanů, byli vyděšeni k smrti. Kolem celého tábora stálo obrovské vojsko domorodců. Když uviděli, že se vojáci vzbudili, jeden z domorodců pomalu přišel do tábora a začal mluvit malerijsky.\n"Jmenuji se Wargot. Jsem velitelem klanu Waragoth a majitelem tohoto území. Tím, že se zde snažíte stavit porušujete dohodu mezi Ingerskými klany a vaší zemí. Radím vám, odejděte, než budu muset použít násilí!"\n"Žádný domorodec mi nebude říkat, co mám dělat!"\n"Radím vám dobře, odejděte a nikdo nebude zraněn!"\n"Nikdy! Do něj hoši!"\nVojáci, kteří se během krátké konverzace mezi stavitelem a Wargotem stihli obléct, se vrhli na Wargota, ale ten je bez problému odhodil na zem.\n"Waragoth, gaar!" zakřičel\nCelé domorodé vojsko se na to rozběhlo do tábora a začalo masakrovat vojáky. Bitva proběhla velmi rychle, nepřipravení vojáci neměli jedinou šanci proti plně vyzbrojeným a zuřivým domorodcům. Když byli domorodci hotovi se zabíjením, vydal Wargot příkaz spálit tábor na uhel. Domorodci zapálili své pochodně a naházeli je na zbytky stanů a mrtvé vojáky. V tu chvíli vypukl chaos. Všechno hořelo a koně, kteří zatím nezaregistrovali to, jak domorodci zabíjeli, začali utíkat do všech stran. Wargot vše sledoval z povzdálí.\nMezitím se do tábora vracel jeden z vojáků, který se brzy k ránu šel projít. Když uviděl to, jak divoši pálí a zabíjejí, dal se na útěk. Mezitím ho doběhl jeden z prchajících koní. Vojákovi se koně podařilo uklidnit, nasedl na něj a vydal se směrem k Malerii.\n"Musím to říct veleknězi. Musím to říct veleknězi." opakoval si v duchu.


Občas stačí prostě jen říct … – Citlivka\nObčas stačí prostě jen říct …\nŘíjen 7, 2017 Citlivka Comments 0 Comment\nPozoruji jak moc naše emoce a vnitřní nastavení ovlivňují to, co komunikujeme k druhým. Jak malou informaci mají slova. Jaký význam má to, co je za našimi slovy. Jaký význam mají naše myšlenky a emoce za tím, co říkáme.\nTak třeba věta: „Jsem unavená. Můžeš mi dnes pomoci a uspat večer Emmu.“ se dá říct na tisíc způsobů. Já ji dokážu mému manželovi říct několika způsoby. Záleží na emoci, která je za tím, co říkám. Na mém nastavení. Tak třeba:\nMusím ho poprosit opatrně, aby si nemyslel, že ho tady peskuji.\nS ničím mi tu nepomáhá, tak by snad mohl dnes aspoň uspat tu Emmu.\nVím, že bude protivný a řekne ne, ale řeknu mu to.\nUž toho mám za dnešek tady plné zuby, tak by snad aspoň mohl uspat tu Emmu.\nJsem unavená, tak bych manželovi řekla, aby uspal Emmu. Ale mám ho s tím otravovat? Vždyť ještě nejsem tak unavená.\nAsi nemusím psát, že žádná ze situací nevedla na druhé straně k úspěchu. Ne, že by manžel ani v jednom případě nešel tu Emmu uspat. To i šel, ale naštvaný a otrávený. Taková večerní (ne)příjemná atmosféra…\nZa těmihle mými nastaveními jsou nejrůznější moje pocity strachu, vzteku a pochybnosti o sobě. Vztek, že mi manžel nepomáhá. Když ho požádám, dopředu vím, že bude protivný. Předpokládám, že odpoví ne. Dalším nastavením je pocit, že já to přeci ještě zvládnu tu Emmu uspat. Jsem sice hodně unavená a mám ještě večer práci, ale já to přeci ještě zvládnu. Nic mi to neudělá.\nJá objevila heuréku v partnerství! Budete se divit! Co takhle prostě to jen říct … a neočekávat.\nŘíct: „Jsem unavená. Můžeš mi dnes pomoci a uspat večer Emmu.“ Mluvit o sobě a reakci partnera nechat na něm, bez jakéhokoliv očekávání nebo předsudků.\nNepředpokládat, že manžel protivně zavrčí a řekne, že se mu nechce. Ani že radostí vyskočí do stropu a odpoví kladně (pokud vám manžel někdy reagoval takto, tak vám upřímně závidím). Vlastně neočekávat ani jednu z odpovědí. Vzdát se jakýchkoliv očekávání.\nNepopírat svoje pocity a svoji důležitost nějakými pochybnostmi o sobě. Já přece ještě nejsem zase až tak unavená a zvládnu to. Blbost! Já jsem unavená a proto ho o to i požádám.\nMám špatnou náladu, den neprobíhal zrovna růžově a já mám vztek. Vztek na sebe, ale i na všechny okolo. Tenhle můj vztek ale vůbec nesouvisí s manželem. Pokud nechci, aby se můj vztek od něho odrazil jako pingpongový míček, pak ho k němu radši nebudu vůbec komunikovat.\nA víte, co stačí? Komunikujete sebe. Prostě řekněte, jak to máte vy. Upřímně a v klidu. S jistotou, že přesně takhle to nyní máte vy. Bez pochybností. Bez očekávání. Reakci druhého nechte na něm.\nJo, tak přesně takhle jednoduše to funguje! Jen se mi do toho ještě občas připlete můj vztek, strach anebo pochybnost.\nA jak jste na tom vy? Zkuste to taky. Budu ráda, když se podělíte jaký byl u vás výsledek 🙂\ndůvěra, očekávání, osobní růst, partnerství, vztek\nŽeny ženám 2017 aneb Jak důležité je zůstat ženou\nDěti jsou silnější, než si myslíme


Proč ministr kultury Antonín Staněk (ČSSD) odvolal ředitele Národní galerie a Muzea umění Olomouc? Ustojí petici, která chce jeho odvolání? Nejen o tom hovořil přímo šéf resortu kultury v pondělí v Epicentru.\nMinistr kultury Antonín Staněk možná příští týden ve vládě skončí, hodně bude záležet také na prezidentovi Miloši Zemanovi, jestli jeho demisi přijme, či ne. Staněk neustál velkou kritiku, která se na něj snesla poté, co...\nNa ministerstvu kultury se dnes ráno uskuteční porada vedení úřadu, kterou naplánoval premiér Andrej Babiš (ANO). Chce se více seznámit s problematikou resortu. Poté uspořádá Antonín Staněk (ČSSD), který k dnešku končí ve funkci...\nAndrej Babiš (ANO) a končící minsitr kultury Antonín Staněk (ČSSD) usedli k jednomu stolu a po pochvalách na ministerstvo kultury, které však Staněk dneškem opouští, došlo i na dotazy novinářů. Babiš ironicky reagoval v momentě,...\nMinistr kultury Antonín Staněk bude z vlády odvolán k 31. červenci, oznámil po setkání s prezidentem Milošem Zemanem v Lánech předseda ČSSD Jan Hamáček. Zeman akceptoval návrh premiéra Andreje Babiše na odvolání Staňka. Jasné ale...\nŠéf resortu práce a sociálních věcí Petr Krčál (ČSSD) končí ve funkci ministra. Neustál kauzu s opisováním své bakalářské práce. Ministryně spravedlnosti Taťána Malá se poroučela kvůli údajnému plagiátorství z vlády po...\nZa posledních pět týdnů ve vládě končí už čtvrtý ministr. Po sérii protestů části umělecké obce rezignuje k poslednímu květnu ministr kultury Antonín Staněk (ČSSD). Na toto téma diskutovali v nedělní Partii ministryně práce...


Nikon Z6 II, Z7 II mají novou aktualizaci :: Oehling CZ fotoobchod\nSpolečnost Nikon oznámila, že 25. února plánuje vydání dvojice aktualizací firmwaru pro své bezzrcadlové kamerové systémy Z6 II a Z7 II. Aktualizace u obou řeší kromě standardních oprav chyb i dalších vylepšení, možnost natáčet 4K video rychlostí 60 snímků za sekundu, záznam Blackmagic Raw a vylepšený výkon Eye-AF.\nFirmware je označen verzí 1.10 pro modely Z6 II i Z7 II přinese záznam videa v rozlišení 4K UHD rychlostí až 60 snímků za sekundu. Tento režim fotografování je bohužel omezen na oříznutý formát záznamu Nikon založený na formátu DX v režimu kvality filmu „Normální“. Výkon funkce AF s detekcí očí byl na obou fotoaparátech též vylepšen. Nikon konkrétně zmiňuje, že jsou detekovány „oči lidských subjektů, i když je obličej subjektu v rámečku menší než u verze firmware 1.00, což umožňuje plynulejší a stabilnější fotografování.\nNovinkou je také možnost výstupu videa Blackmagic Raw do externích monitorů a rekordérů Video Assist 5″ 12G HDR a Video Assist 7″ 12G HDR od Blackmagic Design. Stejně jako u fotoaparátů Nikon Z6 a Z7, které získaly aktualizaci Blackmagic Raw koncem loňského roku, vyžaduje získání této funkce upgrade videa Raw zasláním fotoaparátu do servisního střediska Nikon k úpravám, úprava by měla stát 5.100 Kč. Po dokončení aktualizace však budete moci fotografovat jak s Blackmagic Raw, tak s ProRes Raw, podle toho, jaký externí rekordér používáte. Když už mluvíme o ProRes Raw, je nyní také možné ovládat nastavení ISO a teploty barev ve Final Cut Pro X při natáčení videa ProRes Raw do externího rekordéru Atomos Ninja V.\nChceš být informován pouze o novinkách pro Nikon?\nZadej svůj e-email


První máj s BERGem a ptáky na Petříně\nPrvní májový večer se uskuteční jarní koncert Orchestru BERG s tématem ptáků a ptačího zpěvu. Po zvukové procházce, která povede mimo jiné přes rozkvetlý strahovský sad, zazní ve světové premiéře skladba Slavomíra Hořínky inspirovaná letem ptáků i ikonické „ptačí“ dílo Oliviera Messiaena.\nJarní měsíce patří nejen rozkvetlé přírodě ale i všudypřítomnému ptačímu zpěvu. Proto květnový koncert Orchestru BERG zahájí zvuková procházka. Jejím smyslem je ponořit se s velkou intenzitou do světa zvuků, které běžně už ani nevnímáme. Z nádvoří Strahovského kláštera se v malých skupinkách posluchači vydají přes strahovské zahrady až na Malostranské náměstí, do Sálu Martinů.\nNa zážitky ze zvukové procházky navazuje koncert inspirovaný ptačím světem. Ve světové premiéře zazní Kapesní průvodce letem ptáků Slavomíra Hořínky (*1980) – skladba, která v roce 2014 získala cenu předsedy poroty v soutěži České filharmonie, ale nebyla nikdy veřejně provedena. Jak poznamenává skladatel: „Jejím základem je mimo jiné nahrávka letu kolibříka.“ Premiérové uvedení podpořil i jeden z donátorů Orchestru BERG.\nDíky mimořádné ornitologické vášni francouzského skladatele Oliviera Messiaena vzniklo dnes již ikonické dílo Exotičtí ptáci. „Jde o unikátní zvukový katalog čtyřiceti osmi vybraných ptačích exemplářů z Asie a Severní i Jižní Ameriky, které Messiaen poznával především z nahrávek nebo na výstavách,“ říká šéfdirigent Orchestru BERG Peter Vrábel. Sólového klavírního partu se ujal Daniel Wiesner, specialista na moderní a současnou hudbu. Koncert doplní také neformální přednáška Zdeňka Vermouzka z České společnosti ornitologické.\nVíce z této kategorie: « Galantní Evropa jako vrchol letošních Letních slavností staré hudby\tBrno se vydává na novou cestu s Dennisem Russellem Daviesem »


Ministr zahraničí Johnson vidí brexit jako příležitost. Británii se podle něj bude ekonomicky dařit - Seznam Zprávy\nZprávySvětMinistr zahraničí Johnson vidí brexit jako příležitost. Británii se podle něj bude ekonomicky dařit\nBritský ministr zahraničí Boris Johnson vyzval Brity, aby odchod z EU nevnímali jako hrozbu. (Video: AP)\nVystoupení Velké Británie z Evropské unie nemá v jejích občanech vzbuzovat obavy, ale naději. Ve středečním projevu to řekl tamní ministr zahraničí Boris Johnson. Brexit by podle něj v budoucnu mohl zemi sjednotit.\nBritský ministr zahraničí Boris Johnson v projevu o odchodu Velké Británie z Evropské unie prohlásil, že takzvaný brexit není důvodem k obavám, ale k naději. Johnson se ve své řeči snažil uklidnit ty obyvatele Británie, kterým se plánovaný rozchod s evropským blokem nelíbí. Brexit přitom označil za velký liberální projekt, jenž může časem sjednotit tuto zemi.\n„Brexit nemusí být nacionalistický, ale může být internacionalistický. Nemusí být hospodářskou hrozbou, ale hospodářskou příležitostí,“ řekl Johnson, podle kterého se bude Británii ekonomicky dařit poté, co se po brexitu stane „liberální a globální“.\nStředeční Johnsonova řeč je první z řady projevů ministrů, kterými chce vláda premiérky Theresy Mayové prokázat připravenost na odchod z Unie, a uklidnit tak britskou veřejnost. Vystoupení Spojeného království z Evropské unie je naplánované na 29. března příštího roku.\nPříznivce brexitu, ke kterým sám patří, ministr Johnson vyzval, aby nad ním nevyjadřovali škodolibou radost a brali ohled na to, že značná část Britů si odchod z EU v referendu nepřála. Všechny obyvatele své země vyzval, aby se sjednotili ve prospěch toho, čemu všichni věří. Tím je podle něj sebejisté Spojené království. Brexit neznamená nepřátelství vůči zbytku Evropy, dodal Johnson. „Není to nějaké velké znamení V nad doverskými útesy,“ řekl s odkazem na první písmeno slova victory, tedy vítězství.\nBritská premiérka Mayová odmítá platit za přístup Velké Británie na evropský finanční trh\n11. 1. 2018 23:44\nVýsledky předloňského referenda o brexitu nelze podle Johnsona už zvrátit. Kdyby se uskutečnilo druhé lidové hlasování o členství v EU, jak někteří požadují, vyvolalo by to podle něj jen nové politické spory a tím, kdo by byl na straně poražených, by byla Británie. Druhé referendum by bylo „katastrofálním omylem, který by vedl k permanentnímu a nesmazatelnému pocitu zrady“, dodal ministr.\nPo brexitu podle něj nemůže být Londýn vázán pravidly EU. Brusel přitom navrhuje, aby v přechodném období, které by mohlo trvat až do konce roku 2020, platila v Británii nadále unijní pravidla, a to i nově přijatá. Na jejich podobu by ovšem Londýn neměl již žádný vliv. Podle zastánců brexitu by se z Británie stal „vazalský stát“ EU.\nOdpůrce brexitu Johnsonův projev příliš nepřesvědčil. Poslanec Labouristické strany Chuka Umunna ministrovu řeč označil za „cvičení v pokrytectví“. Liberálnědemokratický zákonodárce Tom Brake řekl, že Johnsonova verze brexitu by Británii připravila o pracovní místa, neboť by znamenala přísnější obchodní podmínky s britským největším exportním trhem.\n23. 11. 2017 18:51


Petr Hartman: Na kolika židlích současně může sedět Dana Drábová? | Plus\nPetr Hartman: Na kolika židlích současně může sedět Dana Drábová?\nBylo dříve vejce, nebo slepice? Toto dilema nemusí řešit Dana Drábová ani středočeští zastupitelé. Vědí, že v současné podobě spatřil dříve světlo světa zákon o volbách do zastupitelstev krajů a až po něm se vyklubal služební zákon.\nPrvní z nich zakazuje vykonávat mandát člena krajského zastupitelstva souběžně s funkcí na ministerstvu, nebo orgánu státní správy s celostátní působností, do které byl daný člověk jmenován. Služební zákon takovýto souběh politické a úřednické kariéry de facto nezakazuje.\nČasový sled tak v tomto případě může být zajímavý maximálně z toho úhlu pohledu, proč zákonodárci neobjevili zmiňovaný rozpor. Kdyby služební zákon vyzněl podobně jako ten o volbách do zastupitelstev krajů, neexistovala by nyní polemika o tom, zda může Dana Drábová sedět, obrazně řečeno, na dvou židlích.\nJednak v krajském zastupitelstvu, jednak být v čele Státního úřadu pro jadernou bezpečnost. V jejím případě by se dokonce dalo hovořit o židlích třech. Působí totiž také jako neuvolněná místostarostka obce Pyšely.\nJejí angažmá na komunální úrovni všem příslušným normám a předpisům vyhovuje. O aktivitách Drábové v krajské politice už to jednoznačně tvrdit nelze. Zákony lze sice vykládat různým způsobem, autoritativně to však může učinit pouze soud. K němu celý spor směřuje.\nDana Drábová|foto: Filip Jandourek\nV tuto chvíli se zdá být blíže pravdě pohled ministerstva vnitra. To se přiklání k dikci zákona o volbách do zastupitelstev krajů. Je logické, že vznik a zánik mandátu na této úrovni by měl ošetřovat právě on. Když si člověk prostuduje příslušnou pasáž, nabude dojmu, že Dana Drábová by si měla vybrat mezi krajským zastupitelstvem a Státním úřadem pro jadernou bezpečnost.\nToto dilema by měli lidé brát v potaz už v momentu, kdy se o přízeň voličů ucházejí. Vědí-li dopředu, že je pro ně důležitější dosavadní práce, může být vnímána jejich kandidatura v krajských volbách jako účelová. Jako pokus nalákat na známou tvář ve prospěch své strany nebo svého hnutí co největší počet příznivců s vědomím, že daný kandidát se svého mandátu velmi pravděpodobně vzdá.\nDana Drábová pomohla výrazně Starostům a nezávislým k druhému místu ve středních Čechách jen těsně za vítězným hnutím ANO. Nyní nechce zklamat v ní vloženou důvěru. Zároveň chce pokračovat ve své profesi. Proto dobrovolně neodejde a nechá se mandátu zbavit.\nAsi počítá s tím, že tento způsob zastře podezření z účelové kandidatury, která se s velkou pravděpodobností nemohla proměnit v plnohodnotné působení v krajském zastupitelstvu.


Vlastní podnikání jako cesta k dospìlosti aneb ¾ivnosti ¾en | PaM magazín\nVlastní podnikání jako cesta k dospìlosti aneb ¾ivnosti ¾en\n30.8.2007, PhDr. Helena ©alátová, Zdroj: Verlag Dashöfer\n„Èeho si na sobì nejvíc ceníte?“ ptám se v¾dy svých klientek. Èasto nejsou schopny opovìdìt vùbec, je¹tì èastìji uvádìjí nìco, co dìlají proto, aby se ti druzí mìli dobøe a mohli se rozvíjet. Myslí si, ¾e svou slu¾bou dávají ze sebe to nejlep¹í, ale není to tak. Ponechávají toti¾ to, co je v nich jedineèné a tedy nejlep¹í, pouze v podobì spícího, nerealizovaného potenciálu. Proto¾e v¹ak pracuji se ¾enami u¾ dvacet let, pøece jen vnímám jejich velký posun od role závislé pomocnice, která se realizuje pøes druhé, k ¾enì, která si je vìdoma sama sebe, a proto pøijímá vìt¹í odpovìdnost za vlastní ¾ivot, prosperitu a naplnìní.\nSamostatné podnikání ¾en je fenomén, který odrá¾í nejen promìny doby, ale také tyto zmìny v jejich psychice. ®eny v situaci globální transformace hledají nový smysl, nový obsah toho, co v¹e znamená být dospìlou ¾enou. Chtìjí mít stejná práva jako mu¾i, a proto se musejí nauèit pøijmout i stejnou odpovìdnost a riziko. Samostatná ¾ivnost, postavení se na vlastní nohy se tak stává velkým krokem v osobnostním zrání.\nNa rozdíl od mu¾ù je øada ¾en ochotna zaèít podnikat pouze tehdy, kdy¾ je partner (nebo rodièe) finanènì „jistí“. Souèástí dospìlosti v¹ak je také je sebedùvìra a dùvìra v ¾ivot, která se projevuje schopností umìt ¾ít s urèitou mírou nejistoty. Získání pracovního prostoru, ev. zamìstnancù, vytvoøení a inovace vlastního produktu, vlastní zviditelnìní, prosazení se na trhu, získávání a udr¾ení klientely, investice do zaøízení, vzdìlání, hospodaøení s penìzi, energií, èasem apod., to v¹e klade velké nároky na samostatnost, rozhodování, vytrvalost, realistický odhad mo¾ností, sil a dosa¾itelných výsledkù, na komunikaci, zdravé sebeprosazení, organizaci práce, èasu a odpoèinku.\nNutnost s tím v¹ím se dospìle vyrovnat je pro ¾eny obtí¾ná, ale velmi u¾iteèná. Pomáhá jim pøekonat urèitá limitující sociální kli¹é a zcela mylné pøedstavy o vlastních hranicích. Dìvèátka jsou toti¾ vychovávána jinak ne¾ chlapci. Rodièe o nì mají vìt¹í strach, víc je chrání a nedovolují jim rùzná prùzkumná dobrodu¾ství, pøi nich¾ dítì zji¹»uje, co je schopné zvládnout. Kdy¾ upadnou, rodièe je mnohem èastìji nenechají, aby se samy postavily, ale bì¾í je zvednout. Tak je vychovávají v pøesvìdèení, ¾e jsou køehké a ¾e kdy¾ upadnou, nedoká¾í se samy zvednout. Samostatné podnikání tak pomáhá ¾enám pøekonat tuto nauèenou bezmoc, která jim zásadnì brání v poznání jejich skuteèných mo¾ností.\nSamostatné podnikání je ideálním polem pro rozvoj kreativity, která je vnitøní dispozicí ka¾dé ¾eny a typickým zpùsobem jejího sebevyjádøení. Jedna má klientka byla masérka, která jako hobby tvoøila originální obleèení. Kdy¾ ho dávala do butikù, pøíli¹ se neprodávalo, ale kdy¾ ho nabízela sama, odbyt byl vynikající. Mìla osobní charisma, schopnost vcítit se do osobnosti a potøeb zákazníka a pokud si nevybral z nabídky, byla schopna vytvoøit mu nìco na míru. umìla uplatnit svou originalitu a zároveò vyzdvihnout jedineènost zákazníka. Dnes u¾ má krejèovskou…


Canvit BARF Aloe Vera Gel Extract 40 g - Vše Pro Zvíře s.r.o.\nDomů / PRO PSY / Vitamíny a léčiva pro psy / Canvit BARF Aloe Vera Gel Extract 40 g\nSušený gel z Aloe Vera v organické kvalitě z řady Canvit Barf pro podporu imunity, doporučuje se jako součást léčby kožních alergií, infekcí, chronických zánětů a nádorových onemocnění. Aloe Vera obsahuje gel, který je bohatým zdrojem vitamínů A, C, E, B, mikroprvků, aminokyselin, látek s prokázaným antibakteriálním, antivirovým, protizánětlivým účinkem a protinádorovým účinkem.\nCanvit BARF Aloe Vera Gel na podporu imunity při infekcích, chronických zánětech a nádorových onemocněních. Součást lokální terapie poranění a zánětů kůže. Na podporu imunitního systému během onemocnění a rekonvalescence po nemoci či výkonu\nCanvit BARF Aloe Vera pro psa do 10 kg vydrží po dobu 6 měsíců.


Zloděj přepadl hernu s pistolí. Odnesl si 120 tisíc - Blanenský deník\nZloděj přepadl hernu s pistolí. Odnesl si 120 tisíc\nBlansko – Scénu jako ze špatného akčního filmu zažila v noci ze soboty na neděli barmanka v jedné z blanenských heren. Tu mezi jednou a druhou hodinou ráno přepadl s pistolí v ruce neznámý zloděj. S sebou si odnesl tučný lup. Sto dvacet tisíc korun.\n„Barmance hrozil, že pokud mu nedá peníze, bude střílet. Žena otevřela příruční trezor a zloděj si z něj vzal sto dvacet tisíc korun. Barmance ukradl ještě mobilní telefon a z kasírtašky tržbu,“ řekla blanenská policejní mluvčí Iva Šebková. Poté lupič zamknul barmanku do šatny a z herny odešel. „Muž je nyní podezřelý ze spáchání trestného činu loupeže,“ dodala Šebková s tím, že kriminalisté po něm usilovně pátrají.\nBlansko, akční film, peníze, mobilní telefon, trestný čin