Chcete mít pevné pánevní dno? To chce každá žena! Se sadou Paloqueth Kegel Balls Set spojíte příjemné s užitečným a vzrušujícím způsobem si své pánevní dno efektivně posílíte. V sadě nejde 4 různě těžké kuličky, z nichž jedna je dokonce vibrační, a dva nástavce. Z každé začátečnice se rázem stane zkušená cvičenka, tak do toho!\nSkladem\t- u Vás již 30.10.\nPosílení svalů pánevního dna přináší mnoho benefitů!\nprevence proti inkontinenci\npocit užší vagíny\nZačněte se s ním co nejdříve, noste každý den kuličky alespoň 15 minut a postupně čas s kuličkami navyšujte a radujte se z prvních výsledků, které se dostaví velice brzy.\nPosilování svalů pánevního dna hojně doporučují lékaři po celém světě. Systém Paloqueth Kegel Balls je vhodný pro ženy všech věkových kategorií a zkušeností. Jsou to dva nástavce na různě těžké kuličky.\nS prvním nástavcem na jednu kuličku se každá začátečnice příjemně nachystá na trénink a s nástavcem na dvě kuličky bude pokračovat, až jí zátěž jedno-nástavec bude málo. Nošení kuliček je bezpečné, pohodlné a snadné. Jakmile své pánevní dno posílíte, začtete se cítit mladší a energičtější. Je to skvělá volba nejen po čerstvé maminky, ženy v menopauze, ale pro všechny dámy, které chtějí pevnější pánevní dno. Venušiny kuličky jsou přirozená neinvazivní metoda, jak dosáhnout lepší orgasmů a znatelné výsledky pocítíte už po 8 týdnech tréninku.\nSada Paloqueth Kegel Balls je výjimečná tím, že díky 2 nástavcům a 4 různě těžkým kuličkám nabízí efektivní a postupné posílení svalů pánevního dna. Tím, že si bude zátěž zvyšovat zlehka a mezi jednotlivými závažími nebudou příliš velké rozdíly, stane se pro vás nošení kuliček příjemným zpestřením všedních dní.\nJedna ze 4 kulička je o něco lepší než ty ostatní, zajímá vás proč? Je totiž vibrační! Má 10 vibračních režimů a je dobíjecí přes USB, kdy po dvouhodinovém nabití bude vibrovat 120 minut. Její intenzitu vibrací si budete volit skrz dálkový ovladač, který klidně můžete svěřit i svému protějšku.\nSilikon bezpečný pro tělo\nLékařský silikon bez obsahu ftalátů je zaručeně ten nejlepší materiál pro vaše potěšení. Díky němu je pomůcka příjemně měkká a snadno se čistí. Jen nezapomeňte, že silikon můžete kombinovat pouze s lubrikanty na vodní bázi.\nsada venušiných kuliček pro posílení svalů pánevního dna\n3 obyčejné kuličky\n1 vibrační na dálkové ovládaní\ndoba provozu 120 minut\nNástavec na jednu kuličku:\nCelková délka: 12,2 cm\nNástavec na dvě kuličky:\nCelková délka: 18,3 cm\nPrůměr kuliček: 3,6 cm\nDélka ovladače: 5,7 cm\nŠířka ovladače: 3,6 cm\nPlas se rok 2013, kdy se značka poprvé objevila na trhu s erotickými pomůckami. Jejich produktu se už od začátku vyznačují moderním vzhledem a účinnými funkcemi, což představuje novou úroveň luxusu. U všech svých produktů Paloqueth lpí na kvalitě a designu a orientují se v první řadě na spokojenost koncového zákazníka, s níž sexuální život úzce souvisí.


Aktuality\t 10. září 2018 Zuzana Keményová 4 minuty\nBudoucí i stávající doktorandi mají od srpna novou příručku. Poradí jim, jak si dobře vybrat téma práce, školitele a místo, kde chtějí pracovat. Přidá také tipy, jak absolvovat doktorát v zahraničí. Stáhnout si ji mohou zdarma.\nPokud vás nebavila již práce na bakalářce a diplomce, tedy takových malých vědeckých pracích nanečisto, nebude doktorát asi dobrý nápad. Zcela logicky zní jedna z rad nové příručky pro studenty, kteří zvažují jít na doktorát. Čtrnáctistránkový dokument letos v srpnu vydala Česká asociace doktorandů a doktorandek (ČAD) ve spolupráci se Studentskou komorou Rady vysokých škol a je zdarma on-line přístupný každému, kdo pokukuje po doktorském vzdělání. Elektronická brožura ale nemá za cíl studenty od doktorátu odradit. Cílem tvůrců je, aby studenti s čerstvým diplomem inženýra nebo magistra lépe zvážili, jestli skutečně na Ph.D. studium jít chtějí. A aby ti, kteří do něj nastoupí, měli dráhu doktoranda lépe promyšlenou a doktorát skutečně dovedli až do konce.\n„Chceme studentům poskytnout určitý návod, nad čím vším se zamyslet a co vše si zjistit, než se rozhodnou do nějakého doktorského programu a k nějakému školiteli přihlásit. Doufáme, že díky našim radám, které vycházejí z našich vlastních zkušeností, se vyvarují toho, že by šli na doktorát tam, kde se jim nedostane kvalitního vedení a podmínek, jež jim umožní dokončit doktorát v řádné době, tedy do tří nebo čtyř let,“ říká předsedkyně ČAD Kateřina Cidlinská.\nPrověřte si, jestli vám vůbec dají židli a stůl\nAsociace doufá, že do nekvalitních programů přestanou noví doktorandi nastupovat, a školy budou proto nuceny svůj přístup k doktorandům změnit.\nKritika a usměrnění není obrácené jen studenty, ale i přímo na vysoké školy. Asociace doufá, že do nekvalitních programů přestanou noví doktorandi nastupovat, a školy budou proto nuceny svůj přístup k doktorandům změnit, nebo program zavřít. „Kvalitní programy naopak budou odměněny tím, že o ně budou mít zájem kvalitnější uchazeči, kteří se chtějí doktorátu naplno věnovat,“ předpokládá Cidlinská.\nI proto je součástí příručky i kapitola Výběr pracoviště, kde například autoři radí, aby si studenti před nástupem prověřili, zda pracoviště poskytuje fyzické pracovní zázemí. Tedy zda budou mít k dispozici pracovní stoly v kancelářích a laboratořích. Právě nedostatečné zázemí na půdě fakulty, kdy studenti nemají ani kam si k práci sednout, bývá častým důvodem k tomu, že z doktorátu předčasně odejdou. „Je dobré, když má doktorand na fakultě své místo, své pracoviště. Byť jen třeba židli a stolek, kam si může položit počítač. I tak základní věc ale často chybí, přitom výrazně zvyšuje motivaci studentů,“ zdůrazňuje Michaela Šmídová z Centra pro studium vysokého školství, která loni v prosinci dokončila rozsáhlou studii zaměřenou na to, proč čeští doktorandi tak často studium vůbec nedokončí.\nBez diplomu totiž po letech studia odchází v Česku každý druhý doktorand. Neúspěšnost doktorských studentů je 50procentní a jen sedm procent doktorandů absolvuje v řádném termínu, tedy za tři nebo čtyři roky. „Důvody, proč doktorandi studium předčasně ukončují, jsou různé. Některým nevyhovoval velký tlak na publikace, jiní měli o vědeckém prostředí představu, že je věda vznešená věc, ale když v ní začali působit, zjistili, že to až tak není,“ popisuje Šmídová.\nChtějte granty a řádné úvazky, radí brožura\nNejlepší je, pokud můžete získat na práci na dizertaci standardní pracovní úvazek, doporučuje brožura.\nPříručka radí studentům i co se týče financí: Zjistěte si, zda je možné získat příplatky z grantů (typu GAČR, TAČR, COST, EMBO, ERC) již běžících na pracovišti. Nebo: Zjistěte si, zda je možné získat na váš dizertační projekt interní školní grant. Nejlepší je, pokud můžete získat na práci na dizertaci standardní pracovní úvazek, doporučuje brožura.\nPrávě nedostatek peněz je totiž bolavým místem mnoha studujících doktorandů. Přestože ministerstvo školství zvýšilo doktorské stipendium z původních 7 500 na 11 250 korun měsíčně, ani tato částka zdaleka na život mladého vědce nestačí. „Jedná se o částku, která pokud není doplněna z dalších zdrojů, stále nestačí na pokrytí životních nákladů doktoranda. Tedy pokud nebydlíte v 25 či 30 letech u rodičů nebo nemáte od rodičů takové kapesné, že nemusíte řešit, jak zaplatit nájem, což v takto vysokém věku není standardem. Vždyť v tomto věku už mnozí lidé sami mívají děti,“ upozorňuje Cidlinská. Aby mělo více doktorandů možnost se své dizertaci skutečně věnovat a odevzdat ji včas, je podle ní třeba, aby školy zajistily mnohem většímu počtu doktorandů pracovní místo, tedy status zaměstnance, a ne jen „studentíka“. „Ovšem pracovní místo, které bude s prací na dizertaci přímo souviset, takže je nebude od práce odvádět, a které bude zaplaceno tak, aby doktorand nemusel hledat ještě práci bokem s dizertací nijak nepropojenou,“ připomíná Cidlinská.\nAsociace chce s informací o příručce obeslat studentské senáty, kariérní centra a další oddělení, ve kterých studenti konzultují své další směřování. „Také se budeme snažit, aby se o příručce psalo na různých studentských serverech. Jsme čilí na Facebooku, kde nás sleduje přes 1600 lidí. Převážně se jedná o aktuální doktorandy, takže pro ně již je ´pozdě´, ale mají mladší kamarády, sourozence, známé, takže jim o příručce mohou říci,“ doufá Cidlinská.


Vybavení dětského pokoje – Hvizdata\nPosted by hvizdata.cz on 13.1.2020\nJiž na začátku, před samotným zařizováním, je potřeba zohlednit věk dítěte a jeho záliby. Stejně tak je dobré dopředu myslet na to, že děti rostou a jejich potřeby a požadavky na různé druhy prostor se budou měnit. Doporučuje se rozdělit pokoj na tři základní části, studijní, herní a relaxační. Je zřejmé, že jak dítě bude\nJiž na začátku, před samotným zařizováním, je potřeba zohlednit věk dítěte a jeho záliby. Stejně tak je dobré dopředu myslet na to, že děti rostou a jejich potřeby a požadavky na různé druhy prostor se budou měnit. Doporučuje se rozdělit pokoj na tři základní části, studijní, herní a relaxační. Je zřejmé, že jak dítě bude vyrůstat, budou se zvyšovat požadavky na studijní část pokoje, zatímco nároky na část herní se budou postupně snižovat.\nNa stěnách se nejlépe osvědčily světlé, pastelové barvy, mohou být i různě kombinovány s přihlédnutím k názorům a požadavkům dětí. Prostor je možné ozvláštnit různými malířskými šablonami. Dětem udělají velkou radost jejich fotografie, školní nebo s kamarády, vhodně umístěné na stěnách do rámečků. Část pokoje může být dána dětem k dispozici, aby si ji vyzdobily podle svých představ.\nZákladem je kvalitní postel, umístěná čelem u stěny, nejlépe s velkým úložným prostorem. Pro úsporu místa v pokoji se dvěma dětmi je dobrým řešením patrová postel, ta může mít i pracovnu nebo alespoň různě využitelné police. Vhodným doplněním relaxační zóny je sedací vak pro děti. Důležitý je velký psací stůl, jeho umístění by mělo umožnit správný přístup světla tak, aby si dítě při psaní nestínilo. Na stole mohou být stojany na pastelky a psací potřeby, nikoli však na úkor místa pro psaní nebo kreslení. Stůl by měl být vybaven šuplíky pro ukládání hraček, knih nebo učebnic. Vhodná je polohovatelná židle s kolečky a opěrkami. Na trhu je k dispozici i nábytek, který s dětmi takzvaně roste, kdy výše stolu a židle je individuálně nastavitelná a umožní tak jejich správné používání.\nDětský pokoj neslouží dětem jen ke spaní a studiu, ale chodí si do něj i hrát. Je to jediný prostor, který patří jen jim. Proto je vhodné, zvláště v nižším věku, vytvořit dostatečně velkou hrací zónu s odpovídajícím úložným prostorem.\nStříhání dětských vlásků nechte na profesionálech


Technologie v autech: head-up displej | fDrive.cz\n06. 09. 2016 1\nTechnologie byla poprvé použita v bojových letounech\nV autě se HUD objevil již v roce 1988\nCelá konstrukce je velmi jednoduchá\nDnes se podíváme na systém, na který se velmi lehce zvyká a jakmile se s ním potkáte, tak jej budete vyžadovat v každém dalším autě. Head-up displej, jak název sám naznačuje, je systém, který je schopný prezentovat nám data bez nutnosti sklánět hlavu na přístrojovou desku a zároveň sledovat dění před vozem. Data jsou zpravidla promítána na přední sklo, abyste neztráceli kontakt s okolním děním. Jako většina technických vychytávek, tak i takzvaný průhledový displej byl prvně vyvinut pro potřeby armády. Za období druhé světové války byl především ve tmě pro piloty stíhaček velký problém sledovat displej radaru a zároveň kontrolovat vzdušný prostor kolem sebe. V říjnu roku 1942 se tak podařilo zkombinovat obraz radaru a gyroskopického zaměřovače a promítat společné informace na plochou stranu předního skla kokpitu. Od té doby se již head-up displej pouze zdokonaloval, postupně přidalo ruku k dílu americké námořnictvo, později Velká Británie.\nŽe je HUD velmi šikovnou věcičkou, která zajištuje bezpečnější řízení, si všiml automobilový průmysl již v 70. letech minulého století. Není divu – pokud jedete na dálnici 130 km/h a na jedinou vteřinu odhlédnete od řízení, například kvůli přeladění radiostanice, vůz ujede za tuto kratičkou dobu 36 metrů. V roce 1955 si svůj HUD vyvinula i Toyota do svého luxusního sedanu Crown, prodávala jej však pouze na japonském území. Než si ale tato technologická specialita našla v autech širší uplatnění, čekali jsme ještě mnoho let. Ale rok se s rokem sešel a v roce 1988 přijel na trh luxusní americký sedan Oldsmobile Cutlass Supreme, který se stal prvním sériovým vozem s head-up displejem. Dnešní displej vám na rozdíl od toho v Oldsmobile ukáže širokou škálu informací od tachometru, otáčkoměru, informací o asistentu udržování v jízdním pruhu a adaptivním tempomatu až po údaje navigace. V Evropě začala systém poprvé ve velkém nabízet firma BMW v roce 2004 ve své řadě 5 (E60).\nSystém není vlastně vůbec složitý. Ve voze na vrchu palubní desky se nachází v podstatě silný reflektor svítící přes TFT displej. Přes zrcadlo se pak obraz přenáší na čelní sklo. Na okně ale díky vypouklému tvaru vzniká zdvojení. To odstraňuje folie, která zajistí ostrý obraz. Právě tady vzniká problém – čelní sklo potažené zevnitř folií bývá až dvojnásobně dražší než obyčejné. To se samozřejmě nelíbí pojišťovnám, pro které to při prasklině znamená dvojnásobný výdaj. Koncern PSA vyrábějící Peugeot, Citroën a DS se proto rozhodl pro polykarbonátové sklíčko, které se z palubní desky vyklápí a obraz se promítá na něj, místo na čelní sklo. Přední sklo se tak obejde bez fólie, a to znamená úsporu nejen pro automobilku, ale i pojišťovnu. Tento systém, který sice není tak elegantní, ale funguje dobře, proto používá například i japonská Mazda. Na trhu se však stále nachází několik značek, které head-up displej nenabízí. Například u levnějších značek z koncernu Volkswagen jako je Škoda nebo Seat budete hledat head-up displej marně. I samotný Volkswagen ho nabízí poprvé v nejnovějším modelu Passat. Nenajdete jej ani v Alfě Romeo, Fiatu nebo například Opelu.\nJestli jste si již koupili auto bez head-up displeje a nyní vám chybí, nezoufejte. Mnoho firem dnes nabízí aftermarketové řešení v podobě HUD jednotky. Krabičku s projektorem umístíte na palubní desku a propojíte ji přes Bluetooth s aplikací ve vašem smartphonu. A jednotka je napájena pomocí kabelu přes 12V zdířku zapalovače. Na čelní sklo pak stačí nalepit průhlednou dodávanou reflexní folii. Mobil pošle data o navigaci a dalších informacích projektoru, který je promítá přímo na čelní sklo. Celá legrace se dá pořídit zhruba od 1 500 korun.\nV případě, že jste již všechny korunky utratili za auto a telefon, pak je tu ještě jedno řešení. Několik firem dnes nabízí aplikaci do mobilu, která instrukce zobrazuje na mobilu v ostrém kontrastu, a když položíte mobil na palubní desku, můžeme vzniklý odraz na čelním skle průhledovému displeji přirovnat. Sám jsem systém vyzkoušel a musím říct, že stačí, aby bylo jen trošku šero, a systém již funguje vcelku obstojně. Za slunného dne ale jas displeje telefonu pochopitelně nestačí.\nVelkým hitem je dnes spojování virtuální reality se světem kolem nás neboli tzv. rozšířená realita. BMW například pracuje na systému, který vám virtuálně namaluje na cestu šipky nebo zvýrazní chodce. Na podobném principu pracují chytré brýle a stejně tak se technologie začíná objevovat v helmách pro motorkáře.\nZdroje: en.wikipedia.org, auto.howstuffworks.com, continental-head-up-display.com\ntechnologie, Head-up displejFacebookTwitter\nRadek 4. 2. 2019 15:49\nJsou ještě i headup displeje, které se dají připojit k diagnostickému portu (OBD / OBDII) - viz např. https://www.2din.cz/head-up-displej/\nStačí se to zapojit jen do té zásuvky nebo se vyžaduje složitější instalace - stálé napojení na 12V toho portu?


Přístroj pro lymfatickou masáž Beurer FM 150\nZdravotnický prostředek | Revitalizující kompresní masáž nohou\nUpozornění: Před použitím se seznamte s návodem k obsluze. Přístroj pro lymfatickou masáž dolních končetin pomůže předcházet symptomům, kd... celý popis\n3 367,77 Kč\nPřístroj pro lymfatickou masáž Beurer FM 150 Pro\n6 458,00 Kč\n5 337,19 Kč bez DPH\n3 367,77 Kč bez DPH\nPřístroj pro lymfatickou masáž dolních končetin pomůže předcházet symptomům, kdy po dlouhém, náročném dnu máte pocit, že jsou vaše nohy těžké a nateklé z důvodu nedostatečného pohybu nebo jednostranného namáhání nohou delší dobu, například při dlouhé sezení v kanceláři, létání na dlouhé vzdálenosti nebo dlouhém stání.\nRevitalizující kompresní masáž nohou.\nK masáži dochází tlakem vzduchu se vzduchovými polštářky, které se roztahují a stahují.\nIntenzita masáže je plynule regulovatelná.\nManžety nohou se střídavě nafukují a vyfukují.\nObě manžety lze na nohy individuálně přizpůsobit pomocí suchých zipů.\nFunkce vyfouknutí pro rychlé vyprázdnění vzduchových polštářků.\nPřístroj pro lymfatickou masáž je vybaven bezpečnostním tlačítkem STOP pro zastavení přístroje a přerušení nafukování v případě nepříjemného a vysokého tlaku.\nČasovač s LED kontrolkou pro nastavení lymfatické masáže na 10, 20 nebo 30 min.\nJednoduchý obsluha ručním ovladačem.\nMožnost napájení pomocí baterií nebo ze sítě pomocí adaptéru.\nMnohostranné použití doma i na cestách.\nNapomáhá ke zlepšení venózní cirkulace krve a obnovení funkce žil\nPodporuje prokrvování a mírní otoky a příznaky těžkých a unavených nohou\nPřispívá k prevenci vzniku křečových žil a metličkových varixů.\nPomáhá při léčbě sportovních úrazů, např. naraženin nebo podvrtnutí, krevních výronů.\n2 manžety na nohy\n2 vzduchové hadičky\n1 ruční ovládač\n4 baterie AA (1,5 V)\n1 síťový adaptér\n1 úložné pouzdro\nPoznámka: Přístroj pro lymfatickou masáž je určen pro osobní použití pro dospělé osoby.\nPřístroj nenahrazuje lékařské ošetření.\nV případě, že máte kardiostimulátor, nebo trpíte nějakou závažnou chorobou, konzultujte vhodnost použití přístroje se svým lékařem ještě před jeho zakoupením.\nTlak v manžetěmax. 130 mmHg\nVelikost manžety29-53 cm\nČasovač10 / 20 / 30 min\nZdroj energieSíť | baterie\nNapájeníSíťový adaptér AC 100-240V/DC 6V/500mA\nAlternativní napájeníBaterie alkalická 4x 1,5V AA\nRozměry manžety61 × 67 × 0,5 cm\nMASÁŽNÍ PŘÍSTROJE A POMŮCKY Masážní přístroje


ŽENA-IN - Popřejte vítězce příspěvku a hoďte dnešní téma za hlavu\nPopřejte vítězce příspěvku a hoďte dnešní téma za hlavu\nzítra v něm můžete pokračovat\njsem ráda, že jsme se dnes mohly navzájem ubezpečit, že sice sem tam nějaké ty mezerky máme, ale jinak jsme fakt čupr holky a nemáme se za co stydět.\nA pokud ano, máte možnost v zítřejším tématu tak trochu volně navázat.\nA teď mi dovolte, abych odměnila příspěvek, který se mi nejvíce líbil.\nBylo jich víc, musím smeknout před Paviocko, skvělá byla Bonda, ale rozhodla jsem se dát dárek LINCEY .\nKdo pochybuje, ať si ho ještě jednou přečte.\nPosílám jí Antiperspirant actireserve od REXONY.\nTak tedy přeju vítězce a


Beiny... - Literární (ne)pokusy - Anime FF - Osamělé střípky - Yami no Matsuei: Budu čekat...\nÚvod » Literární (ne)pokusy » Anime FF » Osamělé střípky » Yami no Matsuei: Budu čekat...\nYami no Matsuei: Budu čekat...\nFoukal mírný vítr a jemně pohupoval s těžkými závěsy, které dovolovaly jen malému proužku měsíční záře proniknout do pokoje. Jen úzký paprsek osvětloval vybledlý vzorek na koberci a protější stěnu. K posteli, stojící v rohu pokoje už nedosáhl. Jen v jeho odlesku bylo vidět štíhlou postavu, která se tiskla ke stěně, choulíc se pod tenkou přikrývkou. Pak se náhle začne zmítat ze strany na stranu a máchat rukama do vzduchu, jakoby zaháněla děsivé představy útočící na její mysl. Na mysl zjitřenou spánkem a sny…\nZase. Opět. Znovu. Stále dokola. Znovu. A znovu. Dlouhé, slonovinově bílé, štíhlé prsty, které přejíždějí po jeho těle. Ten hrůzný pocit bezmocnosti a ledový strach, pouta, která mu zabraňují pohnout se, utéct… Utéct z tohohle strašného snu, z té nejhorší skutečnosti.\nPonížení a bolest, která ho trhá na nejmenší částečky jeho bytí. Vlastní hlas, vlastní křik, který mu stejně po několika marných hodinách odumírá v hrdle. Pach ze kterého se zvedá žaludek. Odporný, nasládlý pach krve a do toho štiplavý zápach potu. Ruce, které mu na kůži vypalují cejchy. A do toho všeho… Smích. Krutý, šílený smích, který vychází z ocelově šedých očí, plných mlhy. Pořád mu zní v uších, když se oči netečně dívají na jeho bezmoc… A on křičí.\n„Áááááááááááá!“ postava se prudce vymrští do sedu a zběsile oddechuje, oči rozšířené hrůzou. Po zádech jí stéká pramínek ledového potu a vpíjí se do už tak promáčené postele. Odlesk měsíčního světla ozařuje tělo mladého muže, skoro ještě chlapce, se světlými vlasy a neuvěřitelně zelenýma očima. Cítí jak mu další pramínek stéká po skráni dolů na krk a odsud na hruď, která se namáhavě zvedá nádechy a výdechy. Zavřel oči…\nZase. Vrací se to. Pořád. Jeho sen, noční můra. Stále se mu vrací jako spirála v nekonečných obrátkách. Stále dokola. Znovu. A nikdy nekončí. Ještě teď mu v uších zní jeho vlastní křik z té strašné noci. A nepřestane, stejně jako nepřestanou ty sny. A ony nepřestanou. Ne dokud bude naživu… Dokud on bude naživu.\nHisoka s námahou vstal a došel k oknu. Otevřel je dokořán a nechal chladný vzduch, aby mu zchladil rozpálenou tvář. Ani se nenamáhal vzít si župan a stál tam bez ostychu nahý. Na co by mu taky bylo pyžamo, když se stejně skoro každou noc vzbudí zmáčený hrůzou… Cítil jak mu na holé pokožce zasychají cestičky potu a zavřel oči. Měsíc, který se na okamžik schoval za mrak, znovu vyšel a ozářil noční krajinu v celé její kráse. Ozářil také tělo, stojící v okně a na světlé pokožce se náhle objevily krvavě rudé obrazce. Mladík pomalu ustoupil do pokoje, zavřel okno a zády se opřel o chladivé sklo. Zavřel oči. Pak se pomalu svezl na podlahu. Ne, ty sny nepřestanou. Nepřestanou dokud on bude žít, kráčet po téhle zemi a páchat další zlo. Dokud bude naživu… Jeho vrah.\n„Muraki!“ zasípe Hisoka nenávistně. „Muraki, ty ďáble! Ani spát kvůli tobě nemohu!“ stočil se na tvrdé zemi do klubíčka.\nKolik? Kolik jich ještě bude? Kolik nocí se ještě bude bát usnout? Jak dlouho to ještě vydrží?\n„Hisoka-san?“ osloví jej vysoký mladý muž s tmavými vlasy. Je mu asi tak kolem pětadvaceti a má snad ty nejnádhernější oči, jaké kdy viděl. Fialové jako ametysty, kameny, které má moc rád. Tsuzuki Asato, jeho partner, který se může utlouct po dortíku s karamelovou náplní, po jablečném koláči a vůbec po všem, co v sobě má aspoň nějaký ten cukr.\n„Hm?“ odpoví mu netečně a ani nezdvihne oči od spisu. Nový případ, který jim Konoe přidělil teprve před několika hodinami. Vypadá to jako obyčejná rutina, vlkodlak, ale něco se mu na tom pořád nechce líbit. Nejspíš to bude zajímavé.\n„Hisoko. Nechceš mi říct… Co se stalo… Tenkrát s Murakim…“ zašeptá Tsuzuki.\nSlyšel včera ten zoufalý výkřik do tmy. Zase ta jeho noční můra. Od doby, kdy řešili ten nešťastný případ na lodi, nemine ani jedna noc, aby úzkostlivě nenaslouchal, jeho dechu, aby část noci nespal, aby neslyšel jak ze spánku sténá bolestí….V ten moment chtěl vyskočit a sevřít ho v náručí, aby zahnal ten přízrak zlého snu, ale neudělal to. Všechno by ještě zhoršil… V ten moment totiž také měl chuť řvát, něco rozbít, něco zničit, byl plný nenávisti k původci tohohle zla i Hisokových probděných nocí a jeho nejhorších vzpomínek. K původci jeho smrti… Proto tam nemohl vtrhnout a přitisknout ho k sobě, protože by mu tak rázem předal svůj veškerý hněv i ten vztek, žhavější než peklo samo. A to by Hisoka nevydržel. Ne s tak vysokým stupněm empatie, jaký má. Ale přesto mu chtěl pomoci. Jen zatím nevěděl pořádně jak.\nVzpomněl si však, jak jemu samotnému se ohromně ulevilo, když mu vyprávěl o svém dětství. Nešťastné, smutné vzpomínky… Ale když věděl, že je s ním Hisoka sdílí, že o nich ví, bylo mu najednou mnohem lépe. Možná, že u něj by to mohlo být to samé. Jakákoliv tíha, jakékoliv neštěstí, noční přízraky, jsou přece jen menší, když víme, že je nablízku někdo, kdo o nich ví, kdo chápe a rozumí… Možná…\nHisoka skloněný nad spisem ztuhnul, jako by zkameněl. Ruce mimoděk křečovitě sevřely složku s informacemi od Konoeho a oči upřel kamsi za hranu stolu. Nebyl s to se pohnout a jen podvědomě vnímal, jak na něj Tsuzuki upírá svůj fialový pohled.\nProč se ho ptá? Proč zrovna na tohle?\n„Já…“ zašeptal chraptivě. Tsuzuki čekal. Věděl, že na to bude potřebovat dost sil. Možná že i více, než na jakýkoliv boj. Mluvit o tom nejhorším, co ho kdy potkalo. To vyžaduje víc porozumění a souznění, než nejnáročnější úkol, který by mohli dostat. A také mnohem víc důvěry, než kolik mu musel dát, když spojovali své síly. Aby mu řekl něco takového. Tsuzuki čekal.\n„Já… Nezlob se, ale já… Já nemůžu… Prostě nemůžu… Copak on ti to tenkrát neřekl?“ vykoktal konečně Hisoka. Ticho. Oba věděli o kterém ,tenkrát‘ Hisoka mluví. O jejich prvním společném případu, o jejich prvním setkání s doktorem Murakim.\nPrvní setkání po mnoha letech. Oni Strážci mrtvých a on – šílený vrah, který všechno plánuje s chladnou logikou. I ten vlastně náhodný Hisokův únos rozpočítal do nejmenšího detailu. Tsuzuki byl ochoten přísahat, že měl spočítanou i každou kapku krve, která vytekla z Hisokovy kůže, rozřezané tím zatraceným drátem. Že je v duchu počítal, zatím co ho vláčel po celém městě a stále se usmíval. Že spočítal i všechny vzpomínky, které ve své oběti vyvolal, než ji nechal pomalu a bezmocně znovu umírat v té barabizně. A pak ta kavárna…\n„Ne,“ řekl konečně Tsuzuki. „Jenom mi řekl, že to byl on, kdo tě zabil… Nic víc.“ Přivřel oči. Poprvé mu zalhal. Ale na druhou stranu… Copak mu může říct, co se všechno dozvěděl?\nCopak mu může vyprávět s jakým potěšením mu Muraki líčil Hisokovu vraždu? Všechny ty podrobnosti ze kterých se mu zvedal žaludek, že ho dokonce přešla chuť na všechno sladké? Jak se zmítal a po tvářích mu tekly slzy bolesti? S jakou rozkoší kreslil obrazce, které na jeho kůži dodnes září jako čerstvé? S jakým potěšením si z něj udělal svou hračku… A proč? Kvůli záblesku ve tmě. Tsuzuki zavřel oči úplně. Ach Hisoko, copak ti tohle všechno mohu vyprávět?\nJeho partner vstal a položil mu ruku na tvář. Jemně, docela lehoučce ho pohladil.\n„Nezlob se Tsu,“ zašeptal. „Ale já nemohu. Nechci na to vzpomínat. Nejsem připravený… Nezlob se.“ Tsuzuki se mu podíval do očí.\n„Smím?“ zeptal se tiše. Hisoka kývl a on uchopil jeho ruku do své a pak ho opatrně objal a přitiskl k sobě. „To je v pořádku,“ zamumlal mu do vlasů. „Nemusíš mi to říkat, jestli nechceš. Nebudu se zlobit… Počkám, až mi to jednou povíš… Budu čekat, Hisoko. Času mám víc než dost,“ usmál se ještě a pustil ho.\nHisoka se vrátil zpátky ke spisu a jen koutkem oka pozoroval, jak Tsuzuki vytahuje ze zásuvky svého stolu obrovskou, ale opravdu obrovskou čokoládu. Když viděl s jakou chutí se do ní zakousnul, na rtech mu vytanul úsměv. Sklonil hlavu zpátky k písmenkům. Děkuji Tsu…\n„Kei! Kei kde jsi?“ dívka s dlouhými světlými vlasy kráčí potemnělou ulicí a poplašeně se rozhlíží kolem. Všude je ticho a plynové lampy, které se zachovaly jediné v téhle čtvrti, osvětlují okolí nazelenalým světlem. Dívka se podívala na hodinky. Půlnoc. Všude je takové strašidelné ticho, při kterém jí stydne krev v žilách. To od něj není hezké, že ji takhle opustil… A to jí sliboval, že jí doprovodí až domů, že se jen trochu projdou, že to bude romantické. Tohle není romantické!.\n„Kei! No tak! Prosím ozvi se!“ zvolá ještě jednou a pak se zarazí. Pohled vystrašených modrých očí míří vzhůru. Ve strašidelném osvětlení se před ní vzpíná majestátní silueta kostela. Dívku prostoupil ledový děs. To vyšel měsíc a ozářil sochu ukřižovaného Ježíše, která visela přímo nad ní. Při pohledu do jeho polorozpadlé kamenné tváře, z níž zmizela většina rysů a která vypadala tak nelidsky, se jejího těla zmocnil třas. Úzkostlivě se ohlédla za sebe, ale všude bylo stejné ticho jako předtím. Jen vítr se proháněl ulicí a kvílel v temných zákoutích. Vzadu v ulici se cosi pohnulo.\n„Kei?“ zavolala do tmy, ale odpověď se neozvala. Pouze kdesi v kamenných hlubinách kostela zazněly varhany… A pak na tom druhém konci, tam, kde se chodník ztrácel v temnotě rozeznala siluetu obrovského psa. Pohnul se. A vkročil do světla lamp. Yukina chvíli stála neschopna pohybu. Ale pak nečekala na nic a dala se na zběsilý útěk. Psovi rudě žhnuly, z rozevřené tlamy visely celé provazce odporných slin a jeho tlapy za sebou nechávaly krvavě rudou stopu…\nHučelo jí v uších a hruď se mučivě svírala s každým nádechem, ale stejně utíkala dál. Zdálo se to nekonečné a za sebou slyšela cvakání drápů, při kterém tuhla krev žilách.\n„Pomóc!“ zakřičela zoufale, ale okolí zůstalo tiché až na zběsilý klapot jejích podpatků a dusot toho obrovského psa. Měsíc se na okamžik schoval za mrak a ulice se ponořila jen do nazelenalého světla.\n„Yukino! Stůj!“ uslyšela zvolání. Ten hlas… Prudce se zastavila a otočila. Za ní stál tmavovlasý mladík a natahoval k ní ruku. „Yukino, proč utíkáš?“\n„Kei!“ vzlykla a vletěla mu do náručí. Přitiskl si ji k sobě a objal. Uhodila ho drobnou pěstí do hrudi. „Proč jsi zmizel! Proč jsi mě nechal jít přes tuhle ulici samotnou! Ani nevíš, jak… Jak jsem se bála!“ začala do něj bušit oběma rukama a z očí jí tekly slzy úlevy i prožitého strachu. Za mrakem se ukázal měsíční svit. „Ten kostel! A pak ten pes! Kei tohle ti nikdy neodpustím!“ uhodila ho ještě jednou a pak ztuhla. Mladíkovy ruce ji sevřely jako ocelové svěráky, až ji to zabolelo a vyděsilo, protože se nemohla ani hnout. Yukina se strachem pohlédla vzhůru. Keiovy oči žhnuly rudě a usměvavé rty byly náhle bledé jako ten měsíc na obloze. Zaklonil hlavou a z hrdla mu vyšlo cosi mezi zachechtáním a zavrčením.\n„Mohu tě ujistit, má drahá, že tady se není čeho obávat,“ sklonil se poté a podíval se jí do očí.\nZazmítala se v jeho surovém sevření. A zaječela hrůzou. Mladíkova tvář začala porůstat tvrdými chlupy a nestvůrně se protahovat dopředu. Z pootevřených rtů se ukázaly tesáky, ze kterých odkapávaly sliny. Celé Keiovo tělo se podivně nahrbilo kupředu a Yukina cítila, jak se jí cosi zarývá do ramen, jak se mu nehty proměnily v ocelově tvrdé drápy.\n„Opravdu se není čeho obávat, miláčku!“ zahuhlal netvor vrčivě. „Nebude to bolet ani trochu!“ a zasmál se. Yukina znovu zaječela hrůzou a pokusila se mu vyškubnout, ale vlkodlak měl nestvůrné nejen tělo, ale i sílu. Vyzdvihnul ji nahoru a olízl jí hrdlo…\n„Tak to by snad stačilo!“ ozval se velitelský hlas. Yukina se z posledních sil ohlédla a její vystrašený pohled se střetl s párem zelených očí. Nebo byly fialové? Nestihla si to uvědomit, protože ji netvor rázem odhodil ke stěně jednoho domu a pak se celé prostranství zahalilo do oslnivé záře.\n„Kruh světla!“ Hisoka sepne ruce do znamení a vyvolá světelnou bariéru. Kolem nich se zvedly stěny a zavřely tak všechny možné úniky.\n„Co ty kluku!“ zasípal vlkodlak. „Snad si nemyslíš, že mě porazíš sám a něčím tak ubohým!“\n„Jenže on není sám!“ vprostřed světelné arény se zvedla postava v tmavém plášti.\n„Shinigami!“ zařval vlkodlak, jak mu došlo s kým má tu čest. Vzepjal se na zadních a rozehnal se tlapou. Z drápů mu odlétly kapky krve a změnily se ve střely.\nHisoka znovu sepnul ruce a dal se do zaříkávání. „Zlomte zlá znamení a osvoboďte duši zakletou! Pouta smrti z Hádu!“ Do vzduchu se od země zvedl černý dým a ovinul se kolem nestvůry, skutečně jako nějaká pouta. Tsuzuki vytáhl svůj pověstný lístek, jemuž s oblibou říkal předvolání.\n„Tvé činy boudou souzeny na Ministerstvu podsvětí! Nepatříš sem do tohoto světa! Vrať se zpátky za řeku Styx!“ rozmáchl se a mrštil kletbou přímo proti vlkodlačímu srdci. Netvor znovu hrozivě zařval, ale pak se dal do smíchu.\n„Něco takového na mně neplatí! Nemůžete zajmout duši, která své tělo živí krví mladých panen!“ a s těmi slovy protrhl jak Pouta smrti, tak Tsuzukiho zaříkání. „Teď je řada na mně, abych ukázal co umím!“ rozevřel tlamu.\n„To nemůže být jen obyčejný vlkodlak!“ zakřičel Hisoka a rychle se vznesl, aby se vyhnul dalším střelám, které málem prorazily Kruh. Zůstal levitovat na místě a znovu složil ruce do znamení. „Lapač duší!“ vykřikl poté. Koule, která vypadala jako z roztaveného zlata pohltila netvora. Jeho řev zanikl a ve vzduchu se vznášely pouze tóny varhan z nedalekého kostela. Tsuzuki se na svého partnera usmál.\n„To byla dobrá práce, Hisoka-san. Bál jsem se, že to bude horší…“ vytáhl druhý svitek se súrou a vytvořil Spirálu duší, aby Lapač posílil a oddělil tu vlkodlačí od té lidské. „Tak teď už jen Pentagram a máme vystaráno!“ Fialové oči se mu rozpustile zablýskly.\nHisoka přikývl, ale pak zbledl. „Tsu pozor!“ vykřikl ze všech sil.\nSpirála se náhle rozplynula ve světle a zlatý povrch Lapače duší se začal pokrývat jemnými žilkami trhlin a pak se s ohromnou ránou roztrhnul. Jeho střepy rozlétly do všech stran. Odrazily se od Bariéry a začaly křižovat jejich provizorní arénu. Oba byli ve dvojím ohni, ohrožování vlastním kouzlem a krvelačnou bestií, která měla víc moci, než bylo obvyklé.\n„Krvavé drápy!“ zařval vlkodlak a znovu se rozehnal mohutnou tlapou. Tsuzuki bleskově uhnul, ale jedna ze střel mu roztrhla plášť. „Drápy ohně!“\n„Nemysli si, že mně porazíš! Ničitel duší!“\n„Bariéra!“ Tsuzuki stačil uhnout jen tak tak. „Hisoko! Pentagram! Rychle!“ stačil ještě zakřičet a znovu musel uhýbat před střelami, které vypadaly jako střepy z krvavých rubínů. Hisoka se přikrčil a začal kreslit Bránu pentagramu do podsvětí. Tsuzuki se zatím ze všech sil snažil vyhnout ďábelsky přesným útokům.\n„Volám Strážce dveří, otevři, já chci dál! Vedu duši ztracenou, co přijímá svůj trest!“ odříkával Hisoka. Jakmile spojil poslední cíp, na zemi se rozlilo stříbrné světlo. V té chvíli se Tsuzuki snesl na zem a složil ruce do znamení Ohnivého fénixe.\n„Klaním se ti a uctívám tě! Dvanáctý z bohů, chraň mě! Zjev se mi! Přijď Suzaku!“ rozpřáhl paže. Hisoka se usmál, když zaslechl známý hukot plamenů.\nSuzakův příchod ho vždycky okouzloval. I teď se Ohnivý fénix zjevil za Tsuzukim ve vší své nádheře. A jeho partner uprostřed toho gejzíru plamenů stál jako socha a v té chvíli byl opravdu Shinigami – Anděl smrti a Strážce mrtvých, takový jakého si jej představoval kdysi dávno. Teď byl jedno tělo se Suzakem a v očích se mu odrážel stříbrný Pentagram. Suzaku zaútočil na překvapeného vlkodlaka.\nHrozivě zařval, ale proti legendárnímu bohu ohně byl bezmocný. Suzaku ho ranami svých křídel i údery ohnivých drápů zatlačil až k Bráně. Jakmile se ocitl vprostřed znaku, začal fénix zpívat. Nádherně, smutně a jeho zpěv pronikal až do nejtajnějších zákoutí duše.\nJakmile se ten okouzlující zpěv ozval, z vlkodlaka začaly opadávat chlupy a jeho čenich se začal zmenšovat. Ve zlato-stříbrné záři se na zemi třáslo tělo asi sedmnáctiletého mladíka a nad ním se jako přízrak vznášela vlkodlačí duše, černá, zkažená a plná nenávisti, k celému světu.\nFénixův zpěv dozněl a Brána pentagramu se otevřela. Ze země vyšlehl rudý jazyk, objal duši a zmizel s ní v propastech Hádu. Jakmile se Brána zavřela, zmizel i Ohnivý fénix. Zbyli jen Tsuzuki s Hisokou, mladík v bezvědomí a světelný kruh kolem nich. Hisoka sejmul bariéru.\n„Tak a je to za námi,“ vydechnul si ulehčeně. Tsuzuki mu oplatil úsměvem. Pak si všimnul dívky, která se krčila ve stínu jednoho z domů a z očí jí blýskal strach. Vykročil k ní.\n„Prosím! Prosím neubližujte mi!“ zablekotala nesouvisle. Tsuzuki vykulil oči.\n„Já ti ale nechci ublížit,“ zašeptal poté.\n„Prosím neubližujte mi!“ opakovala dívka jako smyslů zbavená.\nTsuzuki si povzdechl a natáhnul ruku. Jen se dotknul dívčina čela, zavřela oči a sesunula se bezvládně na zem. Vzal ji opatrně do náručí a obrátil se na Hisoku. Také jeho dlaň spočívala na mladíkově čele a on si od něj zrovna bral všechny vzpomínky na setkání s tou duší. Mazal je z jeho mysli, aby se mohl vrátit do normálního života. Když skončil pomalu se zvedl a podíval se Tsuzukimu do očí. Ten složil dívku na zem, pak se jen usmál a lehce ji pohladil po vlasech. Nebude si nic pamatovat a to je dobře.\n„Půjdeme?“ vyrušil ho přemýšlení Hisokův hlas. Zvedl se a ještě pořád se usmíval. Tentokrát to dopadlo dobře. Málokdy to takhle dobře dopadá. Ti dva si nebudou pamatovat vůbec nic a menší problém možná nastane, až se proberou. Nu co, nemohou za ně přece řešit úplně všechno. Otočil se na podpatku, až za ním jeho černý plášť zavířil a ohlédl se na Hisoku.\n„Čekám už jen na tebe.“ Odlepil se od zídky a za chvíli postavy Strážců mrtvých zmizely v černočerné tmě.\n„Tsuzuki, vzpomínáš si, jak jsem říkal, že to není obyčejný vlkodlak? Byla to pravda,“ Hisokův obličej, ale opravdu nevěstí nic dobrého.\n„Ale to přeci bylo jasné, nebo ne?“ Tsuzuki tázavě zdvihl obočí, ale přitom se mírně zamračil.\n„Já vím, že to bylo jasné. Ale zjistil jsem i co to bylo zač… Tohle mi teď přišlo z archivu…“\n„Neříkej, že ho měl Gushoshin v evidenci!“ skočil mu partner do řeči.\n„Ne, ale hrabě z Haly svící zařídil, aby ti dva mohli do nejtajnějších sklepení Hádu. Strávili tam dva dny – a našli tohle.“ Tsuzuki opatrně převzal z Hisokových rukou list, který vypadal, že se brzy rozpadne, jakmile se ho dotkne. „Je to přes pět set let staré. A není to z Japonska.“\n„Království české…“ louská pracně Tsuzuki pro něj nezvyklý název. Pak se podrbe na hlavě. „Kde to proboha je?“\n„Uprostřed Evropy, taková malá zemička.“\nTsuzuki se zatváří rozpačitě. „Ty Hisoko, a Evropa je kde?“\n„Dobře, dobře! Jen jsem si dělal legraci. Samozřejmě, že vím, kde leží Evropa!“ Tedy alespoň přibližně, pomyslí si ještě nešťastně.\n„Tsu, co kdybys nad tím přestal dumat a radši si přečetl co je tam dál?“\n„Jenže jak, vždyť neumím ani slovo z toho… toho… Království českého, či jak to bylo.“\n„Království české, to si řekl správně. Ale už dávno neexistuje, teď je to Česká republika. Jo a jazyk je čeština. Ale nemusíš mít strach, Gushoshin někde vydoloval perfektní překládací program – jen ten název, to jsem si prostě nemohl odpustit…“ Hisoka se nepokrytě usmívá od ucha k uchu.\n„Ach kluku!“ povzdechne si Tsuzuki a naprosto ignoruje Hisokův výbuch.\n„Neříkej mi kluku!“.\n„Víš, Tsu, když jsem poprvé četl ty materiály od Konoeho, tak jsem se na ně ani moc nesoustředil. Jen mi utkvělo v paměti, že tam něco nehraje. Teď už vím, co to bylo. Bylo to neobvyklé chování toho vlkodlaka.“\n„Jo,“ přikývne chmurně Tsuzuki. „Obyčejně vlkodlak Pouta duší neprotrhne a ani není třeba vyvolávat Lapač. Ale vím, co máš na mysli. Bylo tam ještě něco jiného, že?“\n„Přesně. Obyčejnému vlkodlakovi je naprosto jedno, čí krví a masem se živí. A taky zabíjí jen o úplňku. Ale tenhle to řekl jasně…“\n„Nemůžete zajmout duši, která své tělo živí krví mladých panen, je to tak?“ Tsuzuki si podepře čelo a zadívá se na papír před sebou.\n„Správně. A tak jsem si to sepsal a pak s tím oběhal vyšší šarže Tatsumim počínaje a Hrabětem z Haly svící konče. Bylo to úmorné, ale výsledek potěšil. Tedy mně určitě, jak je na tom Gushoshin to říct nemůžu.“\n„Museli si vzít dovolenou, oba…“ zahučel Tsuzuki.\n„To mně mrzí. Ale to co zjistili je přinejmenším stejně překvapující jako alarmující.“ Tsuzuki zvedne papír a přidrží si ho před očima.\n„Před pěti sty lety se objevil muž s krví vlka, který se za měsíční noci měnil v krvelačné monstrum. Byl to posel Ďáblův a měl za úkol otevřít Pekelné brány světu. Zabil na tři sta mladých dívek – panen. Pak byl dopaden a jeho činy souzeny v Hádu. Jeho duše byla nesmrtelná, takže ji mohli akorát uvěznit v Propasti času, a spoutat, aby se už nemohla vrátit na zem.“\n„Jenže jak se zdá, tak někdo přece jen našel způsob, jak mu pomoct uprchnout. Musel znát tajné obřady a zaříkání, která mohla prolomit i Propast času…“ Hisoka se odmlčel a Tsuzuki zvedl hlavu. Štítivě odložil papír na stůl a podíval se mu do očí.\n„Já mám pocit, že oba víme, kdo jediný je natolik schopný a znalý všech těchhle věcí,“ pronesl polohlasem.\n„Ah,“ Hisoka se mírně zarazil, ale pak přikývl. „Muraki.“ To jméno mu splynulo ze rtů s chladem, jež by zmrazil všechno v okruhu deseti kilometrů. „Muraki,“ zopakoval poté. „Je mi uniká, jaký by to pro něj mělo smysl. Tohle je magie, ne věda. Co by tím mohl sledovat?“\n„Co chce Muraki?“\n„Já si myslím, že ano. Tedy alespoň částečně.“\n„Podívej se,“ Tsuzuki před ním rozložil mapu.\n„Tady, tady, tady, tady a tady,“ vyznačil tam pět červených křížků.\n„To jsou místa napadení. Čtyř, která se povedla a jednoho, které jsme zmařili. Nepřipomíná ti to náhodou něco? Čirou náhodou?“\n„Pětiúhelník. Podivuhodně přesný…“\n„Nebo také pentagram.“\n„Co se to tam psalo o tom vlkodlakovi?! Byl Ďáblovým poslem a měl otevřít Peklo světu!“\n„Správně. A tohle je jedna z nejstarších metod… Obrazně řečeno, nakreslí Satanův Pentagram krví mladých dívek a otevře dveře zkáze světa. Myslím, že v případě, že ho vyvolal Muraki…“\n„Vyvolal ho Muraki!“\n„V případě, že ho vyvolal, už víme, co tím sleduje. Chce otevřít bránu do podsvětí. Je to docela logické, když si to správně poskládáme.“\nOpět. Opět ho vzpomínky uzavírají ve vlastním světě plném krve a samoty. Vzpomínky na tu noc, pak na ta léta v nemocnici a pak… Agentura. Shinigami. Tsuzuki. A znovu Muraki. A hlas, tichý dívčí hlas, který se chvěje pláčem. Případ, od kterého nemůže spát.\nJak můžeš někoho tak strašně nenávidět dokonce i po smrti? Tíha utrpení nenávisti jenom znamená, že nejsi schopný se sám od něj osvobodit.\nTsubaki-hime, zašeptá v duchu. Právě proto, co všechno způsobil. Co mi udělal. Co mně donutil udělat. Co udělal Tsuzukimu… Právě proto ho tak strašně nenávidím i po smrti.\nOpravdu ho tolik nenávidíš? Opravdu i po tolika letech? Nebo je to jen strach, opustit to, co tě drželo takovou dobu při životě? Co ti takovou dobu dávalo smysl… Opravdu je to ta samá nenávist, co tě donutila stát se Strážcem mrtvých? Opravdu teď nevíš víc o důvodech, proč Muraki dělá, co dělá?\nTys ho milovala! Co můžeš vědět?! odporuje tomu hlasu. Nevíš, jaký je doopravdy! Na rameni se ho dotkne ruka.\n„Hisoko?“ zaslechne Tsuzukiho hlas.\nA co víš ty? Co o něm víš?Kromě toho, že ho nenávidíš natolik, že tu nenávist nedokážeš opustit.\nJeho nenávist. Možná se opravdu bojí ji opustit. Koneckonců je to skutečnost, co ho přiměla stát se Strážcem mrtvých. Ale je ještě pořád tak silná, jako před lety? Je pořád ještě tolik silná, po tom, co viděl v suterénu té univerzity? Nezměnila se v něco jiného?\nJenže to co jsem viděl, vyvážila ta nesmírná bolest v Tsuzukiho očích! Ta chvíle, kdy prosil Ohnivého hada, aby ho zbavil jeho nesmrtelného života… Že tu nemá co dělat, že nemá být! Ne, Muraki! Možná jsem ti dávno odpustil svoji smrti a svoje mučení, ale to, že jsi málem zabil jeho – to ti neodpustím nikdy! Nikdy! Přestože se teď sám v sobě nevyznám. Nevím, jestli tě nenávidím, nebo lituji, ale vím, že Tsuzukiho utrpení ti neodpustím! Ale teď musím… Teď chci…\n„Tsu,“ zašeptá a sevře desku stolu. „Tsu…“\nTen ho zezadu obejme. Není empatik, jako on, ale myslí si, že ví, co teď cítí. Že bojuje obrovský boj sám se sebou. Už dost dlouho se jejich cesty s tou Murakiho nezkřížily. Už dost dlouho se jim to vyhýbá… A teď najednou! Ano, asi ví, co cítí.\n„Tsu, víš jak jsi se ptal… Tehdy na tu noc s Murakim. Já jsem řekl, že nechci vzpomínat, že nemohu. Neměl jsem jen dost odvahy, Tsu. Protože říct ti o tom, znamená…“\n„Vědět, jestli se ještě tolik chceš pomstít,“ zašeptal Tsuzuki a přitiskl si ho k sobě blíže.\n„Ano. Ale já… Já chci, abys věděl, co se stalo.“\n„Nemusíš mi to říkat, Hisoko.“\n„Já chci. Protože cítím, že už tu tíhu neunesu sám. Cítím, že dlouho už nevydržím budit se každou noc zpocený hrůzou… Tsu, tenkrát jsem Murakiho viděl, jak zabíjí. A on viděl mně, že ho vidím. Ty vzpomínky… Vymazal mi je a já se ten zbytek, co se přece jen vrátil snažil co nejrychleji zapomenout. Ale nešlo to… Vracely se. Pořád dokola. Vracely se ve snech, v náznacích, všude!“\nTsuzuki ho stiskne blíž. Ví o čem mluví. I on se snažil zapomenout. Ale nešlo to.\n„Čím víc jsem chtěl zapomenout, tím víc se to vracelo. Na to, jak odhodil tu mrtvou dívku a…“ Ze zelených očí stékají slzy. A Hisoka cítí, že s nimi také odchází ten jed, co mu prostupuje žíly. Že možná konečně bude moci spát… „Znásilnil mně, Tsu. Vzal si mé tělo bezohledně a brutálně. Ty znaky co mám na kůži – byly a jsou nakresleny krví co mu zbyla na rukou. Měl sílu a já byl bezmocný. Ještě dodnes to cítím, jakoby to bylo včera. Jeho ruce, jak svírají mé zápěstí a ta křeč, která nepolevovala. Bolest a pach krve… Tsu, ty vzpomínky co mám jsou jen útržky zamlžené časem, ale jsou stejně čerstvé! Na jeho sténání, na můj vlastní křik, na to s jakou rozkoší ho poslouchal a opakoval, že jsem jeho krásná hračka…“\nHisoka dýchá přerývavě a mělce a sype ze sebe všechny podrobnosti, na které je schopen si vzpomenout. Z tváří mu stékají slzy a dopadají na Tsuzukiho ruce. Ten ho drží, jak nejpevněji je schopen a poslouchá to, co už dávno zná. Je mu stejně špatně, jako tenkrát. Protože z těch slov cítí bolest, jako by to vše prožil on sám. Ale ví, že z Hisoky ta bolest, ta hrůza odchází z každým slovem, s každou slzou, které mu máčejí rukáv. Stejně jako kdysi z něj. A je za to z hloubi duše rád. Protože s nimi odejde i ta nenávist, co mu otravuje život.\n„A já Tsu… Já teď nevím. Nevím. Nevím jestli ho ještě pořád nenávidím. Tak jako jsem ho nenáviděl před lety. Jestli je ta nenávist pořád táž, kvůli které jsem se stal Strážcem mrtvých. Ale to, že bych ho mohl litovat se mi hnusí. Jak mohu litovat takovou lidskou kreaturu?!“\nTsuzuki mlčí. Na tohle mu neumí dát odpověď. Na tohle si musí přijít sám. I on na tu musel přijít sám. Na to, že by zase ubližoval jen sám sobě, kdyby se užíral nenávistí. Byť by to byla nenávist oprávněná.\n„Saki! Tak konečně se dočkám. Oba se dočkáme. Ještě pár dní a Pentagram se spojí. Brána se otevře a zase setkáme, ty a já. Sehnal jsem ti tělo Saki. A je ti i docela podobný… Právě teď v sobě nosí duši vlkodlaka, ale to nebude velký problém. Poslat do ji do Hádu bude přinejmenším stejně obtížné, jako ji z něho dostat. Čili námaha veškerá žádná… Jak to, že mně to nenapadlo už dřív. Mohl jsem si ušetřit takové výdaje. I když netvrdím, že mně to nebavilo.“\nDoktor Muraki Kazutaka mluví do bílé, holé stěny, na které visí prázdný rám.\nNenašel žádnou jeho fotku a to jediné co z něho zbylo, zničil Tsuzuki svým ohněm. Sakiho hlavu, která splňovala jeho nejtajnější sen. Jenže se opět stalo, jako už jednou, co nepředvídal. Jeho dlaň spočine na místě, kde má většina lidí slepé střevo, nebo jizvu po něm. On tam má obojí. Jak jizvu, tak slepé střevo. Jizvu, jak ho Tsuzuki bodl jeho vlastním skalpelem a slepé střevo od narození. To, že se mu jeho plán s Tsuzukiho tělem nevydařil podle představ, neznamená, že se vzdá.\nNe Saki, pomyslel si. Na to tě příliš nenávidím, na to tě příliš toužím zabít vlastníma rukama. A jak vidíš, jsem ochoten kvůli tomu podstoupit i bitvu s ministerstvem Podsvětí a samotným peklem. Dostanu tě ven, rozumíš? A nechám trpět stejně jako ty mně! Nechám tě pomalu zmírat v bolestech, abys pocítil to, co já, přestože to bude jen zlomek mých pocitů. Můj drahý Saki, i když jsi teď možná souzený v nejstarších plamenech pekla, ta jediná rána z milosti, kterou ti vpálil můj správce, byla příliš mírným trestem, za to, co jsi napáchal… Náhle se chytne za srdce.\n„Ne!“ unikne mu cosi mezi zasípáním a zavrčením. Spojil se s tou duší, kterou vyvolal z nejtemnějších propastí Hádu. Stálo ho to sice hodně sil, ale aspoň ji má pod kontrolou a ví, kdy se pentagram otevře. A jedno démonské chvění na hrudi, to už mu neublíží. Ale teď to chvění mizí. Mizí, ale pentagram není dokončený! To přece nemůže být pravda! Ale je to pravda.\nCítí jak v jeho hrudi opět sídlí jenom jedna duše, která je zčernalá a zaprodaná temné magii a ještě temnějším pokusům. Jeho duše… Ale to jak ten druhý odchází bolí. Bolí to stejně, jako když se s ním spojoval, ne-li více. Ví co se děje. Někdo vrátil jeho vlkodlaka zpátky tam, odkud přišel. Do Propasti času, vězení mezi životem a smrtí, kde šlehají plameny. Nikdy neviděl, jak vypadá Peklo, ale ví, že tam se teď jeho vyvolaný pomocník vrátil.\n„Shinigami!“ dostane ze sebe.\nAno, Shinigami, Strážci mrtvých. A on dokonce ví i kteří. Ti dva! Zase mu kříží cestu a kazí plány. A takový to mohl být pěkný ohňostroj! Určitě na to přišli. Na to, že chce vyvolat Peklo. Ale ty jejich rozkošné hlavičky, zvláště tu Tsuzukiho, určitě mate proč by zrovna on chtěl mít něco společného s ďáblem, když je téměř ďábel sám.\nDobrá, vrátili vlkodlaka zpátky. Ale nemůžou smazat krvavou stopu Pekelného pentagramu. Už stačí jen jedna oběť a bude hotový… Muraki kombinuje s logikou jemu vlastní. Zase mu zkřížili cestu, budiž, ale tentokrát to bude on, kdo vyhraje. Před jeho vnitřním zrakem se zjeví nedokončené rameno pentagramu. Potřebuje jen jednu oběť, aby byl hotový. To nebude tak těžké…\nUž zase nemůže spát. A tentokrát se o to ani nesnaží. Sedí u okna a pozoruje hvězdy. Tak krásné, tak vzdálené a nedostižné. Pohled na něj ho uklidňuje a naplňuje zvláštním pocitem bezpečí. I když nesvítí měsíc jejich světlo mu bohatě stačí. Aspoň v něm nevidí ty krvavé obrazce na svém nahém těle. Snít se může i otevřenýma očima. Ale ocelově šedé oči a pocit bolesti se tentokrát nedostavují. „Že bych se toho konečně zbavil?“ řekne potichu k obloze. Nahými pažemi si ovine hrud a vzpomene si, jak ho objímal Tsuzuki, když se mu zpovídal ze svých nejtěžších vzpomínek.\nMožná… Vzpomíná i na tu nesmírnou úlevu a pocit bezpečí, který cítil v jeho náruči. Možná, že konečně… Bez dalšího rozmýšlení se zvedne a zalehne do postele. Stočí se do klubíčka, tak jak je zvyklý a zavře oči. Tsu ho vyslechnul. Už na to není a nikdy nebude sám. Možná, že teď ty dlouhé, téměř nekonečné a bezesné noci odejdou. Pomalu cítí, jak se jeho těla i mysli zmocňuje blahodárný a uklidňující spánek. Pak se zvolna propadá kamsi hluboko…\nNeskončilo to! Ty oči ho pronásledují dál! Cítí, jak se v polospánku a zajetí snu zmítá ze strany na stranu a jeho postel je opět promáčená ledovým potem.\nUtíká před tím ledovým pohledem, ale náhle se zastavuje. Jsou tu jenom oči… Nic víc. Nemá nic na sobě, jako předtím, ale nic necítí. Jsou tu jenom ty oči. Žádná bolest, žádné slonovinově bílé prsty. Něco je špatně. Tohle není jeho starý sen. Tohle je něco jiného.\nDívka se světlými vlasy… Už ji někde viděl. I tu ulici plnou nazelenalého světla. Vlastně je to podobné jeho noční můře. Ano, ty oči se na ní vrhají a cupují její tělo na kousky. Všude kolem teče krev. Ale on je v roli pouhého diváka. Necítí nic a Muraki snad o něm ani neví. Jako tenkrát… Jenom sleduje, jak se ta krev rozlévá po zemi a náhle se mu zastaví srdce leknutím.\nTa ulice! To je přece ta ulice, ve které porazili toho vlkodlaka a ta dívka… Ta dívka přeci měla být pátá oběť! Cítí, jak mu dech uváznul kdesi v krku. To když se na zemi rozlije krvavé světlo a ozve se ten Murakiho ďábelský chechot. Světlo na zemi se formuje do podoby Pentagramu. On ho dokončil, bleskne mu hlavou. A v tom se probudí…\n„Tsuzuki! Tsuzuki! Vstávej!“ běží jak šílený k dveřím druhého pokoje a zběsile na ně buší. „Tsuzuki! Tsuzuki! Muraki dokončil Satanův Pentagram! Otevřel Bránu do podsvětí!“\n„Tak konečně Saki! Po tolika letech se znovu potkáme!“ Muraki rozpřáhne ruce a před ním se náhle ve sloupu světla zjeví tělo toho mladíka, Keie, který v sobě nosil vlkodlačí duši. Pentagram je dokončený a doktor posouvá sloup přímo do jeho středu. Teď se mu konečně splní jeho dávné přání. Jeho sen, kterému obětoval tolik ze své kariéry a tolik nevinných životů…\n„Volám tě Satane, pane Temnoty! Otevři mi své dveře, přináším oběť pěti duší a jejich krví kreslil jsem tvůj znak! Vydej mi pane duši, po které mé srdce touží! Ve jménu Pekelného pentagramu, splň mé přání!“ odříkává Muraki a oči mu hoří ďábelským plamenem, jakoby do něj opravdu vstoupil sám Pán Pekel. Tělo mladíka se začíná chvět a zmítat v bolestné křeči. Zem se chvěje a puká pod nohama, z hlubin se ozývá zmučený nářek a z jedné trhliny se vynořuje ruka černá, jako ta nejtemnější noc. V dlani svírá rudou kouli. A pak se vzduch zachvěje hlasem.\n„Dám ti Muraki, co žádáš! Výměnou za pět duší, ti dávám duši jedinou! Ale pamatuj si, ani ona peklu neunikne! Ale protože jsi věrným služebníkem zla, plním tvé přání…“\nRuka s duší se sune ke Keiovu tělu, které se křečovitě prohne. Kolem burácí plameny pekla a jejich řev je čím dál tím silnější, čím více se rudá koule blíží k mladíkově hrudi. Murakimu v očích plane téměř čiré šílenství, když vidí, že opravdu má na dosah, to po čem toužil tolik let.\n„Klaním se ti a uctívám tě! Dvanáctý z bohů, chraň mě! Zjev se mi! Přijď Suzaku!“ Oheň, který svou nádherou připomíná tekuté zlato, protne rudé plameny a srazí stranou paži, která už se téměř dotýkala Keiovy hrudi.\n„Kruh světla!“ A kolem největší trhliny se zvednou stěny bariéry.\n„Ty si nedáš pokoj nikdy, že Muraki?“ ozve se u jeho ucha ledový hlas. Prudce se otočí a hledí do těch nejnádhernějších fialových očí, které kdy svět nosil. Teď v nich hoří Suzakův oheň a odráží se rudé světlo pentagramu.\n„Tsuzuki-san!“ zašeptá a cítí, že snad poprvé v životě jeho tělem prostupuje něco jiného, než pouhá spalující touha po něm. Tentokrát poprvé v životě cítí strach. „Tsuzuki-san!“ zopakuje a couvne.\n„Ale já už nedovolím, aby kvůli tobě zemřel někdo další! Rozumíš?! To už nikdy nedovolím, Kazutako Muraki!“ Shinigami vytáhne svitek s kletbou. „Já, kterého chrání dvanáct bohů, volám a přikazuji tobě, Pane pekel! Vrať se zpátky do svého království ohně a své duše si vezmi s sebou! Nepatříš sem do toho světa!“ mrští svitkem a sepne ruce do znamení. „Tvé místo není zde, na zemi. Tvé místo je mimo tento svět! Tam si panuj nad dušemi těch, jež se provinili a zaslouží trest…!“ Z pukliny se okolo ruky vyvalí chapadla stejně černá, jako je ona. A znovu se ozve ten vše prostupující hlas.\n„Slyším tvá slova Strážce smrti. Ale dokud je otevřena brána do mé říše, jsem já ten kdo bude poroučet!“\n„Vrať se zpátky!“ Tsuzuki vyvolává Štít a zatlačuje chapadla zpátky do pukliny.\n„Marně se snažíš, Strážce! Já jsem byl povolán krví a jen krví se mohu vrátit. Můj služebník otevřel Bránu a já mu dám, co si přeje!“ Ruka prorazí štít a rudá koule se dotkne Keiovy hrudi. Ten otevře oči a na rtech se mu usadí ďábelský úšklebek. Tsuzuki rozpojí ruce a zalapá po dechu. Štít praskne docela. Muraki vedle něj zajásal.\n„Konečně jsi se vrátil Saki!“\n„Ale ne na dlouho!“ ozve se náhle z druhé strany arény světla. Kouř a plameny se na okamžik rozestoupí a je vidět Hisoku, jak pomalu a pečlivě skládá ruce do znamení. „Dokud je Brána Pekla otevřená, Ďábel panuje nad dušemi všech. Co krví se otevřelo, krví se musí zavřít! Co dušemi se vykoupilo, dušemi musí se splatit! Co z druhého světa přichází, do druhého světa se musí vrátit! Meč pekelného ohně!“ V té chvíli si Tsuzuki všimne, že Hisokovi po zápěstí stéká pramínek krve. Pak se v jeho rukou objeví obrovský meč.\n„Říkal jsi, že dokud bude brána tvé říše otevřená, jsi ten kdo bude poroučet! Jsi na tomto světě příliš dlouho, pane Pekel. A já budu ten, kdo ti zavře dveře!“ vykřikne Hisoka a zarazí čepel meče do země pod svýma nohama. Ulice se zakolébá.\n„Ne! Saki! Né!“ zařve Muraki.\nHisoka přesekl páté rameno pentagramu. To které dokončil před pouhými hodinami… Přesekl Pentagram a zavřel tak Bránu do pekla. Zem se zachvěla, jako v poslední křeči a do toho se znovu ozval nádherný fénixův zpěv.\n„Ne! Můj pentagram! Saki! Né!“ křičí skoro nepříčetně, když vidí, jak černá ruka uchopila mladíkovo zápěstí a stahuje je k sobě do rudě zářící pukliny.\n„Toho ti nenechám!“ vzpamatuje se v té chvíli Tsuzuki.\n„Spirála duší!“ křikne a z jeho spojených dlaní vytryskne proud světla. Obejme mladíkovo tělo a vyrve je z Pekelného sevření. Na jeho místě zůstane ve sloupu světla viset jen rudá koule.\n„Né! Saki! Podruhé už mi neunikneš, rozumíš?!“ vykřikne Muraki, když vidí, že se ruka zmocňuje alespoň jí.\n„Tohle si beru, Muraki! Je můj! Patří do pekla a tam také zůstane!“ ozve se naposledy hlas pána Temnoty.\n„To nedovolím! Já nakreslil pentagram! Já tě vyvolal! Patří mně!“ Doktor Muraki se vrhne do proudu světla a ohně, který vytryskl na místě, kde předtím byla černá ruka.\n„Muraki!“ snaží se ho zadržet Tsuzuki, ale marně. Ozve se ohlušující výbuch, plameny vyšlehnou skoro až k nebi. Tsuzukiho to odhodí stranou a jen tak tak stihne vztyčit štít. Pak se mu rozšíří oči hrůzou. „Hisoko!“ zakřičí, až přehluší ten řev plamenů. „Hisoko!“\nFénixův zpěv odezněl a náhle bylo všude kolem ticho. Po puklině, ani po pentagramu, dokonce ani po Murakim, který vkročil do plamenů, nebylo ani památky. Jen dým a pach spáleniště se vznáší ulicí. Tsuzuki si zacloní oči.\n„Hisoko!“ zakřičí do ticha. Žádná odpověď. A pak zachytí nitku jeho života. Není empatik, ale za ta léta strávená s ním se leccos naučil… „Hisoko!“ vykřikne, když uvidí na zemi jeho bezvládné tělo. Rozběhne se k němu. „Hisoko!“ zašeptá a zdvihne ho v náručí. Mladík pootevře oči.\n„Jsem v pořádku, akorát jsem příšerně unavený… Kdo by řekl, že ten Meč ohně je těžší udržet, než vyvolat,“ usměje se namáhavě. Tsuzuki mu úsměv oplatil a ani si nevšimne, že mu z koutku oka stekla úlevná slza. Hisoka ji setřel. „Neplač ty hlupáčku. Nic mi není… Co ten kluk?“\n„Tentokrát jsem svůj slib dodržel,“ Tsuzukiho obličej se úplně rozzáří. „Bude zase v pořádku, možná ne tak jako dřív, ale bude v pořádku.“\n„To jsem rád,“ oddechne si úlevně Hisoka a zavře oči.\nTak jsem možná zase o trochu více podhrnul tajemství, která tě halí Muraki. Možná jsem o trochu více pronikl k tvému nitru. A už vím, jak je to s tím Strážcem mrtvých, který se chce pomstít. Zmizel v Propasti času, stejně jako ta duše, kvůli které jsi vkročil do plamenů pekla.\nTa skutečnost, co mně donutila odpustit ti, alespoň částečně, byly tvé oči. Ano. Tytéž oči, které mně tak nekonečně dlouho pronásledují ve snech. Protože tytéž oči v sobě teď měly tak nekonečné, šílené odhodlání, že mě to přimělo zamyslet se. A možná jsem i pochopil… Částečně.\nMyslím si Muraki, že i ty sám jsi kdysi musel prožít stejnou bolest, jakou jsi způsobil mně i jiným. Ano i v tobě dýmá nenávist tak ohromná, že jsi kvůli ní neváhal vkročit do chřtánu pekla. Má ta nenávist jméno Saki? To nevím, jen se mohu dohadovat. Také se mohu jen dohadovat, jestli jemu patřila ta hlava, co jsem spatřil na univerzitě. A také se mohu jen dohadovat, co ti udělal.\nAle vím, že to muselo být něco strašného, protože jen tehdy se může lidská duše stát služebníkem samotného pekla a vykonat takový rituál, jako je nakreslení Pekelného pentagramu. Víš Muraki, opustil jsem svou nenávist, i když mně to stálo mnoho sil. Ale našel jsem si nový cíl. Odhrnout tu roušku tajemství, která tě halí a zjistit, co tě přimělo být takový, jaký jsi.\nPak ti možná odpustím úplně. Pak možná pochopím, co to bylo za svit, ve tvých očích, díky kterému jsem pochopil, že nejsem jediný kdo trpěl. Díky kterému jsem tě začal litovat.\nVím Muraki, že žiješ. Znaky na mém těle totiž stále září přesně jako v den, kdy se tam objevily. Vím, že žiješ, nejsi z těch, co se umírají snadno, přestože do toho zatáhli samotné Peklo. Vím, že tu někde jsi. A já budu hledat odpovědi na své otázky, tak dlouho dokud budeš po téhle zemi kráčet.\nMožná ti odpustím, ale rozhodně nikdy nezapomenu. Pamatuj si to Muraki!\nRozpršelo se. Drobným, jarním deštěm, který všechno smáčí a zahaluje do voňavého závoje. Prší, ale na obloze přesto svítí měsíc v úplňku, jako nebeský král, se zástupem hvězd, jako svých dvořanů. V jejich záři se kapky deště lesknou jako démanty, které padají z oblohy.\n„Neměl by jsi odpočívat?“ ozve se za ním tichý hlas. Hisoka sedí u okna, hlavu si opírá o ruce, složené na kolenou a dívá se na to měsíční čarování. Na sobě má už jenom košili, kalhoty a je bosý. Teď se otočí a zadívá se do fialových očí, které mají ve tmě téměř magický nádech. Měsíční světlo ozařuje vysokou, tmavovlasou postavu patřící jeho partnerovi. Jemně se usměje.\n„Já vím, ale nechce se mi spát. A kromě toho, mám úplně promáčenou postel,“ mávne rukou ke svému lůžku. „Ten poslední sen, mi dal co proto.“\n„Ale zachránil nevinný život,“ Tsuzuki se posadí vedle něho. „Přemýšlíš o Murakim?“ zeptá se náhle.\n„Jaks to poznal? Ano, přemýšlím o tom co se stalo… A vím, že Tsubaki-hime i ty jste měli pravdu. Nenávist je jako kámen, který tíží, ale jenom tebe a nikoho jiného. A je to i jistý druh zbabělosti. Je snazší nenávidět, než pochopit, že?“\n„A ty jsi pochopil?“ odpoví mu Tsuzuki otázkou a dívá se z okna.\n„Nevím, jestli jsem pochopil. Ale snad jsem přestal nenávidět.“\nNa rtech jeho partnera zahraje úsměv. „To je moc dobře, Hisoko. Ani nevíš, jak jsem rád… Už kvůli tobě!“ Hisoka se také usměje. Tsuzuki se k němu lehce nahne a přitáhne si jeho tvář ke své. „Ale opravdu by sis měl jít odpočinout…“ zašeptá a políbí ho na čelo. Hisoka se zachvěje, když ucítí plamen touhy, který hoří v jeho těle. A zachvěje se ještě více, když si uvědomí, že jeho tělo cítí to samé… Ale to už ho Tsuzuki bez varování bere do náruče a nese do svého pokoje.\n„Když je tvoje postel ke spaní nevhodná, použij klidně tu moji,“ usmívá se přitom. Hisoka mlčí a jen vnímá, jak se jeho duše a jeho pocity všechny chvějí touhou, touhou po něm… Ale ví, že i on po tom touží…\n„Tsu… Prosím, mohl bys tu zůstat?“ zašeptá Hisoka se zavřenýma očima, když mu závan větru prozradí , že Tsuzuki odchází. Uložil ho k sobě do postele a přikryl, aniž by se ho dotknul. Nebyl si totiž jist sám sebou… A nechtěl…\n„Hisoko, já…“ postel mírně zaúpí pod váhou dvou těl. Tsuzuki se posadil na kraj pelesti a zahleděl se na Hisokův profil. Na světlé vlasy, co mu padají do očí, na mírně pootevřené rty… Vzpomněl si, jak nad ním takhle seděl poprvé, když nedopatřením vypil jeho šálek saké a šlehlo to s ním. Teď je to ale trochu jiné. Nahnul se lehce nad ležícího mladíka.\n„Já si nejsem jist, že… Že bych tu mohl jen tak sedět a hlídat tvůj spánek…“ souká ze sebe pracně a snaží se potlačit ten třas, co se ho zmocňuje, když má tvář tak blízko jeho. Už jednou se přece neovládl – před chvíli v jeho pokoji. Hisoka zřetelně cítí jeho touhu a stejně tak svoji jistotu, že i on chce to samé. Mírně se pousměje a otevře oči. Fialový pohled se střetne se zeleným.\n„Já vím, Tsu. A proto chci, abys zůstal,“ obejme ho kolem ramen a stáhne k sobě.\n„Nechci ti ublížit,“ zazmatkuje lehce Tsuzuki, když ucítí vůni jeho těla.\n„Neublížíš mi, Tsu. Jsem jsi jist, že mi neublížíš,“ odpoví mu Hisoka a lehce se nadzdvihne. A políbí ho. Jakmile Tsuzuki ucítí jeho něžný, skoro nesmělý polibek, cosi se v něm zlomí…\nOpatrně mu svlékne polorozepnutou košili a znovu ho políbí. Jemně klouže rty po jeho tváři a jemně se dotýká všech jejích rysů. Pomaloučku se vrátí znovu k jeho ústům a polibek se prohloubí. Hisoka se zasténáním pootevře rty a vpustí ho dovnitř. Prsty zajede Tsuzukimu do vlasů a přitáhne si ho ještě blíže. Chce… Chce… Sám ani vlastně neví co. Dlaněmi sjede na jeho záda a pak i pod košili. Jemně hladí jeho teplou a jemnou pokožku a přitom ho k sobě co nejvíce tiskne. Chce…\n„Ne, Hisoko. Dnes ne. Dnes je to jen pro tebe…“ slyší jeho šepot. Jeho dlaně, jak mu přejíždějí po pažích a opatrně je pokládají na postel. Hisoka k němu tázavě zdvihne oči. Tsuzuki mu položí prst na rty a usměje se. „Dnes jsem tu jen pro tebe, Hisoka-san.“ Poddá se jeho rukám.\nTsuzuki ho jemně hladí. Vychutnává si ten dotyk jeho kůže, tak hladké a příjemně teplé, až nechce přestat. Cítí, jak zrychleně dýchá a sem tam mu unikne tichý, něžný sten. Pomalým hlazením přejede jeho hruď a zarazí se na lemu kalhot. Rozepne knoflíček a zipem sjede dolů…\n„To není fér,“ uslyší ze tmy jeho hlas. „Ty jsi pořád oblečený…“\nTsuzuki se usměje a postaví se. Hisoka se otočí na bok, zvědavý, co chce dělat. Tsuzuki si velmi pomalu rozepne košili a pak se ještě pomaleji svlékne. Líbí s mu ten oheň, co hoří Hisokovi v očích. Znovu se nad něj skloní.\n„Už je to fér?“ zeptá se. Hisoka si ho místo odpovědi přitáhne a znovu políbí. Přitom vnímá jeho ruce, jak mu pomalu bloudí po těle, hladí ho, až sevřou jeho boky a pomalu mu stahují kalhoty. Syčivě se nadechne, když ucítí jeho rty, jak pomalu postupují od úst dolů ke krku…\nJemně se dotýká rty toho nádherného, štíhlého těla, které mu dnes v noci patří. S potěšením vnímá jeho tiché steny a políbí bradavku. Hladí, líbá a dráždí, dokud není jak zmrzlé poupě a pak teprve se přesouvá k druhé. Ruce mu položí na boky a dlouhými tahy ho hladí. Chce… Usměje se. Co vlastně chce? Chce se s Hisokou milovat. To je ono. Jen to a nic jiného. Teď ne.\nPolibky si vytvoří cestu až na jeho ploché břicho a pomalu postupuje níž. A níž. A ještě níž, až jeho hlava zmizí v Hisokově klíně. Laská ho, škádlí a hned zase konejší a sám je napnutý, jako struna, když cítí, jak se jeho boky posunují proti jeho rtům. Přejede dlaní po vnitřní straně jeho stehna a tak trochu ho obejme kolem pasu. Pak jeho ruce zamíří výš, až opět mezi prsty sevře jeho bradavky.\nHisokovi před očima létá nespočet barevných hvězdiček a není schopen vnímat nic jiného, než ty horké rty na nejcitlivějším místě svého těla. Má pocit, že se asi brzy rozletí na milion drobounkých kousíčků, jestli ho bude takhle trápit ještě chvíli. A když jeho dlaně znovu přejedou po jeho napnutých bradavkách, tak to nevydrží. Prudce se nadzdvihne do sedu a zaboří prsty Tsuzukimu do vlasů. A na víc mu už nezbývají síly. Jen pokojem se nese jeho zasténání.\n„Otoč se,“ slyší náhle tichý hlas ze tmy. S rukama ještě roztřesenýma se položí na břicho. A pak ucítí to silné, pevné tělo, které se o něj otírá a cítí i jeho teplo, jeho vášeň a touhu, která do něj proudí.\nTsuzuki mu lehce odhrne vlasy na krku a políbí ho na nahou pokožku. Pak pokračuje na rameno, na lopatky a klouže rty níž. Objímá ho v pase, dlaněmi přejíždí jeho břicho a přitom ho jazykem lehce lechtá v prohloubenině páteře. Hisoka se lehce prohne a zasténá. Tsuzuki to vnímá a jen stěží ovládá sám sebe. Ale přesto rty dál krouží po jeho zádech až dospěje úplně dolů. Tam se zarazí. Pak se vytáhne, přikryje jeho štíhlé tělo svým a rty přitiskne k jeho uchu.\n„Jestli chceš… Ještě mohu přestat…“ zašeptá mu do něj. V duchu si sice pomyslí, že ho to asi zabije, ale pocity Hisoky jsou pro něj teď to nejdůležitější na světě.\n„Idiote!“ zaslechne jeho lehce podrážděný hlas. Dýchá těžce a zřetelně se chvěje touhou. „Idiote!“ zopakuje Hisoka. „Opovaž se to teď zastavit!“\nTsuzuki přikývne, jednou rukou ho obejme v pase a prsty druhé ruky do něj opatrně pronikne. Nechce, aby ho to bolelo. Bolesti si užil… Chce, aby po ním sténal slastí a šeptal jeho jméno. Chce, aby vylétl ke hvězdám. Jemně pohybuje a přidá ještě jeden. Tělo v jeho náručí se napne.\nHisoka málem vyskočí z kůže, když ucítí jeho prsty, jak do něj pronikají, ale pak už mu na protest nezbývají síly. Chce jen, aby Tsuzuki nepřestával. Aby pokračoval. Schová ruce na hrudi a mírně se pootočí.\n„Dokonči to,“ zašeptá chraptivě. Nemá strach… Jen neví, co čekat. Tsuzukiho jemné prsty nahradilo cosi jiného. Něco horkého a tvrdého, co teď pomalu vstupuje do jeho těla. „Tsu…“ zasténá Hisoka slastí. Takže takhle to asi mělo být… Kdysi dávno. Ale teď je to Tsu. Jeho Tsu, který se s ním miluje. Přitiskne se k jeho tělu a natočí tvář, aby ho mohl políbit. Jejich rty splynou a Tsuzuki mu něžně položí ruce na boky a začne se pohybovat.\nSlyší jak sténá a svou ruku posune do jeho klína. Pokračuje v té hře rozkoše a slasti, kterou předtím začaly jeho rty. Hladí, svírá, škádlí, vynáší ke hvězdám. I jemu se před očima rozlévají všechny barvy duhy, když cítí, jak je sevřen v jeho těle, když cítí, jak se jeho svaly napínají, když slyší jeho sténání do svých rtů. Dlouze ho pohladí a pak se přetočí. Hisokovy nohy má teď obtočené kolem boků a dívá se do jeho krásné tváře, stažené rozkoší. Hisoka otevře oči.\n„Aishitteru,“ zašeptá a přitáhne si ho k sobě blíž. Skoro vyjekne, když se tlak v jeho nitru Tsuzukiho vahou trochu znásobí a jeho tělem projede další vlna slasti. „Aishitteru, Tsu,“ zopakuje ještě jednou a políbí ho.\nTsuzuki uchopí jeho chvějící se boky a teď už ví, že oba chtějí jedno. Začne se pohybovat rychleji a Hisoka mu mimoděk odpovídá. Pořád má ruce zabořené v jeho vlasech a co chvíli se jeho rtů zmocní v tak vášnivém polibku, až oba ztrácí hlavu. Tsuzuki vsune ruku mezi jejich spojená těla a ještě naposled začne to co předtím. Rty střídavě přeskakuje z jeho ramen, na rty, oči, krk, čelo a přitom ho hladí, dlouhými, pomalými tahy, kterými ho přivádí k šílenství.\nDo ramen se mu zaryjí jeho prsty a v té chvíli se do ticha noci ozvou dva výkřiky plné slasti. Právě se společně dotknuli hvězd a ani jednomu se nechce na zem.\nTsuzuki se vyčerpaně zhroutí na Hisokovo tělo a jen vnímá jak mu po zádech stéká horký pot. Pak se podívá do jeho tváře. Má zavřené oči a pootevřené rty. Jako předtím…\n„Hisoko,“ zašeptá s mírnými obavami. Na rtech se objeví úsměv.\n„Bylo to nádherné Tsu. Nádherné…“ odpoví mu a konečně se na něj taky podívá. Tsuzukimu v duchu spadne velký kámen ze srdce. Usměje se také a chce se odkulit, když ho Hisoka přidrží na místě. „Nechoď. Je to tak příjemné, cítit tě.“\n„Jsem na tebe moc těžký,“ namítne Tsuzuki něžně. Hisoka ho pevně objeme kolem ramen a Tsuzuki najednou leží na zádech, aniž by postřehl jak se tam ocitl. A Hisokovo tělo spočívá na něm a ještě pořád ho objímá. Má hlavu opřenou o jeho rameno a zase slastně zavřené oči.\n„Je to tak lepší?“ zamumlá mu do rtů.\n„Ano, takhle je to mnohem lepší. Ty jsi totiž o dobrých patnáct kilo lehčí…“ Tsuzuki se tiše rozesměje a položí svoje ruce kolem jeho pasu. Hisoka ho zasněně políbí.\n„Tsu? Jak dlouho jsi to vlastně už chtěl udělat?“ zeptá se poté.\n„Milovat se s tebou? Velmi dlouho. Vlastně od té chvíle, co jsi mi vyzunknul to saké a já tě poprvé držel v náručí.“\n„To je dlouho…“ Tsuzuki má mírné podezření, že ani neví co říká, ale to ho v tuhle chvíli trápí nejméně.\n„Hm,“ zahučí a pohladí ho po vlasech. „Měl bys spát, Hisoko…“ zašeptá mu potom do ucha. Místo toho uslyší jemné oddechování a Hisoka z něho pomalu sklouzne. Tsuzuki se natáhne pro deku a oba přikryje. Pak ho ještě pohladí po vlasech a políbí na čelo.\n„Ojasumi Hisoka-san,“ zašeptá a v duchu si vzpomene, co mu řekl teprve před několika dny. „Budu čekat, Hisoko,“ pokračuje do ticha. „Budu čekat na tvůj první úsměv v ranním slunci, na každý tvůj polibek a na další noci s tebou. Budu čekat a rád.“\nTu noc spal jako zabitý… Žádná noční můra mu nepřetrhla spaní. Jen vnímal, jak se k němu tiskne Tsuzukiho tělo a s myšlenkou na něj, jeho fialové oč, jeho polibky a jejich první milování usnul, jako když ho do vody hodí. A probudil se až ráno…\n(Karin, 20. 7. 2017 22:26)\nByla to nádherná povídka.\npls nejakou dalsi\n(ruli, 20. 4. 2008 20:23)\npls napis jeste nejakou takovohle povidky na YnM\nkdyž jsem to dočetla...\n(laliloo, 12. 1. 2008 17:39)\nKdyž jsem to dočetla, bylo mi jasný, že toto anime prostě MUSÍM vidět. Sice je to šíleně dlouhý, ale tak krásnou povídku jsem už nějaký čas nečetla. Kdybych mohla, tak bych brečela jako malý dítě. Fakticky mě to nadchlo. Když jsem to dočetla, byla jsem totálně zmrzlá (netuším proč) :) pálili/y? mě oči a "hořela" mi hlava.... :D Všem doporučuju a pokud vás odrazuje ta délka věřte tomu, že se ani nenadějete a budete na konci; a hlavně budete chtít pokračování\n(Bea, 28. 12. 2007 1:48)\nHele ty mi asi neuvěříš, že já jsem se od Ami učila, co?\nNo fakt, kdykoliv si nevím rady, tak nahlédnu k ní a to co mi z toho vyjde je poznámeno mým vnímáním její povídky:-))\nProtože Ami se shonen-ai povídkami začala už v době, kdy já vůbec netušila, že existuje nějaké jiné anime, než Inuyasha (potažmo Princezna Mononoke, ta byla má první:-)).\nA byla to právě Ami, kdo mě k shonen-ai přivedl. Však moje první povídka, je vlastně mírnou předělávkou té její.:-)\nZa chválu samozřejmě děkuji, zahřeje to u srdce (a o mém zdroji inspirace, napiš mi na icq a hodíme řeč:-)), jen poukazuju na to, jak rozdílné může být vnímání jedné osoby, osobami dvěma:-))\nPsaní "eroťáren" zdar!\n(Nex, 27. 12. 2007 23:57)\n...a o duši, skvělé spojení, které nemohlo zklamat. Ne pod zkušeným vypravěčem. (Hele, teď vážně nejde o PRAXI, jde o znalosti látky. Jak podrobné studium..to až na jindy. Ne že by to nebylo potenciálně zajímavé, ale počítám, že to už by pak byl jiný obor než shonen-ai/yaoi :-) ) Líbilo, moc. Už to píšu zase, ale...mám ráda dobře napsané milostné scény. A tvoje jsou z nejlepších.\nS tímhle bys možná měla trochu helfnout :) Amatérce, některé její věci jsou zbytečně poznamenané jejími rozpaky, ostychem, nebo co to je, prostě tak úpornou snahou vyhnout se překročení hranice do pornografie, že to zas málem nevydá ani na erotiku. Rozhodně u párů, které mají být zkušené, je taková rozpačitá nevěrohodnost na škodu. A nemuselo by to být, jen se musí Ami trochu otrkat. Tak jí třeba taky trkni, třeba to něco vykřešeš :-)\n(E..., 19. 10. 2007 19:24)\nvážně krásná povídka, strašně se ti povedla... a navíc miluju happyendy, takže další bod pro tebe. nádhera, dokonalá nádhera\n(Starvation, 1. 10. 2007 18:43)\nTak to je vážne nařez!!;-) moooc povedené!!!!\n"Přijď Suzaku!" :)\n(Keiro, 23. 9. 2007 22:42)\nPo bláznivém maratonu shlédnutí Yami no matsuei jsem si tuhle povídku prostě nemohla nechat ujít. Jednak proto, že je tam Tsuzuki (ze kterého mi vyskakují srdíčka z očí), jednak proto, že je tam Hisoka (ze kterého mi vyskakuje něco jiného, ale pupínky to nejsou, neboj) a jednak proto, že je tam Muraki, který je tak dokonale šílený, že se mi skoro i vyrovná. :) Jinak k samotnému ději: Nemůžu si prostě odpustit, že tvé zaklínání je naprosto dokonalé a "Přijď Suzaku!" ze rtů Tsuzuki je prostě úžasné. Jinak tvůj první pokus o... naprosto dokonale mi došlo, co tím myslíš a mohu tě ujistit, že je to naprosto super scéna, takže se za ní červenat rozhodně nemusíš. :) Takže jen tak dál a očekávám, že přijde nějaká další povídka na Yami. Pa :)\n(misako, 23. 8. 2007 18:21)\nMiluju Yami no Matsuei... Miluju pár Hisoka + Tsuzuki... A taky miluju tuhle úžasnou povídku... Je to krásné, nádherné... Celou dobu mi běhal mráz po zádech, ale pokaždé z jiného důvodu. Konec je nádherný... Budu si to muset přečíst ještě jednou... Wai! Přála bych si aby existovalo víc takových nádherných povídek (teda, ty tvoje nádherné jsou - dokonalé) i od jiných lidí...\n(Leia, 20. 8. 2007 19:53)\nYami no Matsuei je hrozne pekny anime a ty si ho udelala jeste lepsim :)\n(Kat, 20. 8. 2007 19:41)\nprávě jsi mně tak úžasně spravila náladu. Já děkuji ti timto. Hisoku chápu ani nevíš jak. Mám totiž podobnou zkušenost a budit se zalitý potem, s vytřeštěnýma očima a srdcem někde v krku.. není příjemné. Skvělý popis.\nPříběh jako vždy super s pěkným překvpaením, když už člověk měl pocit že končí a to jak jsi zapojila znalosti holt jsou znalosti. Vvyolávání různých kleteb za jedna. Ha musím ti to trochu oplatit. Ale nejvíc asi mně se libil stejně konec. Miluji krásné konce a tenhle se ti opravdu povedl na jedničku s hvězdičkou. Yami mám jako anime ráda a Hisoku s Tsu i Murakiho jsou mým oblíbeným párem.\nNo co dodat. Jen snad v tom, že doufám, že napíšeš další stejně skvělé povídky jako tuhle. Jen to Aisitteru nešlo by nahradit jednoduchým českým Miluji tě, lásko.... Dělám si možná trochu legraci, ale libilo se mi a zrovna přišla v pravou chvílí. Díky moc.\nkrásný...moc a moc\n(jun..sss, 20. 8. 2007 12:56)\nmám hrozně ráda pár Hisoka a Tsuzuki v anime jsem si oblíbila hlavně Hisoku..\nTahle povídka se právě hrozně líbila že tam byl tenhle pár z novu něco o tom jak Hisoka a zemřel a vyronával se z nenávistí..opravdu moc pěkné\n(mája, 20. 8. 2007 12:55)\nTahle povídka se to opravdu moc povedla. Bylo mi Hisoky líto. Představa, že bych měla každou noc stejnou noční můru. Při té představě mi přeběhl mráz po zádech.


V aleji roku v Belgické se rozezněla pila. Stromořadí v těchto dnech prořezávají - Metro.cz\nProřezávání aleje v Belgické ulici | foto: Metro.cz\n3. března 2015 14:53 Marek Hýř Metro.cz\nPřes sedmdesát stromů v Belgické ulici mělo jít k zemi. Ulice projde rekonstrukcí a stromy měly být její obětí. Proti se zvedla vlna nevole. Místní obyvatelé založili sdružení Belgická žije a rázně se postavili proti kácení. Dnes ulicí poprvé zazněl charakteristický zvuk motorové pily. Přibližně u 20 kusů stromů bude proveden zdravotní a bezpečnostní řez.\nSdružení Belgická žije se k záchraně stromů postavilo lišácky a ohrožené stromořadí přihlásilo do soutěže Alej roku. Akáty a lípy porotu oslovily a staly se dokonce pražskou alejí roku. V celkovém žebříčku všech hodnocených alejí patří stromům z Belgické ulice bronz. Co se stromy bude dál, se zatím neví. Ode dneška je v aleji zahradnická firma a stromy ořezává. „Jedná se o radikálnější zásah do korun stromů z důvodu jejich zachování na stanovišti. Veškeré zásahy do dřevin budou prováděny zkušeným arboristou na základě vypracovaného znaleckého posudku,“ oznamuje radniční web Prahy 2.\nAlej stále nemá vyhráno\nS řezáním stromu souhlasí i sdružení Belgická žije. „Nejedná se totiž o zbytečné kácení, ale o potřebné ošetření aleje,“ potvrdil Martin Švihla, předseda sdružení. „Zdravotní a bezpečnostní řez stromů bude prý přibližně na 20 stromech, ořezávat by je měli zhruba tři týdny,“ dodává Švihla.\nPřesto alej stále nemá vyhráno. „Zatím se nám nepovedlo zjistit, jestli TSK plánuje stromy během rekonstrukce zachovat, nebo chce jenom počkat do roku 2016, než se situace uklidní, a pak provést rekonstrukci ulice bez ohledu na stromy. Posudek pro ně totiž není závazný,“ krčí rameny Švihla.\nDalší články k tématu: příroda, Motorová pila, Pila, alej, soutěž


Město převezme nemocnici, zaplatí 5,3 milionu korun - Deník.cz\nMěsto převezme nemocnici, zaplatí 5,3 milionu korun\nNymburk - Je rozhodnuto. Zastupitelé odsouhlasili, že město převezme nemocnici. Odkoupí od současného provozovatele Martina Vojtíška společnost Nemocnice Nymburk za 5,3 milionu korun.\nNemocnice v NymburceFoto: Deník/Lukáš Trejbal\nHlasovalo se jednotlivě, 15 ze zastupitelů bylo pro převzetí nemocnice pod svou ochranu, 5 se zdrželo a 1 hlasoval proti.\n„Rozhodli tak o odkoupení stoprocentního podílu ve společnosti Nemocnice Nymburk s. r. o., která v současné době provozuje nymburskou nemocnici. A to za částku 5,3 milionu korun, což je hodnota základního jmění společnosti,“ uvedla mluvčí radnice Markéta Tomčíková.\nZastupitelstvo také odsouhlasilo záměr spočívající v šestašedesátiprocentní účasti města ve společnosti Transmed. Tato firma zajišťuje v nemocnici dopravu.\nPři hlasování se zdržel například místostarosta Zdeněk Vocásek. „V současné době to brzdí rozvoj města. Pořád řešíme nemocnici. Pan starosta tvrdí, že pokud převezmeme nemocnici, můžeme žádat o dotaci z ROPu (Regionální operační program určený pro čerpání finančních prostředků z fondů Evropské unie – pozn. autora), ale co když ji nedostaneme? Budeme muset sáhnout do rozpočtu. Nejsem z rozhodnutí nadšen, jsou tam velké závazky,“ řekl Vocásek.\nPodle současného mluvčího nemocnice Tomáše Cikrta souhlasí provozovatel Martin Vojtíšek s nabízenou cenou za odkoupení. „Ano, částku 5,3 milionu korun bude respektovat, již své stanovisko potvrdil vedení města,“ oznámil Cikrt.\nPrvní nabídka byla za 17 milionů korun\nPro upřesnění dodejme, že Martin Vojtíšek chtěl nejprve společnost Nemocnice Nymburk prodat za 17 milionů korun, potom snížil cenu na 9 milionů korunu. „To pro nás bylo nepřijatelné,“ opakovaně prohlásil starosta města Miloš Petera.\nMartin Vojtíšek i po převedení na město zůstane ve společnosti, ale bez podpisového práva. „Postavení pana Vojtíška bude věcí dohody s vedením města, jde přitom o zajištění kontinuity práce a řízení nemocnice,“ upřesnil mluvčí Cikrt.\nMěsto již splácí úvěr ve výši 97 milionů korun, který si vzalo na nemocnici. Přes 20 milionů bylo uhrazeno například za novou jídelnu s kuchyní v místě bývalých garáží.\nV současnosti vykazuje nemocnice dluh ve výši 9 milionů korun. „Pan Vojtíšek převzal dluh 11 milionů a o dva ho dokázal snížit. Je to dědictví ještě po provozovatelích Aazar a PP Hospital,“ věděl starosta Petera.\nStavy zaměstnanců neodpovídají tabulkám pojišťoven\nČasté střídání provozovatelů kritizoval ekonom Richard Vonička, který analýzoval momentální stav nemocnice. „Nemocnice nemá stanovený rozpočet, to je alfa omega každé firmy. Co se týká zaměstnanců, jejich stavy neodpovídají tabulkám pojišťoven,“ uvedl mimo jiné Vonička.\nV tuto chvíli jsou na programu takzvaní krizoví manažeři. „Sestavíme tři týmy těchto manažerů a oni vás budou nějaký čas zastupovat v jednáních o smlouvách s pojišťovnami. Pak se rozhodnete pro jeden z nich,“ nabízel Vonička.\nZ kola ven se v tu chvíli mohl cítit současný ředitel Luboš Zimola.\nSplnili podmínku pro získání dotace\nPodmínkou pro žádost o dotaci 25 milionů z ROPu je provozování nemocnice městem. Toho se docílí. Suma ovšem není jistá, je jen splněná podmínka. „Pravděpodobnost získání této dotace, která by směřovala na rentgen a sono v nemocnici, je vysoká,“ předpovídá starosta Petera.\nPodle analýzy je v nemocnici hodně personálu. Má se ten bát o svá místa? Neobjeví se ještě jiné závazky po panu Vojtíškovi? Takových otazníků visí nad nymburskou nemocnicí hodně.\nPodle místostarosty Pavla Fojtíka není do budoucna vyloučena spolupráce s nějakým silným partnerem. Není žádným tajemstvím, že o provozování nemocnice se ucházela také společnost Agel.\nČtěte také: Zastupitelé schválili převod kutnohorské nemocnice


Milujeme The Sims : Registrace do klubu MTS3\nRegistrace do klubu MTS3\nAhojté!:) Jak jsem kdysi psala že se chystá nějaké velké překvapení tak toto už je to překvapení! Už před měsícem jsem nad tím začala uvažovat že by bylo dobré kdyby se vymyslelo co by vás mohlo zajímat...\nNapadlo mě plno soutěží, dlouhých článků,...ale pak mě napadlo že by jste kdo by se chtěl mohli zaregistrovat tady do našeho Klubu MTS3( milujeme-the-sims3) a měli by jste určité výhody, teď si možná myslíte že je to něco jako V.I.P. ,ale není!:)\nA teď to nejlepší! Kdo bude členem Klubu tak bude sbírat SimKredit, za, který si pak bude moci koupit věci z MTS3 obchodu:D V MTS3 obchodě bude různá grafika (designy, blikačky, avatary blendy..), možná časem něco na stažení a taky články na přání....\nJak se bude nakupovat?\nBude to lehké, nasbíráte nějaký SimKredit a podíváte se do obchodu jestli tam je něco co si můžete koupit a jestli ano tak si prostě do komentářů o to napíšete a bude to jenom vaše, a můžete to používat jak chcete:)\nJak získám SimKredit?\nMožností bude mnoho! Můžete v nějakých soutěžích získat SimKredit, za komentování nebo taky každý týden budou zaregistrovaní dostávat určité částky SimKreditu\nza soutěže→ to vždycky napíšu částku SimKrditku co dostanete\nza každý komentář u článku (nesmí být více než 1 koment u článku)→ 3SK (SimKredit)\nkaždý týden dostane každý 10 SK (tedy jenom ti zaregistrovaní)\n+ ještě možná něco vymyslím\nPro shrnutí a něco navíc\nKdyž se zaregistrujete budete sbírat SimKredit a za ten si pak něco vyměnit v MTS obchodě\nSK (SimKredit) získáte: komentováním, soutěžením v mini soutěžích (bleskovky, bublinovky,..)\nSK vám bude zapisovat já a Miranda a pokaždé se můžete podívat jak jste na tom\nKaždý měsíc (asi) se bude aktualizovat obchod, tzn. že tam budou nové designy, avatary, prostě zboží\nMůžeš se registrovat pokud nemáš blog, ani TS3!:)\nToto není soutěž! Prostě si ten SK můžete sbírat pro radost a pak si ho vyměnit za něco co se vám bude líbit....! Nemusíte ho pořád sbírat, berte to jako doplněk;)\nBlog (pokud máš):\nPo registraci budeš zapsán/a v Klubu MTS3 na horní liště vedle Affs, Chceš být Affs,...\nTeddy 20. března 2013 14:14\nMooc ráda se přihlásím :)\nAlča 20. března 2013 14:23\nlove-thesims3.blog.cz a graphic-aja.blog.cz\nAdah 20. března 2013 14:24\nBlog (pokud máš): sims-3-city-komixy.blog.cz\nDesirée Lydon 20. března 2013 14:55\nKatee 20. března 2013 15:15\n§iminka 20. března 2013 17:51\nLuci 20. března 2013 19:08\nAnna-ann 20. března 2013 19:25\nsims-ewe 21. března 2013 6:36\nA ten nápad je boží :-) !\njana-janishka 21. března 2013 6:41\nBlog (pokud máš):jana-janishka.blog.cz\nElčí 21. března 2013 6:43\nMinnie 22. března 2013 14:26\nMufínek Hafánek 7. dubna 2013 10:39\nMatty Sims 13. dubna 2013 14:37\nAnonymní 8. května 2013 15:40\nFrankie 29. května 2013 15:30\nAnonymní 20. června 2013 21:27\nAhojte chcela by som sa spytat ci sa da prestahovat napríklad od Sunsetu Vallej do Bridgeportu.\nAnna Juřenčáková 21. června 2013 22:38\nAno dá!:) V tomto týdnu vyšla nová aktualizace a tam je tato možnost. Ale šlo to i bez ní;) Dej si úpravu města→pak ulož rodinku do knihovny→otevři novou hru (město) a pak je tam nastěhuj a hotovo;)\nWolfatko 10. července 2013 12:50\nAnonymní 11. července 2013 12:06\nHanka Nová 1. srpna 2013 11:58\nAnna Jakubičková 10. srpna 2013 14:32\nBarbora Skopalova 23. srpna 2013 15:24\nveanies 21. února 2014 19:19\nJan Polák 26. února 2014 18:32\nAnonymní 2. dubna 2014 19:40\nanefis BLOG 1. května 2014 19:35\nBlog (pokud máš):anefis.blog.cz\nAnonymní 9. července 2014 6:54\nVy jste v jakékoliv finanční potíže? Potřebujete úvěr vymazat své dluhy? Jste obchodní muž nebo žena, kteří chtějí rozšířit jeho nebo její firmu? Nabízíme všechny druhy úvěrů jednotlivcům, spolupracovat institucí a firem, kteří jsou v nouzi úvěru na nízkou úrokovou sazbou ve výši 3% Kontaktujte nás ještě dnes pro skutečný úvěr prostřednictvím e-mailu:\nNatália Mičúchová 14. září 2014 19:00\nMoc rada sa prihlásim do klubu =))\nMeno : NatyForever\nE-mail : natalinka@atlas.sk\nOwliie Owl 31. října 2014 12:48\nRáda se připojím :)


Kdo jsme – We Love Šumava\nProjekt #WeLoveSumava, který vznikl na sociálních sítích v rámci propagace Šumavy. První použití sloganu #welovesumava se datuje až do roku 2012.\nUkazujeme lidem krásy Šumavy a zároveň poukazujeme i na její problémy. Společně s komunitou desítek tisíc lidí, kterou jsme vytvořili, se snažíme Šumavě pomáhat. V rámci projektu “Trička s příběhem” jsme zasadili tisíce stromů. Darovali jsme finanční příspěvky do nemocnic, seniorům a handicapovaným v hodnotě stovek tisíc korun. Společně s Vámi jsme uklidili stovky kilogramů odpadu z přírody a šíříme osvětu o aktuálních problémech na Šumavě. Abychom mohli fungovat i oficiálně a spolupracovat s dalšími institucemi, vznikl spolek We Love Šumava z.s. s ochrannou známkou.\nČím více nás je, tím více toho dokážeme! Děkujeme, že nás sledujete, posíláte nám hezké fotky a šíříte povědomí o kráse Šumavy dál. Chovejte se k ní s pokorou, Šumava je jen jedna.\nProč anglicko český název?\nProtože žijeme v pohraničí, pohybujeme se hodně i na německé straně národního parku a poměrně dost cestujeme po různých přírodních památkách po celém světě, vznikla takováto mutace univerzálního anglického „We Love“, kterému rozumí snad každý na světě a českého „Šumava“.\nNázev vznikl spontáně a bez nějakého hlubšího úmyslu. Prostě jen pro originální označování našich hezkých fotek Šumavy… Po nějaké delší době jsme si pro sebe nechali vyšít pár mikin a triček s nápisem „We Love Šumava“.\nA právě při cestách do světa, nebo i návštěvě cizinců tady u nás, se nám potvrdilo, jak se mezinárodní přesah hodí a mnohokrát jsme se právě přes název „We Love Šumava“ dostali s dalšími turisty do diskuze, co je to ta „Šumava“, o které neměli tušení a vyměnili jsme si tak spousty informací.\nNo a jak čas plynul, tak lidé začali náš „slogan“ aktivně využívat na sociálních sítích a proto vznikl celý tenhle projekt, který podporuje Šumavu a pomáhá lidem, kteří zde žijí.\nPřispěli jsme bez mála 300 000 Kč na charitativní účely (viz naše projekty a rádi děláme radost), vysadili jsme společně tisíce stromů (v ČR na Šumavě), uklidili stovky kilogramů odpadků z šumavských lesů, rozšířili mezi lidi spousty důležitých informací v rámci osvěty a zpropagovali Šumavu jak v cizině, tak u nás v ČR. Krom toho přidáváme tipy kam vyrazit, nebo kde se dobře najíst…\nA není tohle důležitější než to jak se jmenujeme?\nKdo zatím vším stojí?\nZakladatelem projektu WeloveŠumava jsem já Richard Brož, rodák ze Železné Rudy, milovník Šumavy. Začalo to sloganem #WeloveSumava a poté propagací Šumavy přes sociální sítě. Postupně, když jsme začali růst a vymýšlet naše originální projekty se připojil můj bratr Filip, který miluje Šumavu stejně jako já a tráví tady celý svůj život.


Leden 2019 – Flo-in.com\nPROČ|jsou pro nás nové výzvy tak důležité\n“Život není výsledek, ale proces.” Mr. TimekeeperVždy rosteme od přítomnosti do budoucnosti, a proto se neustále měníme. S každou změnou v našem životě přichází nová výzva. Život není NIKDY dokončený – dokud neskončí. Pokud jste se do teď drželi mých doporučení, pak jste na základě úvah o vašem Pohledu na práci a Pohledu na život […]\nJAK|najít průnik mezi pracovní a osobní oblastí – čast druhá\n“Žádná správná volba neexistuje – pouze dobrý proces výběru” Mr. TImekeeperVe středu jsem Vás požádal o krátkou úvahu o vašem Pohledu na práci. Dnes Vás žádám znovu. Tentokrát ale půjde o úvahu o vašem Pohledu na život. Napište ji stejným způsobem jako […]\nJAK|najít průnik mezi pracovní a osobní oblastí – čast první\n„Začněte tam, kde ted’stojíte“ Mr. Timekeeper Pokud jste se drželi mých doporučení z minulého týdne, tak dnes víte to KÝM JSTE, v CO věříte a CO děláte. Máme tedy výchozí bod, ze kterého se vydáme na cestu. Tento týden se více zaměříme na to CO děláme. Možná že všichni chceme v životě totéž – zdraví […]\nJAK|najít vlastní cíle\n„Nemusím vždy vědět, kam se ubírám – ale vždy bych měl vědět, zda jdu správným směrem“ – Mr. TimekeeperJde o to, že na světě stejně tak jako v našich hlavách je mnoho hlasů a mnohdy mocných hlasů, které nám říkají CO máme dělat, anebo “ještě lépe” JAK máme žít. Od útlého dětství jsou nám vštěpovány modely […]\nCO|mě motivuje a zároveň mi dodá enegii\n„Ještě nikdo nelitoval toho, že ze sebe vydal to nejlepší.“ George HALAS Správnou práci poznáte podle toho, že Vás baví. Metoda, kterou vám dnes ukáži, se jmenuje AEIOU. Pochází z knihy Needfinding a napsal ji Dave PATNAIK. V sadě pěti otázek Vám pomůže při posouzení vaší práce, kariéry či poslání.1. Aktivity (Activities) – CO vlastně děláte? […]\nCO|je “Wayfinding” aneb “Hledání cesty”, když neznám svůj cíl\n“Lidé se nerozhodují o své budoucnosti, rozhodují se o svých návycích a ty rozhodují o jejich budoucnosti.” – F.M. ALEXANDERWayfinding je pradávné umění, JAK zjišťovat kam jdete, když vlastně neznáte svůj cíl. Umění, které spočívá ve vytváření možností. Smyslem tohoto cvičení není hledání odpovědí, ale spíše přijmutí a prozkoumání otázek typu PROČ, JAK a CO. […]\nJAK|na první krok k úspěchu\n“Věci, které jsou nejdůležitější, nekřičí vždy nejhlasitěji” – Bob HAWKEVe středečním příspěvku, který jsem nazval JAK|úspěšně prožít rok 2019, jsme vám s „Krotitelem času“, který si říká Mr. Timekeeper, slíbili tří kroky na vaší cestě k úspěchu. A protože sliby se mají plnit nejen o vánocích, tady je první krok.Jděte do extrému! Jednoduše říkejte „NE“. Nezáleží na […]\nJAK|úspěšně prožít rok 2019\n“Budťe jako poštovní známka – držte se jediné věci, dokud se nedostanate k cíli.” – Josh BILLINNGSDveře do světa jsou široce otevřené a pohled, který nabízejí je ohromující. Díky technice a inovacím existuje přemíra příležitostí a možností. Ale KDE začít? JAK si vybrat z toho všeho, CO život nabízí? JAK udělat nejlepší možné rozhodnutí? MINIMALIZUJTE […]


Apple Watch Series 2 42mm Stainless St | Apple Bazar\nApple Watch Series 2 42mm Stainless St\nProdáno Apple Watch Series 2 42mm Stainless St\nNabízím k prodeji – Apple Watch Series 2, 42mm Stainless Steel Case (pouzdro z nerezu) with White Sport Band, stáří 6 měsíců, záruka+faktura součástí prodeje (iWant.cz, 24 měsíců, NC 19.490,-Czk), jedná se originální balení se sportovním bílým (silikonovým) páskem a krabičkou v podobě kostky. Další reálné foto pošlu na požádání, pouze osobní předání v Praze! Specifikace Apple: Apple Watch Series 2 se dočkaly vodotěsnosti, GPS modulu, dvakrát jasnějšího displeje a rychlejšího 2-jádrového procesoru Apple S2. OLED Retina displej s technologií Force Touch (snímání síly tlaku), jas 1000 nitů, rozlišení 272×340 bodů. Nerezové tělo a Ion-X sklíčko. Zaznamenávají a ukazují řadu parametrů jako je: vzdálenost, čas, spálené kalorie, tepová frekvence a ušlé kroky, umožní ovládat hudbu, fotoaparát či kameru, upozorní Vás na události v kalendáři na příchozí hovor či SMS a mnoho dalších funkcí, díky reproduktoru a mikrofonu můžete hodinky využívat jako hands-free, naistalovaný systém Apple Watch OS4.


Zajištění hostesek a promotion - Firma, velkoobchod, výroba - Plzeň-město - Info-Plzen.cz\nZajištění hostesek a promotion\nInfo-Plzen.cz Firma, velkoobchod, výroba Služby pro firmy Reklama a marketing Hostesky a promotion\n+420 723 180 422, +420 377 448 193\nRealizace reklamních, kulturních a společenských akcí včetně zajištění hostesek.\nPlzeň - Hradiště, Kostincova 82/46\nKaMon Kateřina Bartůňková\nNabízíme organizování maturitních plesů, firemních akcí, galavečerů, narozeninových oslav a svateb. Zajišťujeme vhodný výběr prostor, lokality, dekorace, reprodukovanou nebo živou hudbu, techniku, moderátora, catering, hostesky. Organizujeme vernisáže, ...\nZaměřujeme se na zprostředkování obchodu jako třetí strana. Naše služby jsou promo akce/hostesing, outsourcing prodejních teamů a jiné marketingové služby.\nPlzeň - Vnitřní Město, Perlova 14 +


Hnědá panda – 4. smečka KONDOŘI\nPanda pokračuje i na táboře!\nPandaři, skautský rok se nám pomalu blíží ke konci a spolu s ním i naše plnění Hnědé Pandy. Většina z vás se úspěšně dostala až sem, za což jsem velice rád a i za ostatní členy vedení snad můžu říct, že jsme na vás patřičně hrdí 🙂 Nicméně nás čeká tábor a s ním i pár posledních úkolů. Jsem si ale jistý, že je zvládnete takříkajíc „na pána“ 🙂 Podrobnosti o tom, kdy a co ještě budeme plnit, se budete dozvídat v průběhu tábora. Držím palce 😀 Honza\nÚkoly č. 1\nJak jsem slíbil na schůzce, zde je soupis těch úkolů, které jsem vám zadával (chválím Diviznu za sepsání na papír, sice nechápu, kde na to vzal při programu čas, ale takhle se pozná zapálený pandař 😀 ).\nSežeňte si hlínu, nějaký sazeničky (ideálně nějaké užitečné rostliny, např. cibule, ředkev, …, ale může být jakákoliv) a kelímek či květináč. Dále si už jistě poradíte 🙂 Tak jako Fanda si můžete semínka nechat naklíčit ve vatě, ale poté je včas zasaďte.\nZde je potřeba pouze koupit např. lojovou kouli pro sýkorky, nebo nějaké zrní a dát někam ven (tam, kde uznáte za vhodné).\nOba úkoly je nutné zdokumentovat (to znamená pořídit fotky nebo i video) a přinést v termínu, na kterém se ještě dohodneme. U rostlin bych chtěl nafotit a popsat její vývoj (ideálně si dělejte poznámky do deníků, jako třeba KDY se CO s rostlinkou stalo, proč si myslíte, že se tak děje, …). U krmení stačí jen fotka, že je potrava na místě.\nNo a to je všechno 🙂 Zatím… 😀\nPříští schůzku, to je 8. 12., bych vás chtěl vyzkoušet z toho ptactva, které jsme si vyvěsili na nástěnku.\nZkouška bude probíhat tak, že si vás po jednom zavolám a ukážu 10 obrázků, z toho musíte uhodnout alespoň 7. Nemějte strach, nebude to tak těžký a hlavně na to máte týden… ale nepodceňte to 🙂\nInformace, úkoly a postřehy pro plnící této oblíbené mezinárodní odborky 🙂