Nové víno do starých měchů - PDF\nDownload "Nové víno do starých měchů"\n1 5. ODPOČÍTÁVÁNÍ APOKALYPSY Nové víno do starých měchů Svržení Júsufa bylo vítězstvím Krista i císaře. Názor, že zájmy obou jsou si blízké až k nerozlišení, byl pro římský lid přirozený. Dokonce i ti, kteří cestovali za obzory Středozemního moře, a dokázali si tudíž představit nekonečnou rozlehlost světa, věřili, že říše spravovaná z Konstantinopole nemá jako supervelmoc sobě rovné a těší se Božímu požehnání i ochraně. Kupříkladu i na tak odlehlém ostrově, jako byl Taprobane (dnešní Srí Lanka), dokázali římští obchodníci poměrně snadno zatlačit do pozadí perské konkurenty. Když chtěl jeden z Římanů hmatatelně dokázat převahu Nového Říma nad Íránšárem, vtiskl místnímu králi do dlaně dvě zlaté mince jednu s vyraženým portrétem císaře, druhou s hlavou šáhanšáha. Římská mince vážila očividně víc, na čemž měl značnou zásluhu císař Anastasius, který pozorně kontroloval kvalitu oběživa, ale i Všemohoucí svou transcendentní přízní. Jak to zbožně formuloval jeden egyptský obchodník, když navštívil etiopská tržiště a proplul úžinami Perského zálivu: Říše římského lidu má přímý podíl na důstojenství Kristova království. Budoucnost říše byla zabezpečena: Nikdy nebude vyvrácena a dozajista ne, dokud bude podporovat šíření křesťanské víry. 1 Už od Pavlových dob usilovala církev ctižádostivě o to, aby vztyčila kříže i v těch nejvzdálenějších koutech světa. Daleko radikálnější nárok ze strany církevních představitelů pak zněl, aby byl římský stát povinen na tuto misi přispívat svou hřivnou. Až doposud bylo šíření křesťanské víry za hranice říše dílem slabých a ponížených: válečných zajatců či žen odvlečených jako otrokyně do loží barbarských náčelníků. Svržení židovského režimu v Himjaru však naznačovalo možnost ráznějších postupů. Tato souvislost, tak zřejmá obchodníkům, nemohla uniknout ani pátravému oku Justiniánovu. A tak už ve chvíli, kdy se rozhodl vymýtit pohanství a kacířství uvnitř vlastní říše, napřel zároveň zrak do temných krajů prostírajících se za jejími hranicemi. Obracení pohanských králů na víru se poprvé v dějinách Říma stalo závaznou státní prioritou. Státem 211\n4 sponzorovaní misionáři byli vysláni na východ, do divokých hor táhnoucích se od pobřeží Černého moře k jihu, přes Egypt až do země núbijské. Vzniklo cosi zcela nového zahraniční politika s etickou náplní jako plod Justiniánovy nenapodobitelné směsice nábožnosti, vnitřního neklidu a smyslu pro čest. Přirozeně se nedalo očekávat, že misionáři dokáží vlastními silami přivést ty či ony národy ke Kristu. Ani Justinián netrpěl v tom ohledu iluzemi. Při své ctižádosti formovat svět k vlastnímu obrazu však mohl čerpat z tradic o mnoho starších, než měla k dispozici církev. Asi šedesát let předtím, než nastoupil na trůn, sestavil jistý římský aristokrat žijící v Galii (když si zoufal si nad hroutící se říšskou autoritou všude kolem) dojímavou fantazii poskládanou ze slavných, dávno zapomenutých úspěchů: Ozbrojený císař, pod jehož kročeji se zachvěje země i moře, nakonec probudí s obnovenou mocí válečných trub římské voje ze spánku. 2 Takový císař se však neobjevil a Galie spolu s celým římským Západem vyklouzla zpod římské nadvlády. Území přímo spravovaná Augustovými a Konstantinovými dědici se scvrkla na polovinu. To však neznamenalo, že by se úměrně scvrkly i římské ambice. Právě naopak. Bylo-li impérium pod Konstantinovou vládou opravdu pozemským odrazem Božské samovlády (jak věřil Justinián), pak její osekaný stav byl nejen krizí geopolitického měřítka, ale i urážkou samotných nebes! A křesťané nemohli být pravými křesťany, jestliže nebyli současně Římany! To byla teze, s níž mohli souhlasit i někteří barbaři. Na Západě neměly skupiny bývalých foederati jinou starost než tahat se mezi sebou o různé provincie a za úspěch musely platit nepříjemnou daň v podobě neustálého strachu o svůj statut. Nepokrytá zločinnost mohla válečníkovi zajistit pomíjivou kořist, jíž se mohl chvilku chvástat, ale poskytovala mu jen velice málo trvalé prestiže a dlouhodobého bezpečí. A tu se nabízely jako vzor starobylé a kouzly opředené monarchie. Pro každého ambiciózního náčelníka byl konstantinopolský císař vládnoucí v podvojné roli Božího náměstka i nejvyššího rozhodčího ve věcech pozemských příkladným modelem, jejž měli přímo před očima. Z téhož důvodu si vnější tvář moci na Západě podržela podobu římskou i křesťanskou desítky let poté, co se autorita říše rozpadla. Místní satrapové přijímali s neskrývaným nadšením všelijaké cetky posílané jim z Konstantinopole. Správci kostelů i královny měli neukojitelný hlad po lesku hedvábí přicházejícího z metropole východní římské říše. Nejcennějším vyznamenáním ovšem byly staroslavné tituly, jejichž udělování bylo nezadatelným a výhradním právem císaře. Když Anastasius povýšil v Galii krále divokých Franků do hodnosti konzula čili do úřadu, jehož původ se datoval zpět až k nejranějším dobám republiky byl galský náčelník tak nadšen znamením úcty projeveným 214\n5 jeho osobě, že se obratem navlékl do purpurové tuniky, vyběhl ven a začal lidem v ulicích rozhazovat zlaté mince. Když jiný barbarský král dával odpověď na jakýsi dotaz Justiniánovu poselstvu, zdvořile císaře ujistil: Naše vlast je součástí vašeho světa a moje královská správa v ničem neumenšuje vaši suverenitu. 3 Jistě, byla to bohapustá fráze, ale lichotivá pro obě zúčastněné strany. Zbohatlický náčelník a vzdálený císař oběma stálo za to tvářit se, že stále ještě existuje jednotná říše římská pod Boží patronací, byť už jen jako stínohra. Díky tomu mohla být krutá realita měnících se poměrů na Západě často zakrývána milosrdným hávem záměrné ambivalence. Žádné jiné teritorium nemohlo lépe sloužit jako optický klam než Itálie, původní centrum říše, kde byl závoj mnohoznačnosti utkán s obzvláštní brilancí a jemností. Při zběžném ohledání se vskutku zdálo, že od dob největší římské velikosti se toho mnoho nezměnilo. V samotném Římě dále zasedal senát, byli jmenováni konzulové a konaly se dostihy koňských spřežení. V Ravenně, městě na jadranském pobřeží chráněném mořskou lagunou (a tudíž snadno ubránitelném), jež sloužilo západní říši jako poslední hlavní město, zůstávala správa v rukou kovaných římských byrokratů. Mezitím Konstantinopol obřadným způsobem a formálně zachovávající zákonný postup svěřila obranu západní římské říše do rukou asi dvaceti tisíc bojovníků foederati, které za tím účelem převelela z Balkánu. Říkalo se jim východní Ostro Góti. 4 Jejich velitel Theodorich, kdysi držený jako rukojmí v císařském paláci, dovedl svou roli císařova zástupce k dokonalosti. Ať řečnil k davům na fóru, masakroval armády divochů za Alpami, anebo budoval paláce, akvadukty a lázně, vždy s velkolepým účinkem demonstroval, nakolik římským se může stát král původem z vrstvy foederati. Když v roce 526 umíral, mohl s uspokojením konstatovat, že vládl Itálii déle než kterýkoli jiný císař s výjimkou Oktaviána Augusta. Pochopitelně pak většinu Italů nikdy nenapadlo, že by snad neměli být součástí římské říše. Justinián se však nenechal zmást a věděl, jak neúprosná je pravda: zoufalá říšská správa nabídla Theodorichovi a jeho Ostrogótům úplatek v podobě Itálie, jen aby je vzdálila od bran Konstantinopole. Věděl také, že má-li zlepšit zubožené dědictví Říma, což se stalo jeho životním posláním, musí opět přivést k pořádku ztracené provincie a obnovit znevážené zákony. Barbarští králové sice přičinlivě napodobovali manýry císařů, ale v jádru představovali očividnou urážku Boha a jeho záměrů se světem. Theodorich přes veškeré pozlátko klasické výchovy, jíž se mu dostalo, dokázal vlastnoručně uškrtit nejednoho dvořana a nechal si narůst knír! 5 Ani to však nebylo všechno: ještě celá dvě století po nikajském koncilu se v Ravenně našly kostely, v nichž se otevřeně popíralo, že Syn je stejné 215\n6 podstaty s Otcem. Jako ghúl vynořující se z dávno zapečetěné hrobky se za Theodorichem táhl odér zla, o němž ortodoxní křesťané doufali, že bylo navždy pohřbeno. Theodorich byl nejen kacíř, ale z kacířů nejkacířštější totiž arián. Theodorichovo zatvrzelé setrvávání ve víře, kterou většina Římanů považovala za vymýcenou, skýtalo přesvědčivý důkaz, jak plodnou může být půda divočiny pro zdánlivě vymizelá vyznání. Nejen v pouštích Palestiny, ale i v lesích za Dunajem a Rýnem prokázaly všeliké hereze v rámci říše dávno odsouzené k zapomenutí ohromující schopnost přežít, a dokonce prospívat. Věrnost Gótů prokazovaná ariánství měla úctyhodný rodokmen. Koncem čtyřicátých let čtvrtého století, když na trůnu seděl Konstantinův syn a Julián ještě nebyl na světě, se jistý gótský biskup Ulfilas (ariánské víry) vydal jako misionář na sever k Dunaji s úkolem obrátit své soukmenovce na křesťanství. Pokud příběhy o něm nelžou a nejsou jen nabubřelým přeháněním, měl Ulfilas kolosální úspěch. Necelých sto let po svém skonu byl už u severních barbarů oslavován jako Mojžíš. 6 Pro lid, který tak bolestně pociťoval nadřazenou přezíravost Římanů, to byla lákavá představa: také oni, stejně jako děti Izraele, mohli být Bohem vyvoleni a mohla jim být dána zaslíbená zem. Důsledky byly převratné. Když kmen označující se jako dobří či vznešení (neboli Visi ) Gótové úspěšně dobyl Španělsko, odmítl se s demonstrativním gustem zříci arianismu a přijmout doktrínu katolické ortodoxie. Theodorich si i po získání italského trůnu podržel ariánskou víru, a prokázal tak náboženský zápal a vytrvalost. Byl ovšem natolik chytrý, aby svou víru nevtloukal násilím do hlav římským poddaným. Nikomu nemůžeme vnucovat víru, vyhlásil slavnostně, protože nikdo nemůže být přinucen věřit proti své vůli. 7 To bylo bezesporu kardinální prohlášení, ale obsahovalo i prvek zjevné kalkulace. Jak ve vizigótském Španělsku, tak v ostrogótské Itálii představovali tito vetřelci výraznou menšinu a neměli pražádnou naději, že by místní rodáky přinutili odříci se Nikaie a přijmout učení Arianovo. Proto se Theodorich rozhodl nedělat katolíkům problémy a nechal je přispívat do státní pokladny, jen aby je o to lépe mohl oškubávat. A i když si s obdivuhodnou šikovností a důvtipem osvojil roli Římana, zároveň díky své ariánské víře vybudoval ještě výraznější identitu sobě i svým následovníkům, ať už se rekrutovali odkudkoli. Typickými znaky nové italské elity se tak staly dlouhé vlasy, potěšení z jízdy na koni a napichování prchajících zoufalců na kopí. To však Theodorichovi nebránilo ve vzývání Kristovy lidumilnosti. Každý Gót na vzestupu, poznamenal jednou posmutněle, si přeje být Římanem, ale jen chudý Říman si přeje být Gótem. 8 Život ovšem ukázal, že jeho odhad byl nemístně pesimistický. Už po pár desítkách let 216\n7 jeho vlády se v Ravenně našlo dost vznešených Římanů, kteří se snaživě učili mateřskému jazyku svého vládce. Kdyby měli dostatek času, kdo ví, nakolik kovanými Góty by se nakonec stali. Jenže jak se ukázalo, čas se neúprosně krátil. Jakmile Justinián podepsal v roce 532 smlouvu s Chosrauem, optimisticky nazvanou O věčném míru, už obrátil své zraky k západu. Většina jeho rádců dobře věděla, že válka s Persií vyprázdnila říšskou pokladnu, kterou tak pečlivě doplňoval Anastasius, a byla tím nápadem zděšena. Justinián však umlčel císařským gestem všechny nesměle mumlané námitky. Ve snu ho totiž vyzval africký biskup, který byl před několika desítkami let upálen na hranici jako mučedník, aby dobyl Kartágo, které bylo pro Římany ztraceno už bezmála sto let. Takový sen! A kdo by se odvážil pochybovat, že Kristus přeje nové císařově iniciativě? Biskupovi vrazi horda divochů zvaných Vandalové nemohli vykonat nic horšího, čím by si vysloužili titul Božích nepřátel. To, že se zmocnili bohatých měst a úrodných pšeničných polí v severní Africe, byl jen první krok v řadě jejich hanebností. Vandalové byli ariáni, stejně jako Ostrogóti, ale na rozdíl od Ostrogótů je směsice jejich paranoie, fanatismu a vědomí početní převahy ponoukla k tomu, aby na svém území zbavili katolickou církev všech privilegií: vyhnali církevní činitele a vyhlásili ariánství za státní náboženství. Nuže, Justinián je nyní mohl hromovým hlasem odsoudit jako nepřátele duše i těla. 9 Zpráva, že dvůr Vandalů znenadání upadl do vnitřních rozbrojů, jen urychlila jeho rozhodnutí, posilované jistotou, že plní Boží vůli na něj vloženou. Padlo rozhodnutí: nezačne Itálií, nýbrž Afrikou. Když se v roce 533 armáda shromáždila pod okny císařského paláce, aby zvedla kotvy a vyplula z Bosporu, většina těch, kteří pozorovali plachty mizející za západním obzorem, se obávala nejhoršího. Jízda a pěchota tísnící se na palubách čítala jen osmnáct tisíc mužů ve zbrani, a přestože jim velel Belisarius týž generál, který tak skvěle porazil na hlavu Peršany u Dary nebudila historie římských vojenských úspěchů (rozuměj neúspěchů) v oněch krajích nikterak velkou důvěru v budoucnost. Netrvalo však dlouho a celá Konstantinopol vzrušeně sledovala sérii stěží uvěřitelných výkonů. Úderné oddíly Římanů, které se vylodily po dvouměsíční plavbě na africké půdě, dosáhly usilovným pochodem Kartága, rozprášily nepřítele v několika velkých bitvách a přinutily ho kapitulovat. Kostely a katedrály severní Afriky byly očištěny od posledních stop ariánství a na znamení lásky k Bohu navráceny katolickému vyznání. Mezitím byl poražený král Vandalů dopraven do Konstantinopole spolu se všemi svými poklady. Předváděli ho pak v řetězech pro pobavení jásajícího obecenstva v Hipodromu. Marnost nad marnost, slyšeli ho prý skuhrat žalostně, všechno je marnost\n8 Justinián ovšem pro podobnou lamentaci neměl čas ani pochopení, protože se povzbuzen ohromujícím vítězstvím právě hotovil k dalšímu dobývání. V roce 535 se Belisarius s nově postavenou válečnou flotilou obořil na Sicílii a se slibnou lehkostí odtud vymetl ostrogótskou posádku. Hned další rok byla zahájena dlouho očekávaná výprava proti Itálii a už počátkem zimy roku 536 postupoval Belisarius na Řím. Dne 9. prosince otevřela staroslavná metropole (na radu městského biskupa) své brány říšskému vojsku. A tak se stalo, radoval se jeden z Belisariových pobočníků, že se Řím dostal po šedesáti letech opět pod vládu Římanů. 11 Jako by však onen výrok nebral na vědomí drobnou nesrovnalost: Itálie totiž alespoň oficiálně nikdy nepřestala být podřízena Římanům, takže Italové se nemohli vynadivit překvapivé zprávě, že byli právě osvobozeni. Mnozí sice vítali s otevřenou náručí Justiniánem ohlášenou obnovu římského světa, ale daleko více bylo těch, kteří si zoufali nad jatky a zbídačováním, jež tato obnova v praxi přinášela. Na rozdíl od Vandalů se Ostrogóti až provokativně neochotně odmítli zhroutit Neuplynulo ani pár týdnů od chvíle, kdy se Řím podvolil Belisariovi a už byli Ostrogóti zpět a utábořili se pod městskými hradbami v tak omračujícím počtu, že lidé v Římě, již postrádali jakoukoli zkušenost se zlem války a obléhání, 12 spěchali za svým osvoboditelem a prosili ho, aby kapituloval. Belisarius se vžil do role antického hrdiny z dávné minulosti a svou hru dovedl k dokonalosti kapitulaci odmítl. Uplynul rok a devět dní a Ostrogóti, kteří narazili na nesmírně vynalézavou a houževnatou obranu, byli nuceni se stáhnout. Jenže tou dobou už bylo město měst známé kdysi jako hlava světa účinně zbaveno těla. Římské akvadukty po staletí zásobující město životodárnou vodou byly nenávratně rozkotány, lázně zely prázdnotou, přístavy byly zničeny a vodní mlýny ucpány mrtvolami. Senátoři, pokud nebyli pochytáni a popraveni rozhořčenými Ostrogóty, chodili o žebrácké holi. A to horší mělo teprve přijít. V roce 538 postihl celou střední Itálii hladomor. Nedostatek potravin byl takový, že hospodští, aby přežili, servírovali občas hosta, který tam nešťastnou náhodou zabloudil, upečeného na rožni. A nebyla ta vyprávění nikterak nevěrohodná. Následujícího roku dali Ostrogóti na vědomí své rozhodnutí pokračovat v boji tím nejbrutálnějším způsobem vyhladili město Milán. I pro člověka tak vrcholně sebejistého, jakým byl Justinián, to posloužilo jako přesvědčivý důkaz, že se věci nevyvíjejí podle plánu. Císař byl bezesporu vizionářem nikoli však nepraktickým paličákem. Riskantní hra, do níž se pustil přes dobře míněné rady a instinktivní opatrnost svých pokladníků, mu už přinesla nemalé zisky. Z vítězné války na Západě přivezl zlato Vandalů a plynuly odtud daně, jež vyžadoval od nových provinciálních hodnostářů. Kdyby se mu podařilo situaci v Itálii 218\n9 stabilizovat, poskytlo by mu to chvíli k nadechnutí a upevnilo jistotu, že má před protivníky stále předstih. Proto v roce 539 učinil Justinián barbarským nepřátelům chytře kalibrovanou mírovou nabídku: přenechám vám severní Itálii a polovinu Theodorichova pokladu. Ostrogóti byli na rozpacích a celkem nakloněni smlouvu podepsat, což by byli patrně i učinili nebýt Belisaria. Ten v přesvědčení, že vítězství je na dosah, využil zmatků kolem mírových jednání a zmocnil se Ravenny. Bylo to však Pyrrhovo vítězství, protože tak zrádné jednání přineslo nenapravitelné škody. Nepřekvapilo, že Justiniánova mírová nabídka byla okamžitě odmítnuta. Ostrogóti se opět chopili kopí a vražedný konflikt se rozhořel. Belisariova hvězda začala pohasínat, a když se na císařovu výzvu vrátil do Konstantinopole, byl přijat se znatelným chladem. Ač mu jako velkému generálovi dovolili, aby v Senátu předvedl bohatou kořist přivezenou z Ravenny, celkem okatě mu upřeli šanci přijmout podruhé v životě hold davů v Hipodromu. Generálovi obdivovatelé to vnímali jako akt holého nevděku. Jenže když Justinián přehlížel císařským zrakem nejen situaci na západní frontě, ale celé rozmáchlé území své říše, uměl lépe než kdo jiný vyhodnotit, o jakou příležitost ho Belisiarus připravil. Že je císař člověkem závratně megalomanských chutí, jenž se pokouší zmocnit celého světa a pálí ho touha přivlastnit si jednu každou zemi, bylo jeho protivníkům zřejmé a vyplývalo to přirozeně z císařovy zdánlivě ďábelské energie a ctižádosti. 13 Ale Justinián při svých snahách přetvořit svět podle nebeského vzoru zjistil k velkému rozčarování, že i monarcha je pouhý smrtelník, a naléhá-li příliš a žene-li věci do krajnosti, mohou záležitosti dospět do bodu zlomu. Když v roce 534 konal státnickou přehlídku průvodu, v němž vedli poraženého krále Vandalů, on ani jásající davy si nemohli nevzpomenout, že tentýž Hipodrom byl před pouhými dvěma lety až po okraj zaplněn hromadami mrtvol. Smutná vzpomínka, jež nepostrádala prospěšné ponaučení: i na nejpožehnanějšího císaře mohou číhat za každým rohem nepříjemná překvapení. Justinián si bezpochyby uvědomoval, že příležitost, která se mu v Itálii naskytla, se může stejně rychle v libovolný moment uzavřít. Tím, že zariskoval a otevřel západní frontu, se vystavil nebezpečí, jež strašilo ve snu tvůrce římské politiky už od dob Valeriánových: v tom snu byly oslabené východní provincie zaplaveny řekami krve a pokryty spálenišťi. V narychlo obnoveném Hipodromu seděli roku 534 též vyslanci šáhanšáha Chosraua a sledovali s přivřenýma očkama chlubný lesk Belisariova triumfu. Tou dobou byl jejich pán šáhanšáh plně zaměstnán prosazováním své autority ve vlastní říši i ve vlastní rodině, vždyť vládl teprve třetí rok. Když Justiniánovy armády řádily na Západě, bojoval mladý král králů o holý život a potlačoval vzpouru, již proti němu zosnoval vlastní strýc 219\n10 Aspebedes. Strýcovu zradu ještě násobilo, že byl zároveň otcem šáhovy milované královny zkrátka byl to obzvláště hrozivý protivník. Hrozivý střet otřásal nejen královským domem, ale celou říší. I když Chosrau vyšel z boje nakonec vítězně, musel konstatovat, že z jeho mužských příbuzných nezůstal naživu prakticky nikdo. Strýcové, bratři, synovci všichni byli nemilosrdně pobiti. Nesporně hořké zjištění, které mu však umožnilo věnovat pozornost jiným a prospěšnějším záležitostem. Když v roce 539 přibyli do říše dva tajní gótští agenti a dovolávali se Chosrauovy pomoci, naslouchal jejich naléhání velice pozorně. Předpokládané věčné trvání Chosrauovy mírové smlouvy s Konstantinopolí jej nemohlo zaslepit natolik, aby nezvážil, jaké by mohlo přinést výhody, kdyby vrazil starému nepříteli kudlu do zad. Žárlivost na Justiniánovy úspěchy, obavy z toho, co zlého mohou přinést Íránšáru, i tichá vnitřní jistota, že římské ozbrojené síly jsou jen chabě připraveny válčit souběžně na dvou frontách hle, dostatek podnětů k akci. V cestě stál jediný problém: jak by se mohl Chosrau ten božský, ctnostný a mírumilovný Chosrau 14 dopustit tak hanebné zrady? Řešení mu nabídl spolehlivý krvelačný pes Mundhír. Lachmovcům, vždy ochotným k rabování, byl věčný mír trnem v oku. Potyčky omezeného rozsahu s Ghassanovci pokračovaly nepřetržitě po celé desetiletí. V roce 539 se Mundhír a Arethas bavili vzájemným přetahováním o poušť Strata. I když Ghassanovci mohli plným právem poukazovat na to, že ona oblast nese latinské pojmenování, a je tudíž očividně římská, postavil se Chosrau plně na stranu Lachmovců. Napříč Íránšárem se rozléhaly rozkazy k válečným přípravám a Chosrau krizi nepokrytě eskaloval. Živil v sobě vztek a na jaře roku 540 se rozohnil až k takové nepříčetnosti, že mu nebylo zatěžko smlouvu o věčném míru s Římany vypovědět, ba cítil se k tomu plně oprávněn. A tak, cválaje v čele mohutných útočných sil, vyrazil král králů z Ktesifonu podél Eufratu k hranici své říše, rozhodnut neztrácet energii dobýváním opevněných hranic, ale obejít je (na rozdíl od svého otce, který se odhodlal k útoku stejným směrem o čtyřicet let dříve). Nyní se před ním a jeho vojskem prostírala bohatá, sytá a vábná města Sýrie. Chosrau udeřil nelítostně na životně důležité body provincie, aby vyzkoušel, jak na to bude reagovat jeho velký protivník. Potřeboval zjistit, do jaké míry rozptýlily války vedené Justiniánem na západě jeho úderné síly, a tudíž i jeho schopnost účinně zasáhnout na druhém konci říše. Chmurná pravda byla, že jen pramálo měst vzdorujících nyní větrům z Východu 15 se mohlo chlubit takovými obrannými valy, jaké chránily pevnost Dara. Jejich opevnění zbudovaná před staletími se rozpadala a nacházela se už za hranicí obnovitelnosti. Ani to však nebyl hlavní symbol zchátralosti provincie. Syrská sídla byla zaplavena bezdomovci 220\n11 a nelegálními usedlíky. Budovy, které svého času propůjčovaly městům auru okázalé monumentality, se postupně měnily v lomy na kámen a v centrech četných měst se z bývalých chrámů a amfiteátrů stávaly útulky tuláků. Kontury měst se ztrácely spolu s tím, jak jedno veřejné prostranství za druhým dříve sloužící jako náměstí lemovaná sousošími či slavnostní bulváry mizela pod náporem všude se rozlézajících a narychlo stlučených obchůdků a dílen. Původně široké, mramorem dlážděné třídy se tímto způsobem proměnily v úzké klikatící se uličky plné mezků a oslů. Je pravda, že co chvíli přicházely pokusy zavést alespoň zdání pořádku odstraněním stánků, které si obchodníci postavili v kolonádách a v ulicích, 16 jenže to bylo marné. Představitelé města nebojovali s pouhým rozpadem, nýbrž s něčím, co se podstatně hůře poddávalo kontrole: s úspěchem. Sýrie byla bohatá, příliš bohatá a duch obchodu v provincii rozpukl do takového květu, že jej nebylo možné zatlačit a vrátit zpět. Všichni věděli, že Syřané jsou obchodníci od přírody, nejhamižnější ze smrtelníků. 17 Proto nepřekvapovalo, že popuzení mravokárci spatřovali v chaosu a lomozu svých měst monstrózní obraz světského pekla. Jenže jejich pohled nebyl tak docela spravedlivý. Syřané sice milovali peníze nade vše, ale na druhé straně uměli dávat okatě najevo, jak jimi pohrdají. Tentýž národ, jejž žene touha po zisku do celého světa, 18 byl ve světě proslulý svými stylity. Nevyužíval už sice bohatství ke zkrášlování měst, ale také je nerozhazoval ani nehromadil pro nic za nic. Chceš-li být dokonalý, jdi a prodej, co máš, a rozdej chudým. Ta slova si bohabojní Syřané vryli do srdcí, zámožné nevyjímaje. Rozdávání almužen sice postrádalo okamžitý vizuální efekt v porovnání s výstavbou divadla či veřejných lázní, ale chudým to zajisté nijak nevadilo. Ani všechny známky rozpadu pohanských památníků ve městě nemohly zakrýt novou tvář města, vyrůstající z omšelosti starého: špitály, sirotčince a útulky. I když leckterý Syřan zůstával vůči mizérii nemajetných bezstarostně netečný, nebylo málo těch, kteří ji chtěli měnit. A tak se péče o sociálně slabé stala v syrských křesťanských městech nepochybným znamením zámožnosti. Chosrau to věděl. Čím hlouběji do Sýrie zaváděl svou armádu, tím bezbrannější města nacházel. Záhy zjistil, že ti, kteří mají ve zvyku projevovat dobročinnost, jsou připraveni také zaplatit za bezpečnost a ochranu. Jen co se biskupové doslechli z druhé ruky, že je šáhanšáh nablízku, dělali všechno možné, aby ve snaze uchránit svá stádečka před vyhlazením shromáždili tolik zlata, kolik žádal, i kdyby to přesahovalo jakoukoli myslitelnou míru. Jenže Chosrau, i když na svém tažení plenil Sýrii, co se dalo, kladl si zároveň vyšší cíl než prosté vydírání přál si předvést něco neobyčejného. Zamířil přímo k trofeji nejcennější, ke skvoucí koruně 221\n12 Východu, 19 k městu tak proslulému, že si ho například učenci ve vzdálené Číně neustále pletli s Konstantinopolí: k Antiochii. Zprávy o postupu Peršanů uvrhly občany Antiochie do nevěřícné paniky. Ano, svého času to možná bylo bohaté město, ale nyní dokonce i podle syrských měřítek také město mimořádně poničené. Během několika desítek posledních let zakusili její zoufalí obyvatelé celou řadu pohrom: pouliční bouře, požáry, zemětřesení. Rozlehlá soustava ochranných valů byla tak rozpadlá a nesouvislá, že město bylo ze všech hledisek prakticky bez možnosti obrany. Přesto se obyvatelé Antiochie pustili rychle do díla, aby se připravili k odražení blížícího se útoku. Poslali pro posily do Palmýry i Damašku a zapřísahali Šimona, aby ze svého sloupu vykonal zázrak. Sdělení, jež přišlo ze špice sloupu, nemohlo být bezútěšnější. Bůh odhalil Šimonovi ve vidění své úmysly ohledně Antiochie a ty byly hrůzyplné. Naplním město vašimi nepřáteli, vzkazoval Všemohoucí, větší část obyvatel vydám na pospas mečům a ten, komu se zdaří přežít, půjde do zajetí. 20 Tak se také stalo. Ačkoli se samotnému Šimonovi podařilo uniknout perskému zajetí díky včas seslanému Božímu oblaku, jenž ho zakryl, obyvatelé Antiochie stejné štěstí neměli. Přes hrdinnou obranu bylo město záhy dobyto, vypáleno a zanecháno v troskách. Chosrau setrval na místě jen tak dlouho, aby si slavnostně smočil nohu v moři, načež se vrátil triumfálně do Íránšáru. S sebou si odvezl celé vozy s nákladem zlata i zajatce z Antiochie v počtu zhruba třiceti tisíc. Zpět v Mezopotámii usídlil šáhanšáh zajatce za branami Ktesifonu a nechal je tam stavět na starých troskách zcela nové město. Na znamení triumfu dal pak vyrýt do ještě měkkých hliněných cihel jméno nového sídla: Veh-Antioch-Chosrau Chosrau předčil Antiochii. Pro Římany, zvláště pak pro Justiniána, bylo porobení Sýrie a vyhlazení jejího hlavního města hořkým pokořením. Před čtyřmi lety, těsně před svou invazí do Itálie, vyjádřil císař naději, že Bůh dá souhlas k tomu, abychom obnovili nadvládu nad těmi, jimž v dřívějších časech římský lid vládl od jednoho oceánu k druhému, které však ztratil v důsledku své nedbalosti. 21 Nyní se začalo šeptat, že to byla spíše nedbalost Justiniánova, jež uvrhla Itálii do barbarství a změnila Antiochii v poušť. Někteří začali dokonce přemítat, zda by další pokus o nápravu světa nakonec nevedl k tomu, že se jeho beztak už nalomený stav ještě zhorší. Pro takový pesimismus neměl Justinián nejmenšího pochopení. Uprostřed všech běd stravujících jeho sen o vytvoření celosvětového křesťanského řádu ho neopouštělo nezvratné přesvědčení, že plní Boží vůli. Jenže pohromám, které se snášely na jeho hlavu, neměl být konec. Na sklonku onoho katastrofálního roku, kdy byla vydrancována Antiochie, 222\n13 propukla u nejjižnější hranice římské říše kalamita dosud nepředstavitelných rozměrů. Ohrožovala nejen několik regionů, nýbrž hrozila zachvátit a vyhladit celý svět. Země se halí do smutku V pozdním létě roku 541 zavalila Egypt vlna nebývalých veder. Lidé žijící na pobřeží otáčeli tváře k moři a čekali na požehnaný vánek, jenž by jim od trápení ulevil. Jenže toho srpna se na moři dělo cosi podivného a z obrazů vynořujících se na obzoru stydla krev. Po moři pluly přízraky. Když zapadalo slunce a soumrak přecházel v temnotu, na oponě obzoru zazářily jako oheň tucty blyštivých bronzových lodic a na jejich palubách stáli muži s bronzovými kopími v rukách: Na těchto třpytných lodích pohybujících se s nadpozemskou hbitostí napříč mořem se plavily černé a bezhlavé postavy. 22 Záhy začalo být patrné, že se tyto strašidelné zjevy nepohybují náhodně, nýbrž putují podél pobřeží. Koncem měsíce jedna z bronzových flotil opustila egyptské vody a záhy ji zpozorovali u břehů Gazy. Ve stejné době se druhá flotila vydala západním směrem, proplouvala rozvětvenými rameny nilské delty a počátkem září se před ní otevřel největší přístav celého Středomoří se známými záblesky červeného a oranžového světla odráženého nočními mořskými vlnami. To přístaviště se totiž pyšnilo majákem tak závratně vysokým, že světlo vyzařované z jeho vrcholku bylo možno zahlédnout z moře ze vzdálenosti až padesáti námořních mil. Divy nebyly v Alexandrii žádnou novinkou. Sám název města svědčil o oslnivém rodokmenu. Ani Konstantinopol se nemohla chlubit zakladatelem, který by co do slávy převyšoval Alexandra Velikého. Město se rozkládalo na pobřeží Středozemního moře. Prakticky vše bylo z mramoru, což v té době platilo za projev kosmopolitismu zároveň se ale Alexandrie vždy povýšeně a vyzývavě hlásila ke svému řeckému původu dech beroucím majákem na ostrově Faru, jenž osvěcoval z nesmírné výšky mezinárodní plavební trasy,. Alexandrijští rádi nazývali své město Alexandrie při Egyptu, jako by je chtěli distancovat od nilského bahna, v němž se brodili místní zemědělci. Zeměpisné aspekty nebylo radno ignorovat, protože od svého založení se Alexandrie vyznačovala jistou schizofrenií. Když se Alexandr blížil k výběžku pevniny, na němž hodlal založit velké město, vracel se zrovna ze Siwy věštírny, která se nalézala v hloubi západní pouště, kde mu Amon, král egyptských bohů s beraní hlavou, odhalil tajemství jeho osudu a pravděpodobně mu dal i pokyn k založení Alexandrie. 23 Proto byl také velký dobyvatel na mincích, jež 223\n14 dali razit jeho nástupci, znázorňován se dvěma zavinutými Amonovými rohy. Ten obraz dokonale spojoval tradice řeckého portrétu s tradicí oné starobylé a tajemné země egyptské, již si Alexandr podmanil. Podobně byl také největší chrámový komplex v Alexandrii, plný svatyň, knihoven a auditorií, zvaný Serapeum, postaven na počest Serapida boha, jenž nosil dle řecké tradice plnovous, ale oděn byl po staroegyptském způsobu. * Byl vytvořen uměle, jako multikulturní bůh, což ho činilo nejvhodnějším patronem kosmopolitního města, jakým byla Alexandrie stvořená z ničeho a založená na hranici mezi dvěma naprosto odlišnými světy. Jenže platí i opak: lze-li bohy vytvořit, lze je přirozeně také zabít. Od založení Alexandrie uplynulo osm set let a kulty, které kdysi ovládaly město, upadly v zapomnění. Přitom ovšem nebylo nic divného na tom, že se v místě, které dlouho hostilo takové množství bohů původu jednak olympského, jednak nilského, musely zachovat mnohé známky pohanství památníky bývalého řádu, i když nyní už vyvráceného. Vyplul-li někdo například na okraj nejvýchodnějšího alexandrijského přístavu, otevřel se mu pohled na mohutný chrámový komplex původně postavený řeckou královnou. Pozorovatel by postřehl, že obelisky v průčelí jsou již poničeny, ale hlavní změnu by okem nezaznamenal: ten chrám už déle než jedno století sloužil biskupovi města jako křesťanská katedrála. To neznamená, že by bylo pokřesťanštění Alexandrie snadné. Alexandrijští byli neblaze pověstní rebeliemi a bouřemi 24 a dalo se čekat, že vymycování pohanství bude provázeno násilím, jež po sobě zanechá těžké rány. Když se v roce 391 pokusil dav křesťanů zaútočit na Serapeum, místní pohané útok odrazili. Obránci zabarikádovali brány svatyně a podle věrohodných zpráv přibili zajaté křesťany na kříže, které pak vyvěsili po chrámových zdech. Ale o co byl odpor obránců houževnatější, o to sladší bylo definitivní dobytí chrámu. Socha Serapida stará sedm set padesát let byla rozbita na kusy, obsah knihoven zničen ** a jednotlivé budovy komplexu buď proměněny v křesťanské modlitebny, nebo ponechány rozpadu. Alexandrie, kdysi mocné intelektuální středisko pohanství, bylo vysvěceno do nové podoby jako nejslavnější a Krista milující město Alexandrijců. 25 Ať už město Krista milovalo, či nikoli, stále si u celé plejády křesťanských císařů drželo reputaci hnízda potížistů. Pozorovatelům neuniklo, že Arius * Serapis je řecká odvozenina z Osiris-Apis (Osorápis). Osiris byl egyptský bůh mrtvých a Apis byl posvátný býk, jenž se v pravidelných intervalech zjevoval v Egyptě. Obrovské Serapeum bylo postaveno také v Sakkáře. V něm Alexandr konal oběti, což pak inspirovalo vznik Serapidova kultu v Alexandrii. ** Žádný pramen výslovně neuvádí, že svitky uchovávané v Serapeu byly zničeny vítěznými křesťany, i když je těžké si představit, že by tomu mohlo být jinak. 224\n15 byl původem z Alexandrie. Jenže ironií je, že místní tradice zkoumání Boží podstaty (nutno podotknout, že zkoumání brilantního a hlubokého) vždy zdůrazňovala pravý opak ariánství totiž oslabovala Spasitelovu lidskou přirozenost ve prospěch prvku božského. Opačné tvrzení, tedy že Kristus by mohl mít přirozenosti dvě, a nikoli jedinou, by u Alexandrijských vyvolalo bezprecedentní výbuch opovržení nebo zuřivosti. Jeden z odkazů, který si nesli od svých pohanských předků a na který v žádném případě nezapomínali, bylo nevývratné přesvědčení, že jsou prostě a jednoduše nejchytřejším národem na světě. Patriarcha alexandrijský šel s imperátorskou neskromností tak daleko, že se označil za soudce všehomíra. Jiní ho nazvali méně lichotivě novým faraonem. 26 Jisté je, že patriarchové měli po ruce i silnější zbraně než jen intelektuální. Zastrašování mohlo mít i fyzickou podobu. Tón v tom udával Atanáš, týž biskup, jenž jako první zkatalogizoval knihy Nového zákona. Ve čtvrtém století našeho letopočtu vládl Alexandrii železnou rukou a neváhal své oponenty nechat v případě potřeby zbít či unést. O století později přišla řada na jiného povedeného patriarchu. Dioskuros bez okolků mísil jemně vycíděnou teologii s taktikou vůdce pouliční bandy. Když v roce 449 vycestoval do Efesu, aby se utkal s nestoriány z Antiochie, vzal s sebou polovojenskou eskortu složenou z takových rváčů a násilníků, že jeho partneři-biskupové pobouřeně nazvali toto setkání na nejvyšší úrovni uloupeným koncilem. V naprostém šoku totiž zjistili, že jakmile otevřou ústa, ihned je umlčí hulákání Dioskurových pohůnků. Začalo se jim říkat parabalani. Tito černě odění muži sice okázale sloužili ve špitálech jako milosrdní pomocníci, ale na patriarchovo zavolání nadšeně demonstrovali svou oddanost Kristu často nevídanými násilnickými činy. Pohané, Židé, heretici všichni pocítili tvrdost jejich pěstí. Jenže uvedením svých parabalani na mezinárodní scénu udělal Dioskuros osudovou chybu. Chalkedonský koncil, svolaný dva roky po efeském debaklu, nekompromisně odmítl legitimovat doktrínu monofyzitů, jejíž tvar tak jemně vybrušovali v Alexandrii. Situace dospěla k patu. Většina obyvatel Alexandrie s tradičním pocitem nebetyčné intelektuální převahy pohrdavě odmítla chalkedonská rozhodnutí, takže hrozba pokračujícího násilí visela ve vzduchu a tu a tam vzplála naplno. Když kupříkladu zbavil vzdálený císař v roce 457 Dioskura biskupské funkce a vnutil Alexandrijským jiného, rozsekal rozhořčený dav chudáka nového patriarchu v jeho vlastním kostele na kusy a jeho zohavené tělo nesl triumfálně ulicemi. Těžko hledat dav, který by se vyrovnal alexandrijskému, šlo-li o intelektuální snobství se sklonem k násilí. Nicméně síla odporu vůči chalkedonským rozhodnutím věstila něco nového. Sofistikované debaty o povaze vesmíru už nebyly výhradní doménou metropole jako v časech pohanských. 225\n16 Napříč rozlehlým Egyptem, v kostelech zapadlých provinčních městeček i v klášterech kdesi v poušti se našlo jen málo věřících, kteří by pochybovali, že Kristus byl pouze jedné přirozenosti. Egyptská provincie se přímo hemžila monofyzity, a není tedy nelogické, že se jim postupně začalo říkat koptové, což je zkrácená forma řeckého pojmenování pro Egypťany. Po několika staletích, kdy Alexandrie egyptským vnitrozemím pohrdala a jen ho vykořisťovala, začala nakonec mluvit jménem celého Egypta. Výsledkem byla vlna revolt, která zaskočila samotného Justiniána. Teprve v roce 536 povzbuzen úspěchy v Itálii se odhodlal zopakovat opatření prvně vyzkoušená v roce 457 a vnutit vzdorujícím obyvatelům Alexandrie patriarchu podle svého gusta. Jeho krok komentovali Alexandrijští jako otevření propasti hledící do pekla. 27 Taková hysterie nikoho nepřekvapila, protože Justiniánem jmenovaný biskup Pavel, mnich z nilské delty, si dobře spočítal, že na poslušnost nového stáda se spolehnout nelze, a než by riskoval osud svého nebohého předchůdce, raději se rozhodl sám zasadit první ránu. Zvolil politiku, která Alexandrijským potvrzovala jejich nejtemnější obavy, jež měli z chalkedonské církve. Nový patriarcha byl ze všech praktických ohledů psychopat: zkažený, zkorumpovaný, brutální a měl velkou chuť prolévat krev. 28 Jeho násilnictví bylo tak do nebe volající, že Justinián byl po několika letech nucen učinit něco nevídaného a připustit, že se možná mýlil. Pavel byl z funkce odvolán. Konstantinopol vyslala nového patriarchu, aby Pavla nahradil jmenoval se Zoilus a byl syrského původu. Alexandrijští novým předákem pohrdali jednak jako přivandrovalcem, jednak jako vyznavačem chalkedonské doktríny; jelikož ale shledali, že se v ostatních ohledech chová umírněně, rozhodli se ho jednoduše ignorovat. Tak skončil Justiniánův projekt na znovusjednocení Egypta pod říšskou církví jako neslavný kompromis. Jinak to patrně ani dopadnout nemohlo. Koptové byli prostě příliš početní, příliš vzdálení a příliš monofyzitští, než aby je bylo možno srovnat do latě. Justinián však vždy promýšlel více variant. Nikoli náhodou proběhlo ukončení nechutné epizody s Pavlovým působením v Alexandrii souběžně s jinou událostí, která potěšila davy mnohem více kdesi v libyjské oáze byl uzavřen poslední Amonův chrám. Tento císařův krok, byť zjevně podniknutý v souladu s přáním nebes, nebyl tak zcela prost čistě pozemských kalkulací Justinián si dal záležet, aby Koptům připomněl, že on i oni jsou navzdory vzájemným rozporům vyznavači Krista. Zachovat jednotu církve byl zkrátka naléhavý úkol ale ještě naléhavější bylo získat si trvalou loajalitu Egypta, a zajistit tak pro početné obyvatelstvo Konstantinopole (a vojáky na východní frontě) nenahraditelnou úrodu ze zátopových území na Nilu. Každoročně připlouvaly z vnitrozemí do Alexandrie flotily četných bárek přivážejících tisíce tun obilí a každoročně 226\n17 pak gigantické nákladní lodě převážely drahocenný náklad do hlavního města říše. Alexandrie byla kosmopolitní město dlážděné mramorem, plné přednáškových síní a kostelů, neméně důležitá však byla plejáda jejích skladů, doků a obilních sil. Nebýt jich, Novému Římu by už dávno hladem vystupovala žebra z těla: Protože Konstantinopol a celé její široké okolí je živeno převážně z Alexandrie. 29 A pak se v létě roku 541 u břehů Středozemního moře zjevila přízračná flotila bronzových lodí. Přivezla s sebou hrůzné poznání, že z Egypta může pocházet nejen život, ale také smrt. V červenci toho roku dorazily do Alexandrie zprávy o epidemii, která propukla v přístavu Pelusium, v nejvýchodnější části nilské delty, a proměnila ono město v jednu márnici. Podobné zprávy nevyvolávaly okamžitou paniku, protože náhlá vzplanutí různých nemocí byla běžným jevem a zpravidla nakonec netrvala dlouho díky milosti Boží, jež nás ochraňuje. 30 Jenže epidemie v Pelusiu neustupovala, naopak se šířila smrtonosným tempem od jednoho přístavního města k druhému. Kdykoli někdo spatřil na nočním obzoru bronzovou loď, zachvátila obyvatele na pobřeží horečka a záhy si nahmatali ve slabinách, v podpaží a za ušima bolestivé černé opuchliny řecky bouboes. Nakonec zpravidla vybíhali do ulic, tam padali a přihlížejícím se naskytla hrůzostrašná a šokující podívaná, neboť břicha nakažených napuchala, ústa se doširoka rozevírala a vyvrhávala hnis proudem; oči byly zanícené, paže mířily k nebi, a nakonec zůstávala mrtvá těla ležet a hnít v koutech města, pod loubím dvorů i v kostelech a nebylo nikoho, kdo by je pohřbil. 31 Tak přišel a řádil mor a pomalu se blížil k Alexandrii. V září toho roku už hlásili, že se v docích objevily první případy bolení hlavy, první opuchliny, první chrlení krve. Za několik dní bylo zachváceno celé město a jeho okolí. Alexandrie jako sídlo vzdělanosti se mohla chlubit nejvyhlášenějšími lékařskými školami na světě, jenže ani nejslavnější specialisté nebyli s to učinit přítrž šíření tajemné morové rány. Nedokázali ji diagnostikovat, natož předepsat vhodný lék. Smrt si vybírala svou daň bezohledně, až četné domy zůstaly naprosto vyprázdněné, bez jediného obyvatele. 32 Ulice města byly tak zamořené hnilobou z rozkládajících se těl, po nichž lezl hmyz, a dlažba byla tak kluzká kalužemi krve a mrtvých tkání, že nebylo možno město vyčistit. A ti, kteří se odvážili vyrazit do smrdutého horka, ať už za účelem rabování, či sháňky po potravě, si na sebe připevňovali jmenovky, aby je jejich rodiny mohly identifikovat a pohřbít, kdyby je srazil mor dřív, než se stačí vrátit domů. I když stejně pravděpodobné bylo, že ještě dříve srazí morová rána jejich rodinu. Jak poznamenávali přeživší současníci, epidemie nekosila jen lidi náporu podléhala i zvířata. Bylo možno spatřit i krysy napadené buboes, nakažené a umírající


Ondřej Trhoň: Marilyn Manson - Antichrist Superstar\nPo přečtení nadpisu se jistě ptáte, proč se vracet recenzí k 13 let staré desce. Ve světle nejnovějších Mansonových nahrávek totiž koncepční kolos Antichrist Superstar ční skutečně vysoko. Srovnání desky, jejíž rouhačský název vznikl z populárního muzikálu, s Eat Me, Drink Me, nebo dokonce s The High End of Low nedopadne pro nové nosiče vůbec dobře.\nAntichrist Superstar je koncepční album o postupné metamorfóze entity z apatického "červa", přes stádium vlivné rockové hvězdy až po "disintegrátora". Album bylo velmi silně inspirováno filozofickými úvahami Friedricha Nietzsecho. Manson také v knize The Long Hard Road Out Of Hell popisuje, že album samotné vzniklo z hrůzných nočních můr a duševního stavu hlavního aktéra. Koncepční stránka je dotažena k dokonalosti texty, grafickou podobou alba, surrealistickými klipy a samozřejmě hudbou samotnou.\nHned první nářezová otevíračka Irresponsible Hate Anthem nesoucí se v duchu agresivního řvaní má v bookletu poznámku "recorded live on February 14, 1997" přináší nezodpovězené otázky, které rostou. Následuje hororově poskládaný pochod Beautiful People s perfektním klipem. Minimalistická aranže spolu s údernými kytarami tvoří první singl. Následuje Dried Up, Tied and Dead to the World, s neméně znepokojivou aranží, kde se střídají různě dynamické části s odlišnou náladou. Album je rozděleno na tři části, cykly.\nPrvní cyklus The Hierophant zakončuje první melodičtější skladba Tourniquet s jedním z nejlepších klipů Mansonovy kariéry s emotivními vokály. Druhý cyklus, Inauguration of the Worm začíná rychlou úderkou Little Horn s nezapomenutelným popěvkem "Little Horn is born, Little Horn is born". Jedna z nejlepších skladeb má teprve přijít. Cryptorchid je perfektní industrialovou kompozicí, která ve spojení s nízkorozpočtovým klipem tvoří skvělou zneklidňující atmosféru. Mansonův vokál se zde střídá s melodickými chorály, které v poslední části skladby opakují melodický popěvek. V rychlém sledu následuje Deformography, Wormboy a Mister Superstar. Všechny tyto písně mají společný znak - výraznou kytarovou linku, melodičtější vokály a silný rytmus. To Angel With The Scabbed Wings má se svými roztříštěnými riffy a psychotickou bicí linkou úžasný tah. Zkreslený vokál se tu střídá s agresivními pasážemi. O konec prvního cyklu se stará Kinderfeld s popěvkem "this is what you should feel, you know what you should feel", který se později objevil v dalších Mansonových skladbách.\nPoslední, patrně nejtemější částí je cyklus Disintegrator Rising, do jehož víru vás uvede titulní Antichrist Superstar, která má zvláště na živo obrovskou davovou sílu. Vrstvené vokály s drásávou frází "REPENT" dokáží uhranout davy. Rychle pokračují skladby 1996, Minute of Decay a Reflecting God, které spojuje takřka hororvá atmosféra (snad až na 1996), silný tah a rytmická vytříbenost. Posledním finálním trackem ja Man That You Fear, kde Manson konečně opravdu zpívá. Skladba je skvělým zakončením rozsáhlého příběhu.\nAntichrist Superstar vyniká skvěle zpracovaným konceptem, parádní hudební stránkou a velmi dobrou prezentací. Jeden bod utekl za mírnou nevyrovnanost alba, jinak jde o skvělou desku, kterou by žádný fanoušek tvrdší hudby neměl minout.\nNejlepší kousky: Vypíchnu především The Beatiful People, Tourniquet, Antichrist Superstar a Man That You Fear\nMarilyn Manson - The Beautiful People from Tragamin on Vimeo.\nVystavil Ondřej Trhoň v 13:10


Neposlední svobodné v království Èeském mìsto jsou Doma¾lice. To mìsto chtìl Pøibík Jení¹ek, podkomoøí království, k tomu pøivésti, aby na pape¾skou víru pøestupovali, ale daremnì v tom pracoval. Nad èím¾ kdy¾ sobì v Praze v koleji jezuitské u pøítomnosti Don Martina naøíkal, on zasmáv se, podal mu základu o 500 dukátù, ¾e toho dovede, aby katolickými byli.\nVzav tedy houf vojákù, do mìsta vtrhl a radním osobám po 10 i 20 do domu dávaje, provoditi sobì jak chtìli, dovolil a skrze to v krátkém èasu vìt¹í díl k odstoupení od víry pøived, základ na podkomoøím vyhrál.\nAle tento od Doma¾lických, ¾e ne jemu ne¾ druhému k vùli katolíky zùstali, tìch 500 dukátù se upomínal, a slo¾iti je musili. Tak nebozí evanjelíci tyranùm za míè býti musili, jeho¾ by sobì podávajíce, kratochvíle sobì strojili.\nzpìt na obsah Dal¹í: Reformací Rokycanská


Kurz šití pro větší děti – odpolední | Moje dílna\nKurz šití pro větší děti – odpolední\nTímto kurzem bychom v dětech rádi probudili lásku k šití a inspirovali je k dalším výrobkům touto krásnou technikou. Děti si na kurzu vyrobí polštář nebo podsedák.\nKurz šití je určen pro děti od 9 do 13 let. Děti si navrhnou svůj vlastní vzhled polštáře / podsedáku, který ušijí a následně vyplní pohankovými slupkami. Součástí kurzu bude šití v ruce a děti si krátce vyzkoušejí i šití na stroji.\nCílem kurzu je podnítit dětskou fantazii ke kreativitě, motorické koordinaci a představit dětem krásu a užitnost tohoto řemesla. Na kurzu s lektorkou Katarynou Kuprysyuk si děti zkusí a vyrobí jeden polštář nebo podsedák.\nKurz je určen pro děti od 9 do 13 let bez doprovodu rodičů.\nKataryna je původem z Ukrajiny, což vám ihned prozradí její přízvuk, ale také roztomilá upovídanost a bezprostřednost. Mluvila se mnou o své velké vášni, která ji provází již od dětství – šaty šila nejdříve pro panenky, pak pro sebe, pro rodinu, nyní je majitelkou krejčovského salónu pro ženy v Olomouci. Když mluví o své práci, celá září. Nemá ráda, když se ji říká švadlenka, raději svou práci nazývá krejčovinou. Nejde totiž o práci s úpletem, jednoduché střihy a rychle “spíchnuté” oblečení. Kataryna se s každou svojí zákaznicí setkává několikrát. Na první schůzce mluví o tom, na jakou jsou šaty příležitost, kdo je jejich nositelka, co má ráda a jak by se v šatech ráda cítila, pak společně volí střih, materiál a drobné detaily. Ženy pak přicházejí na zkoušky šatů a na konci jsou svědkyněmi drobných ručních úprav. Šaty jsou šity přesně na jejich tělo a pro jejich duši. Jak říká Kataryna “Na konci jsou to ty šaty, ne nějaké šaty, ale ty jedny a jediné šaty, které pak žena nosí mnoho let a stanou se jejími nejoblíbenějšími. Vloží do nich svoji energii a cit. Takové šaty mají úplně jinou hodnotu než šaty, které na začátku neznají svého nositele a jsou šity jako jedny ze sta.”\nCena kurzu je 290 Kč. V ceně je použití veškerého nářadí a materiálu.\nbankovním převodem – na účet číslo 2601194268 / 2010, variabilní symbol 290402,


Mimořádná opatření provázející příchod nového koronaviru do České republiky vzbudily vlnu společenské sounáležitosti. Studenti nabízejí pomoc nemocnicím a vznikají dobrovolnické sítě starající se o seniory.\nVe zdravotnictví dlouhodobě chybí asi dva tisíce pracovníků. Foto Darko Stojanovic, Pixabay\nŠíření nového koronaviru SARS-CoV-2 a nemoci Covid-19 nepřineslo jen zdravotní a ekonomická rizika, ale také vlnu občanské solidarity. Mobilizují se studenti medicíny i dobrovolníci nabízející pomoc seniorům. Nemocnice mediky vítají. Využívají také služeb studentů pedagogiky. Školy jsou totiž nadále zavřené a pro zdravotnický personál může být krajně náročné zároveň pracovat a pečovat o děti.\nZřejmě nejvýraznější iniciativa studentů medicíny vznikla přes facebookovou skupinu „Dobrovolníci z řad studentů LF“. Ta se sice zrodila na třetí lékařské fakultě Univerzity Karlovy, rychle se do ní ale přidalo na 2500 mediků napříč školami — a počet se soustavně a rychle zvyšuje. Objevilo se i několik obdobných menších skupin sdružující studenty jednotlivých fakult.\n„Vzhledem k rychlosti šíření pandemie a poznatků našich kolegů zdravotníků v zahraničí jsme se rozhodli vytvořit tuto skupinu. Má sloužit jako pool studentů zdravotnických oborů, kteří by byli ochotni pomoci při nedostatku personálu či jiné nezbytnosti pomoci ve zdravotnických a dalších zařízeních,“ uvádí popisek skupiny.\nDobrovolníci se rozdělují podle ročníku, časových možností a preferované práce. Pokročilejší z nich mohou nemocnice využít jako ošetřovatele, zatímco studenty úvodních ročníků jako sanitáře, částečně kvalifikovanou pomocnou sílu či administrativní pracovníky. V Praze dobrovolníci působí na Bulovce, potřebuje je ovšem i Fakultní nemocnice Motol.\nNa té od pondělí začnou působit také studenti pedagogiky. Ti mají hlídat děti zdravotníkům, kteří by jinak museli složitě shánět hlídání. Nemocnice chce ve vymezených prostorech vytvořit vícero malých dětských kolektivů.\nPomoc poskytuje i brněnská Masarykova univerzita, jež oznámila vyslání mediků do praxe a ve čtvrtek spustila digitální systém pro registraci dobrovolníků. Během jednoho dne se přihlásilo více než 850 studentů i univerzitních zaměstnanců. Ti mají pomáhat s hlídáním dětí personálu Fakultní nemocnice Brno, ale také kupříkladu nakupovat pro seniory.\nMedici se mobilizují také v Plzni, kde se jich k případné pomoci nemocnicím přihlásilo více než sto. Další studenti, tentokrát z olomoucké medicíny, nastupují jako sanitáři v Uherském Hradišti a pomáhají krajským hygienikům vyřizovat dotazy veřejnosti. Podle dosavadních informací jich chce dobrovolnicky pracovat 170. Dobrovolníci ze zavřených vysokých škol působí i v dalších městech, kupříkladu Hradci Králové či Ostravě.\nPomoc organizují humanitární organizace i místní spolky\nCovid-19 zdaleka nejvážněji ohrožuje seniory. Právě k nim proto směřuje nemalá část dobrovolnických aktivit. Kupříkladu v Praze organizuje iniciativa ŽIVOT 90 ve spolupráci s vedením města službu, při níž mají dobrovolníci školení Červeným křížem pomáhat starším lidem s nákupy, venčením psů či vyzvedáváním léků. Na platformu jsou navázaní i obchodníci nabízející potraviny či hygienické potřeby. Zapojili se do ní také dobrovolní hasiči a skauti.\nDobrovolníci se mohou registrovat na adrese Pomahamepraze.cz. Podmínkou je dobrý zdravotní stav, věk mezi osmnácti a šedesáti lety, jakož i trestní bezúhonnost. Cílem služby je zajistit, aby senioři nemuseli vycházet na místa, kde hrozí přenos viru.\nO pomoc lze žádat na bezplatné lince 800 160 166. Zde mohou lidé také doporučit seniory, kteří by mohli službu potřebovat. Činnost koordinačního centra ŽIVOT 90 je možné finančně podpořit skrze internetovou sbírku. „Pomoci ale můžete i bez nás: třeba jen tím, že seniorům ve své blízkosti zavoláte a budete s nimi v kontaktu. Že budete vědět, jak jsou na tom a zda nepotřebují pomoc,“ připomíná organizace.\nDobrovolnické sítě působí i na řadě míst mimo hlavní město. Své dobrovolníky během týdne zmobilizovala humanitární organizace ADRA, a to například v Brně, Břeclavi, Českých Budějovicích, Frýdku-Místku, Liberci, Ostravě či Valašském Meziříčí.\n„Z našeho pohledu je v současné situaci velmi důležité, aby pomoc neprobíhala živelně, ale koordinovaně. Proto aktivně komunikujeme se zástupci místních samospráv na lokálních úrovních s cílem vytipování potřebných osob. Naše role v procesu pak spočívá v tom, že na základě vzniklé poptávky propojíme našeho dobrovolníka s konkrétním seniorem,“ vysvětlila vedoucí Dobrovolnického centra ADRA Ostrava Dagmar Hoferková.\nOrganizace nové dobrovolníky neshání a spoléhá na vlastní proškolené síly. Ty pracují na základě speciálního manuálu, jež má minimalizovat riziko nákazy.\nMístní solidární platforma vzniká kupříkladu i z iniciativy občanského spolku dolní Berounky Na jedné vlně. Tomu se do čtvrtečního večera podařilo získat padesát dobrovolníků napříč regionem.\n„Jsme v kontaktu s místními úřady, postupně oslovujeme například místní kluby důchodců a podobné organizace. Cílem je najít lidi, kteří by mohli potřebovat pomoc. Je jasné, že většinou nejsou na sociálních sítích, nepošlou nám mail, o pomoc si kvůli částečnému sociálnímu vyloučení sami neřeknou, je třeba je aktivně hledat,“ píše spolek.\nSkauti pomáhají v obcích\nPomoc nabízí i Junák — český skaut. „Pokud jsou radnice či bezpečnostní týmy obcí názoru, že by jim v současné koronavirové situaci mohli být v něčem nápomocni skautští dobrovolníci, nechť se obracejí na mail koronavirus@skaut.cz, rádi budeme v rámci možností vycházet vstříc,“ uvedla organizace již v úterý.\nSkautské vedení následně rozhodlo o dočasném pozastavení běžné činnosti. Členy ovšem vyzývá, aby v případě zájmu kontaktovali své obce s nabídkou dobrovolnické práce. Současně analyzuje, zda je z epidemiologického hlediska vhodné, aby skauti organizovaně pomáhali s péčí o děti.\n„Registrujeme zájem nabízet volnočasovou péči o děti rodičům mimo prostory skautských kluboven, protože to je něco, co jako skauti umíme. Tento postup v tomto okamžiku nepokládáme za vhodný, ale budeme myšlenku konzultovat s odborníky a přineseme k ní doporučení. Pravděpodobně ne dříve než příští týden,“ stojí v aktuálním stanovisku.\nOhrožené jsou i samoživitelky, potřebují systémové řešení\nŘada občanů si vzájemně pomáhá i bez napojení na formální struktury. Klíčovou otázkou ovšem nadále zůstává, jakým způsobem na zhoršené sociální podmínky zareaguje stát. Jasněji by mělo být v pondělí po jednání tripartity, kde má ministryně práce a sociálních věcí Jana Maláčová (ČSSD) představit plán na posílení ošetřovného i případné kompenzace firmám poškozených pandemií.\nZatímco z medicínského hlediska jsou nejohroženější senioři a chronicky nemocní, hrozba sociálně-ekonomických následků šíření viru visí především nad prekarizovanými pracovníky a samoživitelkami. Občanská organizace Klub svobodných matek se proto rozhodla přerušit stávající programy pomáhající s některými náklady na péči o dítě, a namísto nich vydat nabídku jednorázové pomoci samoživitelům či samoživitelkám v akutní finanční nouzi.\n„Nově je zahájen program, v rámci kterého bude rodičům samoživitelům v tíživé životní situaci spojené s nemožností docházet do zaměstnání poskytovat jednorázovou finanční pomoc ve výši dva tisíce korun pro zajištění základních potřeb dětí, jako například potravin,“ napsal spolek. Sám přijímá finanční podporu skrze internetovou sbírku.\n13. března 2020 v 18.18\nMarch 14, 2020 v 10.2\n"Vědci doporučují otevřít hranice"\nTým vědců z francouzského Národního výzkumného centra (CNRS) odstartoval v roce 2013 projekt MobGlob...\nPředevším se věnují modelu mezinárodního volného pohybu a jeho důsledkům v časovém horizontu dvaceti pěti let.


Dostala se mi do ruky knížka... nu, nebudu uvádět její titul ani jméno autorky. Necítím se povolán k recenzi, především proto, že jsem ji odložil nedočtenou. Je jiná příčina, která mi už od prvních stránek silně hýbala myslí a pro niž jsem po jistém váhání přikročil k sepsání těchto řádek.\nZestárli jsme už notně, my emigranti a exulanti, uprchnuvší kdysi z komunistického Československa. Dosud se někdy mezi sebou setkáváme, a já si v té společnosti se svými sedmdesáti lety připadám skoro jako klouček. Ještě jedněch patnáct let, jež nás dělí od zcepenění saně, před jejímž jedovatým dechem jsme prchávali, a nebude už možná toho, kdo by vydal přímé svědectví těch časů. Jaký byl český exil? Proč a jakými cestami se do něj odcházelo? A především: s čím jsme se v něm setkali, na jaké odlišnosti od našeho zaběhlého zvyku jsme si museli zvykat? Byla to radost a úleva, přijít do svobodného světa, nebo naopak, och, och, začátky těžké, samá nesnáz, nouze a ústrk, jak někdy kolem sebe trousí ti, kteří - nechť vyjádřím svůj snad poněkud příkrý soud - nikdy do exilu odcházet neměli? Chci o tom něco napsat, protože kdyby se budoucnosti měla zachovat jen jejich uvzdychaná svědectví, zůstal by po nás velmi křivý obraz exilové zkušenosti. Křivý, a co horšího, nespravedlivý a nevděčný.\nAno, překročil jsem hranici Říše zla jen s tím, co jsem měl na sobě, s obsahem jednoho ruksaku, s pár stovkami načerno posháněných dolarů, s manželkou snad až příliš důvěřující mému organizátorskému umu a s tříletým synkem za ruku. Pamatuji se, že se na řečeném ruksaku bimbal malý nočníček, neboť jsme se chystali, že budeme pro první čas přebývat v nějakém bídném provizoriu; rovněž svou příští obživu jsem si nepředstavoval nijak náramně, připraven někde tlačit vozíky a nosit pytle, abych připravil lepší budoucnost našemu chlapci. I měl bych možná důvod vzdychat, jak těžké byly, och, och, ty naše začátky. Že pak přišlo všechno jinak a vesměs lépe, že skutečnost splnila naše sny a někdy je i předstihla, že dnes oba vzpomínáme na start do nového života s úsměvem a v dobrém... inu, snad jsme měli tvrdší uprchlickou kůži než paní autorka a jiní stěžovatelé. Snad i dost štěstí, nepopírám. Ale na jedno si stěžovat nemohu a připadal bych si jako pes, kdybych tak činil: na ochotu, shovívavost a dobrou vůli země, jež se nám měla stát druhým domovem. Pro upřesnění dodávám, že jí bylo Německo, třebaže můj původní plán byl jiný. Ale to už se tak stávalo, že vítr náhody popadl uprchlíka a někam jím hodil, aniž se ho vyptával na přání a předchozí představy.\nNestal se proto ze mne za ta desítiletí Němec, leda státní příslušností. Dovedu být ke své druhé vlasti (ostatně i k první) kritický a s některými jejími specifiky jsem se dodnes nesžil. Ale byl bych bezectný padouch, kdybych jí nebyl vděčný za vlídné přijetí a poskytnutí existenční příležitosti. Byl bych mizera a zbabělec, kdybych se jí nezastal, je-li urážena. "Jsem Čech," říkám, setkám-li se v Německu s nespravedlivým a předsudečným soudem o mé staré vlasti, což se mi ale za celou mou exilovou kariéru stalo, vzpomínám-li si dobře, jen jednou. "Jsem Němec," odpovídám různým nenávistníkům v Čechách, což se mi bohužel stává mnohem, mnohem častěji.\nVytýkám autorce zmiňované knížky především nevděk. Dělá, jako by jí bylo na prvních krocích v témže Německu překonávat jen samé záludy, pasti, nevlídnosti, naschvály, ústrky a ponižování, ale to tedy asi přišla do jiného Německa než já, nebo, což je možnější, chovala představu, že je povinností hostitelské země přizpůsobovat se uprchlíkovi a ne on jí. Ostatně lecjaká politicky korektní úvaha je na té zásadě dodnes založena. Ne, prosím; byli jsme hosté a ctností hosta je skromnost. Neskromný a vypínavý, extrabuřtů se dožadující host po krátkém čase smrdí a není divu, dočká-li se příkřejšího nakládání. V mé vzpomínce je něco jiného: srdečnost a nápomocná vstřícnost, již jsem, zvyklý na hrubost, závist a jiné socialistické móresy, neočekával a velmi příznivě mě překvapila. V záhlaví své knížky praví paní autorka, že se ocitla �v dosud jí neznámé roli žadatelky a prosebnice�; rád bych zvěděl, kde až do svého odchodu na Západ žila, protože já jsem si spíš užil žadatelství a prosebnictví, obíhání od čerta k ďáblu, úřední nafrněnosti a celého klubka kádrových i jiných nemožností v komunistickém Československu.\nŽe jsem si musel po příchodu do Německa ledacos vyřídit, na mnohém úřadě posedět, nejedno lejstro vyplnit a žádost podat... nu ovšem; ale toho studeného čumáctví i vyslovené zlovůle, jakým se vyznačovalo a podnes z nemalého dílu vyznačuje žadatelství české, jsem nepoznal. Naopak; boží trpělivost měli ti ouřadové s námi a s naší klopotnou řečí, úsměv a shovívavost, když jsme hned nebyli schopni pochopit, co je od nás žádáno, i kousek cukroví nebo drobnou hračku pro našeho synka, jejž jsme, nemajíce ho kam jinam umístit, tahali po úřadech s sebou, takže se dával do rozmrzelého křiku, jak jen viděl skleněné dveře zase nějaké budovy úřední. Nikde jsme neslyšeli - chybí vám tohle razítko, přijďte jindy... nevím... nepovím... nezajímá mě... nejsem tady od podávání informací, pane... sežeňte si kde chcete...\nJe omluvou paní autorce, že přišla na Západ jako devatenáctiletá dívenka, takže nejspíš neměla tu zkušenost, jak to chodilo ve staré vlasti. Ale neměla by bezmyšlenkovitě přejímat, co kde pohrdlivého slyší.\nJeště k tomu přizpůsobování: myslíval jsem si, jak nejsem vnitřně svobodný, imunní proti té bolševické nákaze. Ale to jsem se dost mýlil; nákaza seděla v kostech i mně, což jsem poznal až v exilu. Trvalo svůj čas, než jsem si ji uvědomil, a ještě déle, než jsem se jí aspoň zhruba zbavil. Honem se někam vecpat, někoho předběhnout, výhodičku si vyšvindlovat, na každého vyzrát... a ovšem se nalevo napravo osopovat, být preventivně útočný, nasupeně trvat na svých malicherných právech... nevolník má málo práv a mizerných, ale která má, těch se divoce drží a dožaduje... ano, těmi příznaky se projevoval socialistický virus. Musel jsem zpočátku asi působit divně na své okolí, ale bylo tak ohleduplné, že mi to nedávalo znát.\nOstatně i paní autorka na sebe leccos prozrazuje: sotva přijde na Západ, už zkouší předběhnout, shání známosti a strejčky, vtírá se, snaží se dostat k lepšímu lizu než ti troubové, co přijdou a hlásí se o azyl. A nebylo toho třeba, ani jí, ani mně. Západ sice nebyl celý zlatý, kteroužto ironií se nese duch knížky, ale k slušné existenci v něm nebylo potřeba předbíhat, loktíky se ohánět. Blaze tomu, kdo se přizpůsobil, nevolnického vira si z duše vytřepal.\nAutorka se ocitá na turistické vízum v Německu (já také), a hned hledá, kdo by jí... ne pomohl či poradil, to jsme v tom zmatení a neznalosti dělávali všichni. Ale kdo by ji rovnýma nohama nasypal do zlatého hrnce luxusu a exkluzivity, a je pochopitelně zklamána. Inu ano, a nemusí to být zrovna exil; kdo očekává příliš mnoho a to hned a našup, kdo zlostně dupe nožičkou, domáhaje se výhod a předností, bývá zklamán. Kdo přichází jako poutník pokorný a za krajíček vděčný, mívá až do konce svých dnů příčinu k radostnému vzpomínání. Dočítám se, kterak se autorka dožaduje přispění různých příbuzných a známých - dost vlezle, odvažoval bych se soudit - a je zdvořile, leč jednoznačně odbyta. Inu, také bych nejspíš nějak odbyl osobu, která by na mne útočila větami: �vy jste nám to slíbil... musíte nám pomoci...�, ledaže bych u toho asi nebyl tak po německu zdvořilý.\nNikoli, drahá dámo. Pomoc se nevynucuje, ale s povděkem přijímá. Ani nás nikdo na Západě hned neuvedl v zlaté síně blahobytu, spíš poradil, povzbudil, jisté evangelické dámy, jimž jsme padli do oka, nám vypomohly použitým nádobím a odloženým šatstvem, a my jsme, nezdráhám se opakovat, byli za tu drobnou výpomoc vděčni.\nA šlo to tak dál... první vydělané groše, jimiž přispěla moje statečná choť do naší hubené kasičky za zametání kolem nějaké benzinové pumpy (paní autorka ovšem nad nabídkou podobné činnosti ohrnuje uraženě nos)... první přepych, jímž jsme se pozvedli nad holé obživení v podobě pěkné vázičky, již dodnes máme a připomíná nám naše začátky... první Vánoce v uprchlické ubytovně, šišatý stromeček za tři marky a ze slámy slepené ozdoby, dodnes nám o každých Vánocích svítí ta betlémská hvězda naděje a nesmí ji nahradit jiná, přepyšnější... a urputné, nekonečné šprtání německých slovíček, jak jsem si je vypisoval z novin, až Němci začali říkat - vaše výslovnost... nu ano, ale slovní zásobu máte obdivuhodnou... první dobrodružná výprava do světa, žádný mramorový luxus a vychlazené campari, jak o něm bájí autorka, jenom odřený stan a ešus nad ohníčkem... první místo, o něž jsem se ucházel a byl přijat, první skutečná, pravidelná výplata... první vlastní byt, v němž jsme seděli na papundeklových krabicích u darovaného stolku... až z toho nakonec nebyl přepych a exkluzivita, ale život dobrý, hodnotný a především svobodný.\nSvoboda je mnohost příležitostí, jichž je možno se chopit a v něco pozitivního je proměnit. Přesto. Někdy mě trochu zamrzí, že v našem ustáleném živobytí už je máloco první, radost, úžas a naději vzbuzující. Byly to dobré časy, ty naše začátky, žádné och, och, jímž je komentují ti, kteří raději měli zůstat sedět doma.\nJednu podrobnost paní autorce skoro závidím: popisuje, jak za ní v jenom kuse chodili agenti tajných služeb a vymáhali z ní výpovědi o podrobnostech života v komunismu. Z textu není přesně znát, co tak zajímavého věděla, že za ní byli jako sršni, samozřejmě zase samá odměřenost, jízlivost, urážky, nedůvěra. Já bych býval kapitalistickým rozvědčíkům, počítám, měl co povědět, ale oni za mnou nepřišli, vrtáci, a já jsem nevěděl, kde se takové věci hlásí.\nPřed útěkem za kopečky jsem v rámci svého zaměstnání objížděl vojenské prostory, československé i sovětské, tajné a ještě tajnější, býval bych rád přispěl tou znalostí k boji s komunistickou říší zla, ale nějak na ni nikdo nebyl zvědavý. Spíš mi pořád všude nabízeli sociální i jinou pomoc, radili, kam se mám obrátit pro příplatek na otop a na ošacení, až jsem zvolal - ale já nechci vaši sociální pomoc! Nechte si váš otop a vaše ošacení! Chci pracovat a sám se o sebe postarat... marně. Pořád by jen bývali sociálně pomáhali.\nUžil jsem o několik řádek výš slova �nedůvěra�. Nemohu dostatečně zdůraznit, s jak právě opačným postojem jsem se všude setkával: s důvěrou v dané slovo, se samozřejmou presumpcí poctivosti, s předpokladem, že si nevymýšlím a nepodvádím. Kromě pasu a výjezdní doložky (jestli mladší čtenář ještě ví, co to bývalo) jsem s sebou z dobrých důvodů nevzal kus dokumentu, vysvědčení, křestní či oddací list, doklad o dosavadní odborné praxi, nic, pranic. Všechno mi bylo věřeno.\n"Až ty papíry budete mít, přijďte nám je ukázat," řekli mi v Dolonosaském úřadu pro geologii, když mě přijímali na místo, k jakému by mě, kádrového ztracence, komunisté nenechali ani z dálky přičichnout. A kdybych býval chtěl a měl tu drzost, mohlo to být ještě lepší; mohl jsem se prohlásit za trojnásobného profesora a bylo by mi to věřeno také. Však mnozí té možnosti zdárně využili, zejména mezi Poláky, pokud vím, to byl samý inženýr a vedoucí pracovník. Tak se postarali o pozvolný pokles důvěry až k dnešnímu stavu, kdy pojem �uprchlík� vyvolává po čertech jiné, nevlídné asociace. Ale byla to dobrá země, to Německo mých začátků, a vzpomínám na ni s povděkem.\nJako ostatně, a věřím, že se nemýlím, vzpomínají i jiní exulanti na jiné začátky a jiné druhé domovy, ať si je vybrali nebo do nich byli zaváti větrem osudu. Chyba autorky zmiňované knížky a některých jiných byla, že nedokázali předem odhadnout, mají-li či nemají nadání k založení nového života v cizí zemi. Je určitý archetyp vystěhovalce, v dějinách se v nejrůznějších podobách opakující: evropští sedláci a řemeslníci, plavící se na chatrných plachetnicích k neznámému pobřeží, o němž věděli jen to, že tam na ně nečeká bohatý strýček ani sociální úřad, jen sekyra ke klučení pralesa a tvrdý střet s předem neodhadnutelnými nebezpečími. Exulanti pro víru a přesvědčení, opouštějící českou zemi jen s Biblí kralickou a s nadějí, že se v té nikterak pohostinné cizině uplatní, skromnou existenci si vybudují.\nTisíce krajánků, muzikantů, sládků a jiných drobných lidí, co se jich kdy vydávalo vandrem do světa, v tovaryšském ranečku ne o mnoho víc než důvěru ve vlastní schopnost. A nakonec i naprostá většina uprchlíků před komunismem, nenaříkajících, neosočujících osud, že jim neposlal do cesty zlatého prince, nehovořících žalostivě o tom, co všechno doma měli a co museli opustit a teď v té cizině, och, och, jako ti žebráci... Kdo je schopen vlastního přičinění, kdo má trpělivost se zvolna propracovávat ze skromných začátků k větší či menší zámožnosti, kdo se umí radovat z drobných splnění své naděje, nebývá zklamán ani rozčarován, nemá proč spisovat knížky plné žalob na neužilost hostitelské země. A především je schopen vděku za příležitost, již mu poskytla.\nRád bych věřil, že těmito řádky smazávám něco z nedobrého obrázku, jejž v někom, kdo tu zkušenost sám neudělal, může vyvolat popisovaná četba. Rovněž bych rád věřil, že jimi splácím něco ze svého dluhu, jímž jsem povinován zemi, která mě vlídně přijala, třebaže jí do mne nic nemuselo být.\n(Poznámka redakce CS-magazínu. Fügnerová, Eugenie: Hledání prince na zlatém Západě.)


Trendy nehtů zima 2022: Francouzská perla, extrémní minimalismus a další\n12 nejlepších domácích eliptikálů roku 2021\n11 nejlepších akné na obličej v roce 2021\nNaomi Torres, přispívající spisovatelka pro Byrdie\nNyní, když jsme oficiálně vstoupili do nové sezóny (a nového roku!), je nejvyšší čas začít hledat novou inspiraci na nehty, která nás přenese až do jara. I když pravděpodobně utratíme velkou část zima s rukama zastrčenýma v rukavicích a kapsách také víme, že nic nám nezvedne náladu tak jako čerstvé mani. A během temných zimních měsíců vezmeme všechny TLC, které získáme.\nChcete-li se dozvědět, které vzory nehtů, tvary a barvy budou velmi žádané, požádali jsme dva odborníky na nehty s celebritami pro jejich předpovědi. Od vzhledu se zlatým nádechem až po extrémní minimalismus, shrnuli jsme veškerou inspiraci na nehty zvyšující serotonin, kterou tuto sezónu potřebujete. Přečtěte si 11 nejlepších nehtových trendů pro zimu 2022.\nOčekávejte, že tuto sezónu uvidíte tuny zlatavě zabarvené manikúry na všech vašich sociálních kanálech, protože zlatá fólie je nejnovějším akcentem na nehty, který bude v nadcházejících měsících dominovat, říká Brittney Boyce, celebrita nehtová umělkyně a zakladatelka Nehty z LA. „Zlato má tuto zimu chvilku,“ říká nám a dodává, že tento všestranný trend lze vytáhnout se vším, od jednoduchých fóliových akcentů až po syrové francouzské tipy.\nMotiv 90. let\nJak to vysvětluje Boyce: „Lidé milují motivy, ať už je to něco osobního, nebo něco inspirovaného 90. Předpovídá, že převzetí v 90. letech bude pokračovat tuto zimu a na manis se objeví některé z nejpozoruhodnějších symbolů desetiletí (přemýšlejte: zlé oči, šťastné tváře inspirované Nirvánou a mimozemšťané). všude.\n„Uvidíte je nějak zakomponované, buď s ručně malovanými kresbami na nehty, nebo s obtisky na nehty a zábaly na nehty,“ říká Boyce a poznamenává, že někteří její klienti z řad celebrit madona a Travis Barker již tento trend přijali.\nSilvestr mohl přijít a odejít, ale i tak v této sezóně všude vidíme spoustu nenápadných třpytek. „Zvýraznění nehtů třpytem nebo třpytem je zábavný, ale jemný způsob, jak pozvednout svou manikúru, aniž byste toho museli příliš mnoho říkat,“ říká manikérka celebrit Deborah Lippmann.\nNaše oblíbené trendy zahrnují pouze jeden nebo dva nátěry čistého lesklého laku pro efekt bez námahy.\nUmění inspirované impresionismem\nPodle Boyce si nehtáři budou tuto zimu brát příklad od uměleckých ikon jako Monet a Van Gogh. "Zdá se, že impresionismus bude pravděpodobně trendem, když se nehtáři zaměřují na tahy štětcem, barvy a osvětlení přes linie a kontury," vysvětluje. "Myslím, že umělci nehtů budou experimentovat s různými technikami, texturami a povrchovými úpravami."\nProtože to Pinterest předpověděl Pearlcore bude jedním z největších stylových trendů roku 2022, dává smysl pouze to, že k němu patří odpovídající manikúra. Nalepovací perleťové akcenty jsou jedním z nejjednodušších způsobů, jak posunout klasickou francouzskou mani na další úroveň. Navíc se tento všestranný vzhled bude hodit téměř ke každému možnému outfitu ve vašem šatníku.\nAno, nadčasová červená manikúra je vždy v módě, ale Lippmann říká, že odstín je vhodný zejména pro zimní měsíce. „Jako teplá a dynamická barva je červená známá jako energická a vzrušující a zároveň vášnivá – všechny vlastnosti, které vám zvednou náladu,“ vysvětluje.\nMísto sváteční červené, po které jste možná sáhli o prázdninách, Lippmann doporučuje zvolit hlubší, náladovější odstín jako ona Gel Lab Pro Je to rebelka (20 $) odstín, aby odpovídal ročnímu období.\nPokud chcete začít rok se stylem nenáročným na údržbu, trend extrémního minimalismu je nejjednodušší způsob, jak vypadat uhlazeně bez námahy. „Myslím, že stejně kreativní a odvážné, jako bude nail art v roce 2022, existuje také tlak na extrémní minimalismus,“ říká Boyce. "Jen velmi čisté nehty v přirozeném tvaru buď v čistě neutrálním, který vypadá opravdu leskle a leskle, nebo v "novém neutrálním" odstínu."\nFanoušci krátkých nehtů, radujte se: Boyce říká, že v důsledku pandemie mnoho jejích klientů v poslední době požadovalo krátké, zaoblené čtvercové (nebo squovalové) tvary. "Kvůli současnému nárůstu se mnoho lidí vrací k přírodním nehtům," vysvětluje.\n„Když jsou nehty krátké, vypadají dobře s kulatými špičkami,“ dodává Boyce. "Navíc pěkně roste a lze jej snadno tvarovat do oválů." Lippmann souhlasí s tím, že rok 2022 je rokem přirozeného tvaru mani. „Vždy doporučuji najít tvar nehtu, který se nejlépe hodí pro vaši ruku, což lze velmi dobře udělat snadno správným zatlačením kůžičky a zrcadlením tvaru špičky nehtů,“ řekla akcie. "To vám dává nejpřirozenější, prodloužený nehet."\nVelmi Peri nehty\n„Jsem opravdu nadšený z trendu brčál inspirovaný novou barvou Pantone z roku 2022, Very Peri,“ říká Lippmann. Můžete se rozhodnout pro jemné akcenty nebo zvolit brčálový vzhled, který vám zlepší náladu a přenese vás přímo do jara.\nChcete-li získat vzhled jako doma, Lippmann navrhuje použít její gel Lab Pro Polish v odstínech Mladý divoký volný (20 $) a Očaroval jsem tě ($20). „Také použití dobrého základního laku a vrchního laku nikdy nevyjde z módy a pomůže zachovat vaši manikúru,“ poznamenává. Lippmann doporučuje začít své DIY mani základním lakem Hard Rock (20 $), zpevňovač nehtů bohatý na bílkoviny a završit to nátěrem Vysoký a suchý (20 $) za vysoce lesklý povrch.\nAbychom vyvážili naše zimní blues, Boyce předpovídá, že v nadcházejících měsících bude velmi žádaná jasná verze odstínu, která přitahuje pozornost. „Modrá, která bude trendem v roce 2022, je ta, která upoutá vaše oči, je odvážná a bohatá a přináší prohlášení,“ říká.\nPokud jde o to, po jakém odstínu zlepšujícím náladu letos v zimě sáhne, Boyce doporučuje Orly’s Tady Brittney, Beach (10 dolarů), jasně kobaltově modrá, kterou skutečně konceptualizovala a pojmenovala po ní. "Vypadá skvěle jako celoplošná barva nebo se používá pro geometrické barvy na nehty nebo francouzské tipy," říká.\nZatímco v roce 2021 byly v módě nehty ve tvaru rakve a jehlových hřebíků, Boyce říká, že přílivy se pro rok 2022 mění. „Většina mých klientů stále požaduje dlouhé, přirozeně vypadající oválné tvary,“ říká. "Je to velmi klasické, prodlužuje nehty a vypadá skvěle buď s minimálním lakem na nehty, s jednoduchým francouzským tipem nebo s intenzivnějším zdobením nehtů."\nNavíc dodává, že oválné tvary jsou univerzálně lichotivé, bez ohledu na to, jaký je váš přirozený tvar nebo šířka nehtů. "Například nehty některých lidí jsou na širší straně a jehlový tvar se nezužuje tak přirozeně," říká Boyce.\n13 nejlepších štětců na foukání v roce 2021 September 9, 2021\nJak používat běžná séra k různým problémům s pletí September 9, 2021\nRecenze Neogen Dermalogy Day-light Protection Airy Sunscreen SPF50+ recenze September 9, 2021


Domů / KOLEKCE / Kolekce NEW YORK / Bukový noční stolek NEW YORK Malta\nBukový noční stolek NEW YORK nabízí praktický šuplík, které skryjí všechny nejnutnější věci.\nNabízíme rovněž bukový noční stolek NEW YORK Salva se dvěma šuplíky\nKód: POLPRMAL/P POLPRMAL/B POLPRMAL/S POLPRMAL/E POLPRMAL/DS POLPRMAL/DT POLPRMAL/OT POLPRMAL/BIE POLPRMAL/ON Zvolte variantu\nBuková postel z masivu NEW YORK 100x200 cm je příkladem klasické postele a nadčasového designu. Díky jednoduché čelní desce a rámu je tento model ideální pro interiéry ložnice,...\nBuková postel NEW YORK 120x200 cm s úložným prostorem\nBuková postel z masivu NEW YORK 120x200 cm s úložným prostorem je příkladem klasické postele a nadčasového designu. Díky jednoduché čelní desce a rámu je tento model ideální...\nBuková postel NEW YORK 120x200 cm z masivu\nBuková postel z masivu NEW YORK 120x200 cm je příkladem klasické postele a nadčasového designu. Díky jednoduché čelní desce a rámu je tento model ideální pro interiéry ložnice,...\nBuková postel NEW YORK 140x200 cm s úložným prostorem\nBuková postel z masivu NEW YORK 140x200 cm s úložným prostorem je příkladem klasické postele a nadčasového designu. Díky jednoduché čelní desce a rámu je tento model ideální...\nBuková postel NEW YORK 160x200 cm s úložným prostorem\nBuková postel z masivu NEW YORK 160x200 cm s úložným prostorem je příkladem klasické postele a nadčasového designu. Díky jednoduché čelní desce a rámu je tento model ideální...\nBuková postel NEW YORK 160x200 cm z masivu\nBuková postel z masivu NEW YORK 160x200 cm je příkladem klasické postele a nadčasového designu. Díky jednoduché čelní desce a rámu je tento model ideální pro interiéry ložnice,...\nBukový masivní noční stolek GREY FORTIS je stylový noční stolek z masivního bukového dřeva ošetřeného kvalitní a vysoce krycí barvou v šedém odstínu.Bukový masivní noční stolek...\nBukový noční stolek HEBE Siena je nádherný dřevěný noční stolek z kolekce HEBE, který bude dokonalým doplňkem pro Vaší ložnici. Bukový noční...\nBukový noční stolek ONTARIO je stylový noční stolek z masivu, který je dokonalou kombinací jednoduchého designu a krásy přírodního dřeva. Bukový noční stolek ONTARIO se...


Září 2016 | Applerecenze.cz\nAplikace SoundCloud a její neomezené možnosti\nMáte rádi novou muziku, kterou ještě nehrají v rádiu a celkově o ni nikdo moc neví? Aplikace SoundCloud, nebo celkově celá služba Vám takovou muziku naservíruje až přímo pod nos. Jedná se o službu, kterou si zamilujete. Jako první je potřeba se registrovat a je jedno, jestli prostřednictvím aplikace SoundCloud v mobilním telefonu, nebo přímo […]\nPosted in: Aplikace / Tagged: aplikace, aplikace SoundCloud, iOS, iPad, iPhone, muzika, SoundCloudLeave a comment\nV dnešní moderní a rychlé době lze platit i prostřednictvím mobilního telefonu. Aplikace Komerční banka pro iPhone dostala nedávno velmi zajímavý upgrade a to na novou a vylepšenou verzi, která je pro iPhone. Aplikace Komerční banka si svůj redesign a kompletní změnu zasloužila již delší dobu. Hlavně také proto, jelikož neměla optimalizaci pro 5,5″ zařízení […]\nPosted in: Příslušenství / Tagged: aplikace, aplikace Komerční banka, Apple Watch, grafika, iPad, iPhone, Komerční banka, novinkaLeave a comment\nJednoduchá aplikace Quik pro editaci videa\nUmět profesionálně editovat videa je v dnešní době velmi pozitivní věc a pokud máte svůj osobní styl, moderní myšlení a dokonalý smysl pro detail. Rozhodně zkuste stříhat videa a sami uvidíte, že se Vám výsledek bude líbit. Dnes si ukážeme jednu věc, kterou je aplikace Quik pro iPhone. Aplikace Quik je jednoduchá a graficky uspořádaná aplikace, […]\nPosted in: Aplikace / Tagged: aplikace, aplikace quik, app, editace, gopro, Quik, stříhání, video, zdarmaLeave a comment\nZapomeňte na Taxi, je tu aplikace Uber!\nJezdíte po Praze často taxíkem a využíváte jejich služby? Nenechte se okrádat a nevyhazujte svoje peníze. Aplikace Uber a jejich služby Vám ukáží, jak se dělá rozvoz lidí po Praze. Pojďme se společně na tuto dokonalou aplikaci podívat. Hned v úvodu je vhodné zmínit, co to vlastně služba Uber je. Jedná se o speciální taxislužbu, […]\nPosted in: Aplikace / Tagged: aplikace, aplikace Uber, iOS, iPad, iPhone, novinka, taxi, uberLeave a comment\nAplikace ToDoMovies se kterou Vám neunikne žádný film!\nJste filmový fanoušek a nikdy Vám neunikne žádná novinka? Pomocí aplikace ToDoMovies budete mít každý film dokonale pod kontrolou a navíc si budete vést skvělou databázi filmů. Pojďme se společně na aplikaci podívat a ukázat si ji. Aplikace ToDoMovies je v základu zdarma, nicméně pokud chcete doplňují funkce, musíte si koupit verzi PRO, která další […]\nPosted in: Aplikace / Tagged: aplikace, aplikace todomovies, Apple, film, iPad, iPhone, televize, ToDoMovies, TV, zdarmaLeave a comment\nRecenze aplikace Swarm – check in všude!\nAplikace Swarm je určena pro každého z nás, kdo má chytrý telefon a mobilní data. Víc k tomu nepotřebujete. Swarm slouží pro checkování zajímavých míst, kde jste byli. Jestliže hodně cestujete, nebo navštěvujete zajímavá místa, rozhodně zbystřete. Pomocí aplikace Swarm se „přihlašujete“ na místa, kde se aktuálně nacházíte. Po krátké registraci a vyplnění profilových údajů […]\nPosted in: Aplikace / Tagged: aplikace, aplikace Swarm, app store, iPhone, Swarm, zdarmaLeave a comment\nSnadná pomůcka v podobě aplikace Skitch\nAplikace Skitch je přesně ta aplikace, díky které budete spokojeně zapisovat do obrázků nejrůznější poznámky, připomínky k poslaným dokumentům a dalším věcem, které potřebujete zpracovat. Jedná se o velmi užitečnou aplikaci, díky které velmi snadno a hlavně efektivně zpracujete jak mapu, tak i obrázek, přidáte různé označení jako jsou velikosti, kótování a další drobnosti, které […]\nPosted in: Aplikace / Tagged: aplikace skitchLeave a comment\nAplikace Hyperlapse pro záznam zrychlených videí\nHned v samotném úvodu je vhodné zmínit, že aplikace Hyperlapse je přímo od oblíbené aplikace Instagram. Kvalita, modernost, ale také hlavně přehlednost celé aplikace Hyperlapse je tedy předem zajištěna. Aplikace Hyperlapse je pochopitelně umístěna přímo na App Store a ke stažení a používání je určena zcela zdarma, takže pokud chcete aplikaci vyzkoušet, máte k tomu […]\nPosted in: Aplikace / Tagged: aplikace, aplikace hyperlapse, Appl Store, Hyperlapse, Instagram, video, zdarmaLeave a comment\nAplikace Calendars 5 – mějte o svých schůzkách přehled\nJestliže Vám nevyhovuje kalendář, který je přímo v iOS od společnosti Apple, máte na výběr další možnosti. Například aplikace Calendars 5 je skvělou volbou a sázkou na jistotu, kterou si oblíbíte. Kalendáře se stávají postupem času naši každodenní spásou. Píšeme si do nich nejrůznější poznámky, úkoly, ale také schůzky a další věci, na které nesmíme […]\nPosted in: Aplikace / Tagged: aplikace, aplikace calendars 5, app store, Calendars 5, iOS, iPad, iPhone, kalendářLeave a comment


1000g bio kuřátko s hříbkovou nádivkou pro 1 i 2 os. | Slevomat.cz\nBio kuřátko s hříbkovou nádivkou, přílohou dle výběru a salátem pro 1 nebo 2 osoby\n1 / 16 Zajděte na bio kuřátko do plzeňského Restaurantu Flora.\n2 / 16 Každému, kdo poprvé ochutná kuřecí v bio kvalitě, se prostě nechce věřit, že se jedná o kuře.\n3 / 16 Kuřátko je naplněné hříbkovou nádivkou.\n4 / 16 K masu se podává příloha dle výběru a také salátek.\n5 / 16 Z nápojového lístku si k tomu objednejte plzeňské pivo nebo ovocný džus a nechte si chutnat!\n6 / 16 V restauraci jsou i salonky pro pořádání větších akcí.\n7 / 16 Restaurace je vyhlášená poctivou kuchyní, dělají tu i pečená selátka, husy, kýty a další českou klasiku.\n8 / 16 Za dobrou kuchyní se sem sjíždějí Plzeňáci i gurmáni ze vzdálenějších krajů.\n9 / 16 Pivnici Flora najdete hned vedle restaurace.\nPlzeň 3 a na dalším místě 4 prodeje\nJídlo s sebou Voucher do 6. 4. 2022\nPřehled nabídky Jídlo s sebouVoucher do 6. 4. 2022\nByl jsem po asi dvou letech podruhé a pochutnali jsme si, porce je veliká, klidně pro 4 osoby, dle…\nPlatnost do 6. 4. 2022.\nCelé 1000g bio kuřátko s hříbkovou nádivkou\nPříloha podle výběru (200 g):\n270 Kč199 Kč\n2× celé 1000g bio kuřátko s hříbkovou nádivkou\n540 Kč389 Kč\nJe to věc nespravedlivá, ale je to tak. Zatímco nádivu nemá rád nikdo, nádivku naopak všichni milují. Zvlášť když je schovaná ve vypečeném kuřátku!\nNedivte se zmatenému hostovi. Každému, kdo poprvé ochutná kuřecí v bio kvalitě, se prostě nechce věřit, že se jedná o kuře. Možná i vás překvapí, že je jiné než to „běžné“. Celé bio kuřátko, navíc naplněné hříbkovou nádivkou, vám připraví v plzeňském Restaurantu Flora. K němu dostanete ještě přílohu dle výběru a zeleninový salátek.\n„Obsluha báječná, vstřícná, jídlo výborné, jako vždy v tomto příjemném podniku. Prostředí velice příjemné.“ (Alena, 3. 9. 2020)


Velké představení Jógové dny dobrých skutků 2015\nHome/Jógové představení, Projekty/Velké představení Jógové dny dobrých skutků 2015\nDne 21. června 2015 se na náměstí Republiky v Praze konalo velké evropské kulturní pouliční jógové představení Jógové dny dobrých skutků při příležitosti Mezinárodního dne jógy. Na představení se shromáždil velký počet účastníků, instruktorů jógy a praktiků z Evropy, občanů a návštěvníků Prahy.\nLetošní akce je již třetí v řadě, kdy je evropské představení pořádáno. Letos se zapojila Vídeň, Bělehrad, Novi Sad a podruhé právě Praha. Cílem je, aby se každý rok přidala další evropská města a jejich občané.\nÚčastníky tohoto představení v Praze přivítal starosta MČ Prahy 1, která představení podpořila, jakož i Charge d´Affaires Indické republiky v ČR Dr. Venkatachalamem. Představení se konalo pod záštitou Ministra zdravotnictví České republiky. Účastníky také přivítala předsedkyně České federace jógy Mgr. Brankica Kubátová, Ph.D. a předseda Evropské federace jógy prof. Predrag Nikić, Ph.D., dále se účastnili druhý tajemník Velvyslanectví Indie pan Rajesh Sharma a Jiří Zeman z kulturního oddělení Velvyslanectví Indie.\nPředstavení se skládalo ze seriálu Súrja namaskár (Pozdrav slunci), který instruktoři a ostatní jógu praktikující lidé prováděli za doprovodu klidné hudby, a z vystoupení skupiny Art jógy Similiris. Představení skončilo tím, že se všichni účastníci drželi za ruce a vytvořili velké srdce v centru Prahy, a tak poslali poselství lásky a míru. Účastníci byli odměněni velkým potleskem od všech přítomných.\nV podvečerních hodinách, od 20:00 hodin, uspořádala Kirtanová skupina Samadhi koncert v koncertní síni v budově bývalého kláštera u kostela svatého Michala v Melantrichově ulici č. 17b v centru Prahy.\nMajitelem autorských práv je Evropská federace jógy.\nAt’ je láska v nás a soulad s okolím\nYFE2019-01-19T10:44:30+00:00June 27th, 2015|Categories: Jógové představení, Projekty|


Nehledejme zaměstnance postaru :: Frey-consulting.cz\nNehledejme zaměstnance postaru\nSituace na pracovním trhu není růžová. Firmám stále chybí množství profesí, které potřebují obsadit. Nestačí už ani přísliby zaměstnaneckých výhod. Také generace, které přicházejí mají jiné zvyklosti a preference se kterými se u nás zatím pracuje poměrně málo.\nNapříklad Generace Y. Tímto termínem dnes už označujeme i lidi narozené mezi lety 1974 až 2000, a je to vlastně první generace, která už na moderních technologiích vyrostla, zatímco ty předchozí se se je teprve učily používat. Tito lidé jsou si trochu podobní i když pocházejí z jiných prostředí a států. A je to přesně ta důležitá generace pro rozvoj každého podniku, který je jen trochu inovativní. Náborová klišé na ní ale příliš nefungují.\nCo se s tím dá dělat? Nedělat nábor postaru. Pracovní portály mají své limity a mnohdy přes ně ty správné lidi neoslovíte. Moderní metody HR marketingu přinášejí propracované postupy pro komunikaci na sociálních sítích a v odborných f'orech a postupy, jak protlačit informace internetem k těm správným lidem. To je ovšem jen pomyslná špička ledovce a rychlé řešení.\nZ hlediska HR firem jsou důležité 3 věci:\npochopit specifiku vlastní firmy a její identitu - a využít jí v náborové komunikaci\npochopit preference a způsob myšlení potenciálních zaměstnanců\nnajít odpovídající jazyk, jak tyto skutečnosti a jakými kanály sdělovat\nModerní nábor je díky HR marketingu podstatně cílenější. Mnohdy stačí pár společných sezení s někým, kdo netrpí profesní slepotou, která je častou nemocí z rutinních procesů. Tak se rodí řešení, která nás posouvají dál.\nChybí vám šikovný HR marketér, který vás posune dál? Možná máme řešení.


Praha 6 bude mít nové integrované centrum sociálních služeb - Pražský patriot\nPraha 6 bude mít nové integrované centrum sociálních služeb\n13. ledna 2016 17:24\nRada městské části Praha 6 schválila záměr rekonstrukce bývalého Domova pro seniory Elišky Purkyňové. Jedná se o komplex tří objektů v Šolínově ulici. V propojeném trojdomí má dle záměru nově vzniknout integrované centrum sociálních služeb. V jeho rámci počítá radnice s domovem důchodců, bydlením pro seniory i spolkovým domem.\nZáměrem vedení Prahy 6 je, aby v jednom ze tří objektů integrovaného centra vznikl dům důchodců. Druhý objekt by pak mohl obsahovat malometrážní bytové jednotky rozšířené o případné zázemí pro lékaře. Poslední částí zamýšleného integrovaného centra by pak měly být prostory pro nadační činnost, dětské centrum, rehabilitační středisko či kavárnu, která v objektu historicky bývala.\nV současné době je celé trojdomí prázdné a je ve správě městské firmy SNEO. Městská část Praha 6 ve spolupráci se SNEO připraví veškeré podklady potřebné k celkové rekonstrukci objektu, včetně průzkumných prací.\nRadnice Prahy 6 si již nechala vypracovat odborný cenový odhad. V tuto chvíli počítá s celkovými náklady v rozmezí 200 až 220 milionů korun bez DPH. Práce by měly být dokončeny výhledově na podzim roku 2018.\nDomy č. pop. 344, 513 a 514 byly postaveny v letech 1922–1924 jako Útulné domovy osamělým ženám z iniciativy poslankyně Národního shromáždění zakladatelky a první ředitelky Elišky Purkyňové. Jako dům důchodců sloužily až do roku 2013. Městská část Praha 6 pak objekt získala magistrátu za účelem zajištění sociálních a bytových potřeb města.


Lamborghini Blancpain Super Trofeo: nový název pro nový seriál závodů | Autofun.cz\nLamborghini Blancpain Super Trofeo: nový název pro nový seriál závodů\nÚvodní stránka » Sporťáky » Novinky » Lamborghini Blancpain Super Trofeo: nový …\nCo znamená pro dnešní automobilový svět Lamborghini, to (a ještě možná mnohem více) znamená Blancpain pro svět hodinářský. V závodním seriálu Lamborghini Blancpain Super Trofeo spojili tito oba špičkoví výrobci své síly.\nŽe se chystá značkový pohár automobilů Lamborghini pro vás jistě není žádným tajemstvím, však jsme o něm již v minulosti psali. Novinkou je, že se jmenuje po hlavním sponzorovi – špičkové hodinářské společnosti Blancpain.\nŠampionát, který jsme nazývali jako „Gallardo Super Trofeo“ je tedy přejmenován na „Lamborghini Blancpain Super Trofeo“. A kdo že to vlastně ten Blancpain je? Je to jeden z těch opravdu nejlepších švýcarských hodinářů dneška s neobyčejně dlouhou a bohatou historií, sahající do roku 1735. Možná jste jeho jméno zaslechli ve spojitosti například s Jacques-Yves Cousteauem, který nosil známý model Fifty-Fathoms či díky řadě hodinářských „nej“, která mistři z Blancpainu dokázali vyrobit. Ne každý si takovéhle hodinky ale může dovolit – není to totiž žádná masovka, produkce továrny je pouze 10 tisíc kusů ročně.\nK této příležitosti přichystala manufaktura třísetkusovou limitovanou sérii chronografů (50 pro každý závod seriálu) s kalibrem F185, ukrytým v ocelovém, speciální technologií DLC (Diamond Like Carbon) finišovaném pouzdře o průměru 43,5 mm.\nCelkem třicet automobilů bylo dáno k dispozici soukromým jezdcům a týmům pro tento šampionát, s jedním vozem soutěží sama automobilka. Vozy jsou postaveny na základě nového Gallarda LP560–4, jehož mírně upravený vidlicový desetiválec o objemu 5,2 litru produkuje 419 kW (580 koní). Auta jsou vybavena automatickou převodovkou e.gear, závodním brzdovým systémem, funkčními karbonovými doplňky v exteriéru, ultralehkou závodní sedačkou, závodním volantem a pochopitelně také novými přístroji pro sledování důležitých hodnot celého vozu na palubní desce. Závody konané v rámci šampionátu Lamborghini Blancpain Super Trofeo budou trvat 40 minut, během nichž není povolena změna pneumatik (dodavatelem je Pirelli). To pochopitelně klade poměrně vysoké nároky jednak na nastavení vozu a druhak i na samotné piloty, kteří budou muset s jistým opotřebením pneu ke konci závodu počítat a svým jízdním stylem se jej pokusit co nejdéle odvrátit.\n4x4? Bonkers 15.03.2009 15:21


Kožená ✅ e-shop\n👌 Kožená podrážka na boty velikost 33-35 Balení obsahuje střih na ušití boty a návod. Jednoduše dotvoříte zbytek boty použitím látky nebo uháčkovaním. 1 pár..\n👌 Kožená podrážka na boty velikost 30-32 Balení obsahuje střih na ušití boty a návod. Jednoduše dotvoříte zbytek boty použitím látky nebo uháčkovaním. 1 pár..\n👌 Kožená podrážka na boty velikost 27-29. Balení obsahuje střih na ušití boty a návod. Jednoduše dotvoříte zbytek boty použitím látky nebo uháčkovaním...\n👌 Kožená podrážka na boty velikost 24-26 Balení obsahuje střih na ušití boty a návod. Jednoduše dotvoříte zbytek boty použitím látky nebo uháčkovaním. 1 pár..\n👌 Kožená podrážka na boty velikost 21-23 Balení obsahuje střih na ušití boty a návod. Jednoduše dotvoříte zbytek boty použitím látky nebo uháčkovaním. 1 pár..\n👌 Kožená podrážka na boty velikost 18-20. Balení obsahuje střih na ušití boty a návod. Jednoduše dotvoříte zbytek boty použitím látky nebo uháčkovaním. 1 pár..\n👌 - Délka: 20 cm - Šířka: 23 cm - Výška: 20 cm - Váha: 800 g - Materiál: Kůže , Textil..\n👌 Módní kožená kabelka, která vám dodá eleganci i sebevědomí. Pravá italská kůže a nadčasový tvar se ideálně hodí i do pracovního prostředí. Ať už vstupujete do nových výzev nebo kráčíte s jistotou ostříleného matadora, je dobré mít všechny nezbytnosti po ruce a se stylem. Tento kousek navíc nabízí praktické ucho s širším popruhem, takže vás nebude po delší době řezat do kůže. - Rozměry: 45 x 35 x 4 cm (délka x výška x šířka) - Hmotnost: 1.15 kg - Materiál: 100% pravá kůže - Země výroby: Itálie - Vlastnosti: vnitřní kapsa a držák na..\n👌 Módní kožená kabelka, která vám dodá eleganci i sebevědomí. Pravá italská kůže a nadčasový tvar se ideálně hodí i do pracovního prostředí. Ať už vstupujete do nových výzev nebo kráčíte s jistotou ostříleného matadora, je dobré mít všechny nezbytnosti po ruce a se stylem. Tento kousek navíc nabízí praktické ucho s širším popruhem, takže vás nebude po delší době řezat do kůže. - Rozměry: 41 x 55 x 12 cm (délka x výška x šířka) - Hmotnost: 1.25 kg - Materiál: 100% pravá kůže - Země výroby: Itálie - Zapínání: na zip - Péče: doporučujeme..\n👌 Kousek jako stvořený pro obchodní jednání či služební cesty. Precizní kožené zpracování je zárukou kvality stejně jako je italský původ zárukou šmrncovního stylu. - Rozměry: 16 x 27 x 40 cm (hloubka x výška x šířka) - Hmotnost: 1.45 kg - Materiál: 100% pravá kůže - Země výroby: Itálie - Zapínání: na zip - Péče: doporučujeme ošetřovat prostředky určenými na pravou kůži - Upozornění: vzhledem k materiálu produktu se výsledná barva může mírně lišit od fotografie..\n👌 Italové a móda, to je jako Romeo a Julie. Bota a tkanička. Sůl a pepř. Prostě to tak nějak patří k sobě. A to tato módní kožená kabelka značky Chicca Borse z kolébky posledních trendů dokazuje. Je vyrobena z kvalitní hovězí kůže a pyšní se nejen precizním zpracováním, ale i nadčasovostí a nenucenou elegancí. Uvnitř nabízí dostatek místa na všechny nezbytností všedního dne ale také pro menší nákup. - Rozměry: 32 x 34 x 14 cm (délka x výška x šířka) - Hmotnost: 1.25 kg - Materiál: 100% pravá kůže - Země výroby: Itálie - Zapínání: na zip -..\n👌 Jak je krásná a nadčasová. O čem to mluvíme? Přeci o této stylové kabelce od značky Chicca Borse. Je vyrobena z pravé kůže, elegantní, ryze ženská a tak akorát velká na vše potřebné a důležité. Vhodná pro každou příležitost a snadno kombinovatelná s jakýmkoli oblečením. Je jednoduše krásná. - Rozměry: 22 x 26 x 6 cm (délka x výška x šířka) - Materiál: 100% pravá kůže - Ramenní popruh: nastavitelný - Země výroby: Itálie - Vnitřek: obsahuje kapsu - Zapínání: na přezku - Péče: doporučujeme ošetřovat prostředky určenými na pravou kůži -..\nKožená 5 (100%) 22 x hodnotené\nKategorie produktů kozena obsahuje 47 záznamů.\nkožená za super ceny


Vyšetřovací stoly pro novorozence - JUVENTAS rehabilitační a zdravotnická technika\nStůl pokrytý pěnou na třech stranách zaručuje bezpečnost pro naše malé pacienty. Podstavec stolu z ocelových profilů zaručuje stabilitu a odolnost.\nVyšetřovací stůl pro novorozence je komfort spojený s vysokou estetikou. Stůl, pokrytý ze tří stran pěnou, zaručuje bezpečnost našich malých pacientů. Ocelová základna stolu zajišťuje stabilitu a odolnost.


Komentáře – 3. stránka – Studentské listy\nKomentáře / Vzdělávání\nKomentář: Mají být dva cizí jazyky povinné – a k čemu nám budou?\nLaická a odborná veřejnost diskutuje o plánovaných změnách ve vzdělávacím programu pro základní školy a o druhém cizím jazyku. Svět se ale mění rychleji než všechny plány a je na…\nFoto: Petr Zewlakk Vrabec, Milion chvilek pro demokracii\nKomentář: K ukončení epidemie nám chybí ještě jedna odpověď. Ta nejdůležitější\nAž ve čtvrtek odložíme respirátory v MHD, měli bychom se na sebe vzájemně podívat a zamyslet se nad tím, jak jsme mohli dopustit takovou tragédii. Nejdůležitější odpověď covidové epidemie dlužíme…\nKomentáře / Ukrajina / Vzdělávání\nJe nemorální učit se rusky? Nastal čas změnit postoj k ruštině, v aktuální krizi to může pomoci\nKdyž jsem se rok a půl zpátky začala věnovat ruštině, setkala jsem se s názory, že je to nemorální. Proč? „Protože Rusko nemám rád a nechci se s nikým z té země bavit.“…\nPremiér Petr Fiala. Foto: vlada.cz\nKomentář: Tahle země není pro chudý\nProč se vláda premiéra Petra Fialy (ODS) nerozhodla zastropovat ceny pohonných hmot? Proč se vláda nerozhodla zrušit DPH na energie? Odpověď na obě tyto otázky je jednoduchá – víra. Konkrétně…\nKomentář: (Ne)budoucnost V4 po maďarských parlamentních volbách\nMaďarské nedělní parlamentní volby v sobě nesly naději na změnu, kterou jsme mohli pozorovat i na podzim v České republice, kdy došlo stejně jako v Maďarsku k historicky největšímu sjednocení opozice proti vládnoucí garnituře.…\nKomentář: Aprílové jízdné aneb pláč generace Z jako symbol nepochopení role státu\n„Babišova“ 75% sleva se, příhodně na Apríla, změnila na „Kupkovu“ 50% slevu. Od začátku platnosti extra slev na jízdné dětí, studentů a seniorů v září 2018 do loňského října vyplatil…\nJeremy Corbyn. Foto: Wikipedia\nKomentář: Levicové schizma nad Putinovou invazí\nHistorie se opakuje. Poprvé jako tragédie a podruhé jako fraška. Druhá internacionála, organizace spojující socialistické a dělnické strany, se rozpadla, protože nedokázala zaujmout jednotný postoj k první světové válce. Putinova invaze…\nKomentář: Cancel kultura skončila\n„První byla Rowlingová, autorka dětských knížek prodávaných po celém světě, která byla zrušena, protože nenaplňovala požadavky takzvaných gender aktivistů. A oni se teď snaží zrušit celou naši zemi. Mluvím tady…\nKomentář: Jak může ukrajinská vlajka na profilu nebo přejmenování zmrzliny pomoci zemi ve válce?\nNedávné události nám ukázaly, že Češi jsou schopni se semknout za jednu myšlenku. Invaze na Ukrajinu se shledala s všeobecným odsouzením od nejen české společnosti. Zároveň se zvedla vlna solidarity…\nKomentář: Minimální stát zajištuje minimální zabezpečení v době krizí\nMinimální stát, který v případě nahromadění více problémů nemůže lidem skutečně pomoct, protože na to nemá peníze. To je smutný výsledek dlouhodobé strategie, v rámci níž se snížily daně nejbohatším o více…