Příspěvků: 332 • Stránka 21 z 23 • 1 ... 18, 19, 20, 21, 22, 23\nod Barbucha » pon 07 pro, 2015 6:06 pm\nNojo, roste nám životní úroveň. Proč asi socani zvedají minimální mzdu? Můžeš hádat třikrát\nMělo by tě to těšit, že můžeš sponzorovat zdravotnictví, aspoň nebudeš tolik utrácet za blbosti v podobě vláčků.\nod TomBart » úte 08 pro, 2015 7:33 am\nMilane, nekňourej furt a začni něco dělat a následně fotit. Tady u nás se řiká" když se chce, tak to jde. Když se nechce, tak se vždy důvod najde"\nMarwin: moooc pěkný, radost pohledět\nod milan ferdián » úte 08 pro, 2015 7:49 am\nTomBart píše: Milane, nekňourej furt a začni něco dělat a následně fotit. Tady u nás se řiká" když se chce, tak to jde. Když se nechce, tak se vždy důvod najde"\nTome,od tebe to beru jako kamarádské pošťouchnutí .\nod TomBart » úte 08 pro, 2015 7:58 am\nBer to tak, že už by jsi měl přestat kňourat, jak to stojí vše za .... Vzít si papír, tužku, pravítko, skalpel a začít stavbou malého strážního domku. Výkresů máš beztak dost. Strážní domek tě bude stát pakatel a místo toho času, co sedíš na netu tak začni už konečně modelařit.\nA vůbec.... až od tebe uvidím krásnej strážní domek se zahrádkou na kousku polystyrenu, tak na setkání uspořádám sbírku na materiál na modulu a do nejbližšího setkání Nka to budeš mít HOTOVÉ!!!!\nod milan ferdián » úte 08 pro, 2015 11:59 am\nTomBart píše: A vůbec.... až od tebe uvidím krásnej strážní domek se zahrádkou na kousku polystyrenu, tak na setkání uspořádám sbírku na materiál na modulu a do nejbližšího setkání Nka to budeš mít HOTOVÉ!!!!\nA v kterém století bude to nejbližší "Setkání třetího druhu" (Steven Spielberg)\nod michal_n_cz » úte 08 pro, 2015 12:25 pm\nAhoj Milane, přesně - jak píše Tom - hoď na papír easy projekt, přijeď v lednu na workshop na stromky a krajinu do OL, svezeš se s někým z Vašeho konce. S domečkem a případně podklady taky pomůžeme. Můžeš si pak nafotit fotoseriál "projekt - realizace - provoz"\nod Vaclav86cz » úte 08 pro, 2015 9:05 pm\nTome, až to nastane, tak pošli kam to mame posílat...\nVelice rád přispějí...\nod Koblovák » úte 08 pro, 2015 10:10 pm\nChlapci do Milana bych nerýpal. Aby to nakonec nebyl on kdo Vás bude na tom workshopu učit jak listit stromky a keře. Je zdokumentované, že v Kunčicích mu to jde skvěle. http://davasek.rajce.idnes.cz/Moduly_ro ... est038.jpg\nod Vaclav86cz » stř 09 pro, 2015 6:38 pm\nRád v to budu věřit...\nA myslím si, že na oplátku se mu budou ve stavbě domečku věnovat ti nejzasvěcenější, které asi lze minimálně na Moravě potkat...\nod marwin » úte 29 lis, 2016 12:36 pm\nminuly tyden se konalo setkani 2.epochy v Grossposne, jezdil se cca rok 1927, ale pochopitelne se objevilo par novejsich modelu.\nLoket lezel na hlavni trati, takze na vlacich bylo mozne videt velke stroje (mikado, hrboun, 354.4), ale i mensi lokomotivy se zapojily do provozu (423.0,422.0), na posun jsem pouzival 311.3. Bohuzel prechodova nemecka stanice mela vyhybky jen pro dvojkoli RP25, takze 434.0 a ani 524.2 nemohla byt pouzita pro preshranicni prepravu nakladnich vlaku.\nJako sonderzug jsem po layoutu projel i autobus M120.0 a mel velky uspech.\nSetkani bylo super, prvni republika me zacina cim dal tim vic bavit. Pomalu zacinam uvazovat, ze bych Loket upravil na 2. epochu.\nLink na galerii: https://photos.google.com/share/AF1QipO ... 10ZlNMc3lR\nod Dan Buchtela » úte 29 lis, 2016 1:03 pm\nMarku parádní fotky zachycující dobovou atmosféru!\nod dnovy » úte 29 lis, 2016 1:58 pm\nkdyž člověk vidí taková fota tak má chut svoje stavby doma vyhodit jako šunt....si zas připadám jak looser...tak díky:-)\nod Barbucha » úte 29 lis, 2016 2:24 pm\nNojo kochal jsem se. Hlavně je špica, jak v Hluku to nenásilně zapadlo do III. až IV. epochy a nejednou je z toho II. epocha, jak když vyšije. Nádhera.\nod milan ferdián » úte 29 lis, 2016 2:58 pm\nMarku,parádní fotky .Velmi dobrá patina,to bych také potřeboval umět,jak sůl.Teď si uvědomuji,jestli ten můj pivovar nepatří též do II.epochy .Milan\nod marwin » stř 30 lis, 2016 12:16 pm\nBarbucha píše: Hlavně je špica, jak v Hluku to nenásilně zapadlo do III. až IV. epochy a nejednou je z toho II. epocha, jak když vyšije. Nádhera.\nNo s tou 2. epochou je to tezsi. Jsou nektere detaily, ktere by se mely upravit.\n- Dvojjazycny nazev(Loket,Elbogen) na vypravni budove\n- cernobily klacek zavor\n- misto krize pred prejezdem doplnit cedulku pozor vlak.\n- odstranit zlute vystrazne pruhy z vodnich jerabu a lamp\n- vymenit zelenou prusvitku za bilou na navestidlu\n- misto zauhlovaciho vytahu asi udelat sikmy vytah, mozna jen rampu\nMozna me jeste nekdo doplni, co by se melo zmenit.


ŽENA-IN - Rozhodnuto: Svatovítská katedrála patří státu\nRozhodnuto: Svatovítská katedrála patří státu\nChrám svatého Víta na Pražském hradě, jeden z nejvýznamnějších symbolů země, patří státu. Potvrdil to Nejvyšší soud, který odmítl dovolání katolické církve. Spor mezi státem a církví trvá už od roku 1992.\nChrám svatého Víta na Pražském hradě, jeden z nejvýznamnějších symbolů země, patří státu.\nPotvrdil to Nejvyšší soud, který odmítl dovolání katolické církve.\nPodle mluvčího soudu bylo dovolání zamítnuto kvůli tomu, že „soudy nemohou libovolně, bez příslušných zákonů, vracet cestou projednání určovacích žalob majetek odňatý církevním subjektům komunistickým režimem“. Proti rozhodnutí se nelze odvolat, v úvahu připadá ústavní stížnost.\nMluvčí pražského arcibiskupství Aleš Pištora už prohlásil, že Metropolitní kapitula se obrátí na Ústavní soud; rozsudek prý nepovažuje za spravedlivý.\n„Svým způsobem se toto vyústění kauzy dalo očekávat vzhledem k předchozím rozhodnutím, myslím ale, že to znovu může rozdmýchat vášně,“ komentoval verdikt soudu historik Jaroslav Šebek.\n„Rozhodnutí jsme předpokládali a z pohledu Pražského hradu se nic nemění,“ doplnil mluvčí prezidenta Radim Ochvat.\nRozhodnutí soudu respektuje, byť se s ním neztotožňuje, i šéf lidovců Jiří Čunek – strany, která má ve svých řadách mnoho katolíků. Čunek si myslí, že by chrámy měly zůstat těm, kterým vždy patřily – tedy církvi.\nSpor mezi státem a církví trvá od roku 1992. Pražské soudy původně nařídily navrácení chrámu církvi, která památku dokonce nakrátko převzala.\nPoté však do sporu poprvé zasáhl Nejvyšší soud s opačným stanoviskem. Svůj názor opřel o vládní nařízení z roku 1954 o chráněné oblasti Pražského hradu.\nPodle něj chrám náleží všemu československému lidu. Soudy byly v novém řízení vázány názorem Nejvyššího soudu a rozhodly ve prospěch státu.\nCírkev to ostře kritizovala. Stejně tak jí vadil přístup justice k celé kauze – například kardinál Miloslav Vlk kritizoval, že u Nejvyššího soudu rozhodoval o katedrále i František Ištvánek, který má komunistickou minulost.\nProti podjatosti Ištvánka podala církev už dříve námitku, ale neuspěla. Podle Nejvyššího soudu k tomu nebyl důvod, navíc o kauze rozhodoval tříčlenný senát a nikoliv samotný Ištvánek.\nJá jen nechápu, že některý majetek, co komunisti zabavili, se vrací, a některý ne\nverlit: To by toho na mimopražské moc nezbylo. Zas je to jen pro Pražany.\njá ji nechci! Barák jak kráva, ty náklad na údržbu, no ty vole To se jako báli, že to církev rozebere nebo CO?!\nOlgaMarie: Ano! Já chci 47 kámen zleva\nOlgaMarie: Stačí na chvíli zhasnout\nVlastnictví státu? Víc se mi líbí ono vlastnictví československého lidu! Rozebereme si ji, každý občan dostane kousek a bude klid.\nspokojena: Přestanou číst toho Jiráska a laskavě si zjistěj o historii něco více, milá spokojená\nNejdřív kradla a vraždila církev, pak jí to samý udělali komunisti, to jsou ty boží mlýny po stovkách let . Nicméně znárodněný majetek by se měl v dnešní civilizované době majitelům vracet.\nmoc hezká památka


Portál Jihomoravského kraje - JIC otevírá největší digitální dílnu pro veřejnost v České republice - JIC otevírá největší digitální dílnu pro veřejnost v České republice\nJihomoravské inovační centrum (JIC) otevírá první nonstop veřejně dostupnou digitální dílnu světového formátu s vybavením za 3 miliony korun – FabLab Brno. Dílnu může využívat po registraci kdokoliv. V jejích prostorách vzniknou prototypy produktů místních startupů, projekty kutilů a studentů i umělecká díla. Cílem dílny je zpřístupnit veřejnosti drahé přístroje a přitáhnout více podnikavých lidí k technickým oborům.\nFabLab Brno je největší veřejnou digitální dílnou svého rozsahu v České republice. Vznikla v prostorách Jihomoravského inovačního centra, které se snaží dlouhodobě na jižní Moravě rozvíjet podnikání v oblastech, které mají ekonomickou budoucnost. Mezi ně patří i v kraji tradičně silné technické obory. „Začít v nich podnikat je ale vysoce riskantní krok. Jednou z bariér vstupu na trh jsou vysoké vstupní náklady na technologické vybavení a přípravu prototypů a s tím související vysoké riziko zmařených investic. Nová laboratoř tato rizika pomůže snížit a zároveň bude motivovat zájemce,“ uvádí hejtman Jihomoravského kraje Bohumil Šimek. Právě kraj věnoval na laboratoř většinu finančních prostředků. Ke zmíněné osvětě poslouží pravidelná školení a workshopy, jak s přístroji zacházet, a to pro veřejnost i pro školy v regionu.\nNa ploše 182 metrů čtverečních jsou k dispozici tři laboratoře. Elektrodílna nabízí čtyři pracoviště s pájkami, osciloskopy, elektrickým nářadím a vybavením pro internet věcí (IoT). Mechadílna je vybavená portálovou CNC frézkou, pilou, bruskou, vrtačkou a dalšími nástroji a přístroji. 3D dílna nabízí laserovou řezačku, 3D tiskárny, 3D skener a řezací plotter.\nPodrobná tisková informace ZDE (docx, 43 kB).


Senzory porovnávání profilu | SmartRunner Matcher na porovnání výškových profilů od Pepperl+Fuchs | Stručný přehled\nPřístroj SmartRunner Matcher vychází z technologie SmartRunner, která představuje jedinečnou kombinaci technologie světelného řezu a kamerového senzoru 2-D s integrovanými diodami LED. Tento senzor rozpoznávání profilu je speciálně určen na porovnání profilů předmětů a poskytuje měření profilu pro konkrétní aplikaci s integrovaným vyhodnocením v kompaktním pouzdru.\nKamerový senzor je specializovaný na hlášení odchylek od naučeného referenčního obrysu. Senzor používá porovnání profilu k ověření správnosti obrysu objektu a jeho umístnění. Referenční profil se dá snadno naučit. Pokud jsou referenční a získaný profil totožné nebo „dostatečně blízko“, vytváří se „dobrý“ signál. Jestliže se dva profily liší, pošle kamerový senzor „špatný“ signál. To zajišťuje spolehlivost v robotických uchopovacích systémech a zabraňuje neplánovaným prostojům a poškození drahých produktů.\nDíky širokému detekčnímu poli 180 mm je přístroj SmartRunner Matcher dostatečně flexibilní, když se změní požadavky aplikace, například dočasné modifikace výroby. Prostřednictvím učení a kódů Data Matrix se senzor rozpoznání profilu rychle adaptuje na novou situaci, aniž by bylo potřeba měnit polohu nebo parametrizaci.\nVýhody kamerového senzoru:\nPorovnání profilu pomocí technologie SmartRunner: Rychlá instalace a snadná integrace díky předem nakonfigurovaným senzorům pro konkrétní aplikaci\nRychlá adaptace na požadavky nových aplikací díky velkému detekčnímu poli 180 mm a snadnému učení nových referenčních profilů\nZvýšená disponibilita závodu díky nepřerušeně běžícím procesům a ochraně cenných součástí


Klidný spánek dětí – 1. část „Vaše rozhodnutí…“ | VašeDěti.cz\nKlidný spánek dětí – 1. část „Vaše rozhodnutí…“\n30.4.2012 suodal 9 komentářů » Většina budoucích rodičů řeší mnohé otázky tipu „Máme dost oblečení? Co když nebudu moci kojit, pro jakou značku mléka se rozhodneme? Jaké plenky budeme používat, látkové nebo jednorázové? Jak často koupat?…“ Ale co “otázka“ spánku – Kde bude vaše děťátko spát? Ve své postýlce nebo s vámi v posteli? Přemýšleli jste, jak moc bezpečné nebo nebezpečné může být vaše rozhodnutí?\nV této otázce existují dva názory „zásadně s námi v posteli“ a „nikdy v životě – jedině ve své vlastní postýlce“.\nZastánci „společného spaní“ většinou argumentují tím, že mezi nimi a dítětem vzniká silnější citové pouto. Je to samozřejmě i mnohem pohodlnější pro kojící maminky, protože nemusí vstávat ke svému děťátku a prs mu mohou nabídnout okamžitě. Dalším důvodem společného spánku je snazší usínání. Odborníci k tomuto názoru dodávají slůvka „jen dočasně“ snazší usínání.\nMgr. Lucie Šešulková říká: „Čím déle dítěti poskytujeme tuto možnost, která je pro něj samozřejmě velmi příjemná (je neustále v teplém bezpečném“pelíšku“ a středem pozornosti rodičů), tím je těžší a zdlouhavější dítě tohoto výdobytku odvyknout. Rodiče jsou pak někdy déle nuceni trávit každou noc s dítětem, ačkoliv už by mohli dítě ponechat na hlídání prarodičům a dopřát si malé povyražení, které je pro zachovávání dobrého psychického rozpoložení matky a opečovávání partnerského vztahu také často důležité. Nakonec i fixace dítěte na rodiče může být společným nocováním zvýrazněna až do té míry, že by mohla přinést složitější začleňování se v dalších sociálních prostředích.“\nRizika společného spánku\nVyšší riziko SIDS – syndrom náhlého úmrtí\nUdušení dítěte pokrývkami a polštáři\nMalá samostatnost dítěte – dítě se učí špatně v pozdějším věku samostatnému usínání, vyžaduje intenzivní kontakt s rodiči\nNarušení sexuální života rodičů\n„Nemalou částí, proč by dítě mělo spát ve vlastní postýlce, jsou i zdravotní rizika. „Při společném spaní by také mohlo dojít k snadnějšímu přenosu nemoci z rodiče na dítě. Malé děti jsou vnímavější k nemocem. Dospělý člověk se již může cítit hůře, ale přikládá to únavě z práce, přitom už jde o počátek onemocnění. Velmi často ve spánku člověk dýchá ústy, kdy může kapénkovou infekci přenést na dítě. Zatímco dospělý člověk obyčejnou rýmu zvládá dobře, pro malé dítě i každá takováto rýma může znamenat velké potíže.“ … říká MUDr. Ludmila Vomelová\nČlověk je tvor teritoriální, což znamená, že je přirozené mít svůj vlastní prostor, do kterého se může kdykoliv uchýlit a kam bez jeho svolení by neměl nikdo přijít.\nSnazší rozvoj samostatnosti a vytváření osobních hranic\nDítě si vytváří vztah k vlastnímu teritoriu\nNaučí se rychleji samostatnému usínání\nKvalitnější spánek dítěte i rodičů v důsledku většího „spacího prostoru“\nKdyž se mi narodila dcerka, tak jsem tuto otázku nijak extra neřešila, jen do doby, kdy jsem se v noci s šíleným úlekem probudila, že jsem ji zalehla. Jako šílená jsem začala přehazovat polštáře a peřiny v posteli a hledala mezi nimi naši 14-denní Dominičku. Pocit hrůzy a strachu, který jsem v tu chvíli zažívala, byl tak obrovský, že by se ve mně „krve nedořezal“. Manžela jsem svým zběsilým hledáním vzbudila a hledala dokonce i pod ním. Bylo to mých snad nejhorších 20 sekund v životě. Jaká obrovská úleva byla věta: „Malou máš v postýlce, co vyvádíš?!“ Tu směsici pocitů strachu a obrovské úlevy jsem už zažít nechtěla, a proto jsem už NIKDY dcerku do postele nevzala.\nTehdy jsem pod tíhou únavy v polospánku uložila dcerku do postýlky a při probouzení jsem si to vůbec neuvědomila. Neumím si představit, kdybych ji do postýlky neuložila a svým vlastním tělem bych ji zalehla…\nV 2. části o „klidném spánku dětí“ se budete moci dočíst např. jak na nespavce, jaké prostředí vytvořit dítěti ke spánku a spoustu dalších užitečných rad.\nJá jsem zastáncem názoru „každý spíme ve vlastním pelíšku“… A jak jste na tom VY, který názor je vám bližší??? Otázka pro budoucí maminky: „Máte v tomto jasno???“\nPřečtěte si další články na téma spánek nebo v rubrice Péče o miminko. + KOMENTOVAT Diskuze k článku\nsuodal napsal:\t3.5.2012 v 11:56\tDěkuji všem ostatním za příspěvky a názory. Je pravda, že článek je „zatím“ jednostranný, protože on má totiž i tu druhou část, ve které se budou prolínat již zmiňované rady s těmi klady vlastní postýlky a různorodými názory maminek na toto téma Souhlasíte? 0 0\nPetraO napsal:\t2.5.2012 v 22:30\tJá myslím, že si dítě řekne samo, tak, jak to v dnešním moderním světě bývá. Máme možnost volby-někdy až moc otevřenou (navíc z mnoha stran se k nám hrnou protiřečící si informace) a v tom je mnohdy asi ten největší zádrhel a nejtěžší překážka ve výchově dětí, ale nejpřirozenější je podle mě společné spaní. Je to ten nejpůvodnější a nejstarší způsob, způsob, jak naše dítě udržet v bezpečí i teple bez jakýchkoli moderních vymožeností za jakýchkoli životních okolností. Jedná se nejen o společné spaní s rodiči, ale i třeba se sourozenci, když miminko povyroste.\nOsobně preferuji kombinaci obou způsobů: usínání u sebe (podle toho, jak je na to dané dítě zralé, a spaní s rodiči po 1. probuzení-většinou tedy na jídlo, později prostě probuzení. Nějaké teorie pro a proti jsou mi naprosto ukradené, nepocítila jsem ani žádný z uvedených z negativních jevů společného spaní, spíše naopak. Nejistotu naopak cítím, pokud spí dítě někde mimo mě, tím víc, čím je dítě menší. Navíc mě osobně je příjemné mít z jedné strany manžela, z druhé dítě, cítím se v bezpečí a cítím hmatatelnou lásku.\nLien napsal:\t2.5.2012 v 20:53\tMně ten článek přijde z nějaké starší doby.\nU nás máme taky jasno, do dvaceti s námi asi žádné dítě spát nebude a dokud chce, ať spí. Spí se mnou od narození a nikdy jsem neměla strach, že je zalehnu, naopak mám nepříjemný pocit, pokud někdy usne mimo šátek nebo leží v posteli sama, že jí „necítím“.\nVyřešené to máme postelemi sraženými k sobě, takže místa máme dost.\nmakinea napsal:\t2.5.2012 v 13:52\tTak se mnou spaly všechny děti, i když musím říct, že u první dcery jsem z toho měla špatné svědomí, protože jsem kolem slyšela JEN samé takové ty rady, že tím dítě rozmazlím a už se nikdy nenaučí spát samo atp. Dost jsem se s tím prala. Jenže protože se dcera prostě nedala a u mě vždy nakonec zvítězilo pohodlí (moct se v klidu vyspat) nad nějakým strachem z rozmazlenosti, tak spala s námi, později usínala v postýlce (já jsem seděla u ní, později i sama) a když se v noci vzbudila, tak jsem ji vzala k nám.\nU dalších dcer už jsem to neřešila vůbec, putovaly k nám do postele hned. Spávaly v mezeře mezi polštáři – přece jen mám dojem, že hlavou člověk někoho jen tak snadno nezalehne jako tělem. Párkrát se stalo, že se dcera vzbudila s takovým netypickým pláčem, myslím, že jsem jí lehla na ruku nebo nohu. Už to tedy bylo v pozdějším věku, kde už putovala po posteli. Opravdový strach jsem měla jen z pádů z postele ve věku, kdy se naučila lézt a proto v té době spávaly holky v postýlce, dokud jsem nešla spát i já.\nJInak mně se na společném spaní líbí takový ten pocit klidu, že jsme spolu, všechno je v pořádku, nikdo se nemusí bát atd. Krásně o tom psala v jedné knížce J. Prekopová, že i když se celý den např. hašteříme, nemáme čas, děti se mezi sebou perou, tak v noci se to jakoby všechno stírá. Na mě to tak působí jako taková ozdravná chvíle. A to je to, co se mi nejvíc líbí.\nJinak ještě bylo zajímavé, že Prekopová psala, že když dělali dřív nějaký dotazník, tak ještě někdy v osmdesátých letech tam byla otázka, jestli má dítě vlastní postel, takže to je taky zajímavé si uvědomit, že vlastně donedávno to bylo tak, že všichni spaly spolu v jedné místnosti, i v jedné posteli (nebo třeba sourozenci spolu) zkrátka z důvodu, že vytápět velký dům si málokdo mohl dovolit. Jinak z drsných metod mi přišlo nejhorší, když mi tchýně vyprávěla, jak museli – prý jim to poradila doktorka- své dceři přivazovat ruky ke šprušlím v postýlce, aby se nepoškrábala a ještě se smály jak brečela. Mně to přijde jako regulérní týrání. Zvláštní, protože jako babička je tchýně naprosto normální, řekla bych skvělá.\nPeťka napsal:\t1.5.2012 v 13:59\tČlánek mi přijde hodně jednostranný, vlastně ukazuje jen na fakt, že spaní v posteli s rodiči je to nejhorší, co můžu svému dítěti dopřát.\nNesouhlasím ani s tvrzením, že vyšší riziko SIDS je právě u dětí bez vlastní postýlky, přesné statistiky ale neznám. Většinou jsem ale všude četla opačný názor.\nNevím čím to je, ale mám pocit, že se začínají rodit děti, které jsou vychovávány dle příruček a knížek, na úkor zdravého rozumu a instinktu matek. A maličko to přičítám vyššímu věku matek. Jsou starší, chtějí pro své dopředu naplánované dítě to „nejlepší“ a úplně zapomínají na rozum. To co popisuje Lussy, to je otřesné, ale bohužel takových rodin je hrozně moc. Vždyť, jaká je základní potřeba novorozence? Jídlo, teplo, spánek a samozřejmě taky pocit bezpečí a lásky.\nNedávno jsem sledovala pořad, kde psycholožka, která pracuje v nějaké organizaci pro děti bez rodin, krásně popisovala právě tento problém. Jak odloženým dětem neskutečně chybí pocit přilnutí, který může dítě získat právě v ranném věku. Ten neznají a v budoucím životě jim to působí řadu problémů.\nMyslím si, že právě onen pocit přilnutí, důvěra, bezpeční, láska…..toto vše může dítěti dát jen „zdravě“ milující rodina. A i kdybych měla novorozence chovat 24hodin denně, tak právě proto jsem nyní tady a nic není důležitějšího. Pro všechny „chytré“ babičky a tetičky, které nutně musely radit v oblasti kojení, ukládání do postýlky atd., jsem měla vždy připravenou oblíbenou hlášku:\nOpice taky nestrkají svá mláďata do kočárků, do postýlek, nikam je neodkládají a nekojí je dle hodinek!\nVirenka napsal:\t1.5.2012 v 13:17\tMusím říct, že mi v příspěvku chybí vyrovnanost – jsou uvedena rizika spaní ve společné posteli, ale ne klady a naopak, jsou uvedeny klady samostatné postýlky, ale ne už zápory… Stává se to tím jednostranné ve prospěch odděleného spaní, což je zřejmě názor a záměr autorky, jestli to příspěvek dobře charakterizuje.\nJá si nemůžu pomoct, ale určování takových věcí maličkému miminku přece není ani možné. Můj starší syn nesnášel společné spaní, bylo to pro něj utrpení, horkotěžko zkousl kojení v mé posteli. Nesnášel mazlení, takže uspat ho prakticky nešlo. On se uplakat musel, protože nebyla vůbec žádná jiná cesta, já jsem mu dělala vlastně jen umučeného svědka. Byl nadšený nošenec, ale i při nošení se „uřvával“ do usnutí. Teď jako starší se „uřvává“ do zklidnění. Je to jeho povahový rys, nějakou snahou o režim v miminkovském věku bych docílila jen jeho týrání. Já nechápu třeba ty snahy kojit po dvou, třech hodinách – nedá se dítěti najíst, když má hlad? Dítě si zvykne na hlad a přijme režim? Nebo se bude šidit dudlíkem a poplakávat hlady? Tyhle věci já prostě nechápu. Mně říkala pediatrička v nemocnici, když jsem s klukem ležela v jeho 9 měsících, že je divné, když se tak velké dítě kojí. Podle jejího výrazu jí to spíš přišlo obscénní. Říkala mi cosi o tom, že čím déle ho nechám, tím hůř ho to budu odnaučovat, protože je mu to strašně příjemné – trochu mi přijde, že od sebe s autorkou opisovaly, jen k nepatrně odlišným tématům.\nA kluk se odstavil sám v 16 měsících, což mi při jeho alergické zátěži přišlo až příliš brzy, ale stejně jako s ostatním, co s tím člověk nadělá. Bradavku mu zpátky do pusy nenarvu, stejně jako jsem mu předtím nenarvala dudlík… (A je fakt, že jsem byla poučována o technikách, jak mu ten dudlík opravdu narvat a vnutit – takže to lidem asi divné nepřipadá, jen já to pořád nechápu, ani můj vysoce střední věk mi v tom nepomáhá.)\nsuodal napsal:\t30.4.2012 v 09:59\tLussy a Kukačko, díky za názory Teda Lussy,to co popisuješ u té známé…proboha, co četla za knížku???-už nějakou sto let starou, že?! Nedovedu si představit, že bych dítě nechala uřvat do usnutí…brrr je mi z toho špatně Je pravda, že přítel(o 22 let starší) byl toho názoru taky…ale v tomhle jsem se nikdy nedala!!!! Věděla jsem, že když Honzík pláče, tak mu prostě něco je.\nJá jsem měla možnost srovnat dvojí „spánek“…Domula nespavec a noční sůva…s Honzíkem jsem se večer dloooouze pomazlinkala a dala do kolíbky a za chvilinku spinkal. A je to tak i dnes…má potřebu mít „svoje“. To Domča neeee, ta se chodí přitulit snad 10x než odejdu z pokoje a jde spát…spoustu věcí je dáno i jejími nemocemi.\nNikdy jsem se extra neřídila v tomto směru knížkami, ale dávám na svůj instinkt, co který z mých dětí potřebuje.\nKukačka napsal:\t30.4.2012 v 09:33\tTaky si myslím, že je to o tom, „jak to kdo cítí“. Různé názory trvají různě dlouhou dobu a co bylo moderní před 10 lety, je dnes už překonané a je to úplně jinak. Pamatuji si, když se dcerka před šesti a půl lety narodila – v porodnici hodně v postýlce plakala, pak mě napadlo dát ji k sobě do postele a byl klid. Toho, že bych ji zalehla, jsem se nebála. Pokud někdo ten strach má, tak to nebude dělat. Ale spoléhat na nějaké „osvědčené postupy“ z knížek se mi zdá šílené.\nLussy napsal:\t30.4.2012 v 08:55\tMy se přizpůsobujeme dětem. Cíleně jsme je nikdy v posteli u nás neuspávali, ale když chtějí být s námi v posteli, tak tam jsou, jinak každý ve své postýlce/posteli. A to hlavně proto, že máme postel širokou jen 140 cm a prostě se tam všichni celou noc nevejdeme Já mám docela čerstvou zkušenost s jednou příbuznou, kterým se po letech narodilo doslova vymodlené miminko a ona se řídí jen nějakou, pro mě šílenou, příručkou.\nKojí pravidelně po 3 hodinách, naposledy nakojí v 19.00 a pak dá malého do postýlky, nechá ho uřvat, pokud se ráno vzbudí dřív než v 7.00 tak má smůlu, zase ho nechá brečet do sedmi. Pak ho svlékne z pyžámka, umyje ho a až pak ho nakojí.\nZpočátku prý plakal v postýlce 75 minut, než se „naučil“ usínat sám. Prý se takto naučí řádu…\nMusím říct, že mi ho bylo hrozně líto. Vzbudil se třeba po obědě a oni ho nechali plakat v postýlce, protože „má ještě čas“.\nPo této návštěvě se radši budu mačkat se svými dětmi v mrňavý posteli, protože na té metodě nevidím vůbec nic pozitivního, spíš naopak.\nOblíbený komentář. Souhlasíte? 8 0\nKojení u maminek vítězíFeedo.cz – prvotřídní plenky a plenkové kalhotky Kočárek – nedílná součást života dětíMateřstvím krok za krokemNová velká kniha o mateřství již ve třetím vydání!\nZákladní surovina: Nudle (ale kuchařka to není!) Ježeček je krásný! (před 8 h 24 min)\nNáhradní matka nebo chodící inkubátor? dekuji nahradni matce za jeji uprimnou... (před 15 h 43 min)\nPavluschka – 35. tt. – pořád se něco děje… Děkuji za... (před 23 h 41 min)\nSmutnílek Ahoj Danasi, prosím Tě, buď v klidu a v pohodě, já přece dobře vím,... (před 1 d 14 h)\nSrůsty u tříleté dcerkyČervíčcichloupkyvýtok u 8leté holkyPříprava na kojení Knižní aukce


Houpačky pro děti | mimulo.cz\nHoupačka představuje parádní zábavu nejen na ven, ale také na doma. Děti houpání zbožňují. Pro ty nejmenší nabízíme dětské houpačky s přední zarážkou, pro větší děti houpačky klasické. Houpačky jsou vyrobeny z kvalitního plastového materiálu, které snadno umyjete. Ideální řešení, jak udělat dětem radost. S houpačkou si užijí spoustu legrace. Nabízíme různé barevné varianty.\nHoupačka představuje parádní zábavu nejen na ven, ale také na doma. Děti houpání zbožňují. Pro ty nejmenší nabízíme dětské houpačky s přední zarážkou, pro větší děti houpačky klasické. Houpačky jsou vyrobeny z kvalitního plastového materiálu, které snadno umyjete. Ideální řešení, jak udělat dětem radost. S houpačkou si užijí spoustu legrace. Nabízíme různé barevné varianty. více\nPro všechny (10)\nPro kluky (3)\nPro holky (2)\nod 2 let (6)\nod 3 let (5)\nod 12 měsíců (4)\nHoupačka s pískátkem - zelená světlá\n(401 Kč )\nHoupačka s pískátkem žlutá\nHoupačka s pískátkem červená\nHoupačka s pískátkem modrá světlá\n(344 Kč )\nDětská houpačka světle zelená


Jsem tady nová - ivcis - - Představ se nám\nJsem tady nová - ivcis\nivcis Ahojte holky,\nchci se Vám představit, tak jak je to správné jmenuji se Iveta a můj budoucí manžel je Tom. Abych v první řadě shodila ten těžký kamen je to i když mě některé odsoudí a některé mi budou třeba vykládat že je brzy a tak různě. Ať přejdu k tomu obávanému je mi 17let Tomovi 24. Jsme spolu necelých 5 let s toho 2 roky spolu bydlíme. Tom si zval hypotéku a koupil rodinný domek ve kterém bydlíme. Svatbu plánujeme na 31.8. 2013, kromě cateringu od Kronera nemáne nic zamluveného. Byla bych ráda za jakoukoli pomoc. Díky Iveta\n7. pro 2012 ve 22:03 • Svatba byla v červnu 2013 • Odpověz • To se mi líbí •\npet23 @ivcis Ahoj Ivet, gratuluji k zasnoubení! Nebudu tu moralizovat nebo tě soudit, na to nemám právo. Nepopírám ale, že si myslím, že v tvém věku není kam spěchat a já bych na tvém místě rozhodně počkala. Ale já nejsem ty a každá je jiný. Zatímco spousta holek by si nedovedla představit (třeba zpětně teď ve svých 25, 30 letech), že by se vdávala v 18 (nemyslím teď ten jeden den, tu svatbu, ale spíš celkově manželství), najde se určitě i nějaké (a možná ne úplně zanedbatelné procento) těch, které si to představit umí. Druhá věc je, že by v mnoha případech manželství v tomto věku uzavřené ztroskotalo. Ale jak píšu - v mnoha případech - takže ne vždy. Můžeš být právě tou, které všechno klapne a bude mít mnohem šťastnější manželství než spousta holek, které se vdávají mnohem později. Rozhodně to není jen o věku. Ale podle toho, co píšeš, tak jsi zřejmě rozhodnutá se za svého nastávajícího vdát a nechceš od nás slyšet rady, jestli počkat nebo ne. Tudíž pokud budeš cokoli potřebovat, klidně se ptej, ráda ti poradím\n8. pro 2012 v 00:02 • Svatba byla v červenci 2011 • www.facebook.com/chystamesvatbu?ref=hl • Odpověz • To se mi líbí •\npet23 @ivcis Jinak čím bys měla úplně začít, je zamluvení termínu na matrice, pokud ho ještě nemáte potvrzený. Pak bych začala uvažovat o kameramanovi a fotografovi. Taky je důležitá hudba - rozhodnout se, jestli živou nebo DJ a v klidu vybrat a včas zamluvit. Rozhodně taky šaty, prstýnky, oznámení. A dávala bych pomalu dohromady seznam hostů. Potom dorty, cukroví, kytky, postupně výzdobu. Určitě se najde spousta věcí, na které jsem teď pozapomněla.\n8. pro 2012 v 00:08 • Svatba byla v červenci 2011 • www.facebook.com/chystamesvatbu?ref=hl • Odpověz • To se mi líbí •\nivcis Ahoj, rozhodnuti jsme oba. Myslím že to že jsme spolu tak dlouho, žijeme spolu. Tak o sobě víme defakto vše. Jsme na to připraveni . Myslím že naše manželství může zrovna tak ztroskotat jako to vaše (nemyslím tvoje, ale obecně těch starších). Všichni věříme a doufáme že bude na celý život, ale nikdy nevíme čím si projdeme a co nás v životě čeká. Tak jak říká hodně mých známých i rodina "když se nevdáš z blbosti tak nikdy".\nNevím jestli už máš svatbu za sebou nebo ne, ale díky. Právě jsem se chtěla zeptat v čem mám pokračovat, nebo máme ještě čas? Nechci být taková ta nervozní nevěsta, ale chci mít všechno klidně v přestihu hotové a aspoň na dobré cestě ke klidu v duši a pohody.\n8. pro 2012 v 00:15 • Svatba byla v červnu 2013 • Odpověz • To se mi líbí •\nivcis Tak termím ještě potvrzený nemáme, ale dnes jsme psaly mail na zámek Náměšť na Hané. Seznam hostů už máme hotový to jsme potřebovali na ten catering (pan Kroner má pojízdnou kuchyni), na oběd a večerní párty máme zamluvený sál. Jinak ještě nejsme dohodnuti na barvě, na řidičích vlasně nemáme ještě ani tak na 100% svědky . Kvetiny budu mít od známe je květinářka, cukroví napečeme doma. Jinak alko, nealko ještě vůbec netušíme. Na hudbě jsme se ještě nedohodli jen že chceme určitě živou hudbu + aby nám bavili naše ratolesti . Jinak budeme mít svatbu o 40 lidech s toho asi 12 dětí.\n8. pro 2012 v 00:26 • Svatba byla v červnu 2013 • Odpověz • To se mi líbí •\npet23 @ivcis Já jsem se vdávala před rokem a půl ve svých 29 letech. Já byla ve tvém věku ještě dost nesamostatná a celkově nepřipravená na manželství (nemluvě o tom, že tehdejší vztah mi nevydržel - resp. trval 2 roky). Ale je vidět, že to máš v hlavě srovnané a víš, že to oba chcete. A máš pravdu, že nikde není psáno, že ti, co se vezmou ve 30 po např. 10 letech vztahu (což tedy nejsem já s manželem) to mají napořád. Ano, je pravděpodobnější, že některé názory se mohou u těch mladších ještě víc vyvíjet a postupně lišit, ale to vlastně mohou i u starších. Ještě jsem se chtěla zeptat - kolik je tvému nastávajícímu? A co rodina? Podporuje vás? Takže - jak už jsem psala - určitě tě neodsuzuju a přeju, ať všechno vyjde podle představ - i ty svatební přípravy - já si je děsně užívala a bavilo mě to. Klidně se ptej a když budu vědět, ráda poradím.\n8. pro 2012 v 07:50 • Svatba byla v červenci 2011 • www.facebook.com/chystamesvatbu?ref=hl • Odpověz • To se mi líbí •\nivcis Mému příteli je 24let. Jak jsem psala dva roky spolu bydlíme a pět let spolu jsme. Rodina to čekala, tak jsem je na to všechno postupně připravovala. Až nastal den kdy mě Tom požádal o ruku jsme jeli nejdřív za taťkou a druhý den za mámou. S tátou to bylo horší nechtěl se o tom skoro bavit, ale teď mě překvapil pozval mě na oběd a chtěl řešit to, že by si měli rodiče někde sejít a domluvit co a jak. Byla jsem s toho v šoku, říkal že to bude jeho jedinná svatba tak to nemůže odbýt a zaplácat. Pry oba víme že je to brzy, ale když to tak cítíme tak proč ne . mamka to vzala docela dobře nachystala oběd (což u ní není normální ) a celou dobu se smála .\nJeště bych se tě ráda zeptala kolik si měla na svatbě lidí a na kolik Vás to vyšlo?\nMy plánujem tak 40 lidí a s toho asi 10-12 dětí. na to jídlo od Kronera máme rozpočet kolem 24 000kč. Jak to bylo u vás? jestli to teda není blbá otázka. Díky\n8. pro 2012 ve 12:26 • Svatba byla v červnu 2013 • Odpověz • To se mi líbí •\nmajanax @ivcis chceš snad říct, že s tebou chodil jako s dvanáctiletou a od patnácti s ním bydlíš? To mi nepřipadá normální, stejně jako se v 17 vdávat\n8. pro 2012 v 17:22 • Odpověz • To se mi líbí •\npet23 @ivcis Nás bylo dohromady 38 a myslím, že nás jídlo a pití vyšlo celkem na 30 000, jestli si to dobře pamatuju. Ale měli jsme známého kuchaře, pití jsme od něj měli za nákupní ceny (z nealka různé limči, džusy Granini, různé alko - nejen pivo a víno). Neměli jsme to v restauraci. Byl klasický oběd - přípitek, předkrm, polévka, hlavní chod, večeře a během večera ještě raut. To je dobře, že to vaši vzali tak dobře, myslím, že v tom máš docela štěstí, spousta jiných rodičů by to asi nepřekousla. Akorát mi teda trošku nesedí, že 19 kluk začal chodit s 12letou holkou, to na mě působí víc než šíleně - ale teď už je ti 17, tak je situace v tuhle chvíli už jiná. Takže raději v té minulosti nebudu rýpat.\n8. pro 2012 ve 20:43 • Svatba byla v červenci 2011 • www.facebook.com/chystamesvatbu?ref=hl • Odpověz • To se mi líbí •\nivcis @majanax Přesně tohle jsem tu nepřišla řešit. Proto jsem Vás taky žádala o názor ne o to aby jste mě začali rozebírat. Nebudu Vám tu vykládat co se mi kdy stalo, co a jak bylo. Přišla jsem pro radu, ostatně tak jako vy všichni. Tak jestli to chápeš nebo nechápeš je jen na tobě, nerada bych tu četla právě to jak je ti to divné a nepřipadá ti to normální.\nJinak taky děkuji za názor. Iveta\n8. pro 2012 ve 21:25 • Svatba byla v červnu 2013 • Odpověz • To se mi líbí •\nmajanax @ivcis no je to můj názor, to víš neni to běžné\n9. pro 2012 v 09:39 • Odpověz • To se mi líbí •\nanunek Ahoj, moc Ti to přeju a na věku nezáleží. Znám hodně kluků, kteří v 18 či 19 chodili s holkama pod 15 a slečnám to většinou pomohlo rozumově dospět. Já si připadám, že jsem pořád stejné tele, jako v 15. Kamarádka od 13 chodila se 17 letým klukem a všichni jsme se už viděli na svatbě,jenže ona se v 19 nechala uchlácholit rodiči, že je na vdavky mladá a on se s ní po roce rozešel, protože nechtěl, aby jim do vztahu mluvili rodiče. Pak následoval jeden špatný vztah za druhým, i teď v 26 je ve vztahu, kde není šťastná a má pocit, že to štěstí už nikdy nenajde a hodně se tím trápí Takže bych to s tím věkem nepřeháněla. Vypadáš, že jsi rozumná holka, co to má v hlavě srovnané a kdyby Tě náhodou napadla nějaká mladická nerozvážnost, budeš mít manžela aby Tě zbrzdil Aspoň já to tak s přítelem mám Na stránkách najdeš určitě hodně dobrých tipů, i to jak ušetřit tím, že si spoustu věcí můžeš sama vyrobit.\nJinak co se rozpočtu týká, říkala mi jedna agentka že, orientačně se počítá tisícovka na jednoho hosta, jako základ. Ale záleží taky na tom, co všechno budete na svatbě chtít. Jestli budete půjčovat auta, ubytovávat hosty na své náklady, živá hudba většinou stojí víc než DJ atp. podle toho pak ta cena narůstá. My plánujeme 30 hostů a už teď víme, že hostina bude za 20 tisíc a dalších 6 tisíc ubytování. Auta naštětí nepotřebujeme, al ještě vůbec netuším kolik budou stát šaty a fotograf, příp. kytky\n10. pro 2012 v 09:49 • Odpověz • To se mi líbí •\nanunek Jinak o rozpočtu na svatbu se diskutuje zde: http://www.beremese.cz/diskuse/svatebni-rozpocet/svatebni-rozpocet-na-kolik-vas-vyjde/\na hodně se to liší, ale obvykle se to pohybuje 40 - 60 tisíc pro 30 - 40 hostů\n10. pro 2012 v 10:04 • Odpověz • To se mi líbí •\nivcis @anunek Ahoj, jsem ráda že jako jedna z mála nám rozumíš. Ráda se připojím do skupiny, jenže je tu právě problém toho mého věku. Když se mě někdo zeptá kolik mi je, tak co mu mám říct. Teď mi možná řekneš že jsou tam samé super holky, ale jak to znáš co člověk to názor a nerada bych se setkala s nějakou potyčkou. Podívám se tam ráda. Díky za tip Ivčis\n11. pro 2012 v 19:39 • Svatba byla v červnu 2013 • Odpověz • To se mi líbí •\nanunek @ivcis Ahoj, no já Ti nevím, možná se zbytečně strachuješ V diskusích věk vidět nejde a v profilu ho nemusíš mít uvedený. Já se na věk obvykle ani nedívám, jenom když je mi přezdívka nějak povědomá, tak mrknu na profil jestli je tam foto příp. věk, ale všimla jsem si, že dost holek ho tam nemá. No a když se někdo bude ptát, tak zaprvé je mu po tom houby a zadruhé mu můžeš odpovědět nějak neurčitě Moralistky hoď za hlavu ...\nJestli tam jsou super holky to nevím, některé příspěvky jsou mi bližší, jiné vůbec ... ale to ještě neznamená, že bych si s tím člověkem rozuměla Takže vklidu nasávej informace a inspirace, diskutuj a ptej se na to, co tě zajímá ... Užívej si plánování a sdílení s tím spojených radostí i starostí ... od toho tu tyto stránky jsou\n11. pro 2012 ve 20:54 • Odpověz • To se mi líbí •\nivcis @anunek Asi se opravdu zbytečně strachuju i když o tom co jsem si o sobě přečetla na jiných servrech mi stačilo a to doslova.\nBereš to tak, jako já. Vlastně jsme tu všichni pro stejné věci, že jo ?\n11. pro 2012 ve 21:01 • Svatba byla v červnu 2013 • Odpověz • To se mi líbí •\nanunek @ivcis jo, přesně\n11. pro 2012 ve 21:10 • Odpověz • To se mi líbí •\nivcis A Ty budeš mít svatbu kdy?\n11. pro 2012 ve 21:14 • Svatba byla v červnu 2013 • Odpověz • To se mi líbí •\nnevestomat @ivcis Vítej mezi námi. Určitě tady najdeš spoustu inspirace. Přeji ti příjemné přípravy na svatbu.\n20. pro 2012 v 10:23 • Odpověz • To se mi líbí •\nkjlb @ivcis Dobrý den, rádi Vám se svatbou pomůžeme.\n6. led 2013 v 09:08 • www.kostolnik.cz • Odpověz • To se mi líbí •\npetraczernekpraha @ivcis Dobrý den, vítejte! A dodatečně velká gratulace! Budete-li hledat fotografa, mohu Vám nabídnout své fotoslužby. Fotografuji po celé ČR. Pokud byste měla zájem, můžete se na některé moje práce podívat na můj profil zde nebo na facebooku a na mých webových stránkách. Neváhejte mě zkontaktovat Mějte se pěkně, Petra\n8. únor 2013 v 15:41 • www.petraczernek.cz • Odpověz • To se mi líbí •\nfotografkavhm Přeji hodně štěstí do nového životního startu v tomto krásném mladém věku Pokud byste hledali fotografa, mohu nabídnout své fotoslužby. Mrkněte na můj web.\n8. únor 2013 v 17:41 • www.vladkahollova.cz/ • Odpověz • To se mi líbí •


Komentář: Druhá vlna není. Nejsou na ni peníze - Seznam Zprávy\nZprávyKoronavirusKomentář: Druhá vlna není. Nejsou na ni peníze\nRoušky jsou zpět, ale jinak to vláda s reakcí na druhou vlnu opravdu nepřehání. Je to na nás.\nJe zcela správné se ptát, proč vláda reaguje na výrazné zhoršení epidemiologické situace v zemi úplně jinak než na jaře. Možné odpovědi jsou tři. Jedna optimistická a dvě realistické.\nTak pravil rozum\nOptimistická odpověď zní, že vláda si může dovolit méně rázný přístup, protože její systémy reakce na nový koronavirus se během půl roku zlepšily a vycizelovaly natolik, že dokáže řídit zemi a ochránit veřejné zdraví i bez drakonických plošných zákazů a příkazů. Ještě někdy v polovině května mohl takový scénář – vzhledem k doporučením, která k vládě směřovala z odborných kruhů – vypadat jako jeden z realistických. A byl by to při vší koronavirové bídě hezký svět, v němž by se naplnil. V takovém ale nežijeme.\nKvůli férovosti je třeba znovu a znovu připomínat, že od jara se událo mnoho věcí na onom širokém poli, jemuž jsme si zvykli říkat chytrá karanténa – vznikl dispečink intenzivní péče a Informační systém infekčních nemocí (ISIN), otevřely se komunikační kanály mezi hygienami a praktickými lékaři, v chronicky analogovém českém zdravotnictví se poměrně rychle zaběhl systém elektronických žádanek na covidové testy a také ona slavná Daktela, tedy virtuální integrované call centrum, se snad náležitě rozhýbe, když už jsou v ní konečně přihlášeny všechny krajské hygieny.\nJistě, žádný z těchto systémů nefunguje bezchybně. Do dispečinku se často nedostávají informace o volných lůžkách na JIP dost rychle a záchranky nevědí, kam mají pacienty vozit. ISIN občas padá. Komunikace hygien s praktiky nezřídka drhne. A tak dále. Ale platí, že díky spoustě práce spousty chytrých lidí z byznysu i ze státního aparátu poskočilo české zdravotnictví v oblasti digitalizace a sdílení informací za pár týdnů o kus, který by mu bez koronaviru trval roky.\nBohužel většina onoho díla se odehrála v části systému, kterou by projektoví manažeři nejspíš nazvali „backendem“, na onom zadním konci, kde spolu komunikují odborníci a státní instituce. Vepředu, na „frontendu“, tam, kde se systém potkává přímo se svým „zákazníkem“, tedy běžným občanem, je situace mnohem smutnější. Covidové testy jsou drahé, stojí se na ně fronty, na výsledky se čeká dlouho, trasování kontaktů ani postupy pro ukládání karantény nemají sjednocenou metodiku. A co je nejhorší – trasérů je málo a hygienická služba s rychle rostoucím počtem nakažených nestíhá trasovat všechny, které by měla.\nPoslední dny hygieny\n🚫 zvládají obvolat pouze 50% nakažených\n🚫 zvládají obvolat pouze 30-40% kontaktů\n🚫 nevolají výsledky praktikům\n🚫 nemají dostatek HW a sdílejí ho mezi více lidí\n🚫 až min.týden požádaly o nový HW\n🚫 poslední KHS se připojily před pár dny a moc nevolají 👇\n— Michal Bláha (@michalblaha) September 14, 2020\nTakže ne, v tom, že jsme daleko chytřejší a schopnější než před půl rokem, odpověď na otázku po vládní benevolenci vůči zlým číslům bohužel nevězí. Určitě ne celá. Proto přicházejí na řadu dvě odpovědi realistické.\nVolební přikázání: Nenakrkneš!\nJedna zní: Budou volby. Politická dynamika koronaviru je mnohem čitelnější a přehlednější než jeho epidemiologické vlastnosti. Zatímco na jaře vsadily vládní (ale i opoziční) strany na image spasitelů před hrozbou, pro jejíž porážku je třeba obětovat kusy pohodlí i hospodářství, v září, necelý měsíc před volbami, je hlavním imperativem nenakrknout voliče nepříjemnými opatřeními.\nJistě, povinné roušky už byly zase zavedeny, protože čísla nedovolila jinak. Stalo se to ale s neodpustitelným třítýdenním zpožděním proti expertním doporučením a ty tři týdny strávil premiér falešnými nadějemi, že virus třeba jen tak sám od sebe zmizí.\nDalší plošná opatření samozřejmě mohou přijít, jakkoli premiér i ministr zdravotnictví tvrdí opak. Začne to nejspíš omezeními hromadných akcí, nervózní mohou být právem restauratéři. O cestovním ruchu není třeba mluvit, ten, ač pořád na kolenou, už dostává další tvrdé údery, protože čím dál více zemí vidí kvůli špatným číslům Česko jako rizikovou oblast. Je ale skoro jisté, že vláda se bude snažit se zaváděním podobných nepříjemností vydržet do voleb. Což mimochodem znamená, že budou – stejně jako roušky – patrně zaváděny se zpožděním proti epidemiologicky optimálnímu načasování, a tedy s menším efektem na průběh nákazy.\nZe stejného ranku jsou obnovené hádky o zřízení krizového štábu. Ten na jaře nakonec zasedl při daleko mírnějším průběhu epidemie, ale tehdy prostě nebylo z politického hlediska tolik důležité, jestli zemi vede čau, lidi, nebo červený svetr. Dnes je to z hlediska politické prestiže otázka přímo zásadního významu.\nNejsou peníze, není problém\nA konečně je tu poslední, rovněž realistická odpověď na otázky ohledně vládní neochoty zareagovat na podzimní návrat viru s jarní razancí: Nebudou peníze. Vláda nemůže poslat ekonomiku do hibernace, protože další několikatýdenní „lockdown“ už prostě nemá z čeho zaplatit.\nDalší zavírání obchodů a služeb už by vytvořilo skutečně velmi široký prostor pro – jak říkají optimisté – kreativní destrukci. Jinak řečeno – vznikl by ekonomický úhor, z něhož by díky tržním silám časem vyklíčily čerstvé a zdravější zelené výhonky nových aktivit – tedy v tom lepším případě.\nPokud by vláda chtěla takovému živelnému scénáři zabránit – a to by jistě chtěla – musela by do záchrany firem nalít zřejmě ještě větší peníze (případně odpouštět daně ještě velkoryseji) než zjara, protože druhý „lockdown“ by zastihl většinu firem v horším stavu než ten jarní. A jestli dosavadní účet za vládní pomoc dělá nějakých 180 miliard korun, jak nyní tvrdí ministryně Alena Schillerová (už to byl chvíli i bilion!), tak druhý takový ranec vláda zkrátka letos nesežene. Do schváleného 500miliardového schodku jí sice ještě nějaký prostor zbývá, ale to zase není tak jednoduché – peníze v rozpočtu jsou schválené pro určité oblasti a změny v rozpočtové struktuře by si vláda musela nechat schválit v Parlamentu.\nSumma summarum lze říci, že současná vládní laxnost vůči alarmujícím číslům má tři hlavní důvody, z nichž ten jediný racionální a optimistický má zdaleka nejmenší váhu. Vláda se raději bude tvářit, že žádná druhá vlna není, než aby se před volbami znemožnila, případně riskovala rozvrat veřejných financí.\nNakolik je to moudrý přístup, o tom lze diskutovat. Zastáncům promořování populace, ale i velké části byznysu bude asi milejší než jarní utažené šrouby. Jisté ale je, že pokud by náhodou někomu připadalo, že druhá vlna přece jenom je, u vlády se velkého zastání nedočká. Opatření – preventivní i ekonomická – jsou na každém z nás. Samozřejmě jsme v tom spolu, ale také jsme v tom sami.\nDoufejme, že Babišovi tahle odvážná a vysoká sázka na pud sebezáchovy Čechů nějak rozumně vyjde.


WayAway - Na Bramboře kolem světa, část 2. cestopis na motorce | Motorkáři.cz\nWayAway - Na Bramboře kolem světa, část 2.\nText: WayAway | Zveřejněno: 5.6.2017 | Zobrazeno: 16 538x\nV předešlém cestopisu jsme psali o výjezdu z rodné hroudy a o tom, jak jsme rychlostí blesku přejeli Evropu, a co jsme zažili v Evropské části Ruska. Pojďme se tedy podívat zase o kus dál. Čeká nás Kazachstán a část Mongolska. Jak naše výprava vlastně pokračovala?\nKazachstán, Rusko, Mongols\nVe chvíli, kdy píšu tento článek, se já František Nykl a moje lepší polovička Kateřina Kadlusová právě nacházíme v hornaté Kolumbii. Jsme již více než rok na cestě kolem světa na naší Bramboře (rozuměj BMW R 1150 GS z r. 2002). Naši výpravu jsme pojmenovali WayAway – Na Bramboře kolem světa. Za tu dobu, co cestujeme, máme na kontě 18 projetých zemí a více jak 60 000 km v sedle. V předešlém cestopisu jsme psali o výjezdu z rodné hroudy a o tom, jak jsme rychlostí blesku přejeli Evropu, a co jsme zažili v Evropské části Ruska. Pojďme se tedy podívat zase o kus dál. Jak naše výprava vlastně pokračovala?\nBramboru milují všechny děti, ty kazašské nevyjímaje...\nBlížíme se ke kazašským hranicím. Frontou aut nejsme nijak zaskočeni a suverénně předjíždíme celou kolonu. Vyplňujeme několik papírů, projdeme pasovou kontrolou i kontrolou bagáže. Při vyřizování papírů pro motorku jsme úředníkem ujištěni, že nic jiného pro vstup do země nepotřebujeme. Vše jde až podezřele hladce. A tak se brzy ocitneme na druhé straně hranice, kde se na nás sesype banda místních veksláků nabízejících výměnu peněz. Vzrušeným davem rychle projíždíme a najíždíme na krásný asfalt vedoucí směrem na hlavní město Astanu.\nOkolní příroda je tady na severu Kazachstánu absolutně plochá, jen s minimem porostu a kopců. Krajina to ovšem i přesto není vůbec nudná. Tuhle je na poli jezírko ze včerejšího deště, táhle se pase stádo krav, čas od času políčka a pastviny vystřídá jablečný sad. Občas se kolem nás prožene policejní Superb s vystrčeným palcem z okýnka. Jaká to krásná idylka. To by bylo, aby se něco … nepokazilo.\nRovina a zeleň - tak vypadá sever Kazachstánu.\nPřijíždíme na téčkovou křižovatku, uprostřed které se nachází policejní stanice. Ideální místo na odchyt v podstatě každého vozidla. „Stop!“ zastavuje nás zcela očekávaně policista. „Kudá vy jédětě“, spustí na nás rusky usmívaje se. „Do Argentiny,“ odpovídáme taktéž s úsměvem popravdě. „Čérez Kazachstán?!“ Nechápe, ale stále se usmívá. „Ano, jedeme přes Kazachstán, Mongolsko a Rusko. A pak přes celou Ameriku.“ Policista si cosi zamumlá pod vousy, poklepe si prstem na čelo a s úsměvem dodává: „Strachóvky u vas jesť?“ Děláme, že nerozumíme. „Insurance“ vychrlí ze sebe naučené slovíčko. Tahám potvrzení o cestovním pojištění, to ho však nezajímá. Chce vidět pojištění vozidla. Zkouším před ním mávat zelenou kartou, kterou si policista důkladně pročítá. Nakonec se ale rozzáří jako sluníčko. Lámanou angličtinou, kombinovanou s ruštinou a kazachštinou nám vysvětluje to, co my už samozřejmě dávno víme. A sice, že zelená karta je nám na území Kazachstánu k ničemu. „Sledujtě za mnoj!“ vyzývá vás nepřestávaje se při tom potutelně usmívat. Sesedáme z Brambory a následujeme jej na policejní stanici.\nTihle strážníci se naštěstí úplatku nedožadovali. Jediné, po čem toužili, bylo se s námi vyfotit.\nUvnitř malé kanceláře se tísní tři muži v uniformách. Za největším stolem na pohodlné židli sedí ten nejtlustější z nich. Knoflíky přes velké břicho má sotva dopnuté a já se bojím, abych při rozhovoru s ním náhodou nepřišel o oko. Také jeho uniforma se svým vzhledem liší od uniforem jeho kolegů, z čehož logicky vydedukujeme, že tento pán tomu tady s největší pravděpodobností velí. Pan velitel se dožaduje dokladů od motorky, mého řidičáku a 130 éček pokuty. Potupně se omlouváme a ptáme se, kde se dá pojištění vyřídit. Je nám odpovězeno, že na 40 kilometrů vzdálených hranicích. Aha, že nám na hranicích tvrdili, že nic víc již vyřizovat není potřeba, zamýšlím se. Velitel mi náhle vytrhne doklady z ruky s tím, že si ono pojištění máme zajet vyřídit a až se vrátíme, zaplatíme pokutu a doklady nám budou vráceny. Ovšem je tu samozřejmě i varianta B. Pakliže nechceme jet tak daleko, lze to řešit samozřejmě i na místě, a to za určitý poplatek (rozuměj úplatek). Jsme nervózní, toto je naše první zkušenost s korupcí. Netušíme, co dělat. V tom Kačka dostane spásný nápad. „Jsme žurnalisti, píšeme o naší cestě do časopisů a na internet“ pohotově sykne. Atmosféra v místnosti jako by se rázem úplně změnila. S policajty to cukne. Dají hlavy dohromady jako hráči amerického fotbalu, když probírají strategii. Okamžitě obrací, a variantu šmahem B škrtají. Vrací nám doklady a přejí nám šťastnou cestu s tím, že tento rozhovor se nikdy neuskutečnil. Rychle sedáme na motorku a mizíme dřív, než si to pánové stihnou rozmyslet, anebo než je napadne vyžadovat nějaký novinářský průkaz, který samozřejmě nevlastníme. Při nejbližší příležitosti kupujeme za pár stovek pojištění a s policajty od té doby není problém.\nSever Kazachstánu - rovinatý, ale přesto krásný.\nStmívá se a v ploché krajině je problém najít místo na kempování tak, abychom nemohli být zpozorováni ze silnice. Po několika desítkách kilometrech se však před námi konečně objeví jediné kopečky široko daleko. Chytáme příležitost za pačesy a stavíme stan. I přesto, že jsme celkem dobře kryti od zvědavých zraků, tak jako tak jsme uprostřed noci objeveni místními sedláky, kteří nám jezdí auty okolo stanu a baví se neustálým troubením. Ráno nám náladu zlepšuje krásný východ slunce. Balíme, snídáme a vyrážíme dál směrem k hlavnímu městu.\nNaše první a taky poslední stanovní v Kazachstánu. Ale ten západ a východ slunce za to fakt stál.\nJe už večer a my přijíždíme do města s plánem najít nejbližší hotel. Nedaří se. V Astaně se totiž ruské nápisy, anebo nedej bože nápisy v latince, nenosí. A my jaksi kazachštinou nevládneme. Město jako by někdo začaroval. Jezdíme sem a tam, ale po hotelích zkrátka ani památky. Rozhodujeme se tedy nakonec Astanou jenom projet a zkusit štěstí za městem. Na to, že je všední den, je tu neskutečný ruch a taky hustý provoz. A tak se tímto zasmogovaným rušným městem prodíráme až do brzkých ranních hodin, než se nám ho konečně podaří opustit. Až k ránu nacházíme ošuntělý motel pro tiráky, kde se rozhodneme trochu proti svému zdravému rozumu přenocovat. Pokoj vypadá jako po velké party, jaké známe z amerických filmů pro teenagery. Zdemolovaný nábytek, špinavé a smradlavé povlečení, na matraci je podezřelá hnědá skvrna a z pokoje se line smrad moči, kouře a semene. Světlo v pokoji bliká jako o život, to v koupelně už dávno umřelo. Parkujeme motorku pod rozbité okno, a raději, než na posteli, si ustýláme na zemi.\nTak tady v tom městečku jsme čekali téměř hodinovou frontu na bankomat. Vítejte v Kazachstánu.\nRáno rychle opouštíme toto doupě hříchů a bereme to opět směrem k ruským hranicím. Ještě pár dní se pohybujeme na severu Kazachstánu. Ochutnáváme místní speciality (což v reálu vypadá asi tak, že zkrátka prstem náhodně píchneme někam do jídelního lístku – jak už bylo řečeno, kazachsky neumíme), a dokonce se nám daří najít cenově dostupné, nesmradlavé a celkem útulné ubytování. Nakonec se nám ten Kazachstán celkem i zamlouvá. Je však čas posunout se dál, čeká nás ruský Altaj, na který už se dlouho těšíme, a pak už Mongolsko. Ovšem nepředbíhejme...\n"Boršč" na kazašský způsob - chuťově úplně jiný, než ten tradiční ruský, ovšem výborný!\nJídlo v restauracích v Kazachstánu vychází vcelku lacino, pořád je tu ale o krapet dráž než ve vedlejším Rusku.\nMalá pohraniční budka dává tušit, že byrokratický proces na kazašsko-ruských hranicích proběhne jako po másle, a tak se není třeba zabývat vyprazdňováním našich útrob ještě před hranicemi. Proběhne to rychle, říkáme si. Omyl. Zatímco Kačce stačí hezký úsměv na celníka a prochází bez problémů, mě si berou bokem do kanclu a něco po mě chtějí. Nerozumím, to Kačka je tu přes jazyky. V hloubi duše doufám, že mě rychle propustí. Potřebuju na malou. Rozhovor, kdy oni na mě kazašsky a já na ně česky, trvá desítky minut, přičemž celník mě nehodlá pustit na záchod. Čůrky potu mi tečou po zádech někam hluboko mezi půlky a mě už se honí hlavou myšlenky, který roh místnosti asi tak označkuju. Celník nakonec po dlouhých minutách konečně pochopí, že se mnou nehne a ku mé úlevě mě nakonec propouští. Vybíhám a ulevuji si do blízkého křoví, a to pěkně před zraky všech ostatních zřízenců celního úřadu. Holt, když musíš, tak musíš. Nedá se nic dělat.\nPokud v Rusku něco vážně umí, pak jsou to "sušky" - tedy sušenky, které se tradičně podávají k čaji.\nBělokuricha - patnáctitisícové lázeňské město v Altajském kraji. Tady už se ty kopečky začínají pomaličku zvedat.\nTrvá to dva dny jízdy, než se před námi pomalu začne formovat majestátní pohoří Altaj. Krajina se rychle mění a spolu s ní i silnice. Ruský asfalt se konečně začíná svojí kvalitou podobat tomu evropskému. Údajně je tomu tak proto, že si tuto oblast velice oblíbil Putin, a tak se také zasloužil o to, aby zde byla silnice v tom nejlepším stavu. Krajina se tu razantně mění doslova za každou zatáčkou. Mění se barvy, druh i množství porostu. Jedna hora je zelená, další skalnatá. Tu se pase kráva, tam zase koně. V dálce je možné spatřit zasněžené vrcholky těch nejvyšších hor. Množství dravých potoků a řek s průzračně čistou vodou.\nJedna z mnoha tváří pohoří Altaj.\nAltaj je zkrátka překrásný.\nNěkde uprostřed Altaje potkáváme partu Francouzů na starých bavorácích, kteří jedou ze své rodné vlasti až do Vietnamu. Trávíme s nimi několik dní. Já jim opravuju motorku, Kačka za ně vyřizuje formality na ruské a mongolské hranici. Za naše „služby“ nám pak oni hned za hranicemi zmizí z dohledu a regulérně ujedou, ačkoli jsme se bavili o tom, že bychom ty nejtěžší úseky v Mongolsku mohli dát společně. No, nic.\nOsm Francouzů, jeden Korejčan a dva Češi v ruské Altaji. Zajímavá sebranka...\nUž na mongolské hranici si všímáme podivného zlozvyku Mongolů. To, že chodí kolem motorky a všechno okukují vcelku nevadí. Co nám ovšem zvedá mandle je to, když motorku začnou okopávat, jako kdyby kopali do pytle brambor. Jednou kopnou do gum, potom do motoru, nakopnou kufr, anebo zvědavě kroutí se zrcátky. Nestačíme je od motorky odhánět. Slítají se na ní jako mouchy na trus. Nakonec je necháváme ať si hrají, když jim to dělá radost.\nPrvní pohled na Mongolsko - roleta, na vrcholcích kopců sníh. No, pěkně nám to začíná.\nZa hranicí okamžitě mizí asfalt a začíná roleta. Před námi se rozprostírá pustá krajina s párem čerstvě zasněžených kopečků, je zima a vypadá to, že brzy začne pršet nebo sněžit. Nedokážeme se shodnout, která varianta pro nás v tuto chvíli bude horší. A protože jsme vyřizovali papíry za osm Francouzů, dostala se na nás řada až pozdě odpoledne. K tomu ještě navíc celníci, ačkoli v ruce drželi naše ČESKÉ pasy, si patrně díky Kaččině francouzštině domysleli, že jsme také Francouzi, a naše papíry nám domršili. Celý proces jsme tedy byli nuceni podstoupit ještě jednou, a tak když jsme se konečně oficiálně dostali na území Státu Mongolsko, začalo se již pomaličku smrákat.\nObčas bylo potřeba Bramboře maličko odfouknout...\nNám však nezbývá než pokračovat podmáčeným terénem se směrem na Tsagaannuur, kam dojíždíme už skoro za tmy. Je zima a začíná sněžit. Vůbec si nedokážeme představit, že tady teď budeme někde do bahna rozkládat stan. V tom na nás z hloučku dětí, vyčnívaje vysoko nad ostatní, mává ruka jednoho pastevce. Přichází k nám a krkolomnou angličtinou říká „I have a bed for you. 20 dolars each. Is ok for you?“. „No to teda není!!“ ohradím se česky, ale pastevec dobře chápe, která bije. Stačí chvilka, a nakonec domlouváme cenu v přepočtu asi za 100 českých korun za oba. Chlapsky si na to plácneme a následujeme pastevce do jeho chatrče. Očekáváme pro Mongolsko tradiční jurtu, ale ukazuje se, že chlapík je původem Kazach a tato menšina si zde staví domy z kamení s plochou střechou. Představuje nám svoji rodinu a zve nás na večeři. Mezitím, co čekáme, až se ohřejí zbytky od oběda, on přikládá do kamen sluncem vysušená kravská lejna, přičemž poté nám stejnýma rukama podává chleba a servíruje jídlo. No co, máme hlad? Máme! A tak trochu znechuceně žvýkáme vejce s rýží a přikusujeme k tomu zesmrádlý chleba. Pastevcova žena ovšem u plotny připravuje ještě něco dalšího. Těšíme se, že si oproti suchému chlebu maličko přilepšíme. Za chvíli již před nás se vší pompou slavnostně předkládají hrnek bílého moku. Prý tradiční mongolský čaj. Jedná se v podstatě o směs povětšinou jačího mléka, černého čaje, soli a pepře. Občas do směsi přihodí rýži, anebo vymění jačí mléko za kozí či kravské. Když člověk zavře oči, nedýchá a představuje si, že pije Earl Grey, tak se to dá jakž takž přežít. Je to vůbec poprvé, co se tímto mokem na cestě Mongolskem setkáváme, rozhodně však ne naposledy. Od té chvíle nám jej servírují takřka všude, kam se hneme. Na konci našeho pobytu v Mongolsku už tento pro naše chuťové buňky nesnesitelný patok nemůžeme ani vidět, natož cítit. Později navíc zjišťujeme, že tradiční mongolská polévka je v podstatě nemlich to samé, akorát namísto čaje na dně plave nejčastěji jačí či skopové maso a kusy sádla. V průběhu večera nám pastevec a jeho bratr voják doporučují nejvhodnější trasu do hlavního města. V současné době, kdy taje sníh z hor, je podle jejich mínění severní trasa vůbec tou nejlepší variantou. Zahrnujeme tedy novou trasu do našeho itineráře a ráno se vydáváme doporučeným směrem. Až později zjišťujeme, že by bývalo bylo dobré se jich zeptat, kolikrát v životě vlastně touto trasou do toho Ulanbataru dojeli. Jejich rady byly totiž asi tak stejně dobré, jako ten jejich čaj...\nToto, moji milí, se oficiálně nazývá AH4 - tedy Asian Highway 4. Promiňte, ale já žádnou dálnici nevidím. Vy snad ano?\nPrvní menší brod zdárně za námi a spoustu dalších před námi.\nCesta směrem na Khovd je tak trošku schizofrenická. Místy člověk jede po překrásném novém asfaltu, jaký bychom mohli Mongolům závidět i u nás v kotlině České, po pár kilometrech však vždy asfalt zmizí, aby jej vystřídal lehký offroad. Nakonec však i prašná cesta končí, a následuje středně těžký až těžký offroad, pro nás i Bramboru první větší zatěžkávací zkouška, kterou ovšem kupodivu celá posádka zvládá bez větších potíží. Brzy chápeme, jak je třeba na místních pláních jezdit. To prostě stačí zadat nějaké souřadnice do navigace a jet. Pakliže se před vámi objeví pohoří či jiná úskalí na trase, anebo vám GPS vypoví službu, nejlepší, co můžete v dané situaci udělat, je následovat elektrické dráty – ty vás totiž zaručeně vždycky dovedou k lidem.\nNevíš-li kudy, následuj dráty!\nPasáček ovcí cestou na Khovd. Příroda je tady na severu Mongolska vážně překrásná.\nMěstečko Khovd je známo především díky svému buddhistickému klášteru.\nBuddhistický klášter ve městě Khovd.\nTradiční mongolská jurta hned vedle buddhistického kláštera.\nCestou na Khovd potkáváme dva Italy, Sandra a Claudia. Jsou to milí chlapíci, se kterými si okamžitě padneme do oka. Oni si navíc po dlouhé společné cestě už poněkud lezou krkem, a tak jsme pro ně milým zpestřením. Rozhodují se, že kus cesty pojedou s námi. Město Khovd nás překvapuje skvělým asfaltem. Ten ovšem okamžitě za branami města končí. Podle rady našeho kazašského hostitele se odtud vydáváme směrem na Ulaangom. Jedeme místy dosti hlubokým pískem pustinou, která připomíná poušť. Široko daleko nic, žádný porost, žádná vesnice, žádní lidé. Jen tři motorky a čtyři blázni z Evropy. Přední kolo se místy zaboří do hlubokého písku, nepomáhá rychlá jízda ani podhuštění pneumatik. Jsme zkrátka na tento terén moc těžcí. Stavíme s tím, že si potřebujeme dát krátkou pauzu na pití a poradit se, jak co možná nejlépe po těchto cestách necestách jet. Sandro na svém Transalpu parkuje pár metrů za námi. Chvíli se upřeně dívá na Bramboru a pak s děsem v očích a tradiční italskou dramatičností v hlase zvolá: „Avete bucato, ragazzi!“ „Co říkal?“ obracím se na Kačku. Ta zívne a s tradiční českou klidností v hlase prohlásí: „Prej jsme píchli...“. Opravdu? Slézám z Brambory a jdu se na tu spoušť podívat. No jo, fakt.\nKde nic, tu nic, jen krovák uprostřed pustiny.\nVen šel lehce, poradit si ovšem s tou škodou, kterou napáchal, bylo nad naše možnosti.\nTohle nepochopíš. Široko daleko nikde nic, nejbližší město přinejmenším sto kiláků na každou stranu, a tady, uprostřed ničeho, v písku nastražený krovák jako kráva. Taháme hřebík ven a smějeme se, že oprava zabere jen pár minut. Omyl. Tahám z nářadí trny a hned jeden cpu do díry po hřebíku. Uchází. Není možný. Dávám další. Furt uchází. Takto vyplýtváme všechny trny, které jako skupina dáme dohromady. Holt není díra jako díra. Jediná možnost je použít duši, kterou si vezeme z Čech. A to se nám pár motorkářů smálo, k čemu prý nám ty duše na cestě budou... A teď nám to tady zachrání krk. Claudio bere duši, píchlé kolo, a rozjíždí se polopouští zpátky do několik desítek kilometrů vzdáleného Khovdu. Nezbývá nám než čekat. Je šílený vedro. Slunce vysoko nad námi nás pomalu vysušuje, přičemž široko daleko není strom, který by poskytoval tolik vytoužený stín. Takhle jsme si to cestování zrovna dvakrát nepředstavovali.\nOprava gumy v plném proudu. A široko daleko jen pustina.\nZatímco my se trápíme s opravou píchlé gumy, přijíždí k nám další Mongolové na motorkách. Rozbalí si pivo a nevěřícně koukají na tu komedii.\nAsi po třech hodinách najednou slyšíme někde v dáli řev motoru. Tohle ale není Claudiova Tenerka, to bude nějaká malá čínská mrcha, na kterých tu jsou místní schopni převézt cokoli, třeba celou rodinu i s kozou. A opravdu. Za chvíli se na horizontu zjeví malá motorka a na ní Mongol se svou družkou. Zastavují u nás a tváří se, že nám chtějí pomoci. Usmívají se, okukují motorky a snaží se s námi komunikovat. Ceníme si jejich snahy, a tak z poslední vody vaříme čaj, o který se s nimi s vděčností dělíme. Jsme rádi za tak milou společnost v tak obtížné situaci. Když dopijí čaj, pokyvem hlavy poděkují. Ptáme se, kde je asfalt. Do písku napíšou 20 km a ukážou rukou kamsi do neznáma, načež se loučí a odjíždějí v dál. Po pár minutách se vracejí, zda u nás nenechali pumpičku k jejich motorce. Když zjišťují, že jí zde opravdu nenechali, odjíždějí podruhé mávajíce nám po celou dobu až do té doby, než zmizí za horizontem.\nOblíbený transport místních? Koně a "malé čínské mrchy".\nSandro se zvedá ze země a snad z dlouhé chvíli začne chodit kolem svého stroje. Za vteřinu už se z jeho rtů linou nejrůznější hanlivé výrazy a nadávky, doprovázeny temperamentní gestikulací. Divíme se, co to do našeho přítele vjelo, ale nakonec nám dochází, co se stalo. Ten „milý“ páreček Sandra i nás v nestřeženém okamžiku okradl o pár kusů nářadí. Byli jsme přespříliš důvěřiví a dobrosrdeční. Dali jsme jim svoji poslední vodu a Claudio se stále nevrací. Zaříkáváme se, že už si příště dáme větší pozor. Opíráme se o motorky, kryjeme si hlavy na ochranu proti slunci kusem hadru a čekáme dobré další tři hodiny. Když už jsme natolik dehydrovaní, že už nemáme ani co potit, najednou z dáli opět slyšíme zvuk motoru. Fata morgána, halucinace, pomyslím si. Ale ne, on je to skutečně náš amico Claudio. Rachtavý zvuk rozvodového řetězu Tenerky to potvrzuje. Claudio se přiřítí s opraveným kolem, spoustou vody a večeří. Líbáme mu ruce, nasazujeme kolo a mizíme hledat vhodné místo na kempování.\nVe dvou se to táhne dobře, ve čtyřech ovšem ještě líp.\nTak a teď kudy jako?!\n"Cesta je prach a štěrk a udusaná hlína..."\nNaše asi milionté položení v hlubokém písku. Ten den jsme si teda vážně dali...\nCesta ubývá vcelku rychle, protože se písečná pustina po 50-ti kilometrech za krátkým pasem mění ve vyjeté koleje mezi pastvinami. Užíváme si proplétání se mezi množstvím vyjetých kolejí. Občas probrodíme menší potok, nebo překonáme nějaký ten kamenný pahorek. Za dalším pasem se ale krajina opět mění, a místo relativně pevného podkladu nastupuje hluboký písek kam se podíváš. Během asi dvaceti metrů každý několikrát odkládáme svoje stroje. A tak zvedáme, padáme, zvedáme, padáme. Jako z nějaké grotesky. Nepomáhá ani jízda kačeřím stylem. Nakonec to vzdáváme a rozkládáme stany někde uprostřed pouště. Večer u hrnku nudlové polévky nevalné chuti Kačka radostně oznamuje: „Jelikož je poslední květen, Fanda má dnes narozeniny.“ To je asi to poslední o čem zrovna teď přemýšlím, říkám si. Všichni mě unaveně popřejí a jdeme spát. Jediný, co si přeju já, jsou už žádný defekty a čistý a hladký asfalt. To jsem se ale sakra přepočítal. Mongolsko nám připraví ještě spoustu dobrodružství. Do dneška tuto zemi považujeme za jednu z nejtěžších částí naší výpravy kolem světa. Ale o tom až zase příště…\nBalíme to, dnes už nedáme ani kilometr.\nNaše aktuální zážitky a postřehy z cest můžete sledovat na našich oficiálních stránkách www.wayaway.cz nebo na Facebooku www.facebook.com/wayawaycz.\nChorvatské šotoliny na ostrovech i vnitrozemí\nChorvatsko a jeho ostrovy bylo lákadlem ...


Drony nad krasem porušují zákon a ohrožují živočichy. Dva se zřítily do Macochy - Vyškovský deník\nDrony nad krasem porušují zákon a ohrožují živočichy. Dva se zřítily do Macochy\nJižní Morava – Na jedné straně unikátní fotografie z ptačí perspektivy, na druhé velké nepříjemnosti. Fotografování a natáčení videí pomocí dronů zažívá v poslední době neskutečný rozmach. S technikou na dálkové ovládání se řada nadšenců vydává fotografovat ze vzduchu také do rezervací, národních parků a míst, kde je to zakázáno.\nPřitom mohou ohrozit zvlášť chráněné živočichy a riskují pokutu. „Členka stráže přírody nedávno zastihla dva muže u Býčí skály, kde byl zákaz vstupu kvůli hnízdění sokolů stěhovavých. Muži sice za pásku nešli, ale chystali se pod skálou s hnízdem vypustit dron,“ uvedl Antonín Tůma ze Správy Chráněné krajinné oblasti Moravský kras na Blanensku.\nTam podle nového nařízení vlády, které stanovilo nové hranice krasu, nesmějí od letošního dubna bez povolení drony a bezpilotní modely letadel létat nad první a druhou ochrannou zónou. V nich se nachází například Býčí skála, rezervace Vývěry Punkvy nebo okolí propasti Macocha. Nakonec se vše vyřešilo domluvou. „V takovém případě můžeme nově přestupek pokutovat na místě. Až do částky deset tisíc korun. Z mého pohledu je ale důležitější informovanost lidí. Ve zmíněných lokalitách zákaz používání dronů vyznačíme. V terénu se s nimi v takzvaných klidových oblastech setkáváme čím častěji. Dva havarované drony jsme vylovili ze dna Macochy,“ dodal Tůma.\nU hnízda sokolů chtěli vypustit dron. Vzácní ptáci se mohli zranit nebo odletět\nPovolení by ochránci přírody podle něj vystavili jen v případě vědeckého výzkumu nebo odborného monitoringu. Dron mohl v Moravském krasu ohrozit hnízdící pár sokola stěhovavého. „Samec by na dron zaútočil a mohl se zranit. V případě ohrožení může samice opustit hnízdo a už se nevrátit,“ řekl René Bedan, který se věnuje fotografování vzácných ptáků a ochraně jejich hnízdišť.\nUž dva roky platí zákaz používání bezpilotních letadélek nad Národním parkem Podyjí. Zákaz přinesla novela zákona o národních parcích. Dron totiž podle ochránců přírody způsobuje stres zejména ptákům v době hnízdění. „Negativním příkladem může být České Švýcarsko. Poletující drony znemožnily zahnízdit páru sokolů,“ připomněl před časem ředitel Národního parku Podyjí Tomáš Rothröckl.\nNovela zákona vyhání drony z Podyjí. Má zajistit potřebný klid zvířatům\nKdo chce pořídit záběry parku z dronu, musí získat příslušné povolení. Podle šéfa národního parku posuzují výjimky individuálně. „Pro vzlétnutí dronu nad park musí být vážné důvody a měl by převážit veřejný zájmem nad ochranou přírody. Jako příklad mohu uvést situaci, že se v Podyjí ztratí dítě. Do doby, než doletí vrtulník, může terén zkoumat právě dron,“ poznamenal Rothröckl.\nPodle Jana Semotama ze společnosti Flymedia, kterého fotografování a natáčení z dronů živí, je zpřísnění legislativy v této oblasti na místě. „Dneska stačí kliknout na internetu a druhý den máte dron doma. Je jedno, jestli má dvě stě gramů nebo pět kilo. Registrace u nás moc nefunguje a nekontroluje se. Podle odhadů na nějakých dva a půl tisíce přihlášených dronů můžou být desítky tisíc neregistrovaných,“ uvedl Semotam.\nPouštěl dron po Brně. Při pádu stroj autu rozbil okno\nProdej dronů by reguloval. „Alespoň proti občanskému průkazu. Létají s nimi lidé, kteří nejsou vyškolení. Přitom alespoň základní školení je potřeba. Při neodborné manipulaci může jít o život a lidé se z neznalosti dopouštějí nejen přestupků, ale i trestných činů. Přelet na silnicemi, železnicí nebo vysokým napětím může být v případě maléru posuzováno jako obecné ohrožení,“ dodal odborník na tuto techniku.\nAutor: Jan Charvát, Dalibor Krutiš


Luxusní umělý strom VAVŘÍN KOULE STEM, 250cm\nÚvod » Stromy a keře » VAVŘÍN KOULE STEM, 250cm\nVAVŘÍN KOULE STEM, 250cm\nLuxusní umělý strom\nČíslo produktu: VEF-1707-71\nVýška (cm): 250\nCena bez DPH : 47 360 Kč (1 847 Eur)\n57 305 Kč (2 235 Eur)\nVAVŘÍN KOULE STEM, 150cm\nCena 4 110 Kč (160 Eur)\nVAVŘÍN KOULE STEM, 180cm\nCena 5 114 Kč (199 Eur)\nCena 57 305 Kč (2 235 Eur)\nUmělý strom VAVŘÍN KOULE STEM má celkovou výšku vč. kotvícího květináče 250cm. Hustá koruna se zelenými vavřínovými listy (10952ks) z materiálu Tergal má průměr 130cm. Kmen umělého vavřínu je vyrobený z přírodního dřeva. Umělý vavřínový strom vám dodáme v dřevěném kotvícím květináči. Kotvící květináč je určen k vložení do většího dekoračního květináče. Umělý vavřín vypadá jako živý. Krásně vyzdobí větší interiéry. Hmotnost: 7,0kg.\nLuxusní umělý strom VAVŘÍN KOULE STEM, 250cm je od předního evropského výrobce, který se zaměřuje jen na produkty špičkové kvality. Pro výrobu jsou použity materiály a komponenty v TOP kvalitě. Vše je doladěno do posledního detailu jako u živých rostlin. Díky tomu jde o dokonalou repliku, která je jen těžko rozeznatelná od živé rostliny.


YHA Beer - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Beer\nBovey Lane, Seaton, Devon, Beer, Beer, Velká Británie, EX12 3LL - Zobrazit na mapě\nYHA Beer – podrobnější informace\nPokud hledáte výhodně umístěný hotel ve městě Beer je hotel YHA Beer správná volba. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nV YHA Beer, směřuje veškeré úsilí k tomu, aby se hosté cítili jako doma. K tomu hotel poskytuje nejlepší služby a vybavení. Pro komfort a pohodlí hostů hotel nabízí rozvoz potravin, taxi služba, Wi-Fi na veřejných místech, parkoviště, rodinný pokoj.\nKvalita ubytování v hotelu byla pečlivě stanovena na nejvyšší stupeň komfortu a pohodlí. V některých pokojích hosté můžou využívat koberce, ložní prádlo, zrcadlo, topení, toaletní potřeby. Hotel nabízí fantastické vybavení, včetně zahrada, které vám pomohou uvolnit se po nabitém dni ve městě. Když hledáte komfortní a pohodlné ubytování ve městě Beer domovem vám bude hotel YHA Beer.\nVšichni cestovatelé (89) Páry (4) Jednotlivci (26) Rodiny s malými dětmi (23) Rodiny se staršími dětmi (7) Skupiny (30)


Interiér nového Hyundai Tucson neoficiálně představen - Portál řidiče\n22. 7. 2020 2 min. čtení Aktuality Hyundai\nSoučasná generace Hyundai Tucson byla poprvé představena před pěti lety. Její éra sice ještě nekončí, avšak je zjevné, že již můžeme vyhlížet následníka. Nový Hyundai nám Korejci představí v roce 2021, přičemž jde o představení, které je skutečně zásadní. Automobilka totiž slibuje zcela nové řešení interiéru, které dostanou i následující modely značky.\nTo, že půjde o velkou změnu, potvrzuje skica interiéru právě nového Tucsonu, která se nyní objevila na internetu. Na skice interiéru si můžeme všimnout zcela digitální kabiny, která víc připomíná elektromobil. Digitální přístrojový štít je zasazen v jednoduchém obdélníkovém designu. Centrální obrazovka je zde ve formě tabletu. Pod obrazovkou se nachází prodloužený dotykový panel, který skrývá ovládání klimatizace. Virtuálního kokpitu se tedy určitě dočkáme, stejně tak i nového volantu, na kterém budou stále klasická tlačítka.\nSama automobilka se k ilustraci nechce nijak vyjadřovat. Nicméně podle starších špionážních fotek se automobilka ubírá právě tímto směrem. Prohlédnout si na ni můžeme skutečný mezigenerační skok, díky kterému se Hyundai dostává na úroveň Mercedesu či Tesly, alespoň v rovině architektury.\nV případě spalovacího motoru bude možné počítat se stávajícím 1,6litrovým čtyřválcem, v benzinu či naftě. Předpokládat lze také návrat dvoulitrů. Větší objem rozhodně pro Evropu nebude. Volba mezi šestistupňovým manuálem nebo osmistupňovým automatem bude možná. Stejně jako výběr mezi pohonem předních a všech kol.\nZa zmínku také rozhodně stojí méně radikální změna exteriéru. Velmi úzké světlomety a výrazná maska chladiče bude samozřejmostí. Maska však bude u některých budoucích variant pouze symbolická, jelikož i Hyundai se hodlá do budoucna věnovat více elektromobilům. Na bližší informace si budeme muset ještě počkat. Přeci jen stále máme rok 2020.\nZdroj médií: Hyundai, worldscoop.forumpro.fr


18.7. - 23.7.2005\nPodle Karla Hvížďaly ("Odsun nevymyslel Beneš" MfDnes 14. 7. 2005) je dobře, že se opět otevřelo téma vztahu k Němcům po druhé světové válce, "neboť veřejná diskuse bourá černobílý obraz minulosti, který je vždy zkreslující a pohodlný." Autor chce připomenout několik základních fakt. Pokouší se objasnit velké a problematické téma vyhnání Němců v nevelkém článku; v takovém případě vždy hrozí nebezpečí, že jeden černobílý obraz je nahrazen jiným obrazem, a to opět černobílým. To se také Karlu Hvízdalovi podařilo.\nAutor čtenáři sděluje, že z Československa byly vyhnány ("vysídleno") tři miliony Němců a že "nucenému transferu se nevyhnuli ani bývalí vězňové koncentračních táborů a Židé, a to jenom proto, že jejich mateřským jazykem byla němčina". Ale kromě několika ne zcela prvořadých fakt, týkajících se Jakschových sociálních demokratů, se Hvížďalův text soustřeďuje na autorství ideje odsunu jako takového a na zdůraznění okolnosti, že vlastně Edvard Beneš za odsun nemůže. (Nevymyslel si ho; myšlenka je, uvádí Hvížďala, mnohem starší než transfer sudetských Němců a přišel s ní Švýcar Georges Montandon za první světové války.) Jenomže: přičítá někdo Edvardu Benešovi autorství myšlenky na odsun jako takový? Přirozeně jde podstatně méně o to, kdo odsun národů vymyslel, než kdo a jak je uskutečnil. Ovšemže to nebyl Edvard Beneš, kdo si odsun jako takový vymyslel, to ale neříká vůbec nic ani v jeho prospěch, ani v neprospěch.\nPodle Karla Hvížďaly podobně jako Jaksch i Edvard Beneš na začátku války neuvažoval o vysídlení všech Němců. To trvalo až do 27. září 1941, kdy do Prahy přijel Reinhard Heydrich, který okamžitě vyhlásil civilní výjimečný stav, zahájil činnost stanných soudů a organizoval veřejné popravy. A když začal Heydrich nadto uvažovat o tom, že značná část českého národa bude ze své vlasti vysídlena, "vedly tyto okolnosti prezidenta Beneše k myšlence transferu všech Němců". Jak je patrné ti, kdo v současné usilují o legendarizaci Edvarda Beneše, musí přijít s něčím, co působí přinejmenším emotivně, ale pokud možno ušlechtile. Takový je Hvížďalův výmysl, že Dr. Beneše ani nenapadlo uvažovat o "odsunu" Němců, dokud do Prahy nepřijel Heydrich.\nPravda je úplně jiná. Když se koncem třicátých let Československá republika ve sporu s Hitlerem ocitla v úzkých, navrhl dr. Beneš tajně západním mocnostem, že za odstoupení nevelké části československého území by z republiky mohlo odejít půl druhého milionu až dva miliony německých občanů. Ovšemže tehdy jednal ve velké tísni, na rozdíl od poválečné situace se tehdy Československo muselo bránit; to však nic nemění na skutečnosti že Dr. Beneš odsun Němců už tehdy vymyslel. To nešlo ještě o všechny Němce v Čechách a na Moravě. Jinak tomu bylo na počátku okupace a války, kdy český odboj byl radikální a bezpodmínečně žádal, aby po skončení války byli odsunuti všichni Němci. Edvard Beneš byl opatrnější. Stejně jako domácí odboj snil i on o národním státě a o vyhnání všech Němců, dobře však věděl, že úspěch takové etnické čistky bude záležet na mezinárodní situaci a konkrétně na vůli velmocí. 8. září 1941, tedy před příchodem Heydricha, napsal v depeši pro Ústřední vedení odboje domácího (ÚVOD):\n"…Počet Němců u nás musí být bezpodmínečně zmenšen o jeden milion nejméně. To musí být pro nás program minimální. To znamená tudíž mít dva programy: a) maximální: zachování historických hranic při vystěhování všech Němců, b) minimální: zbavení se aspoň milionu Němců za cenu každou…"\nEdvard Beneš, který, jak již řečeno, dobře chápal, že vyhnání Němců záleží na vůli velmocí, pracoval za války ve Washingtonu, Londýně i v Moskvě jednoznačně pro "maximální" variantu. Heydrich, Lidice, nacistický teror - to vše sloužilo jako argumenty podporující jeho úsilí. A tak nakonec maximální variantu prosadil. Samozřejmě, že nebyl sám, stála za ním exilová vláda, Státní rada a nakonec i komunistické vedení v moskevském exilu. O politice Kremlu ani nemluvě.\nBez veřejné diskuse bylo od roku 1945 skutečně snadné chápat "černobíle" plány na vyhnání Němců (související ostatně s mnoha dalšími okolnostmi a vztahy) a také se tak dodnes vyhnání Němců většinou pojímá. Dr. Edvard Beneš se již do značné míry stal legendou. Falešná data obsažená v Hvížďalově článku, tuto legendarizaci podporují.


Purasana Baobab prášek BIO 200 g | Biopotraviny pro váš zdravý způsob života\nPurasana Baobab prášek BIO 200 g Maximální zachování živin v certifikované kvalitě BIO = superpotraviny značky Purasana. Baobab je strom široce... více informací »\nPurasana Baobab prášek BIO 200 g Maximální zachování živin v certifikované kvalitě BIO = superpotraviny značky Purasana. Baobab je strom široce...\nVe slevě kousek Purasana Baobab prášek BIO 200 g od naší známé značky Purasana je k dostání právě dnes ve výhodné akci. Výhodně za cenu 323 Kč.\nDalší produkty z kategorie Baobab\nDalší produkty od výrobce Purasana


Janin blog: Muchomůrkový kulaťák...\nVystavil JANA v 17:31\nDagmar 16. listopadu 2013 17:56\nJani, krásný kulaťáček. :-) A moc se mi líbí rozsvícený domeček. Poličky máš krásně načinčané. :-)\nlom-life 16. listopadu 2013 18:20\nJani, muchomůrky jsou naprosto úžasné...hezký víkend Ada\nMartina 16. listopadu 2013 18:41\nten je naprosto úžasný. Už jsem ho obdivovala na MMB.\nkrásně se ti bude ke koberečku hodit. Je to moc milá kombinace.\nJaninko, přeji ti krásnou klidnou sobotu,\nM.A.R.K.I 16. listopadu 2013 18:46\nJani, nádherný kulaťáček, už jsem ho obdivovala i na MMB, ale nedá mi to nepochválit ho ještě jednou ....je moc krásný .... Marki\nElbeGlück 16. listopadu 2013 20:10\nSo sweet.... gefällt mir super gut. Tolle Farben.\nAnna 16. listopadu 2013 22:46\nJaninko, ten tvůj polštářek je úžasný. Moc se ti povedl. Přeji ti krásný zbytek víkendu. Anny\n***ADÉLA*** 16. listopadu 2013 23:01\nJaničko kulatáček je úžasný moc se povedl.Přeji krásné a pohodové dny Adéla.\nAjka 17. listopadu 2013 2:43\nPrima kulaťáček, se mi líbí:-))\nAlča 17. listopadu 2013 8:20\nJani, moc krásný polštářek a krásně sladěný. Alča\nLenkaH. 17. listopadu 2013 11:40\nKulaťáček je peckovní, moc se Ti povedl! My taky světýlkujem, spotřeba svíček tak na velkosklad :o) hezkou neděli, L.\nVěra 17. listopadu 2013 13:00\nJani polštářek je úžasný!Už si ho také motám,ale nemám ho tak dokonalý.Moc děkuji za inspiraci.Krásné chvíle s háčkem i bez přeje Věra\nMiriama 17. listopadu 2013 14:36\nJani nemam slov nadhera :) Prajem este krasnu nedelu Mira...\nHelena Davidová 17. listopadu 2013 17:01\nJaničko, moc se mi líbí tvůj polštář i úvodní koláž! Nádhera!\nwww.tocomebavi.blog.cz 17. listopadu 2013 17:50\nJani,moc zdravím a chválím dnešní příspěvek.\nMOC se mi líbí jak si svítíš i tvůj muchomůrkový\npolštářek i nové záhlaví blogu!\nDenisa 21. listopadu 2013 20:51\njá nemám slov , nebo vlastně jedno ,, NÁDHERA ,,.\nPěkný večer .. Denisa ♥


Havlová vysoudila celou Lucernu. Soud jí přiřkl druhou půlku - Tiscali.cz\n17. 10. 2012 17:08 - Aktuality autor: Danica Klein\nOdvolací Vrchní soud v Praze dnes potvrdil švagrové bývalého prezidenta Václava Havla Dagmaře vlastnictví poloviny pražského paláce Lucerna. Havlová tak nyní podle pravomocného verdiktu vlastní celou budovu.\nPalác Lucerna.,zdroj: vyletnici.cz\nOdvolací senát potvrdil dubnový verdikt pražského městského soudu, který rozhodl, že společnost Chemapol Reality (C.H.R.) prodala Havlové půlku budovy za obvyklou cenu, a vyjmul nemovitost z konkurzní podstaty po zkrachované firmě.\nHavlová získala v první polovině devadesátých let jednu polovinu paláce od svého manžela. Druhou půlku koupila v roce 1997 společnost C.H.R. od exprezidenta Havla. Zaplatila za ní 200 milionů korun, o dva roky později ji pak prodala Havlové za 145 milionů. Podle konkurzního správce však byla sleva 55 milionů nepochopitelná a C.H.R. prodávala polovinu Lucerny v situaci, kdy měla výrazně omezené možnosti se volně rozhodovat.\nProblémů bylo hodně\nMěstský soud nemovitost z konkurzní podstaty po firmě C.H.R. při předchozím projednání vyjmul. Opíral se při tom o znalecký posudek ústavu Tacoma, podle kterého byla v roce 1999 tržní hodnota poloviny Lucerny zhruba 137 milionů korun.\nTagy: Lucerna havlova


Barevné povlečení do vaší ložnice – podle čeho si vybrat? - Svoboda povlečení | Glamonde\nO nákupu Naše povlečení Barevné povlečení do vaší ložnice – podle čeho si vybrat?\nBarevné povlečení do vaší ložnice – podle čeho si vybrat?\nLidé si vybírají barvu ložního prádla různě. Podle toho, jakou barvu mají obecně rádi, podle aktuálních módních trendů, podle vhodnosti barvy v závislosti na znamení zvěrokruhu nebo podle toho, co které barvy vyjadřují a jaké emoce navozují. V následujících řádcích se podíváme na poslední dvě kritéria – řeč barev, jejich vhodnost umístění do ložnice a přisouzení k jednotlivým znamením zvěrokruhu.\nNěkteré barvy podporují aktivitu a může nám v jejich obklopení hůře usínat. Tyto barvy astrologové nedoporučují dávat do ložnice ani jako malbu, ani jako doplňky. Pokud je však máme rádi a potíže s nimi na sobě nepozorujeme, můžeme je samozřejmě zvolit.\nCo která barva vyjadřuje a ke komu se hodí\nPro unavené, smutné nebo zimomřivé lidi jsou vhodné teplé barvy – hnědá, žlutá, oranžová a červená. Všechny tyto barvy mají totiž pozitivní vliv na lidskou psychiku. Do ložnice se z nich ale hodí pouze červená, barva tepla, ohně, energie, sexu, ale také agresivity a nenávisti. Oranžová barva podporuje komunikaci, kdežto do ložnice chodíme odpočívat, žlutá barva může snadno způsobit potíže s usínáním a hnědá zesiluje naše soustředění a sílu k překonávání překážek.\nNeutrální bílá barva je symbolem čistoty, svěžesti a naděje. Bílé povlečení si můžeme do ložnice bez obav pořídit, měli bychom však vybírat povlečení, na němž je tato barva kombinovaná s jinou, teplejší barvou. Samotná může působit velice chladně a stroze.\nK neutrálním řadíme také ještě barvu černou, kterou v naší kultuře vyjadřujeme především smutek, může být ale i symbolem moci a důstojnosti. Neplatí pro ni prakticky žádné omezení, pouze to, že by ji neměli volit lidé trpící depresemi a osamělí lidé. Velmi pěkně vypadá povlečení v kombinaci černé a světlejší barvy.\nModrá, fialová a zelená jsou nejčastěji užívanými studenými barvami. Zatímco modrá vyjadřuje důvěru, věrnost a upřímnost a do ložnice si může modré povlečení vzít každý, kdo není fyzicky slabší nebo zimomřivý, fialová symbolizuje inspiraci a kreativitu a do ložnice se nehodí z prostého důvodu – nenechala by vás v klidu spát a nutila by vás neustále přemýšlet. Zelená barva se dokonce do odpočinkových místností doporučuje – jde o barvu klidu, rovnováhy a regenerace.\nNejoblíbenější pastelovou barvou je zřejmě růžová. Ta značí křehkost, nevinnost a romantiku. Pokud je růžové barvy v ložnici moc, působí mnohdy přeslazeně. Můžeme však zvolit některou oku lahodící barevnou kombinaci, například růžovou s černou nebo hnědou barvou. Povlečení růžové barvy nebo s růžovými motivy může z vaší ložnice udělat ještě příjemnější místo pro odpočinek, než jakým už bezpochyby je.\nKaždé znamení má svou barvu\nZnamení zvěrokruhu považují astrologové za ukazatel naší osobnosti, našeho charakteru. Lidé narození ve znamení Raka bývají jemní a citliví, Štíři jsou sice citliví, ale dovedou být pěkně ostří, berani bývají tvrdohlaví… A tak bychom mohli pokračovat. Raději se podívejme, jaká barva je kterému znamení přiřazena jako ta osudová:\nBeran – k průbojným Beranům se bez pochyby hodí červená\nBýk – obvykle vyrovnaným Býkům je přisouzena modrá a zelená\nBlíženci – bystrým Blížencům je astrology přiřazována fialová, žlutá a zelená\nRak – Raci jsou ti nejcitlivější lidé z celého zvěrokruhu, proto jim náleží bílá\nLev – sebevědomé Lvy potěší nejvíce oranžová a žlutá\nPanna – pořádkumilovné Panny mají přisouzenu hnědou a zelenou barvu\nVáhy – s Vahami se údajně pojí růžová a zelená\nŠtír – černá, červená a hnědá – barvy Štírů s jemnou duší, ale ostrými lokty\nStřelec – přímočaří Střelci jsou spojováni s modrou a oranžovou\nKozoroh – k praktickým Kozorohům se hodí černá barva\nVodnář – idealističtí Vodnáři tvoří osudové spojení s barvou fialovou\nRyby – něžné Ryby jsou spojovány s modrou\nTy barvy, které jsou jednotlivým znamením zvěrokruhu přisuzovány, jsou lidem v těchto znameních nejpřirozenější. Ne vždy je ale jejich „osudová“ barva i jejich oblíbenou.\nPořiďte si barevné povlečení spíše podle toho, jakou barvu máte opravdu rádi, a podle toho, zda se hodí do ložnice, do místnosti, kde bychom se měli uklidnit a odpočívat. Z naší nabídky si vybere milovník jakékoliv barvy. Přesvědčte se o tom sami!


OBRAZEM: Kapela Rybičky 48 natáčela na náměstí letní klip - Deník.cz\nOBRAZEM: Kapela Rybičky 48 natáčela na náměstí letní klip\nKutná Hora - Natáčení videoklipu k písni Chtěl jsem tím říct se uskutečnilo ve středu odpoledne na Palackého náměstí v Kutné Hoře. Video k písni, na které se spolu s kapelou Rybičky 48 podílí rovněž kutnohorský písničkář Pekař a zpěvák Jakub Děkan, přišly natáčet desítky lidí. Všichni na sobě měli barevné letní oblečení a v rukou balonky. Přímo na náměstí vznikly pod vedením tvůrců ze studia KHFilmin, Petra Vince Havlíčka a Ondřeje Soukupa, záběry zpívajícího průvodu, v jehož čele šli sami interpreti.\nNatáčení videoklipu k písni Chtěl jsem tím říct na Palackého náměstí v Kutné Hoře Foto: Deník/Irena Blahníková


Espace Killy - lyžařský ráj Savojských Alp - Avander Magazín\nPokud patříte k vášnivým lyžařům, není potřeba prestižní lokalitu lyžařských středisek Val d’Isere a Tignes dlouze představovat. Do širokého povědomí se už zapsala jako známé olympijské středisko, jehož rodáci získali několik medailí z Olympijských her a Světových pohárů. V této proslulé lyžařské oblasti Francie najdete neuvěřitelnou koncentraci nejrozsáhlejších a nejkvalitnějších lyžařských terénů z celé Evropy.\nVzájemně propojená lyžařská střediska Val d’Isere a Tignes nabízejí celkem 300 km nejrůznějších sjezdových tratí špičkové kvality, které obsluhuje velké množství moderních vleků, expresních sedaček a podzemní lanovky. Starobylá oblast Val d’Isere má svou historii sahající až do středověku a první zmínky o lyžování související s otevřením první školy zimních sportů, jsou zaznamenány od roku 1934. Tignes má naopak vzhled moderního města s množstvím hotelů a ubytovacích komplexů, které se začaly postupně budovat v polovině minulého století.\nUbytování ve Val d’Isere\nUbytování v oblasti Val d’Isere a Tignes najdete převážně v apartmánech s jednodušším zařízením. Starší ubytovací zařízení s nevzhlednou architekturou jsou postupně nahrazovány modernějšími stavbami. Nespornou výhodou ubytování v oblasti Espace Killy, tak jako u většiny francouzských středisek, je jejich minimální vzdálenost ke svahům. Lyže si tak můžete nazout hned u prahu domu a nic vám nebrání užívat si zimní dovolenou v Savojských Alpách bez zbytečných převozů ke vzdáleným vlekům.\nAdrenalin pro zkušené lyžaře i pohoda pro začátečníky\nPohled na tratě nejtěžších světových závodů vzbuzuje respekt i u lyžařů, kteří holdují prudkým sjezdům a agresivním jízdám. Svou zdatnost si závodníci mohou ověřit na černých svazích Rocher de Bellevarde a Téte de Solaise, čítající převýšení kolem 1000 m. Adrenalinovým zážitkem je sjezd 3 km dlouhé olympijské trati La Face se sklonem 63 stupňů, sjezdovky OK, Orange, nebo Rhône Alpes, která byla vybudována u příležitosti Mistrovství světa v alpských disciplínách v roce 2008.\nLyžování v oblasti Espace Killy ale není jen výsadou pouze zdatných lyžařů. Pro ty méně zkušené jsou mezi vrcholy Toviere a Bellevarde připraveny pohodové modré sjezdovky s mírným sklonem. Obě oblasti vám nabídnou spoustu sportovních příležitostí provázených slunečními paprsky a výbornou kvalitu sněhu, kterou si na ledovci Pissaillas užijete dokonce po celý rok. Skvělý carving si vychutnáte buď na červených ledovcových ranvejích pod Grande Motte, nebo v periferních částech pod Col du Palet.\nJe libo freeride?\nNekonečné možnosti lyžování na upravených sjezdovkách doplňují i volné terény příhodných plání, lákající freestylisty všeho druhu. Vzrušujícím zážitkem je volná jízda údolím Cugnai a soutěskami Malpasset a Grand Vallon. Snowboardisté mají k dispozici snowpark poblíž Funivalu, nebo U rampu u Bellevarde Expres. Běžkaři mohou v oblasti Espace Killy využít 25 km běžeckých tratí.\nLyžování si můžete zpestřit i jinými sportovními aktivitami jako jsou například bruslení na jezeře, sjezd sáňkařskou dráhou, paragliding, jízda se psím spřežením, nebo horolezectví po ledovci. Naopak odpočinek a načerpání nových sil vám umožní pobyt v sauně nebo bazénu, plném vodních atrakcí. Večerní atmosféra krásného centra Val d’Isere s řadou historických savojských budov postavených z kamene a dřeva a příjemné místní restaurace vás okouzlí množstvím lákavých vůní dobrého jídla. Čilý noční život zajišťuje řada barů a diskoték.\nUbytování – nabídka ubytování ve Val d’Isere s online dostupností a okamžitou rezervací:\nOficiální stránky Val d’Isere (v anglickém jazyce):\n19.2.2015 na 10:05\nLyžování ve Val d’Isere musí být neskutečný zážitek. Pár mých přátel tam bylo a řekli že je to úplně jiné lyžování než v ČR nebo SR. Proto tam chci jít se svojí rodinou.


Zemím OPEC mohou podle MMF do pěti let dojít peníze, na vině je nízká cena ropy · Byznys · Youradio talk\n26. 10. 2015\t· Michal Kvapil\t· Byznys · OPEC\t· Hlavní zprávy z byznysu\t· ropa\t· Mezinárodní měnový fond\t· Saúdská Arábie\t· Blízký Východ\nPokud cena ropy zůstane na úrovních okolo padesáti dolarů za barel, dojdou většině zemí v regionu Blízkého východu do pěti let peníze. Informoval o tom zpravodajský server CNN s odvoláním na informace Mezinárodního měnového fondu (MMF). Podle CNN se varování týká především zemí sdružených v kartelu OPEC.\nKvůli nízkým cenám ropy přijde letos region Blízkého východu podle MMF až o 360 miliard dolarů.\nRozpočtové přebytky zemí vyvážejících ropu se podle CNN rychle obracejí v deficity poté, co se cena ropy od loňského léta propadla z více než 100 dolarů na 45 dolarů za barel.\n„Vývozci ropy budou muset upravit svoji výdajovou a příjmovou politiku tak, aby zajistili fiskální udržitelnost,“ uvedl MMF.\nPokles cen ropy přišel ve chvíli, kdy řada těchto zemí čelí násilí v regionu a turbulencím na finančních trzích.\nAby Saúdská Arábie, která produkuje nejvíce ropy na světě, vyrovnala svůj rozpočet, musela by podle CNN prodávat barel ropy za 106 dolarů. MMF uvádí, že by ekonomika Saúdské Arábie vydržela s prodejem ropy v hodnotě 50 dolarů za barel pouhých pět let.\nPo letech přebytků se letos státní rozpočet Saúdské Arábie propadne do schodku dosahujícího 20 procent hrubého domácího produktu, odhaduje makroekonomická výzkumná společnost Capital Economics.\nPodle CNN však zároveň nelze očekávat, že Saúdská Arábie zvýší daně. Je ale připravena snížit alespoň některé výdaje. Kvůli nejistotám spojeným s možným opakováním arabského jara z roku 2011 je také nepravděpodobné, že země změní sociální politiku nebo začne škrtat ve vojenských programech.\nCentrální banka Saúdské Arábie podle CNN za posledních 6 měsíců prodala aktiva v hodnotě 70 miliard dolarů, která držela v soukromých kapitálových fondech jako je BlacRock. Letos už navíc vydala dluhopisy za 4 miliardy dolarů.\nStátní rezervy Saúdské Arábie stále dosahují téměř 700 miliard dolarů. Podle CNN se ale poměrně rychle zmenšují.\nAmeričané se obávají ruských špionážních lodí pohybujících se v blízkosti podmořských kabelů\nRuské ponorky a špionážní lodě se často plaví nedaleko podmořských kabelů, které slouží pro šíření většiny globální internetové komunikace. Rusko by proto podle americ…\nSvětová média dne 26. října informují o tom, že chorvatští pohraničníci pomáhají běžencům dostat se v noci přes hranice do Slovinska. Podobný postup přitom podle médií…


inSPORTline Kutsuo zlatá od 41 Kč | Refundo.cz\nPomůcka na masáž hlavy inSPORTline Kutsuo je oblíbená "metlička", která je na první pohled jednoduchou, ale velice příjemnou vychytávkou pro relaxaci a uvolnění. Dokáže Vás totiž zrelaxovat a navodit pocit štěstí prakticky kdekoliv a kdykoliv. Unikátní tvar umožňuje pohodlnou stimulaci nervových zakončení a masáž akupresurních bodů na hlavě a krku. Dále působí příznivě na prokrvení pokožky a vlasových kořínků, čímž stimuluje růst samotných vlasů. V neposlední řadě může pomoci ulevit od migrény, bolesti hlavy a celkově od stresu, podráždění nebo nespavosti. Zakončení metličky jsou chráněna plastovými "kuličkami" tak, aby drátky nepůsobily žádnou bolest a hezky klouzaly po pokožce hlavy. Drátky mají dvě rozdílné délky a jsou sestaveny do dvou kruhů, takže ve výsledku každý působí na hlavu v rozdílných výškách. Jakmile ji jednou přiložíte na Vaši hlavu, tak už ji nikdy nebudete chtít sundat a budete se pořád masírovat. Masáž můžete provádět sami sobě, ale rozhodně si ji lépe vychutnáte, pokud Vás bude masírovat jiná osoba. Pomůcka na masáž hlavy inSPORTline Kutsuo může být i skvělým dárkem, vzhledem k tomu, že žijeme v době plné stresu a rychlého, uspěchaného životního stylu. Umožní na chvíli vypnout a užívat si chvíle klidu a pohody. Kdo nevyzkoušel - neuvěří. Tento - možná roztomilý - ale určitě funkční "gadget" si zcela jistě zamilujete.Technický popis: masíruje akupresurní body na hlavě, krku a kštici navozuje pocit příjemně mrazivé blaženosti a štěstí (husí kůže, mráz po zádech) aktivuje prokrvení pokožky pomáhá odbourávat stres, podráždění či nespavost pomáhá proti bolestem hlavy a migréně působí pozitivně na růst vlasů ochranná oblá zakončení drátků z plastu dvě délky drátků snadné použití celková výška: 21 cm délka drátků: 14,5 cm a 11,5 cm délka madla: 6,5 cm počet drátků: 12 hmotnost: 20 g materiál: hliník, ocel, dřevo


✔ Existují na eSky.cz nějaké speciální nabídky letenek z Turks a Caicos do Etiopie?\n✔ Při rezervaci letenek z Turks a Caicos do Etiopie se mohu postarat o pojištění?\n✔ Pokud si objednám letenky z Turks a Caicos do Etiopie, mohu si také rezervovat ubytování na místě?\n✔ Které letecké společnosti nabízejí letenky z Turks a Caicos do Etiopie?\nNa eSky.cz zajišťujeme, aby nabídka letů z Turks a Caicos do Etiopie zahrnovala nejen nízkonákladové letecké společnosti, ale i ty, které se specializují na vysoký standard.


Ovce a kozy inzerce - strana 14 - Bazoš.cz\nZobrazeno 261-280 inzerátů z 2 764 Cena Lokalita Zobrazeno\nkoza - [13.9. 2019]\nProdám dojnou kozu,dává ještě asi dva litry denně.(1200)\nProdám berana - [13.9. 2019]\nProdám letošního berana, nar. 3/2019, hodný, pěkný, cena 800 Kč\nProdám jehňata ovce kamerunské - [13.9. 2019]\nProdám 4 jehničky ovce kamerunské- stáří od 9 do 16 měsíců, matky line Čert, beran line Hezoun, chovný. Jehňata odčervená, značkovaná, registrovaný chov. Cena jehničky 700 Kč\ndotační plemenný beran TEXEL - [13.9. 2019]\nProdám ovce kamerunská - sleva při odběru dvou kusů - [13.9. 2019]\nProdám cca 20 kusu jehňat - [13.9. 2019]\novce - [13.9. 2019]\nProdám jehnata 1000kč a jedno velkou 700kč jehnata jsou dubnový