Jama (2013) | Horor-Web.cz | Hororový internetový magazín\nKdyž požádáte o pomoc nadpřirozené síly a démoni si pak z vás začnou dělat srandu, může z toho být dvacetiminutový studentský film, ale dobrý horor zpravidla ne.\nSlovensko, 2013, 20 minut\nScénář: Pavol Čižmár, Jakub Medvecký\nRežie: Pavol Čižmár\nVladimír Kittler (otec)\nĽuboš Kostelný (psychotronik)\nGabriela Marcinková (dívka)\nIvo Gogál (policista)\nJistý otec již roky pátrá po své ztracené dceři. Pomoc hledá u psychotronika, který mu pomocí křišťálového kyvadélka a mapy udá její polohu uprostřed lesa kousek od města. Sám mu však poradí, aby si s sebou raději vzal lopatu. Když otec dojde na udanou souřadnici, nalezne chatu obývanou mladou dívkou a jejím psem. Vloupe se do ní a začne ve sklepě kopat. Dívkou přivolaní policisté muže odvedou a dívku informují, že jde o neškodného blázna, který již roky hledá svou dceru. Jenže dívka se začne v chatce cítit divně a cosi zabije jejího psa.\nZajímavě rozjetý a v hlavních rolích obsazený hororový kraťas doslova zabijí rádoby komické vložky, včetně posledního záběru. Jistě, úsměv vyvolá již začátek filmu s psychotronikem, hledajícím ztracenou sestru nad mapou, a později ještě jeho telefonické vymítání, ale tyto dvě scény by se daly ještě považovat za pevnou součást děje, které trochu komicky vyznívají jen nechtěně. Na mysli mám přímo komediální složky, jejichž jediný účel je komičnost. Ty jsou prostě ranami z nemilosti.\nDalším negativem je nesoudržnost a nekontinuálnost děje. Po zhlédnutí zůstane jen kyselá pachuť nejistoty, co tím vším chtěli tvůrci vlastně říci, a zjištění, že začátek a konec příběhu spolu vlastně nemají vůbec nic společného.\n„Jáma“, jinak dobře herecky obsazená, hezky natočená, v dobrém a zajímavém prostředí, které je vcelku dobře využito s chytlavě rozvíjeným dějem, totiž skončí jako pověstná královna koloběžka. Rozvíjející děj jen vykřikne do ztracena, závěr jakoby s linií, která nás do příběhu uvede a provede nás sním prakticky až k odvedení hlavního hrdiny policisty, neměl nic společného. Nechá ji být napospas ztracenou někde v lesích kolem chaty a přijde si se svým vlastním mikropříběhem, který však nijak neuvede ani nevysvětlí.\nPrakticky jediným pozitivem filmu se, kromě slibně rozjetého začátku, tak stává ústřední herecké duo Vladimír Kittler a doufejme, že vycházející hvězda nejen slovenského filmu Gabriela Marcinková, která svou účastí podpořila hned několik podobných studentských filmů. Oba však, přes veškerou jejich snahu, mnoho nezachrání.\nPo zhlédnutí „Jámy“ tak na tváři zůstane jen potměšilý úsměv. Ovšem bez stopy čehokoliv pozitivního. Tohle bude negativní úsměv.\nJe to obrovská škoda, rozjezd film neměl vůbec špatný, ale proč ve druhé půlce vyvádí, co vyvádí, to je otázka do pranice.\nČlánek publikoval Honza Vojtíšek v rubrice Hororové filmy (duchové, béčka, zvířata, komedie, mysteriózní) dne 21. 04. 2018.


Proč jíst avokádo každý den? Přinášíme vám přehled léčivých účinků avokáda na vaše tělo! - Svět kreativity\nHomeRady a tipyProč jíst avokádo každý den? Přinášíme vám přehled léčivých účinků avokáda na vaše tělo!\nAvokádo je populární druh ovoce, u kterého spousta lidí neví, co si s ním ve skutečnosti počít. Jedná se o plod hruškovice amerického, což je stále zelený strom, který dorůstá do úctyhodné výšky až 16 metrů. Avokádo je velice bohaté na tuky podobně jako olivy, stejně tak vám jeho konzumace přidá na proteinech nemluvě o esenciálních aminokyselinách. Zároveň platí za ovoce nejbohatší na vitamin E. Pokud jste ho ještě neochutnali, nevíte, o co všechno sami sebe ochuzujete!\nAvokádo je nejen chuťově lahodné, ale kromě všestranného kuchyňského využití vám může nabídnout celou řadu výhod, díky kterému si jej možná zamilujete. Chcete zvýšit svou vitalitu? Pak si rozhodně nenechte ujít dnešní článek!\nAvokádo chrání oči\nObecně je známo, že pro zdravé oči jsou nejdůležitější dva karotenoidy: lutein a zeaxanthin. Právě tyto dvě složky pomáhají chránit vaše oči před světelnými vlnami, které jim škodí, zároveň snižují riziko očních onemocnění. Jak jistě tušíte, avokádo tyto složky obsahuje, a proto je dobré jej baštit.\nAvokádo je bohaté na vitamíny a minerály\nJak jsme již říkali v úvodu článku, avokádo ze všech druhů ovoce obsahuje nejvíce vitamínu E. Kromě tohoto vitamínu je dále bohaté na obrovské množství živin, které jsou k vašemu životu velice důležité. Celkem obsahuje 20 vitamínů a minerálů.\nAvokádo udržuje pocit sytosti\nSnažíte se dávat si maximální pozor na svou váhu? Pak i pro vás je avokádo užitečným pomocníkem, a proto byste neměli dlouho otálet a zařadit si ho do jídelníčku v jakékoli podobě. Pravou zůstává, že v jednom avokádu slupnete 40% denní doporučení dávky vlákniny. Zároveň vám pomůže udržet si pocit sytosti, díky čemuž nebudete baštit více, než musíte. A to stojí za úvahu, nemyslíte?\nAvokádo bojuje proti cholesterolu\nNení žádným tajemstvím, že avokádo obsahuje spoustu dobrých tuků. Sníte-li jedno avokádo denně, dostanete tak do sebe 32% doporučené dávky tuky, přičemž se jedná o mononenasycené tuky, o kterých je známo, že jsou pro lidské tělo mnohem prospěšnější. S avokádem tak výrazně snížíte hladinu cholesterolu.


Skokan (povídka): Porovnání verzí – Wikipedie\nSkokan (povídka): Porovnání verzí\nSkokan (povídka) (editovat)\nVerze z 3. 3. 2021, 20:33\nOdebrán 1 bajt , před 1 měsícem\nVerze z 17. 10. 2020, 17:08 (editovat)\nm (sjednocení formátu a hodnot parametrů jazyk a země v IB)\nAktuální verze z 3. 3. 2021, 20:33 (editovat) (zrušit editaci)\n| následující dílo =\n'''''Skokan''''' (v [[angličtina|angličtině]] "''Hop-Frog"'') je krátká [[horor]]ová [[povídka]] amerického spisovatele a literárního teoretika [[Edgar Allan Poe|Edgara Allana Poea]] z roku [].\nHlavní postavou povídky je [[Lidský trpaslík|zakrslý muž]], jemuž nikdo neřekne jinak než Skokan podle trhavých pohybů -– má totiž zakrnělé nohy. Jeho úkolem je starat se o zábavu [[král]]e, jenž má v oblibě laciný [[humor]] a rád svého šaška uráží. Jednoho dne se Skokanovi naskytne příležitost k pomstě.\nPomsta -– ústřední motiv povídky -– se vyskytuje i v dalším literárním díle E. A. Poea, konkrétně v povídce "[[Sud vína amontilladského]]".\nPovídka byla inspirována skutečnou událostí -– tzv. "[[Bál světlušek|bálem světlušek]]" z roku []. Tehdy se na [[ples]]e vznítily převleky francouzského krále [[Karel VI. Francouzský|Karla VI.]] a jeho pěti přátel, maskovaných za "divé„divé muže"muže“. Čtyři lidé přitom zahynuli, krále a jednoho z jeho společníků se podařilo zachránit. Ke vznícení došlo od [[Pochodeň|pochodně]], kterou držel panovníkův bratr [[Ludvík z Valois|Ludvík]].\nPředloží vládci nápad: král i jeho ministři se převlečou do kůží orangutanů a tímto zjevem vyděsí účastníky bálu. Králi se myšlenka zalíbí a nechá se se svými poradci natřít dehtem a obléci do lněných trikotů. Pro větší autenticitu jsou připoutáni k jednomu řetězu.\nO půlnoci vtrhne tlupa orangutanů mezi hosty a podaří se jim vyvolat zmatek, dámy omdlévají a pánové prchají ke dveřím, marně -– ty jsou na příkaz krále zamčeny.\nVřava vrcholí a Skokan se ujme iniciativy. Překřičí hluk a slibuje, že se o zvířata postará. Obecenstvu začíná docházet, že se jedná o šprým. Skokan zahákne hák za řetěz a hvízdne, vmžiku se celá zmítající se skupina v převleku ocitne mezi stropem a podlahou. Skokan si vezme pochodeň, hbitě vyšplhá po řetězu a přiloží ji k lněné srsti krále. Ten okamžitě vzplane a s ním i jeho rádcovská suita, zatímco Skokan promluví o králových oblíbených vtípcích podporovaných jeho ministry. Jakmile dohovoří, zmizí otvorem pro lustr, místo něhož se nyní houpe spoutaná beztvará změť spálených mrtvol.\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/wiki/Speciální:Mobilní_rozdíl/19570571“


Navlastnikuzi: Tělový sprej Victoria Secret\nJsem ráda, že letní počasí stále pokračuje. I když pravda, občas je to už trochu moc. Ale i přes smršť letních recenzí, které na vás pálím už přes měsíc, tady mám pořád několik prázdninových oblíbenců, o kterých vám chci napsat a jsem ráda, že stále tématicky ladí k počasí.\nDnes to bude o legendě - tělovém spreji od Victoria Secret. Byl na mém wishlistu neuvěřitelně dlouho. Snad od té doby, co ho do eshopu naskladnila Plum, a to už je nějaká doba, tím spíš, že eshop už dávno neexistuje. Tehdy mi přišel drahý, a tak jsem vyčkávala na vhodnou chvíli. A poté se spreje objevily ve velkém na parfums.cz a ještě za super cenu. Jenže potom jsem si dlouho nemohla vybrat tu pravou parfemaci. Všechno mi přišlo moc sladké. Tohle léto jsem se ale fakt rozhodla, že už nějaký chci, progooglovala jsem odpoledne a nakonec naslepo riskla True Escape.\nPři výběru mi nejvíce pomohl článek na The Makeup Euphoria, který vřele doporučuji. Takhle hezky rozpracované to nikde jinde není. Mým cílem bylo vybrat něco co nejvíce svěžího a nejméně sladkého. Kombinace jasmínu a pomela mi na to přišla ideální.\nPopsat vůni je opravdu hodně těžké, ale pokusím se. Byť to byl nákup na slepo, jsem hodně spokojená a vůně mi vyhovuje. Zároveň je to trošku něco jiného, než co používám obvykle a je to příjemná změna. Sprej je hodně svěží, někdo by mohl říct, že až pánský. Je jako osvěžující ranní sprška. Byť je v tom pomelo, nečekejte nic citrusového. Primárně v tom má prsty jasmín a to pomelo ho pouze zmírňuje a osvěžuje. I když pravda, kdybych nevěděla, že tam tento citrus je, sama bych to nepoznala.\nVýdrž je přesně taková, jak se o Victoria Secert traduje. Nečekejte nic celodenního, ale na to, že jde pouze o mist, tak s vámi zvládne několik hodin a okolí jej rozhodně vnímá. A navíc, použití je natolik příjemné a osvěžující, že mi opakovaná aplikace vůbec nevadí. Naopak, nejraději bych se v tom i koupala. :-)\nElegantní obal je ozdobou každé poličky. Navíc je z plastu, takže je dobře přenosný a já ho pořád tahám v kabelce do práce. Rozprašovač je fajn. Mlha je jemná, ale zároveň má velký rozptyl.\nSe sprejem jsem velmi spokojená a splňuje přesně to, co jsem od něj očekávala. Je to příjemná svěží vůně, která se pohodlně aplikuje, výdrž je na tento typ produktu nadstandardní. Hezký a přenosu schopný obal je už jen příjemným bonusem. Je trochu oříšek vybrat si tu pravou vůni, ale myslím si, že tělový sprej od Victoria Secret je jednou z těch věcí, kterou by měl každý kosmetický nadšenec aspoň jednou vyzkoušet. Za sebe vám jej můžu doporučit.\nCena za 250 ml se mírně liší parfemace od parfemace, ale vyjde vás v rozmezí od 220 do 300 Kč. Balení vydrží věky, takže to není tolik, jak se může na první pohled zdát.Tím spíše, že vám to, minimálně v létě, plně nahradí parfém. Kupovala jsem na parfums.cz, kde můžete vybírat ze 40 variant.\nMáte již nějaký sprej Victoria Secret vyzkoušený? Jaká je vaše oblíbená vůně?\nŠtítky: Victoria Secret\nUltimateChic 12. srpna 2015 9:12\nMoc hezky napsané. Já mám zatím pouze jeden a to Aqua Kiss a je to přesně ta vůně co jsem chtěla. Na léto je naprosto dělaná. Je lehounká, květinová až taková jakoby "vodní zelená" vůně. Přesně dle mého gusta. Časem rozhodně vyzkouším další variantu, ale ta tvoje asi nebude pro mě úplně to pravé.\nStannah 12. srpna 2015 17:10\nNa Aqua Kiss mám taky spadeno, ale ještě uvidím, co další vyhraje.\nmiss.velvet 12. srpna 2015 14:19\nVyzkoušený nemám žádný, ale plánuji si nějaký pořídit. Zatím jsem ovšem uvízla na bodě, že nevím, kterou parfemaci si zvolit.\nStannah 12. srpna 2015 17:09\nTo chápu, je opravdu těžké si vybrat, ale pak to stojí za to.\nMichaela Pavlíková 13. srpna 2015 18:41\nPresne nevim zda me tyhle spreje nejak nuti si nejaky poridit, ale urcite voni skvele. A mozna nekdy.\nPeggie 13. srpna 2015 20:32\nTaky jeden vlastním a jsem s ním spokojená, i když nechápu proč některé holky říkají, že tohle na těle vydrží celý den, když to tak není :D :)\np.e.t 14. srpna 2015 14:49\nJá mám verzi Secret craving, což je kombinace vanilky a černého rybízu. Je dost sladká, takže určitě nebude pro každého, ale mě se moc líbí :)


Vestavné lednice bez mrazáku Electrolux | Alza.cz\n»Electrolux»Velké spotřebiče»Lednice»Bez mrazáku»Vestavné\nVestavné lednice bez mrazáku Electrolux – doručíme už v den objednávky. Přečtěte si, proč nakupovat na Alza.cz.\n6 důvodů, proč nakupovat Vestavné lednice bez mrazáku Electrolux na Alza.cz\nVestavné lednice bez mrazáku Electrolux skladem umíme doručit už v den objednávky! Doručujeme i o víkendu.\nELECTROLUX ERN1400AOW Skladem 5 ks\nVestavná lednice monoklimatická, 87.3cm, A+, objem chladnička 146l, hlučnost 38dB, 3 skleněné poličky, automatické odmrazování, bílá\nObjednací kód: FAC2103f\nVinotéka výška (cm): 82, Technologie: Static, En.třída: A, Čistý objem chladničky (l): 138 , Ovládání: Elektronické, Displej: Ne, Hlučnost (dB): 42, Barva: Černá, Rozměr VxŠxH (cm): 82.0x59.5x56.5


Květen 2012 « Archiv | Planeta psů...\n23. května 2012 v 18:21 | AničQa | Bígl\nHlavu má dosti dlouhou, silnou, ne však hrubou. Lebka je mírně klenutá a mírně široká s nepatrným vrcholem. Nos je široký, preferuje se černý, nižší pigmentace je však u světle zbarvených psů povolena, chřípí jsou dobře otevřená. Oči má tmavě hnědé nebo oříškové, dosti velké, nijak hluboko posazené ani vypouklé, jsou dobře oddělené, s mírným a přitažlivým výrazem. Uši má dlouhé, na koncích jsou zakulacené, natažené vpřed dosahují téměř k nosu, jsou nízko posazené, visící půvabně a uhlazeně u lící. Krk je dostatečně dlouhý, mírně klenutý, s malým lalokem. Tělo má rovné a vyrovnané, bedra dobře vyvážená. Ocas je statný a mírně delší, je vysoko posazený, nesený zvesela, ne však v zakřivení na záda, je dobře osrstěný, zvláště na spodní straně. Přední končetiny má rovné, lokty pevné, výška od země k loktu je asi polovina jeho výšky v kohoutku. Zadní končetiny má pevné a svalnaté. Tlapky má těsné a pevné. Pohyb a chůze jsou volné, s dlouhými krokypředních končetin a s charakteristickým vyhazováním zadních končetin.\n23. května 2012 v 18:17 | AničQa | Zlatý retrývr\nChovatelem prvních psů tohoto plemene byl sir Dudley Marjoribank ( lord Tweedmouth ), který připustil žlutého psa s "vlnitou" srstí s fenou dnes již neexistujícího tweedského vodního španěla. Z tohoto spojení vzešla čtyři štěňata. Z vrhu byly fena "Cowslip" a její potomci připoustěni s dalšími výše vypsanými rasami. Plemeno bylo v Anglii uznáno roku 1913. V průběhu první a druhé světové války zaznamenává plemeno pokles, avšak po jejich konci se počet příznivců tohoto plemene opět zvyšuje. Dnes je to oblíbené plemeno, které si stále udržuje svou popularitu jak na starém kontinentu tak i v Americe. V České republice se plemeno zlatého retrievera chová od roku 1981 a spolu s labradosrkým retrieverem patří k nejrošířenějším formám retrieverů v ČR.\nBarva srsti je jak napovídá název - zlatá, avšak můžeme se setkat i s jedinci barvy krémové, nikoli však červené. Několik bílých chlupů na hrudi je podle standardu přípustných. Oči mají mít tmavou barvu a laskavý výraz. Jde o velké plemeno, které má cca 60 cm v kohoutku s hmotností kolem 30 kg\nMůj názor: Podle mě nejtypičtější pes pro filmy, nejčastěj se vyskytující ve filmech a seriálech(včetně německého ovčáka).


Zámek Vizovice | Kam se vydat.cz\n21.7.2017zobrazeno 1 640 krát\nNásledující článek Jízda králů UNESCO\nPředchozí článek Střílky – barokní hřbitov\nDomů » Všechny destinace » Česká republika » Zlínský kraj » Zámek Vizovice\nZámecká zahrada a zámek ve Vizovicích\nSlovenskou hranici přejíždíme brzy ráno, jedna káva na pumpě a zastavujeme ve Vizovicích. Po velkém dešti konečně prosvítá slunko a tak malá procházka neuškodí. Ajka po dlouhé cestě ještě dospává. Všude zavřeno, nikde ani živáčka, milý psík mě vítá v otevřeném okně a tak slušně pozdravím a pokračuji k zámku.\nFrancouzská zahrada a anglický park\nPark je otevřený a to ráno tady je překrásné. Kapky stékají po květech růží i pivoněk a ptáčkové koncertují v plné polní. Dole u rybníka ruším hejno kačen a pak už jenom s údivem pozoruji vážky na břehu. Zahrada navazuje na zámek. Jsou zde dvě sochy gladiátorů, socha sv. Floriána a sv. Jana Nepomuckého, sv. Václavaa sv. Prokopa z 18. stol. Projdu celý park a procházím hlavní branou zámku zpět.\nZámek vznikl jako renesanční Nový Smilheim v letech 1568-70 v opevněném areálu zaniklého kláštera.V letech 1749-70 byl vybudován zámek nový pozdně barokní pro hraběte Heřmana Hannibala z Blumegenu, olomouckého kanovníka a pozdějšího královehradeckého biskupa, podle návrhu Františka Antonína Grimma.V 18. století byla postavena barokní zámecká kaple Matky Boží Dobré rady se sochařskou výzdobou od Ondřeje Schweigla, ve 2. polovině 18. století byl přestavěn barokní konvet milosrdných bratří (později doplněný později secesní část). Bohaté zámecké interiéry jsou zařízeny nábytkem ve stylu baroka, rokoka, empíru i biedermieru s množstvím porcelánu a řadou jiných hodnotných předmětů.V zámku mj. najdete expozici 17. kusů vzácných barokních, rokokových, klasicistních a empírových hodin.\nZámecká zahrada Vizovic\nOd roku roce 2001 je zámek zařazen mezi národní kulturní památky. Zámek je ve vlastnictví státu a jeho správu vykonává Národní památkový ústav.\nVizovická slivovice a Bolek Polívka\nZmínka o první panské palírně je zmiňovaná již v roce 1585… Nejslavnějším rodákem Vizovic je určitě pak Bolek Polívka\nPondělí – pátek zavřeno, sobota 13-16, neděle 10-12, 13-16\núterý- pátek 10-12, 13-17\nneděle 10-12, 13-17\núterý-pátek 10-12, 13-16\nV dubnu a říjnu je otevřeno pouze na objednávku. Ve státní svátek otevřeno, avšak den po státním svátku zavřeno.\nNárodní kulturní památky S dětmi Tip na výlet zámek\npřed 3 měsícizobrazeno 239 krát\n10.7.2018zobrazeno 2 128 krát\n16.5.2018zobrazeno 7 088 krát


Dieta pro hepatitidu C, A a B: co může a nemůže být příkladem menu pro každý den\nDieta pro hepatitidu C nebo jiné onemocnění jater by měla brát v úvahu část trávicích funkcí, které tělo vykonává. Játra syntetizují žluči, která pak proudí ze žlabů do žlučníku. Žluč rozkládá tuky, takže patologie jater a žlučníku ovlivňují především schopnost těla absorbovat je.\nПричины и виды воспаления печени 1 Příčiny a typy zánětu jater\nДиета при гепатите A… 2 Dieta pro hepatitidu A ...\n… гепатите B 3 ... hepatitida B\n… и гепатите C 4 ... a hepatitida C\nКак питаться во время болезни 5 Jak jíst během nemoci\nПроблема защелачивающей методики 6 Problém alkalizačních metod\nКак кормить заболевшего ребенка 7 Jak nakrmit nemocné dítě\nСписок продуктов 8 Seznam produktů\nЕжедневное меню 9 Denní menu\nAbsorbované tuky se přivádějí zpět do jater. Cestování s krví ve volné formě produktů štěpení tuků nemůže, protože se nerozpouští ve vodě. Játra jim dávají "obal" ve formě obalů proteinů, které tvoří lipoproteiny.\nAle hlavní "povinnosti" jater se týkají filtrování krve z hojně zastaralých nebo jednoduše cizích složek, které se dělí, což z nich dělá něco vhodnějšího pro asimilaci nebo odstranění.\nPříčiny a typy zánětu jater\nHepatitida je zánět jaterní tkáně a zánět jeho kanálků se nazývá cholangitida. Cholecystitis je také široce známý - zánět žlučníku. Vzhledem k odtoku žluči z jaterních kanálků do žlučníku, a ne naopak, může cholecystitis existovat nezávisle - neovlivňuje stav jater. Ale její nemoci, zejména ty, které jsou doprovázeny tvorbou kamenů, brzy vyvolávají cholecystitidu jako komplikaci.\nHepatitida způsobuje různé příčiny.\nSpecifické viry. Kauzální agens nejen hepatitidy typu A, B a C, ale také D, G TT SEN jsou již známy. Některé z nich byly objeveny před méně než deseti lety a jsou v aktivní studii. Stále je těžké říci něco jednoznačného o jejich vlastnostech nebo léčbě virové hepatitidy způsobené jimi.\nNěkteré léky. Obvykle s toxickým účinkem na játra (všechny prostředky od aterosklerózy, součást diabetes mellitus). Někdy hepatitida provokuje dlouhý příjem několika různých léků, když je vytvořen nadbytek. Nejčastěji mizí po odnětí léků, které ji způsobily, zmizí léková hepatitida, ale není to vždy tak. Zvláštním nebezpečím jsou v tomto ohledu statiny (prostředky z aterosklerózy). Vyvolávají nejen hepatitidu, ale také rakovinu jater.\nAlkohol různé síly. S prodlouženým zneužíváním alkoholu. Síla konzumovaného alkoholu neovlivňuje rychlost vývoje nemoci - pouze rozsah a trvání libation. Alkoholická hepatitida je také reverzibilní, ale její závislost může být horší.\nJedy a toxiny. Příbuzná droga a alkohol je toxická hepatitida, jak to nastane, když se vstříkne do těla hepatotropních jedů (látky se specifickou toxicitou pro játra). Tyto vlastnosti mají antibiotika (zejména sulfonamidy jako Biseptol), stejně jako fosfor, arsen, uhlovodíky (složky výfukových plynů), fenoly (základ mnoha dezinfekčních prostředků) a pesticidy. Jednorázové požití velké dávky hepatotropních jedů vyvolává akutní toxickou hepatitidu a opakované podávání malých dávek způsobuje chronické. V obou případech, s ukončením účinku jedu (ledaže jedna dávka nevedla k selhání orgánu), se zánět jater snižuje a funkce jsou obnoveny. Dieta pro toxickou hepatitidu není tak důležitá jako včasná eliminace toxinu z těla. Ale během akutního období by mělo být přísné - zcela vyloučit mastné, smažené a kořeněné potraviny, založené na vaření, dušení a mletí vařených jídel. Pacienti s toxickou hepatitidou vykazují proteinovou dietu s dostatečným obsahem sacharidů. Musíte jíst v malých porcích a často šestkrát nebo vícekrát denně. Současné poškození jater a ledvin je kontraindikací čisté proteinové stravy. V tomto případě je lepší použít, velkoryse "ředění" sacharidy a vlákniny.\nPatologie jiných orgánů. Nejčastěji také trávicí nebo vylučovací. Také reaktivní hepatitida se může vyvinout v důsledku gastritidy, dvanáctníkových vředů, chronické pankreatitidy nebo dokonce intestinální kontaminace červy. To je odstraněno detekcí a léčbou jeho skutečné příčiny, ale dokud ne to se nalézá to se liší tvrdohlavým, opakujícím se kurzem.\nAutoimunitní mechanismy. Autoimunitní hepatitida je jedním ze vzácných a extrémně nebezpečných scénářů hepatitidy v důsledku její nepředvídatelnosti a nevyléčitelnosti. Účinnost imunosupresiv s ním, na rozdíl od jiných autoimunitních onemocnění, je snížena, je možné kontrolovat proces likvidace jater pouze pomocí celé řady terapeutických opatření.\nBakterie a prvoky. Například, když je infikován světlým treponémem (původce syfilisu) nebo leptospirózou. Poškození jater u bakteriální hepatitidy je vždy sekundární a vyvíjí se pomalu (žluč je jedním z nejméně příznivých míst rozmnožování bakterií). Je však také obtížnější s ním zacházet. Léze často zůstává v játrech i po úspěšné léčbě základní infekce.\nDalším relativně vzácným scénářem hepatitidy je invaze jater. Od pronikání červů a jejich vajíček ze střeva je chráněn reverzním tokem jedovaté žluči, ale tento ochranný systém je nedokonalý. Existují červy, které nejsou přizpůsobeny lidskému bydlení, ale aktivně se chovají na zvířatech - toxocars, fluke. Vstupují do jater přes krevní oběh (obchází žlučovody) a tvoří cysty, které jsou podobné v obrazech se zhoubným nádorem.\nDieta proti hepatitidě A ...\nHepatitida A může být infikována špinavými potravinami a vodou, ale je pro ni vakcína. Téměř 99% pacientů tuto hepatitidu toleruje v mírné formě a zotavuje se s tvorbou celoživotní imunity. Zbývající 1% jsou ti, kteří měli hepatitidu A v těžké formě nebo zemřeli v důsledku jeho fulminantního (fulminantního) vývoje.\nDieta pro akutní hepatitidu A musí být dodržována po dobu nejvýše dvou týdnů, s lehkým chodem jsou nutná minimální omezení množství jakéhokoliv tuku v potravinách. Těžká forma vyžaduje použití jednoduchých, nízkotučných, vařených nebo parních pokrmů, přednostně v půdní formě.\n... hepatitida B\nVlastnosti viru B jsou následující.\nPřenosová cesta. Virus je přenášen z pacienta na zdravého člověka pouze přes osobní kontakt, skrze krev, která přišla na poškozenou kůži, stejně jako slinami a spermiemi. Virus viru hepatitidy B, dobře přizpůsobený přežití v životním prostředí, zůstává infekční na pacientově krví potřísněných listech, injekčních jehlách, nůžkových hrotech a dalších nádobách na řezání piercingem po dobu jednoho týdne. Je přenášena na dítě od matky během porodu, ale ne během těhotenství.\nVliv věku. Čím mladší je osoba infikovaná hepatitidou B, tím vyšší je riziko onemocnění do latentní chronické fáze. Čím starší je, tím vyšší je pravděpodobnost, že se po akutní žloutenkové hepatitidě B spontánně hojí.\nDieta pro hepatitidu B, která se vyskytuje se žloutenkou, vyžaduje přísná omezení na potraviny obsahující jakékoli tuky, kořeněné, smažené, nakládané potraviny. Je nutné jíst v malých porcích, pětkrát až sedmkrát denně, sekat jídlo před konzumací a vyhnout se „suchému masu“.\nLatentní formy onemocnění jsou nebezpečné při rozvoji cirhózy a vyžadují opatrnost při vstřebávání mastných, smažených, kořeněných potravin po celý život. Je žádoucí dodržovat princip roztříštěnosti potravin. Chronická hepatitida B je zcela neslučitelná s použitím alkoholických nápojů. Alkohol musí být eliminován nejméně jeden rok po epizodě onemocnění.\n... a hepatitidy C\nHepatitida C je velmi podobná hepatitidě B:\nа также со слюной и другими биологическими жидкостями больного; také přenášené krví - stejně jako slinami a jinými tělními tekutinami pacienta;\nможет колебаться от двух месяцев до полугода. má dlouhou inkubační dobu - může se pohybovat od dvou měsíců do šesti měsíců.\nAle častěji než jiní mají sklon postupovat chronicky a tajně, maskovat se jako jiné jaterní patologie. Vzhledem k vysoké schopnosti viru "mimikry", pacienti nemusí mít podezření, že byli infikováni po celá léta, a proto se nebojí o to, co lze jíst s hepatitidou C a co ne. Hepatitida C je karcinogenní, ale stává se skutečně nebezpečnou v kombinaci s jinými onemocněními jater, včetně superinfekce s blízkými kmeny (B nebo D).\nVýznam stravy u chronické hepatitidy C se neliší od výživy u jiných hepatitid: zvýšeného obsahu bílkovin a vlákniny a omezení tuků všeho druhu, kořeněných a smažených.\nČasto je hepatitida způsobená jedním důvodem zhoršena jinými toxickými účinky. Komplikace hepatitidy jsou jaterní fibróza a její cirhóza - nejprve zvýšení procenta pojivové tkáně (nefunkční, nahrazení zdravých hepatocytů při jejich zničení) a pak její agresivní, nevratná klíčivost, kdykoli je to možné.\nJak jíst během nemoci\nHepatitida dieta je navržena tak, aby co nejvíce ušetřila játra. Je založen na třech zákazech.\n. Na tuky . Všechny druhy, včetně rostlinných, jako žluč je také nezbytné pro jejich štěpení. Živočišné tuky by měly být omezeny přísněji (cholesterol je z nich uvolňován, „obal“, který bere další zdroj z jater). Jedná se zejména o žáruvzdorné tuky: hovězí, skopové. Je však také nemožné zcela odstranit tuky, protože s nedostatkem cholesterolu v potravinách játra zdvojnásobují vlastní produkci. Smíšené a modifikované tuky (margarín, pomazánka) vyžadují úplné zrušení. Vyznačují se špatnou stravitelností a karcinogenitou i při zdravých játrech.\n. Na horké . Máme na mysli nejen černý pepř, ale také ocet. Chuťové stimulanty jako koření a marinády jsou také dobrými choleretickými činidly. Při zablokování kamenů nebo kanálků může mít jejich příjem za následek koliku. Nerušený a urychlený odtok žluči nutí játra rychleji syntetizovat novou žluči, kterou játra často nedokážou udělat kvůli hepatitidě a degenerativním procesům, které vyvolává.\n. Na smažené . Tento zákaz byl vytvořen v době, kdy bylo zřejmé, že smažení jakéhokoliv druhu jídla je možné pouze na tuky. V posledních několika letech se však na trhu objevily aerogrill, pánev a jiné kuchyňské spotřebiče, které snižují / eliminují přidávání olejů. A teď je dovoleno lehce smažit některé produkty s jejich pomocí.\nVzhledem k prevalenci chronického průběhu může být výživa pro hepatitidu C speciální pouze v případě, že se onemocnění zhoršuje, a není nutné dodržovat jeho pravidla po celý život. Základem pro přípravu vzorového menu je obvykle dieta №5 od firmy Pevzner. Byl však sestaven na počátku 20. století, kdy o virové hepatitidě a jejích odrůdách bylo známo mnohem méně než v současnosti (stejný kmen C viru byl izolován pouze v 80. letech).\nPevznerova tabulka č. 5 může být nedokonalá v aplikaci na tento případ hepatitidy (taková data již existují). Nikdo však ještě nepřišel s lepším řešením, protože moderní „výzkum“, stejně jako alkalizující dieta, je stejně daleko od gastroenterologie i dietologie.\nAlkalická dieta pro hepatitidu C a cirhózu jater je často doporučována, ale ne lékaři, ale „lidovými léčiteli“. Jeho podstatou je sestavit nabídku produktů bohatých na potraviny, které vytvářejí alkalické místo kyselého prostředí ve střevě, protože "nepřežije rakovinné buňky", "nezpůsobuje hnilobou" a "netvoří strusky".\nAutoři této stravy však zapomínají objasnit (nebo neví), že silně alkalické tajemství jde do dvanácterníku a nemusí být „pomáháno“ ve formě pokrmů vytvářejících stejné prostředí. Tato alkálie s trávicími enzymy rozpuštěnými v ní je syntetizována slinivkou břišní a nazývá se pankreatická šťáva. Pankreatická šťáva neutralizuje kyselinu chlorovodíkovou, která spolu s potravinovou hmotou přechází ze žaludku do střeva. A jeho nedostatek (skutečná „oxidace“ střevního prostředí, protože alkálie přestává být dostačující k neutralizaci žaludeční kyseliny) ji ohrožuje nejen „struskami“, ale i zánětem a erozí jeho stěn.\nV tomto případě dochází k degenerativním procesům ve slinivce břišní a použití alkalizujících produktů z nich nepomůže. Musíte nejprve vyléčit chronickou pankreatitidu a ujistit se, že pacient nemá rakovinu pankreatu, protože se vyznačuje rychlým vývojem a špatnou prognózou. A opatření jako jedlá soda dávají paliativní účinek a zakrývají skutečný rozsah onemocnění. Nemají také nic společného s prací jater a hepatitidy.\nJak krmit nemocné dítě\nDietní plánování pro děti starší tří let s hepatitidou se neliší od skládání pro dospělé. Jediný problém je věk dětství, protože mateřské mléko je bohaté na tuk a obsahuje kritické faktory pro růst a vývoj dětského cholesterolu.\nRoztok může být nahrazen mateřským mlékem umělou směsí cholesterolu a sníženým obsahem nenasycených tuků. Ale hodnocení lékařů o výsledcích takového překladu obvykle není nejlepší (průběh hepatitidy je mírně usnadněn, ale riziko vývoje zpoždění a abnormalit v práci zažívacího traktu pro život) se zvyšuje. V případě kojenců považují pediatři za vhodnější podávat hepatoprotektory a imunomodulátory bez odstavení.\nPevznerova tabulka (dieta) č. 5 je určena pro patologické stavy jater v jejich normálním průběhu (mimo exacerbace). Nabídka může obsahovat:\njakýkoli stale chléb;\nprotein všech vajec;\nVařené klobásy bez sádla;\npolévky a boršč na nízkotučném vývaru a bez přídavku olejů;\ntěstoviny bez oleje (mohou být na mléce);\nzelenina a ovoce, kromě nakládané a kyselé povahy.\nKromě toho je povoleno:\n– мед, сахар-песок, мармелад, желе, варенье, джем и пастила; ze sladkostí - medu, krystalového cukru, marmelády, želé, marmelády, marmelády a bonbónů;\n– укроп, петрушка, корица и ваниль; z koření - kopr, petržel, skořice a vanilka;\n– кофе (только некрепкий и с молоком), чай, травяные отвары и настои, кисель, фруктовые и овощные соки и фреши. nápojů je káva (pouze slabá as mlékem), čaj, bylinné čaje a infuze, želé, ovocné a zeleninové šťávy a čerstvé šťávy.\nZe stravy číslo 5 vyloučeno:\nSladké pečivo, čokoládové a tukové krémy;\nvepřové, kachní a droby;\nuzené maso a klobásy s přídavkem slaniny;\nObvazy z octa a kyselých omáček;\nmléko s vysokým obsahem tuku a zakysanou smetanou;\nsmetana, včetně zeleniny;\nluštěniny, včetně hrachu;\nředkvičky, ředkvičky, křen, hořčice, česnek;\njakákoliv zelenina s ostrou, ostrou chutí;\nšpenát, šťovík a jiná kyselá zelenina / bylinky;\nčistá káva, kakao, zmrzlina, studená jídla a nápoje.\nDietní menu pro hepatitidu C pro každý den, musíte počítat s pěti nebo více recepcí, v malých porcích (ne více než 300 g celkové hmotnosti v každém), ve formě tepla. Je lepší zvolit jednoduché recepty - ne více než tři složky, protože jídla s komplexním složením jsou asimilována s velkými obtížemi. Přibližná tabulka výrobků a jídel pro každý den stravy může vypadat následovně.\nTabulka - Příklad dietního menu pro hepatitidu C na týden\n1 - Kuřecí steak;\n- pshenka na chudém vývaru, bez oleje;\n- tvarohový kastrol s rozinkami\nRýžový pudink s mrkví a zakysanou smetanou - boršč bez tuku a fazolí, s masem;\n- plněné zelí s masem a rýží\n- Vařená krůtí klobása;\n- nekvalifikované brambory v uniformách\n- dušené zelí s masem;\nKrupice kastrol s polevou cukru\n2 - Salát z čerstvé zeleniny;\n- dušený králík se zakysanou smetanou - Polévka z mléčné rýže;\n- těstovinový vývar, bez oleje\n- nasekané grilované kuřecí prsa\nProteinová omeleta s vařenou klobásou z drůbežího masa - krabí salát;\n- tvarohová pasta s rozinkami\n- včerejší bílý chléb s marmeládou\n3 - bramborový kastrol s kuřecím masem;\n- zeleninový koktejl bez másla\n- Grilovaný filet z tresky;\n- ucho s přídavkem zeleniny a bylin;\n- želé z drůbežího masa, bez křenu;\n- bramborová kaše\nDomácí ravioly s drůbeží a smetanou - nudle s mlékem;\n- tvarohová pasta s rozinkami - rýžový pudink;\n4 - Těstoviny námořnictva;\n- květák v těstíčku;\n- mleté grilované kuřecí filé\n- Ovesná polévka s nízkotučným sýrem;\n- filet z pollock, štikozubce nebo štiky, pečený se zeleninou;\n- jablka pečená s cukrem\nProteinová omeleta s krabími tyčinkami a chobotnice - dušená zelenina;\n- mleté kuřecí řízek\n- Zeleninové plněné zelí;\n5 - Vařené ryby se zelení;\n- bramborová kaše se zakysanou smetanou\n- Ovesné vločky na mléce;\n- knedlíky s ovocnou náplní\n- Zeleninová polévka s rýží;\n- kuře, zapečené se zeleninou a sýrem;\n- karotka a jablečné placičky\n- Řepný salát se švestkami, bez česneku, se zakysanou smetanou;\n- chléb s marmeládou nebo džemem\n- Sendvič s klobásou z drůbežího filé;\n6 - cuketa plněná zeleninou, pod sýrovou srstí;\n- ovocná a sýrová pěna\n- dušená štika s bramborami;\n- kompot nebo želé\n- pohanková polévka s kuřecím masem a kysanou smetanou s nízkým obsahem tuku;\n- drůbeží karbanátky\n- Salát z červeného zelí;\n- Salát z mořských plodů;\n- krupičná kaše s mlékem a jahodovým džemem;\n- mléčný koktejl bez zmrzliny a smetany, s ovocem\n7 - Sendvič s nízkotučným tvrdým sýrem a vepřovou klobásou;\n- sekaná se sušenými meruňkami nebo švestkami a ořechy;\n- kaše z rýže\n- Rýžová polévka s kuřecím masem;\n- knedlíky s bramborem\n- Dušené zelí s kuřecím masem;\n- proteinová omeleta s krabími tyčinkami, krevetami a sýrem\n- Dušené rybí koule;\n- Pike okoun se zakysanou smetanou;\n- sladká dýňová kaše\nVčera je bílý / černý / otruby, který lze jíst s některým z těchto pokrmů nebo odděleně v množství až 100 g denně. Celkové množství spotřebovaného tuku by nemělo překročit 80 g (s exacerbací - 50 g) denně. Jídlo s hepatitidou C umožňuje častější přípravu míchaných salátů (zelenina a živočišné produkty, jako v řeckém salátu). Neměli by však být naplněni majonézou a octem, přidávat tuk, používat nakládané "vměstky", sýry, maso a ryby s vysokým obsahem tuku.


1.11. 2002 pátek\nTak tu máme listopad.\nRáno jsem jel na čundrslevu (zakoupeno do Postoloprt) do Loun. Vyplnil jsem tři formuláře, zanechal dvě fotky a jednu línou úřednici, která mi samozřejmě nevystavila pas na počkání, mám si pro něj dojet příští týden ve středu. V pátek bych vízum donesl na konzulát Senegalu a pak se budu modlit, aby mi do pátku dalšího týdne udělili vízum.\nPokud ano, tak v sobotu v 7.35 odlétám z Ruzyně. V 9.05 sedám v Miláně a čekám do 18.10 na letadlo do Dakaru. V Dakaru přistanu v 23.10, před půlnocí.\nZpátky bych měl přiletět\n1. ledna příštího roku (schválně zdůrazňuji kterého roku, protože poslouchám blbé dotazy, jestli to nebude třeba až za pět let, až mě najdou zbloudilého kdesi na Sahaře). Z Kotoky mám odlet v 23.55, ráno v 6.45 sedám v Miláně a v 10.10 odlet do Prahy. Pokud zase nějaký blbeček nezavolá, že je na letišti bomba, tak v Praze jsem v 11.40.\nNa další čundrlslevu jsem jel do Prahy a iniciativně do práce. Upravoval jsem fotky, co fotila kolegyně a nutno podotknout, že drtivá většina nové várky nastupujících spolupracovníků by se mohla s úspěchem živit v obludáriu či strašením dětí.\nStopoval jsem Kozelové, za jak dlouho si přečte v práci noviny. Trvalo jí to hodinu a 37 minut.\nA mimochodem, cirhóza je pěkné svinstvo.\n2.11. 2002 sobota\nDopoledne jsem se živil. Sežral jsem dvě kila mandarinek, protože ovoce je prý zdravé. Potom jsem sežral dva hermelíny a pořádný kus eidamu, protože sýry jsou taky zdravé. A nakonec jsem sežral deset utopenců, abych nebyl zdravý až moc. A vida, zdravý jsem nebyl, bylo mi neobyčejně blbě. Tak se to musí, potrénovat žaludek.\nVečer jsem měl sraz u jedné sochy a šlo se na bowling. Já bowling nikdy nehrál a tak mi vysvětlovali pravidla. To se vezme koule s dírama, do děr se vstrčí prsty, člověk kouli rozhoupe a vrhne po takové cestičce. Na konci cestičky jsou různé útvary, nejčastěji kuželky. A jak se ta koule kutálí, tak vrazí do kuželek a ty padají a hráč jásá.\nTolik teorie. Nic složitého. Ovšem já objevil netušená kouzla této hry. Jako například narvat prsty do děr v kouli a poté zjistit, že prsty nelze vytáhnout, jelikož mi nikdo neřekl, že každá koule má jinak velké otvory. Také v trefení kuželek jest problém, protože po krajích cestičky jsou takové žlábky a koule do nich zhusta padá a poté neškodně projede kolem kuželek, které to zcela ignorují a žádná nespadne.\nVedle na dráze hrála paní učitelka Michaela svým zvláštním způsobem, kdy se chopí koule jak zahradník řepy, poté rozhoupe pozadí, následně se rozhoupe celá a nakonec rozhoupe i kouli, tu pouští, poté piští a haleká a koule sráží kuželky.\nJá učitelku nemohl moc osahávat, ba ani očumovat, jelikož tam měla svou drahou polovičku, která jest velice žárlivá a vadí jí, když si s učitelkou začínám.\nPo koulaření jsme šli do pizzerie, jelikož individuum zvané Swen dostalo žrací náladu. A tak jsme všichni jedli a poté chytřejší část společnosti pozorovala servírky, zatímco ženštiny si sdělovaly informace, takzvaně kvokaly.\nJelikož servírky, zvláště jedna, se pořád motaly okolo, pozorování u některých jedinců dostalo doprovod v podobě skelných pohledů a náznaků slintání, zvláště u Swena bylo patrné navíc i cukání koutku úst a křečovitý třes. To se ovšem nelíbilo učitelce Michaele a jejím kamarádkám a tak se šlo pryč a to na šipky. Šipky jsou stejně jako například koulaření hospodským sportem, vrhá se malými šipkami do terče, který je opatřen různými čísly a je zapotřebí trefit buď správné číslo, nebo protihráče do oka.\nJednou jsem nevyhrál a jednou jsem vyhrál, což není nějaký extra velký úspěch, jelikož učitelka šipky hrát neumí, individuum Swen se jalo povykovat a chytat se za hlavu, jelikož je to šipkový jouda a ostatní popíjeli.\nJá popíjel sodovku a potom jsem nepopíjel nic. Žiji zdravě.\n3.11. 2002 neděle\nNapsal pan Egi, kterému se nelíbí, že jeho hnusné prasopsy, které na svých stránkách nabízí, nepopisuji jako vrchol veškerého psího plemene. Dokonce mi chce zhnusit výlet do Afriky, mizera.\n"Stejne te tam na hranicich nekde zastreli a dobre udelaji, vsivaku, za to, jak svou blbost maskujes pomluvama nasich undergateru.\nA mas blbou anketu, chybi ti tam hlavni a jedina realna moznost - ze\npojedes do prdele.\nHad je to.\nTo ovšem není nic proti panu Vogonovi, který mi na základě vlastních zkušeností napsal, že do Afriky se dostanu tak, že postřílím piloty v letadle, potom přistanu na celnici, celníkům naliji do očí horký čaj a razítkem s vízama se potisknu od hlavy k patě.\nJojo, mám ohledně Afriky samé skvělé rádce.\nSpolubydlící Arnošt běhá po bytě, mává nad hlavou kusem železa a volá:\n"Já ty kurvy zabiju!"\nKdyž se uklidnil, tak mi sdělil, že u jeho nově zakoupeného automobilu mu nějaký vtipný okolojdoucí probodal pneumatiky nožem. Ono by to třeba bylo vtipné, ale Arnoštovi se to stalo během týdne dvakrát a kromě toho píchnul i duši na jízdním kole, Arnošt tak nebicykluje a místo toho běhá s železem a křičí.\nVečer jsem na hokeji podal takový výkon, že nikdo ani nenadával, jen soustrastně pokýval hlavou. Za celý zápas nás útok vystřelil asi dvakrát, zato stihnul obdržet tři góly. Ostatní se snažili, ale kdeže, 4:6 jsme prohráli a tak jsem raději v šatně ani nevyprávěl vtip o poblitém myslivci.\n4.11. 2002 pondělí\nPracuji v Praze, to je takové špinavé město plné šílících lidí. Nehorázně smradlavé město, ale o tom až jindy.\nTak si tak jedu do práce tramvají a najednou tramvaj stojí a řidič tramvaje nadává. Ejhle, nějaký intelektuál v ranní špičce zatarasil koleje na zhruba padesát metrů přenosným obrubníkem na dělení silnic. Za naší tramvají přijíždějí další a další, osmnáct tramvají jsem napočítal, ovšem dál jsem nedohlédl a jistě jich tam byla spousta dalších. Řidič kurwuje, že vysílačka nefunguje. Přijíždí policajt na motorce a společně s řidičem tramvaje do zátarasů kopou. Samozřejmě se zátaras ani nepohne. Během pár minut je vidět několik policistů, spoustu řidičů tramvají a ještě více cestujících, všichni zuřivě klejí a kopou, tramvajáci páčí zátarasy tyčemi na přehazování výhybek, policisté používají pendreky. Za asi dvacet minut je dílo dokonáno, náš tramvaják dojemně děkuje policistovi na motorce, nasedá do tramvaje, rozjíždí se a... s přehledem naboural onomu policajtovi motorku.\nVolal kolega, že mám nahodit na web jakýsi formulář. Že prý mi ho pošle. Ovšem nic se nedělo, koukám na monitor a pošta pořád žádná. Najednou se otevřely dveře a kolega mi podával formulář na papíru.\n"Tak tady to je, přepiš si to a dej to na web."\n"Moment... nebude lepší, když mi to pošlete mejlem?", tázal jsem se naivně.\n"Já už jsem to smazal, mám to jen tady na papíru, ale bez chyb, stačí to přepsat."\nMáme 21. století. Tedy ne všichni.\nKolegyně Kozelová v růžovém tričku po ránu zase perlí. Hýká a kňučí, jakéhože má pejska a že s pejskem chodí na vycházky a ble ble ble.\nNásleduje její půlhodinový monolog o příšerné tramvajové dopravě. Ona jezdí tramvají na metro tři zastávky. Zhruba 500 metrů. Pět minut chůze. Ovšem jít to pěšky? Kdepak. Místo toho vyluzuje příšerné pazvuky, když zalamuje ruce a vykládá, že tramvaje jsou ucpané, že ona se přece nikde nebude mačkat a tak čeká a čeká... a těch 500 metrů absolvuje tramvají za 30 minut.\nTak, vyslechl jsem si monolog o cestě k metru, ovšem následuje další. Že musí poté z práce na tramvaj chodit pěšky. 150 metrů to je.\n"O jééé, když ono se to nezdá, ale musí se to jít ráno i odpoledne! O jééé! To se nezdá, ale člověk se nachodí, o jééé!"\nNejraději bych uspořádal lampiónový průvod. V čele (je otázka, jak dlouho) by byla kolegyně Kozelová s lampiónem (to aby bylo vidět, kde se zrovna nachází) a zbytek průvodu by tvořila zvířátka.\nNapříklad tygři, lvi, pitbulové a tak podobně.\n5.11. 2002 úterý\nJsem nevyspalý díky průvodčím a policajtům.\nVčera jsem jel na čundrslevu z Tábora a hle, ve vlaku proběhla šťára, kontrola jízdenek a podobné obstrukce.\nPřed půlnocí mě vyhodili z vlaku v Benešově. Nejbližší spoj? Ve čtvrt na pět ráno. Paráda.\nPadal déšť se sněhem, bylo krásně sychravo. Šel jsem na výpadovku na dálnici na Prahu. Zhruba o půlnoci jsem začal stopovat. Pořád padala břečka.\nKolem profičelo auto. A nic se nedělo. Najednou z dálky to auto přicouvalo a vykoukl chlápek a prý: "Co je to za píčovinu stopovat v tuhle dobu?"\nA jel jsem.\nJenomže mě vysadil ne v Praze, ale na dálnici na nějaké odbočce před Prahou. To je radosti, noční procházka po dálnici. Asi deset kiláků. Praha je obludně hnusná, zvláště když jde člověk nehorázně širokou silnicí, všude samé auto, samé světlo, žádné ukazatele pro zbloudilé pěší turisty.\nPak už jen noční bus, noční tramvaj a ve čtyři ráno jsem zapadl do postele.\nDneska večer jedu do Žatce, posledním busem, protože jede přes Slaný a tak je to skvělá čundrsleva. A zítra ráno, pokud to dobře dopadne, si v Lounech vyzvednu pas.\nA ještě jedna radost. Po posledním zoufalství na hokeji mám pocit, že mě pošlou do háje a už si nezahraju. Ani bych se nedivil. Já kdybych byl vedoucím, tak se vyrazím okamžitě.\n6.11. 2002 středa\nCopak napíšu dnes? Dnes budu opět otravovat papírováním ohledně Afriky. Za deset dnů odlétám. Jest to skutečnost značně pravděpodobná, byť vzhledem k mé schopnosti ztratit a zmotat vše nic není stoprocentní.\nMám cestovní pas. Díky tomu, že na pasovém oddělení dělá moje bývalá kolegyně ze Žatce mi žádost vzali v neúřední den (to bylo řečí) a pas vyhotovil do tří dnů, byť údajně dřív než do týdne to nelze.\nDnes ráno jsem se tedy nepohádal s matkou (to jsem stihl už včera dle přísloví "co můžeš udělat dnes, nenechávej na zítřek") a vsedl do busu a na čundrslevu dojel do Loun. Vyzvedl jsem si pas a busem jel do Prahy. Prchal jsem na senegalský konzulát a naháněl úředníka i konzula, zaměstnával recepci a otravoval přítomností do té doby, až recepční zavolala domů úředníkovi, ten přijel na konzulát a sháněl konzula. Sehnal. A tak mám v pase senegalské vízum, dokonce za pouhých 300 peněz.\nPoté jsem zdrhal na ghanskou ambasádu, kde jsem hrozně nahlas zdravil všechny černochy, protože jeden z nich je velvyslanec a udělí mi vízum. Bohužel jsem nikoho neukecal a tak vízum bude až v pondělí, což značí, že už si nestihnu vyřídit vízum do Burkiny. A z toho plyne, že v Africe si nějak musím sehnat víza do Mali (v Dakaru) a do Burkiny (asi v Dakaru nebo spíš v Bamaku).\nHowadoor má ze ztráty mého pasu ohromnou legraci a bombarduje mě dopisy, kde se neustále ptá, jestli jsem už zase ztratil pas a jestli jsem ztratil další pas a tak podobně. Například:\n"Už máš nový pas? Už jsi ho ztratil?"\nCestou z práce, kde jsem byl dobrovolně, majíc dovolenou, jsem v Celetné ulici rozšlápl žebrákovi kelímek s mincemi. Samozřejmě nechtěně. Jak jsem ho rozšlápl v chůzu, kelímek jsem tím i odkopl pár metrů od žebráka. A co se nestalo. Ten žebrák, co pořád jen klečí a má u sebe berle vystartoval, normálně vyskočil na nohy a pro kelímek si bez nějakých zjevných obtíží došel, přitom mě zdravil tituly jako "hajzl zasranej".\nPři čekání na tramvaj zakoupil jsem sobě párek v rohlíku a uvažoval, zda-li s hořčicí či kečupem.\n"A mohla byste mi tam dát kečup i hořčici?", otravoval jsem stánkařku.\n"A to si nemůžete vybrat jen jedno z toho?", kontrovala.\n"Já si klidně připlatím!", hlásil jsem bohatýrsky a hledal v kapse dvacetník, co jsem ráno našel.\nBába zavrčela, naplácala mi k párku rohlík, kečup i hořčici, přijela tramvaj, z ní se vyřítilo stádo puberťáků, já raději svižně uhnul a teď vím, že směs hořčice a kečupu se z bundy odstraňuje docela blbě.\nA teď jdu lovit krtky, jelikož vzdělaní a věci znalí čtenáři Chochovin mi v anketě doporučili, abych se v Africe motal v přestrojení za krtka. Určitě mi nepřejí nic zlého, na Sahaře v černém kožichu, to jsou ty pravé zážitky!\n7.11. 2002 čtvrtek\nVčera odpoledne jsem si šel pro další várku fotek. Fotolab jsem velice oživil, neboť jsem seřval obsluhu, že mi naúčtovala víc, načež obsluha se chopila fotek a začala jednu po druhé počítat, samozřejmě obrázakem nahoru. Lidi ve frontě ani nedutali, no ono se není čemu divit, taková ženština a v takových situacích, to bych se na ty fotky taky koukal, ani nedutal, že ano.\nVečer jsem šel do Aera na partii piškvorek s Evou, dcerou vaculíkofilní knihovnice Aleny. Samozřejmě, že rozptýlen jinou u stolu sedící prsatou ženštinou jsem sázku nevyhrál a v piškvorkách podlehl, ovšem Eva byla zřejmě nějak psychicky zničena a odmítá výhru. Místo toho mi řekla, že hrála piškvorky i s Howadoorem, že Howadoor piškvorky vůbec hrát neumí, že umí jen pít s jejím otcem.\nVčera jsem se s Howadoorem shodou okolností bavil a máme se, my obyčejní, na co těšit. Plánuje snad totiž velkou expedici, údajně několikaměsíční, ohromně dobrodružnou, přes pralesy Myanmaru, pro i proti proudu Mekongu a celé to chce završit návštěvou a snad i studiem ohromně zenových, ba i zenovitých klášterů zenových mnichů.\nTo já se na nic takového nezmůžu, já jen odpovídám na přiblblé otázky všech okolo, jestli už jsem opět ztratil cestovní pas.\nMaje ještě trochu času, hodlal jsem se pokecat si na netu a protože jsem měl rozpustilou náladu, vlezl jsem do místnosti zvané "O Bohu". Vydržel jsem tam jen do mé první hlášky, potom mě vyrazili. Dobytci.\nPepa: Jestli se ti dva vezmou.... vytvoří tím něco víc než přátelství..... je to závazek před Bohem.....\nKarel: Jestli uzavírají sňatek křesťané.... mají závazek i vůči Bohu ....\nKřesťan jestli se rozvede ... hřeší... a už nesmí ..(.. mimo výjimky nevěry toho druhého) znovu uzavřít sňatek...\nPepa: Já bych řekl, že platí co Bůh spojil člověk nerozděluj.\nKarel: A já např. už teď mám relativně mnohem lepší předpoklady být šťastně ženatý než teď moji nevěřící vrstevníci.\nJá: Když řeknu "Kristova noho!"... tak je to taky o Bohu?\nA už jsem letěl.\n8.11. 2002 pátek\nZ firemní pošty:\nJedna pitcha napsala:\n"Kdo chce spojit příjemné s užitečným, tj. emocionálně si obohatit život a zároveň udělat dobrý skutek (jednou se to hodí !) ať poskytne domov malé, něžné hezounké kočičce (černá s bílými "punčoškami" a náprsenkou.)\nPokusila jsem si ji vzít domů ke své kočce, ale nešlo to, ta moje by ji byla ze žárlivosti snad zabila. Určitě nebudete litovat, mít kočku není vůbec náročné, nic není doma cítit (hrudkující absorbční písky do kočičí toalety jsou dokonalé), odpadá venčení atd. Nechcete-li se ujmout kočičky sami, co takhle pořídit vděčnou kočičí kamarádku někomu blízkému, třeba osamělému?\nS pozdravem Jiřina"\n"Doporučuji přísnější podmínky, včetně psychologických testů, pro nově přijímané zaměstnance.\nÓ jééé! Emocionálně se obohatit! Dobrý skutek! Bílé punčošky! Hrudkující absorpční písky! Kočičí kamarádka!\nSakra, občas si připadám jak v ústavu choromyslných. Například včera volal kolega, že je ohromný problém.\n"Místo háčků mám v textu čtverečky!"\nPřišel jsem tam. Samozřejmě měl místo nějakého normálního fontu písma nastavenou jakousi arabštinu, či co.\n"Proč tam nemáte nějaký český font?"\n"Protože tohle je daleko hezčí, písmena mají takové ocásky, ale vysral bych se na to, píše to čtverečky, kurva!", vysvětlil kolega, Slovák a bývalý voják, disponující krásnými výrazovými prostředky.\nPoté přišla otravovat baba z komunistického sekretariátu, že jí cosi nefunguje.\nNemám jí rád, jednak dělá pro komunisty a jednak smrdí. No, ten smrad bych ještě přešel.\nUž kdysi dávno jsem ji poslal do háje, ale baba zřejmě zapomněla.\nTak jsem ji poslal do háje zase.\nOpět jsem četl Katyni od Kohouta. Ona ta kniha sama o sobě nic moc, ale baví mě, jak mohl někdo napsat tímhle stylem a o těchhle věcech celou knihu. Stereotypně, monotónně, i to drcení varlat je jaksi samozřejmě, nezajímavé, strojové.\nTak to má být! Takový Vaculík nic o drcení koulí nenapsal, ten všude vypráví jen o kouli husitské či švédské, ovšem každopádně kouli dělové. Pryč s varlaty, myslí si asi pan Vaculík.\nKozelová dnes opět září. Vylepila na skříň nápisy:\n"A kdy to mám kurva udělat?\nNo ty si snad ze mě děláš prdel!\nVětšího debila jsem neviděl."\nTím si u mě Kozelová šplhla. Ovšem zase sešplhala, když přiběhla v kožených kozačkách s třásněmi. Boty má asi tak o tři čísla větší a vypadá jak patagónský honák.\n9.11. 2002 sobota\nVečer byl hokej v Lounech. Zahrál jsem si hezky a prohráli jsme 6:11. Jsem otlučený jak futra v hospodě, protože jsem se snažil celý zápas aspoň jednou srazit soupeřovo křídlo. Jenomže to vždycky skončilo tak, že jsem do něj narazil, zaúpěl a svezl se na zem. Měl zelený dres, číslo devět a dělá v pivovaru.\nPsal Tarabis, že by se chtěl ožrat a nějakou ženštinu ulovit. Je znechucen z poslední akce v Praze, z kolaudace bytu Bárta a Zelího a narozenin Zelího a Trejbátka, psal jsem o tom nedávno (25.10.). Odpověděl jsem panu Tarabisovi, že pít nehodlám a naopak se budu soustředit na hokej a podobné ušlechtilosti. Také jsem mu ironicky doporučil, ať jde pít a obtěžovat ženštiny se Zelím, Bohoušem a Trejbátkem. A Tarabisova odpověď?\n"Buzíci to jsou! Radši budu prcat mrtvý krocany, než jít pařit s homosexuálama! Na hokeji si zlom prst a v Africe užeň malárii!"\nTo je celý Tarabis, takový dětinský, upřímný. Ale přece jen... mrtví krocani?\n10.11. 2002 neděle\nZase přestal fungovat kotel. Spolubydlící Arnošt pravil, že opraváře volat nebudeme a vše zvládneme. Byla potřeba kotel jaksi natlakovat a to tím, že se do něj napustí voda.\nArnošt vytáhnul hadici, jeden konec jsme připojili ke kotli a druhý do koupelny ke kohoutku.\nArnošt pravil, že možná trochu poteče voda. Poté se zahleděl na ciferník na kotli, řekl "Tak na jedna celá tři!" a já řekl "No jistě!" a on řekl "Teď!!!!" a já otevřel kohoutek, vmžiku se hadice naplnila proudem vody, vymrštila se ze země a švihla mě do koulí. Načež začala z obou konců stříkat voda na všechny strany a Arnošt řval "Stačí! Jedna celá osm!" a já řval "Seru ti na to, pitomá hadice!" a přišlápl jsem hadici a bylo.\nKotel jest natlakován, teče teplá voda a v bytě je přijatelně, tedy nad nulou.\nVečer na hokeji jsem se úspěšně vyhýbal pokusům o mou likvidaci a naopak jsem skóroval, což soupeře tak rozhodilo, že jsme neprohráli.\n11.11. 2002 pondělí\nHned ráno jsem si zaběhl na ghanskou ambasádu pro pas i s vízem a zkusil vyřídit další vízum na ambasádě Francie. Nemůžu si pomoct, ale tam je to opravdu zmrd vedle zmrda a pitcha vedle pitchy. Že je vrátný hluchý a neslyší zvonek, to ještě beru. Že u přepážky je tak šilhavá baba, takže nikdo neví kam kouká a tak na ní mluví buď všichni nebo nikdo, to bych taky přežil.\nAle že mi ti dementi nechtějí dát vízum, protože nemám v Burkina Fasu na každý den potvrzeno ubytování z tamních hotelů, to mě fakt sere. A už ani nemluvím o tom, že jako další důvod k nevydání víza mají argument, že nemám na výpisu z banky dost peněz. Kolik? No, asi tak čtvrt milionu. A že mi v takové Burkině jsou prachy na účtu naprd, protože kartou se tam dá platit snad jen ve filmu? Kdepak, hotovost vám neuznáme.\nHovada. Tupci. Blbové kreténští.\nA jen pro zajímavost, co všechno po mě kdo při vydávání víz chtěl:\nSenegalský konzulát - vízum na počkání, 600 peněz, stačil jim pas, 3 fotky a vyplnění tří jednoduchých formulářů.\nGhanská ambasáda - adresa ubytování (klidně se dá něco vymyslet, já třeba udal Chocho hotel beach), rezervace letenky nebo rovnou letenka a 4 fotky a vyplnit dva stupidní formuláře. A 800 peněz. Vyřízení za 3 dny.\nMali - pár dopisů s českou ambasádou v Dakaru a tam mi vízum pomůžou vyřídit, všechno zařídit, všechno snad v pohodě.\nFrancouzská ambasáda, kde vydávají (kdo ví) i víza do Burkiny - fotokopie letenek, výpisy z účtu (nejlépe v řádu několika set tisíc peněz), fotokopii pojištění, dvě fotky, dva formuláře (kde se ptají na všechno možný), fotokopie dokladu o očkování, fotokopii pasu, fotokopii senegalského víza, fotokopii ghanského víza, 700 peněz a když se to někomu bude zdát málo, tak si vymyslí spousty dalších věcí. A k tomu mají spoustu otázek. Například: "Proč tam jedete? A co tam budete dělat? Jak se tam budete domlouvat? Vy do práce dojíždíte? Kde bydlíte? S kým bydlíte?"\nA podobné otázky.\nA při odchodu vám řeknou, že s vízem počítat nemáte, protože "Paní konzulka ho ještě nikomu nedala, pokud neměl v pořádku doklady."\nUž fakt nevím, co dělat, abych to vízum dostal. Variant je několik:\n1) Z Mali se dostat do Ghany nějak načerno přes Burkinu\n2) Zkusit cestu přes Niger, Togo a Benin.... ovšem to je hned 3x problém s vízy\n3) zkusit se prohlásit za Valacha, jelikož Valašský pas jsem si kdysi ze srandy koupil a protože samozřejmě o nějakém Valašském království nikdo nic neví, tak ani neexistuje vízová povinnost... no, to není špatný nápad\nUf, cestování není cestování, ale tuny papírování a vyhazování peněz. Zlámat nohy bych potřeboval a byl by klid.\nMaluju pozvánku pro jakési orgie s voskem, co se budou konat v knihovně v Rychnově nad Kněžnou. Chtěl jsem namalovat svíčku v zadku, ale zřejmě by to bylo společensky neuplatnitelné, tak nic, no.\nTak je večer. Volal jsem na ambasádu, jestli si to magorští francouzští úředníci přece jen nerozmysleli. Nerozmysleli. Chci vízum do Burkiny na 21 dní? OK. Ale na každý den chtějí přímo z Afriky potvrzení o ubytování.\nA na závěr zlatý hřeb.\nBaba z ambasády: "A víte co? Už nám tu čtrnáct dní leží vás pas. Někdo ho našel a přinesl ho sem!"\n"Uf... a vy jste to nemohli někam nahlásit, nejlépe předat policajtům, když už to u vás leží 14 dnů?"\n"No to víte, to není naše povinnost. A navíc nový pas je lepší, v tomhle máte takovou dětskou fotku."\nRaději nic. Jen pokud by někdo znal pana Usámu od Ládínků, tak ať se mi ozve. Mám pro pana Usámu novou přistávací plochu.\nHňup Egi rozmnožil své prasopsy, jak o tom píše ve svých blábolech, kterými se snaží konkurovat skvělým Chochovinám. Má šest nových prasopsů a píše, že jeho kolegyně v práci se z toho pomočují.\nEgi je další případ postiženého čtenáře Chochovin. Stejně, jako například bývalý spolužák pan Libor, divné individuum z Litvínova. Pan Libor mi posílá celé animované klipy, kde za příšerné třeskné muziky jezdí tank a běhají vojáci a kolem běhají nějaké figurky, kterým tu upadne hlava, tu ruka, tu vypadne střevo a tak podobně.\nPan Libor posílá i jiné úchylárny, on je totiž informatik a ti to tak dělávají.\nAle abych se vrátil k panu Egimu. Směje se, že v Africe mě zavřou. Dokonce vymýšlí různé blbé postupy, jak by se to mělo stát.\n"1) Chocho si vezme s sebou novej pas, budou mu do některé země chybět víza, Chocho se tam stejně vetře, nějakej policajt ho vyhmátne, Chocho bude zavřenej.\n2) Chocho si vezme s sebou starej pas, víza bude mít všechny, to bude podezřelý, nějakej policajt si to ověří, na české ambasádě zjistí, že to je pas ztracenej a neplatnej, Chocho bude zavřenej.\n3) Chocho si vezme s sebou oba pasy, bude mít platnej bez víz i neplatnej s vízama, namátkou předloží vždycky jeden, nějakej policajt ho vyhmátne, prošacuje, označí za podvodníka s dvouma pasama, Chocho bude zavřenej.\nAť to počítám z kterékoli strany, Chocho bude zavřenej tak jako tak, Chocho bude bručet v Africe, Chochovi bude krušno."\nJest vidno, že se jedná o blbé výplody chorého chovatele prasopsů. Nehledě na to, že ten chovatel vypadá jak člověk neandrtálský, což dokládá foto.\nNo ale přece jen jsem si říkal, že když už v Africe budu, tak bych si nějaké to vězení mohl vyzkoušet. I dotázal jsem se na to Davida Kučery, velkého to cestovatele, televizní hvězdu a mimo jiné člověka, co v Západní Africe pracoval a projezdil ji. Ano, i ohledně vězení mi poradil:\n"Africký vězení jsem neviděl, ale ty hustý thajský věznice, o kterých se teď mluví v souvislosti s těma drogovejma Čechama, bych řadil alespoň o dvě třídy výš."\nA je to jasné. Kašlu na vězení, takové reportáže ať obstará někdo jiný.\nVečer jsem jel do Žatce, vyjedl lednici a šel spát.\n13.11. 2002 středa\nMatka šílí, že mě v Africe sežerou černoši. Kolega mi líčí, že tam budu jako bílá opice, že mě opečou na kůlu.\nPodle mě je to naopak oblast naprosto bezpečná, snad jedna z nejbezpečnějších vůbec, tak jaké strachy. Docela by mě zajímalo, co by říkala matka, kdybych jí oznámil, že jedu sbírat miny do Afgánistánu nebo třeba nastříkat americkou vlajku na prezidentský palác v Severní Koreji.\nDostal jsem poslední injekci očkování. Takže je hotovo, už tu mám zařízeno všechno, v sobotu letím.\nJen peněz bude v Africe málo, přemálo, nedostatek, ba vlastně zoufalý nedostatek.\nUvažuju, že budu jezdit stopem. Dostal jsem i doporučení, jak v západní Africe stopovat. Napsal cvok Martin, který z Čadu projel Niger a pak jel kamsi do Beninu či Mali nebo tam kamsi.\n"Jsi debil, ale zkusit to můžeš, mně to jednou vyšlo. Vyhlídni si auto, které je vidět. Většina aut je tak narvaná, že lidi visí všude a auto vidět není. Takže si vyhlídni chumel lidí, pod kterým bude vidět část auta. Té části auta se chyť a drž. Podle toho jak dlouho se udržíš, tak daleko pojedeš."\n14.11. 2002 čtvrtek\nUkončil jsem anketu, kde mi čtenáři přejí všechno nejlepší.\nPřijela paní učitelka a smála se mi, že jedu do Afriky. Nesmála se sama:\n"Navrhoval bych Chochoviny zakonzervovat na věčnou památku, jen vyrobit úvodní stránku se zprávou v pěkném černém rámečku a do pozadí dát přehrávat traurmarš."\nA ještě Howadoor:\n"Možná by mohli známí sepsat nějaké "vzpomínky na Chocha", plné nadávek, to by se taky docela hodilo."\nHowadoor zjistil, že bude v Africe zatraceně horko a zatraceně sucho, velice se tím baví a má z toho ohromnou legraci. A tak třeba píše:\n"A nezapomeň si vzít teplé prádlo!"\nA Aleně se to taky líbí a píše:\n"Jen abychom si v lednu neříkali - ten Chocho je v té Africe pečený-vařený."\nVenca Beneš, prašivý to intelektuál píše:\n"Kretene,nejak to tam prezij!!!"\nMaminka mi píše, abych nedostal AIDS.\nPan Vogon mi poradil, co udělat se starým pasem, abych ho neodevzdával a využil:\n"Az te okradou/zmlati/zabiji, popripade az ztratis ten novy pas tak se na ten stary dostanes domu. "\nKolegyně Jitka si mě dneska velice prohlížela a pravila:\n"Máš nějaké speciální znamení? Třeba mateřské znamínko nebo zlatý zub? Víš, aby tě mohli identifikovat."\nA tak podobně mi píší lidé.\nZato z ambasády v Dakaru mi nepíše nikdo, ač bych to velice potřeboval.\n15.11. 2002 pátek\nZakoupil jsem spoustu různých krémů, mastiček a podobných věcí, abych byl v Africe silný, slunci a moskytům vzdoroval.\nSpolubydlící Arnošt mi pravil, ať mu odevzdám klíče od bytu pro případ, že se nevrátím.\nLidové jsou různí.\n16.11. 2002 sobota\nVstával jsem v pět hodin, odjel na letiště, odletěl do Milána a čekal.\nV Miláně je letištní hala nudná, sterilní, nic k zábavě. Čekal jsem tam devět hodin na letadlo do Dakaru.\nČekání se mi snažil zpestřit jakýsi magor, který bloudil halou a dvakrát otevřel dveře únikového východu, čímž spustil ohlušující pískání a kvílení sirén. A tak už vím, že u nouzových východů se odpočívat nemá.\nPo pár hodinách jsem našel velkoplošnou obrazovku. Hle, pravil jsem sobě v duchu a v očekávání velkoplošné zábavy jsem se usadil.\nReklama na těstoviny. Kreslené těstoviny si prozpěvují "japadádadam" a zvesela skáčou do jakési omáčky.\nNásleduje reklama na jakýsi kabát.\nReklama na těstoviny. Japadádadam.\nProfil nějakého přitroublého fotbalisty.\nReklama na mobil.\nPo pěti hodinách odcházím.\nVečer jdu na odbavení.\n"Máte nějaké zbraně?"\nV letadle hraji po síti šachy s jakýmsi troubou, který naštěstí nezná pravidla a tak slavně vítězím.\nV noci sedáme v Senegalu, nedaleko Dakaru. je 25 stupňů, od moře fouká, skvělé.\nNádraží je malé, špinavé, v rohu stojí záchodová mísa, posraná a bez prkýnka, samozřejmě v místnůstce bez dveří. Před mísou stojí jakýsi pošuk a snaží se vybírat za použití onoho zařízení 1 euro. Směju se mu a obdarovávám ho plastikovou lžičkou z letadla, kterou jsem omylem zlomil.\nJako všude, i tady jsou hromady otravných taxikářů.\n"Taxi pane, taxi!"\n"Hotel pane, hotel!"\n"Vy nechcete taxi?"\n"Ani hotel nechcete?"\nRozbaluji spacák před dveřmi nějaké restaurace, kolem asistuje hlouček zírajících taxikářů.\n17.11. 2002 neděle\nSpalo se mi báječně, jen mě asi tak každých dvacet minut probudil nějaký trouba, jestli nechci taxi nebo hotel.\nV šest se rozednívá.\nVzal jsem batoh a šel někam pryč.\nPo pár kilometrech jsem došel do vesničky Yoff. Je roztahaná podél pláží, tedy spíš podél smetiště u moře.\nPotkal jsem nějakého chlapa s chybějícími předními zuby, co umí asi tak deset slov anglicky. Jmenuje se Uzi. Výborně.\nDomluvil jsem si nocleh v jednom baráku ve vesnici. Vyfasoval jsem místnost bez oken a kbelík vody, prostě luxus.\nVoda kolem Zeleného mysu je horká, vesnici živí rybolov. Bydlím kousek od mešity a všude je spousta sokolů. Sokoli specializovaní na požírání odpadků, kterými je tu pokryté všechno. Pojem jako odpadkový koš nebo shromažďování odpadků na jednom místě tu neznají.\nOdpadky se dají využít ke spoustě věcí. Kromě chovu sokolů například k rozříznutí podrážky boty pohozeným kusem plechu z auta.\nSokoly jsem nechoval, ale botu jsem si rozřízl.\n18.11. 2002 pondělí\nYoff je převážně muslimský, ostatně jako celý Senegal. Teď tu zrovna mají ramadán, tak jsem asi jediný, kdo jí i přes den.\nPo setmění jsem jedl s Uziho rodinou. V jedné špinavé míse byla spousta špinavé rýže a jedna seschlá smradlavá ryba. V tom všem se hrabalo zhruba pět lidí rukama. Já hrabal taky, abych neurazil. Uziho negramotná manželka s vředy a tradičními jizvami vždy uloupla kus ryby, strčila do pusy, rozžvýkala, aby se daly vytáhnout kosti, potom kosti vytahala, maso z pusy vyndala a hodila ho na mojí stranu mísy. Holt hostovi jen to nejlepší, v tomto případě maso.\nZajel jsem na ambasádu. Tam mě čekal dopis od pana Howadoora, který mi předal pan Lizerot, který na ambasádě pracuje a stará se o imbecilní turisty, předává jím dopisy od Howadoora a tak podobně.\nVybaven průvodním dopisem od pana Lizerota jsem na počkání dostal jednorázové vízum na 30 dní do Mali (cca 1000 Kč) a vícevstupové vízum na čtvrt roku do Burkiny (cca 350 Kč).\nPohoda a klid. Coural jsem se Dakarem a posílal do zelených hájů všechny prodejce přiblblých umělohmotných korálek a nebo příšerných slaměných sošek.\n19.11. 2002 úterý\nTak jsem přišel na první věc, kterou nemám a kterou bych měl mít.\nPrakem bych sestřeloval ty blby muezíny, kteří si vylezou na minaret a hulákají jak na lesy to svoje "pan Alláh je děsně veliký".\nHulákají tak, aby nikdo nemohl spát a činí tak v nekřesťansky ranní hodinu. Co by člověk taky čekal od muslimů, že ano.\nCestou zpátky jsem se s Uzim stavil u nějakého děsně tajemného muslima, který neuměl česky a tak nevím, co mi povídal, prý něco o dobré cestě a tak a poplival mi ruce a mumlal si nějaké věci, copak já vím, třeba mi nadával či co.\nUzi tvrdí, že se za mě modlil, přál mi dobrou cestu a tak podobně, ale černoši toho nakecají...\nFlákal jsem se na pláži a koukal na sokoly, jak lítají kolem mešity a nad pláží se zastavují ve větru. Bylo to hrozně romantické.\nJenomže se v tom vzduchu vrtěli a tak jsem je nemohl trefit kamenem.\n20.11. 2002 středa\nHodinu po půlnoci se dostávám za drobný úplatek do autobusu směr Tambacounda. Ve čtyři ráno vyjíždíme.\nProblém byl, jak nacpat do autobusu můj batoh, jelikož přednost měli byznysmeni, to jest ti, kteří vezli pytel čehokoli. Čím větší byznysmen, tím větší pytel.\nByl tu byznysmen s umělohmotnýma pantoflema, byznysmen s umělohmotnými konvičkami, co se používají místo toaletního papíru (ta voda z konviček), byznysmen s burskými oříšky a tak podobně.\nJá byl byznysmen s vodou, jelikož jsem jí vezl deset litrů a všichni zírali, byznysmena s vodou asi ještě neviděli.\nV Tambacoundě jsme byli kolem jedné hodiny odpoledne.\nOproti pobřeží nechutné sucho a horko. Hlavně to sucho, nedá se pořádně dýchat. Tedy pokud člověk jede v autě, tak ano, ale ujít pár kilometrů pěšky je týrání těla i ducha.\nDo baráku mě pozval jakýsi chlap, se kterým jsem seděl v autobusu z Dakaru.\nNapájel mě ledovou jahodovou šťávou a dokonce jsem nespal na spacáku, ale na matraci.\nTambacounda je roztahané špinavé městečko, prach a horko. Sem tam auto, sem tam moped a do toho sedření utahaní osli, zapřažení do vozíků s často obludným nákladem. A tak je k vidění například osel táhnoucí střechu od baráku nebo čtyři tlusté ženské.\nMimochodem, ztratil jsem sluneční brýle. Sice jsem s tím počítal, takže mám ještě jedny, ale tímhle tempem ztrácení věcí tu za pár dní budu nahatý.\nNa zítřek si zjišťuju spojení do Niokolo Koba, podle mapy jde o městečko uprostřed stejnojmenného národního parku.\n21.11. 2002 čtvrtek\nBus do Niokolo Koba nejede, jak mi včera tvrdil jeden místní prodavač dvou triček a pneumatiky od auta. Zato jede autobus do Kedougou. A na trase mezi Tambou a Kedougou je Niokolo. No tak mě vyrazí po cestě.\nPřišel jsem na báječnou metodu, jak ušetřit. Kupuji si ty nejmenší a nejzelenější banány, jaké tu prodávají. Jsou tak hnusné, že jich nesním moc a vydrží mi tak na spoustu dní.\nNavíc v tom horku ani moc nejím, zhruba tak dva až tři banány za den a to je všechno. Zato vodu piju jak prokopnutý, kolem šesti litrů denně.\nCesta do Kedougou je zřejmě nová, skoro bez děr, jen se brzdí kvůli flegmatickým kravám.\nNajednou autobus zastavil a někdo pravil "Niokolo Koba" a já vystoupil.\nU silnice stál přístřešek z větví s rákosovou střechou, pod přístřeškem voják a něco povídal. Já taky něco povídal, ale navzájem jsme si nerozuměli, tak jsem šel. Na druhé straně silnice byl taky přístřešek, jeden barák a pár zřícenin baráků. Hm.\nNikdo z vojáků, strážců parku, nechápal co chci. Já se jim to snažil říci, ale nikdo česky nerozuměl, tak jsem tam nechal batoh a šel se projít. Kousek od stanice je takové jezírko se spoustou ptáků, kteří mají modré lesknoucí se peří. Pomalu jsem k jezírku sestupoval, pln zvědavosti pohlédnout ptactvu do očí, ovšem do očí jsem pohlédl jen několika krokodýlům a protože to bylo neočekávané pro obě strany, tak jsem prchal pryč, zatímco krokodýlové prchali do vody.\nTak jsem se jen tak coural lesem, žádná džungle tam není, ale aspoň stín.\nStrážci evidentně nechápali kdo jsem a co tam pohledávám, koukali na mě podivně a mluvili ještě podivněji, předpokládám, že francouzsky.\nVyhradili mi místo pod rákosovým přístřeškem a k večeři jsem jim užíral rýži s masem. Tož dobré to bylo. Akorát ta sviňská opice mi nemusela ukrást sluneční brýle. Našel jsem je asi za hodinu na stromě.\n22.11. 2002 pátek\nSpát v parku je fajn. Je teplo, z lesa vřeští opice a jiné maso a ani tu není moc horko.\nOvšem příště si vezmu moskytiéru. Na předloktí jsem na čtverečním decimetru napočítal přes čtyřicet vpichů.\nSamozřejmě tu není pitná voda, tak mi z kanystru nalili asi litr vody. Ani moc nesmrdí. Není tu ani telefon, natož signál pro mobily.\nZato je tu vysílačka, do které se někomu snaží cosi vysvětlit. To je mi vcelku jedno, jenom by mě zajímalo, proč se v každé druhé větě vyskytuje moje jméno.\nNu což, stoupl jsem si na silnici a začal stopovat. Tedy stopovat... při provozu zhruba jedno auto za půl hodiny to typické stopování nebylo. Když mi nezastavilo ani třetí auto, tak jsem rokama nohama vysvětlil jednomu vojákovi, že chci do Tambacoundy. Zastavil mi auto a jel jsem. Sice ne uvnitř, ale na korbě, nicméně jsem přece velký odvážný cestovatel.\nVelký cestovatel se vyznačuje mimo jiné tím, že se na korbě auta spálí jako hovado.\nBohužel auto nejelo do Tambacoundy, ale vyhodilo mě pár kilometrů před městem.\nPo asi dvou hodinách jsem došel do města a zašel na ředitelství parku, aby se poptal po jisté paní Nežerkové, která by se údajně kdesi poblíž měla vyskytovat.\nNu vyskytovala se ještě dnes ráno, ale pak odjela do Dakaru. Zneužil jsem tedy ředitelský telefon, zavolal do Dakaru na ambasádu, pověděl co a jak a vydal se najít nocleh.\nNa periferii vedle odpadního kanálu byla taková pěkná ulička, ve stínu a ani moc lidí tam nechodilo. vytáhnul jsem spacák, lehnul si a požíral banán.\nA v tom hle, přišel jakýsi chlapík a cosi povídal. Já nic nepovídal, protože jsem jen prskal banán. to se zřejmě onomu pánovi líbilo, tak mě odtáhl k sobě domů.\nDostal jsem najíst a v rohu dvorku mi natáhli rohož, prostě luxus ubytování.\nTen pán byl děsně hodný, takový vychrtlý, pracoval jako truhlář.\nA mimo jiné byl dvojnásobný mistr Senegalu v boxu, zasypal mě spoustou fotek, jako například on a průvod v Dakaru, on a Majkl Tajsn, on a rozbité obočí, on a rozbitý nos, on na nosítkách a tak podobně.\nSamozřejmě se rozkřiklo, že tam spím a nejsem v hotelu a nemám peníze, tak se chodili koukat všichni známí a tak vůbec podobně a já se na všechny přiblble usmíval a to bylo asi tak všechno, jelikož anglicky nikdo neuměl (ani já ne), francouzsky uměl jen pan boxer (ale já ne) a wolofštinu, kterou jsem se pracně učil v Yoffu jsem neuplatnil, protože v téhle rodině se mluvilo pollar či tak nějak.\nKdyž už jsem se nemusel usmívat, protože byla tma, tak jsem šel spát.\n23.11. 2002 sobota\nVpichy od komárů se slily ve fialové fleky pročež vypadám jak po souloži v borůvkách.\nČernoši z toho mají legraci, jelikož na nich vpichy nejsou vidět.\nJakási baba z rodiny mi fleky potřela ohavně smrdícím sajrajtem. Takže předpokládám, že zanedlouho nebudu mít fleky, jelikož mi ty pomazané kusy kůže prostě odpadnou.\nRáno jsem si zašel rezervovat místo v autobusu do Kidiry, což je hraniční městečko na hranicích s Mali. Rezervace probíhá tak, že se na sedadlo cosi položí a to znamená, že je místo obsazené. Položil jsem na sedačku trs banánů. Je to ohromně prozíravé, jednak si tím zajistím místo a jednak budu mít po cestě co jíst.\nTaké jsem se coural po Tambacoundě a hledal, kde bych zakoupil moskytiéru. Nakonec jsem ji zakoupil od jakési stařeny, která měla tak vrásčitou a tvrdou kůžu, že moskytiéru stejně nepotřebovala, protože by si na ní komáři zlámali sosák.\nOdpoledne jsem šel k autobusu a zjistil jsem, že zas až tak ohromně prozíravé to nebylo, rezervovat si místo trsem banánů. Z banánů zbyly jen slupky na podlaze a na mé sedačce seděla jakási baba.\nNásledovalo asi půlhodinové vysvětlování za pomoci rukou, nohou, různých grimas a kreslení do písku.\nPo tomto rozhovoru, do kterého se zapletlo celé osazenstvo autobusu a půl města se baba zvedla, zaprskala a odešla.\nJedeme do Kidiry, to se máme!\nPo dvaceti minutách jsme zastavili. Čekal jsem infarkt řidiče, propíchlé kolo či cokoli jiného, ale nečekal jsem, že nám dojde benzín, což se stalo.\nTak to je opravdu radost, jak má být. Řidič busu a cestující zastavovali auta a postupně se podařilo shromáždit benzín různých barev a vůní, nalít do nádrže a tak se pokračovalo.\nDo Kidiry jsme dojeli odpoledne. Hned jsem vsedl na vozík tažený oslem a muslimem a nechal se odvézt přes řeku do Diboli.\nDiboli je v Mali. Mali je taková velká země v Africe, kde je horko a muslimové.\nV Diboli jsem se šel zaregistrovat na policii. Chtěli po mně peníze, načež jsem dělal, že vůbec nerozumím, jenomže policajt mi nechtěl vrátit pas, tak jsem zaplatil. Dobytek jeden.\nZ Diboli do Kayes vede cesta. Ne silnice, ale cesta. Cesta se mezi Diboli a Kayes vytvořila tak, že se v savaně pokácelo pár stromů a zbořilo pár termitišť.\nPo cestě jezdí auta.\nNapříklad auto s dvanácti sedačkami. Vsedl jsem do auta s dvanácti sedačkami a společně se mnou dalších devatenáct lidí. Dalších pět lidí se na auto zavěsilo zvenčí. Na střechu se do ohromné výšky naskládala zavazadla, dva mopedy a na samý vrchol pyramidy kozy.\nZ Diboli do Kayes je to 50 kilometrů. Po šesti hodinách jízdy, přestávek na modlení a zastávek kvůli výměně kol a jedné zastávky, jelikož ze střechy auta spadla jedna koza jsme dorazili k městu.\nPoslední policejní kontrola.\nOvšem řidičům auta se jaksi nechce dávat úplatek.\nJe jedenáct hodin v noci, všichni v autě buď spí, nebo jsou udušeni, ovšem policajt otvírá dveře a cosi vříská. Já mu nerozumím, ale ostatní zřejmě ano a postupně se soukají z auta. Ono to moc dobře nejde a hlavně to jde pomalu.\nPan policajt zřejmě spěchá, protože vříská hlasitěji.\nJenomže lidi vystupujou stále pomalu a pomalu...\nPan policajt má kulomet, kulomet má pažbu a tak policajt urychluje tempo vystupování tím, že každého majzne pažbou po hlavě.\nA já blbec jsem se na něj díval zrovna ve chvíli, když jsem vystupoval. Takže rána přímo do oka.\nNásleduje prohlídka zavazadel, kapes, důkladnější než v Miláně na letišti, kdy po mně chtěli, abych si vyzul boty (asi toho dodnes litují).\nDomlouvám se s jakýmsi chlapem z Nigeru, bereme taxíka a jedeme do Kayes k vlakovému nádraží. Dál do vnitrozemí Mali, do Bamaka, se dá jet jen vlakem, cesta tam nevede.\nZ oka mi teče krev. Ne z nějaké rozseklé kůže, ale zpod víček, fakt paráda.\nUž jako běžný kolorit beru, že taxikáři asi po sto metrech došel benzín. Zapaluje si cigáro a jde koupit ve skleněné flašce litr benzínu. S cigaretou v hubě lije benzín do nádrže, vrací láhev a jedeme k nádraží.\nRozbaluji spacák na ulici u nádraží. Asi dva metry ode mě se prodává rýže, o kousek dál jsou na klacku za nohy zavěšeny desítky slepic. A tak jdu spát se slepicemi. Vedle spí nějací bezdomovci. Je půlnoc a z oka mi pořád teče krev, ale zřejmě nevykrvácím, protože krve je méně a nahrazuje ji jakási mazlavá tekutina.\n24.11. 2002 neděle\nMoc jsem se nevyspal, mám horečku, je mi blbě.\nMohamed, ten chlap z Nigeru, mi ráno povídá, že se mám na oko nakapat jakýsi sajrajt a už se hotoví mi v tom pomoci. No nic, krev už z oka neteče, jen báječně nateklo, vidím jen na pravé oko.\nKayes je docela živé příhraniční město. Je plné kamionů ze Senegalu a do Senegalu. V Kayes se zboží přeloží na vlak a pokračuje dál do Bamaka nebo do Dakaru. Silnice mezi Kayes se prý plánuje už několik let, ale hotová by měla být tak za dva roky.\nJsem vyloženě znechucený, kolik je v Mali turistů. Včera v Diboli jsem potkal dva Španěly na kolech, co jedou do Timbuktu. Dneska přijeli vlakem ze Senegalu dva Američani, taky hodlají pokračovat do Timbuktu. Jsou docela naštvaní, ukradli jim ve vlaku bágly.\nJe tu nehorázné horko, tak jsem šel na nádraží a dospával jsem minulou noc ve stínu u kolejí. Najednou do mě někdo dloube a jakýsi chlap mi tvrdí, že za dnešní noc musím zaplatit.\n"Peníze! Za nocleh!"\n"Cože? Spal jsem na ulici!"\nPronesl jsem velice procítěně česky "Jdi do hajzlu". S horečkou a rozbitým okem jsem na toho hajzla fakt neměl náladu.\nChvíli zíral a pak odešel.\nOni v té západní Africe se docela neradi hádají. A i smlouvání na trhu je mírné, skoro až nudné. Nesnaží se prodat zboží za každou cenu, prostě se otočí a přestanou se zákazníkovi věnovat, když ten navrhne nízkou cenu.\nZase jsem usínal, když mě začal otravovat nějaký Němec, pročže tu ležím a bla bla bla.\nA že jede do Timbuktu.\nDalší dva Francouzi. Kamže jedou? Do Timbuktu.\nPrchám z nádraží po kolejích k místu, kde se nakládá zboží na nákladní vagóny.\nSeděli tam tři nasraní Španělé. Jeli autem ze Španělska přes Maroko, marockou Západní Saharu, Senegal až sem. Chtějí - jak jinak - do Timbuktu. Jenomže za převoz auta do 500 km vzdáleného Bamaka jim ti imbecilní železničáři řekli o naprosto nesmyslných 30 tisíc dolarů.\nV Senegalu to celkem ušlo, ale tady si každý myslí, že co běloch, to multimilionář z New Yorku a podle toho se tu chovají. Rasismus jak vyšitý.\nŠpanělé chtějí železničáře uplatit. Kolik? Tři tisíce dolarů. Španělé se vrací do Senegalu a domů.\nJdu si koupit lístek na vlak do Bamaka. Jenomže... prodejci v pokladně jsou domluvení s jinými vychcánky. Prodej lístků vypadá následovně:\nOkýnko pro prodej je zavřené, dokud se k němu nepřiblíží někdo, s kým je prodejce domluvený. Ten někdo nakoupí spoustu lístků. Tak to praktikuje pár lidí. Výsledkem je, že lístky do druhé vlakové třídy jsou okamžitě vykoupené a do první třídy jsou nehorázně drahé (500 km za cca 1500 Kč).\nNo a ti, co nakoupili lístky je potom prodávají s přirážkou.\nSnažím se domluvit s jedním takovým, aby mi prodal lístek za původní cenu, tedy asi 500Kč. Kdepak, navrhuje dvojnásobek a když nesouhlasím, tak prostě odchází.\nDomlouvám se s policajtem, co hlídkuje na nástupišti, že za úplatek mě dostane do vlaku.\nPřijíždí vlak ze Senegalu. Jdu za policajtem a cpu mu předem dohodnutou částku. No jo, jenže on chce daleko víc.\nJdu opět k nákladnímu vlaku.\n"Kdy jede tenhle vlak do Bamaka?"\n"Zítra? V kolik hodin?"\n"Možná ne zítra."\n"E? tak kdy?"\n"Nevím, možná pozítří."\nNalepil se na mě jakýsi chlap a zve mě k sobě domů.\nMám docela štěstí, je to rodina řídícího letového provozu v Kayes.\nDostal jsem kýbl vody a meloun.\nCha, nebýt té horečky a nateklého oka, tak snad ani nemůže být lépe. V rodině do mě perou jídlo, pití a Chloroquin, jsou vyděšení fleky od komárů, které jsem si přivezl z Niokolo Koba.\n25.11. 2002 pondělí\nCelý den relaxuju a obkládám si oko ledem. Horečka mi ani tak nevadí, když nemusím nikam chodit. Spacák jsem si roztáhl ve slaměném přístřešku, takže mám stín a dostal jsem vody kolik chci ... co chtít v Sahelu víc.\nV Kayes je spousta kdysi pěkných baráků, postavili je kdysi Francouzi. Dnes jsou budovy v dezolátním stavu, vytlučená okna, pobořené zdi. Černoši jsou jako v Česku cikáni... všechno roztřískat a zničit.\nAž si tohle přečte nějaký pseudohumanista a bude mít kecy ohledně rasismu, tak ať si zajede třeba zrovna do Kayes.\nCelý den odolávám špinavému roztoku nevím z čeho, který se mi snaží vnutit, abych si ho lil do oka.\nZato večer jsem ani moc neodolával melounům a jehněčímu masu s rýží a spoustou pálivých papriček.\nMůj nákladní vlak pořád nejede. Dovídám se, že prý měl vyjet už před týdnem, ale prostě nevyjel. Proč? A proč ne, zítra je taky den, může jet zítra. Nebo pozítří. Nebo kdekoli jindy. Kam spěchat.\nUž od Diboli se učím bambaru. Na rozdíl od wolofštiny nemá s francouzštinou společného snad nic. Bambara by se mi měla hodit i v Burkině, kde se sice většinou mluví jazykem mori, ale v okolí Bobo Dioulasso se používá bambara.\n26. 11. 2002 úterý\nVe tři v noci mě budí jedna ze služek. Že prý mi jede vlak.\nCože? Týden po plánovaném odjezdu ho vypravují ve tři v noci? Ale je to tak. Balím narychlo věci a zdrhám na nádraží. Moc vagónů na výběr nemám, většinou jsou to zavřené vagóny, těch s plošinou moc není a jsou naložené kontejnery. Nakonec lezu na vagón asi v polovině vlaku. Na mojem vagonu jsou dvě auta a hromada pytlů se solí, na těch si dělám místo pro zhruba sedmnáct hodin, co má trvat jízda. Jedu zhruba za 200 Kč, což je sice drahé, ale levněji by to asi nešlo.\nNad ránem je docela zima, zvlášť když se vlak jede.\nKrajina kolem je vyprahlá, sem tam strom, keř a strmě vystupující skály. prázdná koryta řek, vesničky s hliněnými kruhovými chýšemi se slaměnou střechou.\nV Mahině je na nádraží knihovna, fotím.... a dochází baterka do foťáku. zručně vytahuji náhradní baterky. Mno... a zjišťuju, že mám sice nové baterky, ale do jiného foťáku. Tak mám po focení. Minimálně do Bamaka.\nA už jsem zase skoro úplně v pohodě zdravotně. Horečku nemám a oko splasklo, akorát na něj nevidím.\nSeznámil jsem se s majitelem jednoho auta na mojem vagónu. Já vím, že už jsem trapný s tím, jaké mám pořád štěstí, ale tentokrát zase. Majitel se jmenuje Homadu a je z Ouagadougou, hlavního města Burkiny Fasa. Děsně se divil, ceže dělá běloch na nákladním vagónu a proč neletím eltadlem nebo přinejhorším nejedu v první třídě. A nabídl se, že mě vezme do Sikassa a pak do Burkiny. A že u něj můžu bydlet a tak podobně.\n27.11. 2002 středa\nPche, jízda prý bude trvat sedmnáct hodin. Houbeles. Třicet hodin. Když po třiceti hodinách dorážím do Bamaka, jsem obalený nejen hnusným sahelským prachem, ale i solí.\nBamako je žluté. Žluté od prachu a jakoby upražené od slunce. Bamakem protéká Niger. Vymáchal jsem se v Nigeru, abych ze sebe aspoň trochu smyl prach. Lidi kolem na mě koukali jak na exota.\nA potom jsem málem jednu vrazil dalšímu z řady otravných místních hajzlíků. Že mě otravujou žebráci a děti, to mi celkem nevadí. Ale když přijde někdo a zdánlivě nekompromisně vyžaduje zaplatit za úplné blbosti, to mě točí.\nV Diboli chtěl jeden zaplatit za to, že jsem si vyfotil hraniční ceduli. V Kayes za to, že jsem spal na ulici. A tady přišel chlap s tím, že jsem se koupal v Nigeru a za to se platí.\nTentokrát byl ten mizera docela neúnavný a začal se se mnou přetahovat o batoh, no skončilo to mírným pošťuchováním a vřískáním.\nHomadu mě do auta pouštěl jen s viditelným hnusem. Ani se mu nedivím. Po koupeli v Nigeru mám na kůži jemný nažloutlý film z vody, který jde cítit odpadky.\nPo cestě z Bamaka stavíme v Sikassu. V restauraci si dávám jednu kolu za druhou, je docela levná. Zajídám kolu banány a je mi fajn.\nOko se zlepšuje každou chvílí, už rozeznávám světlé a tmavé fleky.\nPřed půlnocí projíždíme malijským hraničním bodem Heremako. Dostávám razítko do pasu s tím, že mám jít zaplatit poplatek do boudy vedle.\nJe noc, tak využívám tmy, nikam nic platit nejdu a zdrhám mezi stromy k silnici, kde už čeká Hopmadu a jedeme do Burkiny. Ovšem v Koloku, hraničním bodu Burkiny už je hranice zavřená, na matraci leží policajt v pantoflích (jak jinak) a ignorantsky sděluje, že dál můžeme pokračovat až zítra.\nNemám co dělat, tak se s policajtem chvíli bavím. Dřív prý dělal v Ghaně a povídal, že tam vybral spoustu peněz na úplatcích od řidičů. A že tady v Burkině to nejde, že tady úplatky moc nefungují.\n"Nejsem z Ameriky, jsem z České republiky, to je v Evropě."\n"Aha... a to je v Americe?"\n"Ne, to je v Evropě, jako Francie."\n"Aha, Francie. Ukaž mi pas!"\nDávám mu pas, snad mi ho nesežere.\nVytahuje z kapsy razítko a bouchá mi do pasu registraci příjezdu.\n"Nic, nejsi z Ameriky."\nSpal jsem na štěrkové silnici u kola nějakého náklaďáku s kravama. Ten štěrk tlačil i přes spacák.\nMno, v noci není zrovna nejtepleji a k ránu už si i zapínám spacák.\nProbuzení teda není nic moc, šťouchá do mě policajt a něco huláká. Samozřejmě mu nerozumím a drápu se ze spacáku. Za přihlížení naprosto všech lidí z okolí. Všichni čekají jen na mě. Vztyčuje se totiž burkinská vlajka a všichni stojí v pozoru. Policajti v uniformách s kulomety a obutí v umělohmotných sandálech, v pozoru jsou i špinaví a zarostlí řidiči kamionů i cyklisté - ti co mají trosku jízdního kola a vydělávají si dopravou dřeva, soli nebo jiných věcí. V pozoru stojí i krávy v obrovských kamionech, tak se přidávám k ostatním a salutuji jen tak v trenkách vlajce. Dávka z kulometu nad hlavy a je vztyčení vlajky jest dokonáno.\nHned za hraničním přechodem je vidět, že rozdíl mezi Burkinou a Mali je velký, to mi ostatně říkali i lidi po cestě. Rozhodně mi přijde rozdíl větší, než mezi východním Senegalem a Mali. Silnice jsou bez děr, zřejmě nové, sem tam je k vidění i dopravní značka, kolem upravená políčka, hodně mangovníků a vůbec je to takové civilizovanější.\nPřijíždíme do Bobo Dioulasso a jedeme na letiště, kde sídlí pobočka Homaduovy firmy.\nZvou mě na řídící věž, tak mám rozhled na celé město, ovšem to je asi tak všechno, obzor je v mlze díky harmattanu.\nPotkávám Yacouba. Poprvé jsem ho potkal v Senegalu v Tambacoundě, potom v Kayes v Mali a teď v Burkině v Bobo Dsso. Já to říkám pořád, že mám víc štěstí než rozumu. Yacouba opakuje, že kdykoli přijedo do Bobo, můžu u něj bydlet.\nNa letišti podruhé v Africe vidím sprchu, ovšem nefunguje. zato druhá sprcha funguje... pokud se dá trubka čouhající ze zdi nazývat sprchou. Rochním se ve vodě snad hodinu, ostatní začínají pochybovat, jestli jsem normální a Homadu se ptá, jestli mi slunce nedělá problémy.\nK večeru pokračujeme do Ouagadougou. U Boroma nás předjíždí autobus. Vzápětí rána a autobus se v plné rychlosti srazil s cisternou převážející benzín. Cisterna končí na nejbližším stromě a já čekám výbuch. Naštěstí nic. Zato autobus chvíli letěl vzduchem, následně rotuje po silnici, končí na střeše a za gejzíru jisker jede po střeše hezkých pár desítek metrů. Všechno tak 500 metrů před náma.\n"To je život, Afrika", říká Homadu a zpomaluje.\nStřecha autobusu je spláclá, z trosek koukají pokroucené plechy a skrze škvíry, který zbyly z oken vesničané tahají utrhané ruce a trosky těl. Rovnají je na kraj silnice hezky vedle sebe. Nikdo nebrečí, všechno se děje v klidu. Projíždíme krokem kolem těl. Je jich asi tak deset, občas se při rovnání spletou a tak k tělu bez rukou v červeném triku přiloží ruce z jiného těla a na těch rukách jsou třeba modré rukávy z jiné košile. Oni mají Afričani rádi pestré oblečení.\n"To je Afrika", opakuje Homadu a jen pro mě, jeho to z míry nijak nevyvedlo, ale protože procestoval Evropu, tak ví, že pro Evropana je to relativně neobvyklá podívaná.\nVečer přijíždíme do Ouagadougou. Město smogu. Homadu říká, že je to víc zakouřené město, než Mexico City.\nHomadu přijíždí domů po půl roce. Mladší asi tříletý syn ho nepoznává, manželka se jen usmála a šlo se spát. Spím na matraci s nějakým vyzáblým studentem.\n29.11. 2002 pátek\nMám za sebou časově čtvrtinu cesty. Homadu mě vozí po městě a za známýma, které objíždí, půl roku se neviděli. Jedeme i na letiště, zase lezu na řídící věž.\nOuagadougou je jako snad všechna města Sahelu roztahané. Má sice necelých 700 000 obyvatel, ale je roztahané jako třímilionové město v Evropě. Nejsou tu totiž výškové budovy.\nNa letišti mluví spousta lidí rusky, v Sajuzu studovali.\nOuaga je docela příjemné, klidné město a oproti Mali mě tu nikdo neotravuje a nikdo nechce peníze. Mám sice spoustu pozvání, ale všichni jen zadarmo nabízí čaj a v hospodě mě zvou na pivo.\nNa veřejném osvětlení tu sedávají supi. Spousta supů. ulice jsou široké, několikaproudé a cyklisti a mopedisti mají vyhrazeny vlastní jízdní pruhy.\n30.11. 2002 sobota\nHomadu má tři syny, jednu manželku a dvě otrokyně - služky.\nManželka je učitelka, o hlavu větší než Homadu a furt se na mě směje.\nPořád do mě cpou jídla a to opravdu skvostná. Jehněčí maso na všechny možné způsoby, hranolky, těstoviny vařené v omáčce, pečené banány, rýže v arašídové omáčce, mléko s kořením atd.\nPo dvou týdnech je to poprvé pořádné jídlo od rána do večera. Ostatně - díky horečce, každodennímu cestování a nedostatku normálního jídla jsem zhubnul tak, že jsem si musel udělat do opasku tři nové díry, teď utahuju opasek o 10 cm víc.


ABC-bazar | Jorkšírský teriér - Praha 99\nHlavní stránka » Zvířata Inzerce » Psi× » Inzerát č. 23309× < Předchozí Další >\nČíslo inzerátu: 23309. Shlédnutí detailu: 795x. Sdílejte:\nDobrý den, zaujal mne Váš inzerát (Jorkšírský teriér) na ABC-bazar.cz. Děkuji za odpověď.\nČíslo inzerátu: 23309. Shlédnutí detailu: 795x.\nMarcela Žvejkalová 519 x\nTřebíč - [15.5. 2018]\nAntonín Fejta 879 x\nXx Xx 399 x\nMarie Fejtová 699 x\nroman šrom 777 x\nKateřina Kolářová 2659 x\nÚstí nad Orlicí - [26.2. 2020]\nYorkšírský teriér. Sháním fenku yorkšírského teriéra, světlou stříbrnou, možno i bez PP, váha kolem 3-4 kg, cena ...\nVlasta Dašková 234 x\nNikita Kalasch 804 x\nPavel Pacas 530 x\nChrudim - [10.8. 2018]\nNabízím krásná a vymazlená štěňátka jorkšírského teriérka. Očkovaní, odčervení, bez PP. Štěňátka dostanou do ...\nmartina 1322 x\nBully Bully 539 x\nMirka Medová- ... 768 x\nČas stránky: 0.5684 vteřin.


Zanechte pozitivní energetickou stopu :: Mahulen-kisir\nZanechte pozitivní energetickou stopu\nChcete zažít zázrak? Vytvořte ho sami, máte tu moc tvořit zázraky sami a to prostřednictvím tvoření tzv. pozitivní energetické stopy. Zanechte tuto energetickou stopu - i to je jeden z vašich úkolů zde na zemi tady a teď.\nStále se snažíme svou moc předávat někomu zvenčí - vymlouváme se na zákony, nařízení, zvyky a nastavení společnosti, na systém, rodinu a já nevím, na co všechno. A přitom je to jen strach, strach začít žít, jednat a tvořit ze srdce, a plně podle sebe.\nTo není žádná výčitka, to je jen konstatování, které si již mnoho lidí uvědomuje a snaží se své strachy stále více rozpoznávat, přijímat a propouštět. Protože nic není špatně, není žádná vina, žádné chyby, za které se musíme soudit a trestat, je to vývoj - evoluční vývoj - postupný přechod do žití na planetě jiným způsobem, způsobem cítění. Cítěním přes srdce.\nAle nyní se již dostanu k vysvětlení termínu, pozitivní energetická stopa, protože to je to, co otevírá cestu nejen vám samotným, ale i dalším členům vaší rodiny, přáteli, známými, okolím, ale i novou cestu v celém vesmíru. Je to, když jednáte ze srdce, z pocitu lásky a beze strachu.\nPro příklad si představte svou vlastní nebo někoho blízkého rodinu. Většina rodin má tzv. černou ovci, nebo někoho, kdo je "takový jiný". Tímto označením jsou nazýváni, buď ti, kteří udělali v očích rodiny něco negativního, co v očích rodiny poškodilo dobré způsoby mravní, nebo něco naopak pozitivního, co ale v jejich vnímání, je něco nenormálního, či-li jiného, než očekávali. A to proto, protože to není podle jejich naučeného vzorce chování, podle jejich představ.\nVětšinou je to spojeno s tím, že žijete, chováte se a mluvíte jinak, než jako celá rodina, tzv. nezapadáte do vzorců a představ, jste jiní.\nTyto tzv. černé ovce, jsou samozřejmě vnímány nejen v rodinách, ale i v okolí, mezi přáteli, mezi známými, nebo v práci. Souzení druhých, jejich sledování a hodnocení je jeden ze sportů nás lidí, kteří nechceme zatím žít svůj vlastní život, převzít zodpovědnost sami za sebe, a řešit jen svou vlastní cestu, ale hledáme berličku pro tyto strachy venku u jiných, kdy díky těmto příkladům si připadáme lepší a hodnotnější. Je to způsobeno malou vlastní sebe hodnotou a nízkým sebevědomím, a samozřejmě i naučenými starými vzorci z rodiny.\nTo není souzení rodiny, jako takové. Rodina je důležitá a na své cestě vývojem, je důležité plné přijetí vlastní rodiny, odpuštění všem jejím členům, pokud to tak cítíte, a také i sami sobě.\nAle chci říci, že když takový člověk, který svým láskyplným přístupem, pozitivním jednáním a upřímností žije v takové rodině, dokáže právě jen tím, že je, zanechat pozitivní energetickou stopu.\nTím, že žije plně podle sebe, podle svých hodnot a ne podle zavedených rodinných vzorců, zanechává tuto stopu nejen pro další generace, kdy otevírá možnost žít a fungovat jinak, a tím dává dalším generacím šanci jít po stopě nové, jiné - bez těchto naučených vazeb a vzorců, ale otevírá tím cestu (zasévá semínko) - možnost žít jinak než generace předtím.\nKdyž tento dotyčný má sám děti, ty již pak nejsou dokonce zatíženi tzv. karmickou rodovou zátěží (minulost a vzorce, které dědíme v našich buňkách od předků), a tyto děti již nejen, že nejdou stejnou cestou, jako generace před ním, ale nemají v buňkách ani tuto zátěž, takže se již na své cestě nemusejí vypořádávat s tzv. rodinou karmou.\nNení to vždycky jednoduchá cesta, i když i to si sami volíme. Na této cestě jste sami, a samozřejmě pohledy, chování a strachy takové rodiny a jejích členů cítíte a vnímáte více, než ostatní. Dokonce někdy přijde i atak ze strany některých členů rodiny, kteří by vás chtěli mít tam, kde jsou oni sami. Ale když vydržíte, když jim jejich konání oplatíte láskou a porozumněním, když se nevzdáte, dostanete odměnu v podobě nového života v lásce, radosti a svobodě.\nPrávě v našich rodinách, kde ještě převládá starý nefunkční systém, kde vlastně lidé nejsou plně šťastní, láskyplní, upřímní, radostní, soucitní a sebevědomí, tam taková pozitivní energetická stopa dokáže zázraky. Již se vám nepodaří změnit ty, kteří v tomto systému žijí dlouho a nechtějí ho skutečně změnit, ale to není váš úkol. Děláte to pro sebe, pro svůj svobodnější život. A to, že to zanechá i pozitivní stopu pro další generace, je jen velká třešnička na dortu:)\nCo se týká tzv. Poslů Světla - toto je dokonce jeden z jejich úkolů.\nA tato pozitivní energetická stopa se nedotkne jen rodiny, ale i třeba vaší práce, skupiny přátel, ale i místa, kde žijete, a dokonce i celého vesmíru. Protože toto jedno semínko, tato tzv. rebélie, toto vyjádření a žití podle srdce, beze strachu - dokáže změnit celý pohled na život.\nNebojte se zanechávat pozitivní energetickou stopu. Buďte jiní - rebelujte:)\nAno, možná budete svému okolí připadat divní, někdy třeba i mimo realitu, nenormální, ale to jsou jen jejich strachy, protože jen sebevědomý a láskyplný člověk nesoudí druhé, neobává se silných jedinců a nepotřebuje hodnotit činy druhých. Takový člověk přijímá každého bezpodmínečně s láskou a pochopením. Právě ti sebevědomí ocení to, jaký jste. I když to stejně nepotřebujete, protože důležité je to, co cítíte a víte jen vy sami.\nPřeji nám, aby se počet těchto Poslů Světla, těchto rebelů jen zvyšoval. Aby se bořil zaběhnutý starý systém, který spokojenost nepřináší. Je čas začít žít jinak a začít žít systém nový. Začít věřit, že život si tvoříme my sami. Vědomí už na to máme, teď jen tu odvahu:)


▷ Elektroerozivní vrtačka děr - použité vrtačky levně\nStroje pro elektrojiskrové řezání s drátovými elektrodami 1 Stroj\nSODICK K 1 C Start hole eroding machine Elektroerozivní vrtačky děr\nPřibližné rozměry 850 x 850 x 1,900 mm\nElektroerozivní vrtačky děr pro průmyslové účely\nElektroerozivní vrtačky děr – malé otvory v tvrdých materiálech\nOd zapalovacích svíček po elektroerozivní vrtačky děr\nKde se používají stroje pro elektroerozivní vrtání\nPřehled výrobců elektroerozivních vrtaček děr\nTyto stroje se používají pro přípravu obrobků pomocí elektrojiskrového obrábění (EDM) za použití elektrod. Protože elektrody drátovačky musejí být vedeny podél vrchní části a dna obrobku, řez je možný pouze podél hrany nebo již existujícího otvoru. Elektroerozivní vrtačka děr proto zajišťuje možnost vyvrtat tyto požadované otvory pomocí elektrojiskrového obrábění. Dovede provádět jak hloubení, tak i otvory napříč obrobkem.\nElektrojiskrové obrábění (EDM) bylo vyvinuto ve 40. letech minulého století na různých místech a za použití různých metod. Sovětští výzkumníci narazili na elektrojiskrovou erozi náhodou, když zkoumali systémy zapalování spalovacích motorů. Prakticky ve stejně době Američané zkoumali, zda elektrojiskrovou erozi lze využít pro elektroerozivní obrábění vrtacích nástrojů z tvrdokovu.\nPříprava obrobku pro elektrojiskrové obrábění (EDM)\nProstřednictvím otvorů a slepých otvorů vytváří protavení\nPřevážné použití při opracování velmi tvrdých, vodivých materiálů\nKvalita Široká nabídka Individuální servis Důležitým výsledkem bádání Sovětů byl objev, že erozní proces je možné pozitivně ovlivnit ponořením elektrody do dielektrické kapaliny. První výsledky EDM strojů byly technicky klasifikovány jako kuželová zapuštění. Šedesátá léta znamenala vývoj řezných nástrojů s tenkým elektrodovým drátem, který je veden kolem horní a spodní části obrobku. S drátovkou je řezání možné pouze podél hran (podobně jako u pil, které mají pásek upevněný na obou koncích) nebo v otvoru obrobku, který již byl vytvořen. Výrobu takovýchto otvorů do oceli nebo tvrdokovu provádí elektroerozivní vrtačka děr. Tento stroj obsahuje nástrojovou elektrodu ve tvaru trubice, která vrtá do obrobku a nahoru vynáší přiváděnou dielektrickou kapalinu.\nElektroerozivní obrábění se používá na obrobcích vyrobených z materiálů, které nelze zpracovat použitím jiných metod. Jediným požadavkem je adekvátní vodivost. Elektroerozivní obrábění se proto obvykle používá na obrobky z tvrdokovu, vysoce temperovanou ocel a jiné podobné materiály. Extruze a extrudované materiály lze vyrábět použitím drátovky, jejíž tvar je přenášen na požadovaný profil prostřednictvím průřezu. Protože takový tvar obsahuje uzavřené kontury, jeho obrábění vyžaduje počáteční díru, což je hlavní oblast použití pro elektroerozivní vrtačku děr. Tento stroj lze také použít pro elektroerozivní obrábění tenkých otvorů jdoucích napříč materiálem, anebo slepých otvorů, jako jsou například chladicí kanálky nebo přívod paliva. Z důvodu zvláštních charakteristik výrobního procesu se elektroerozivní vrtačka děr nejobvykleji používá u obrábění velmi tvrdých, elektricky vodivých materiálů.\nElektroerozivní vrtačka děr je velmi speciální stroj bez ohledu na to, zda sloužila jedinému účelu, nebo byla používána při vrtání otvorů pro elektroerozivní obrábění. Elektroerozivní vrtačka děr jako použitý stroj je dostupná od palety výrobců jako jsou AGIE CHARMILLES, MADRA-EDM, TECNOSPARK, ELECTRONICA a JOEMARS.