Hnízdo: Tchoří deníky - Jak se tchoř válečníkem stal\nTchoří deníky - Jak se tchoř válečníkem stal\nKdyž máte korálková očka a jste vlastníkem bílého měkoučkého kožíšku, měli byste se smířit s jedním: nikdo vás nebude brát vážně. Můžete prskat, můžete vrčet, ale nebude vám to nic platné. Ti dvounozí si zřejmě myslí, že jim pokroucený pár končetin, po kterých je vhodné chodit, dává důvod věřit, že jsou něco víc. Jmenuji se Diblík a jsem elitním válečníkem mága Máka. Zuby mám jako jehly a drápy jako naostřené šavle. Střes se, smrtelníku, či kdokoliv se mi dostaneš do drápů.\nPřísahám zde, nikým nenucen, že na těchto řádcích vypovím vše o našich slavných válečnických taženích po pravdě a s největší upřímností. Učiním tak k velké slávě mého pána i jeho družiníků a také mé, skromné a pokorné.\nAč bych rád tvrdil opak, válečníkem jsem se nenarodil. Přišel jsem na svět jako jedno klubko z mnoha malých klubíček. Taková dětství jsou obvykle jako zahalená v mlze a chutnají po mléce. Nemáte ale nejmenší šanci si z něj cokoliv zapamatovat. Vím jen jedno. Když jsem pod matčiným nátlakem opustil rodnou noru, moc se mi nedařilo. Bílý kožich je pro divokou šelmu smutným údělem. Místo lovce jsem byl loven.\nPotom se objevil on. Byl velký, zelený a silný. Jeho pohyby byly také velké, cílené vždy s takovým stylem, až přitáhly oko každého. A tak se ptáci vyděšeně tiskli ke svým hnízdům s vejci, kdykoliv se se svou holí objevil poblíž. Báli se skonu snůšky. Ten mocný pán totiž čaroval. Seděl jsem zrovna na stromě skrytý mezi větvemi. Když máte kožich bílý jako sníh, naučíte se využívat terén velmi rychle. Pozoroval jsem ptáky. Jejich snůška byla poklad, ze kterého bych mohl těžit dlouho. Opatrně jsem vystrčil bílou tlapku zpoza hustého listoví a přešlápl si na větvi. Hnízdo bylo blízko. Stačilo by přeskočit na větev vedle. Jen zatřást větývkou a ptáci by okamžitě kroužili v mracích. Jejich hodnotový žebříček měl vždycky zvláštní stavbu.\n„BUM!“ ozvalo se. Větev se pode mnou zatřásla, nohy mi rychle zakmitaly ve vzduchu a už jsem letěl dolů. Rozplácl jsem se na zem přímo před tím velkým zeleným. Tehdy jsem ještě nevěděl, že to je můj milovaný pán, a viděl jsem jen horu svalů ve fialovém. Pokusím se vám vylíčit, jak jsem to pociťoval tenkráte.\nMyslel jsem si, že to bude má smrt. Viděl jsem svůj osud orčího špízu tak jasně, jako namalovaný v obrázkových knížkách. Velký hromotluk ale nevypadal hladově. Zmateně mrkal a prohlížel si svou hůl. Potom klacek odhodil na zem a natáhl po mně ruce. Přikrčil jsem se a vycenil zuby. Nenechte se mýlit. Věděl jsem, že mi jsou moje špičáky proti tvrdé orčí kůži k ničemu, ale byl jsem odhodlaný nestát se špízem bez boje. Potom na mě neznámý promluvil a to mi vyrazilo dech.\n"Ty v pohodě?" zeptal se a vypadal skoro až dojatě. Vzal mě jemně do rukou a podrbal pod bradou. Byl jsem v tu chvíli tak v šoku, že jsem se nezmohl na jediný pohyb. Chvíli si mě prohlížel ze všech stran. Visel jsem mu v rukou jako kus bílého hadru. Nechápavě se podrbal na bradě a potom jen pokrčil rameny. Pokusil se nacpat si mne do torny na zádech. To už jsem se vzpouzel. Po krátkém boji, kdy se orčí mág snažil nepolámat mi kosti, si mě raději vysadil na rameno. Byla to pořádná výška a nikde žádná vhodná větev vyjma jeho paží. Ustrašeně jsem se přikrčil a obtočil se mu při tom nevědomky kolem krku. Ork se sehnul pro svou hůl a já zakolísal a málem spadnul. Pokračoval v chůzi. Pořád se zamyšleně držel za bradu. Kráčeli jsme spolu směrem k městu. Jeho tělo se kolíbalo a já mu vyděšeně zarýval drápky do krku.\nA tak jsem se já, Diblík, tchoř se srstí bílou jako sníh, stal služebníkem orčího mága. Byl to neslavný začátek, musím přiznat. Ovšem velké příběhy obvykle nezačínají slavně.\nPozději jsem zjistil, že můj pán si tenkrát usmyslel, že jsem jeho výtvorem. Byl to jeden z mála jeho slabých momentů, kdy mu opojení vlastní mocí, která je opravdu velká, zabránila vidět triviální prvky magie. Kdo by taky ve chvílích své arcimágské dokonalosti vzpomínal na peprné začátky novice?\nOnen základní zákon, který můj pán opominul, a na který už potom nikdy v souvislosti se mnou nepomyslel, je pochopitelně zákon zachování hmoty. Nemohl mne vyčarovat i kdybych snad necítil, že můj život měl i část před pádem z nebe před mága. Nikdy jsem později o svém životě před s pánem nemluvil. Nechtěl jsem ho ranit.\nNež jsme došli do nedaleké vesnice, stihl jsem se ze smrtelného vyděšení oklepat. Kývání způsobené chůzí mělo svůj stálý rytmus a já si na něj zvykl. Vesnice přišla právě ve chvíli, kdy jsem zcela vážně zvažoval možnost, že sešplhám po orčí ruce dolů a uteču. Byl jsem přesvědčený, že by si toho ani nevšiml. Mých drápů, jedné z mých hlavních útočných sil, si nevšiml určitě, když jsem mu je vší silou zarýval do krku a ramene.\nAle pak jsme přišli mezi lidi a já měl strach, že bych se mohl někomu z nich hodit na kožešinu. Můj nový pán mne sice ignoroval, ale asi by se ohradil, kdyby mu někdo chmatal po krku.\nVešli jsme do jednoho z příbytků, kde pána nejspíš znali, protože ho uctivě přivítali. Mého pána totiž stejně jako ostatní hrdiny všude uctivě zdraví nejméně v jednom domě ve vsi a vždy mu tam donesou jídlo. Ten den jsem poprvé ochutnal kachnu. Hustá vypečená šťáva a křehké masíčko mne přimělo na úprk zapomenout. Pán mě lehce pohladil po zádech, když jsem se krmil. Nad pečenou kachnou jsem došel k názoru, že být opečovávaným výtvorem záhadné magie není vlastně vůbec špatné a nijak to neohrožuje mou čest. Bylo to dobré rozhodnutí. Kachna je dokonalá věc.\nMěsto je zvláštní místo k životu. Kdybyste někdy chtěli najít místo, kde může spousta podivně páchnoucích lidí žít pohromadě, bylo by to město a lépe řečeno možná právě tohle město. Lidé mu dávají různé názvy. Mě ale nejdou přes čenich. Je v nich moc erek a jiných složitostí. Já mu říkám Nohopuch. Je to příznačné označení.\nMůj pán a já jsme sem dorazili s obchodní karavanou. Bylo celkem hezké odpoledne. Tím hezké myslím, že nepršelo, nefoukal vítr ani se nikdo nechystal svrhnout krále. Jinak jsem na něm vcelku nic hezkého neshledával. Zvažoval jsem úprk, ale bál jsem se těch smradlavých nohou. To jsem ještě netušil, že mě čeká zlomový okamžik mého života. Byl to den, kdy jsem se stal válečníkem.\nOd karavany jsme se odtrhli hned za městskou branou. Mezi námi taky nevoněla dvakrát vábivě. Brána ani karavana podotýkám. Zamířili jsme do jednoho místního domu, kde mého pána vítají, a dali si pozdní oběd. Nohopuch jich vzhledem ke své rozloze měl hned několik.\nTrpěl jsem neodbytným pocitem, že mne můj pán považuje jen za slušivý šálový doplněk ke svému vysokému fialovému klobouku. A dávka lidského jídla byla pořád slabší náplastí na ignoraci. Viselo mezi námi ticho a všude kolem se ozýval lomoz. Z ulic i domů. Lidé se překřikovali na náměstích i za okny. Zdálo se, že celé město pořádá závody v hlasitém povyku a cena bude královská.\nPřesto jsem v tom všeprostupujícím randálu našel favorita závodu. Vzal si na pomoc velké kladivo a ještě větší kovový kvádr, do kterého bušil, až jiskry odlétaly. A právě k němu můj pán zamířil. Napadlo mne, že mu snad chtěl osobně poblahopřát. Pán mne však místo toho popadl za kůži na krku a hodil muži přímo pod nos. Na ošklivou omlácenou kovadlinu. Kladivo letělo. Přikrčil jsem se. Zastavilo se sotva palec od mé hlavy. Muž překvapeně vzhlédl. Byl jsem vyděšený. Nebojím se to přiznat, taková je má válečnická čest! Ten umaštěný chlap chtěl do něčeho třískat tak moc, až z toho sám ohluchl. S pánem se dorozumívali téměř posunky. Byl to blázen. Já se krčil (Ano, krčil!) na jeho oblíbeném třískacím místě a v duchu už viděl, jak se proměňuji ve skutečnou chlupatou a hlavně řádně placatou šálu.\nUmaštěný chlápek se něčemu zasmál a mě se ten smích v tu chvíli ani trochu nezamlouval. Můj pán mu zacinkal váčkem s penězi. Pár mincí z nich odpočítal. Ty kovové plíšky byly pánův nejmocnější magický artefakt. A on je plýtval na mě! Chlápek to ale ani trochu nedocenil. Jen se zašklebil a mince si vzal. Potom se sklonil ke mně.\nLežel jsem pánovi na rameni stočený do malého klubka a ostražitě pozoroval okolí. Tohle nebyl les, na který jsem byl zvyklý. Tohle byla džungle. Spousta hašteřivých pidimužíků a řádně zastrašujících kolohnátů, vůně květin smíšená s štiplavým pachem střeliva. Dusání nohou a bouchání dveří. Myšlenka stát se válečníkem mne nadchla. Nikdy jsem o takové kariéře neuvažoval, ale když se naskytla, byl bych bloud po ní nesáhnout. Musel jsem ale trénovat. Začal jsem okamžitě.\nVešli jsme na malé náměstí s kašnou. Tam jsem natáhl vzduch čenichem. Hořelo tu a nebylo to tak dlouho. Ve vzduchu jsem ještě zachytil závan štiplavého dýmu a spálené maso, co rozhodně nenáleželo kachně. Už to mi nejspíš mělo být varováním, že svět není tak růžový i když slunce svítí. Pánovi se ale ta bouchací věc, které říkali střelný prach, nejspíš zamlouvala, protože si jí pořídil celý pytel. Buď tu spáleninu kolem necítil, nebo mu to nevadilo. Koneckonců, měl se z něj stát mocný mág, takže nejspíš věděl, co dělá. Musím ale přiznat, že mě se z představy nějakého velkého BUM zježily chlupy na hlavě do podoby gobliního účesu.\nJeště jedné věci si mé bystré oči stopaře všimly. Byli jsme sledováni! Pořád a všemi! Lidé nejspíš museli cítit, že do města přišli hrdinové, protože z nás nespustili oči. Mého pána však takové pohledy nevyvedly z míry. Zaplatil zeleným mužíčkům požadovanou částku za ten pytel plný velkého BUM a posunul si svůj fialový špičatý klobouk do čela. Nehnul ani brvou, takový je můj pán charakter! Nechal tu bandu čumilů dál civět a vydal se náměstím pryč. Můj pán je totiž formát, ne pobuda z Nemanic. V náhlém pohnutí emocí jsem ovinul svůj ocas kolem jeho krku. Pán nereagoval a já nic jiného také nečekal. Byl pevný jako skála. Tehdy se zrodila má úcta k němu. Hltal jsem pohledem každý jeho pohyb. Opřel se o svou dřevěnou hůl a vydal se rozvážným krokem dál po svých obchůzkách. Fialová tunika mága se mu kolem těla lehce vlnila. Obdivoval jsem svého pána a neměl jsem v plánu s tím přestat!\nA malý človíček na rohu ulice vyvolával senzační zprávu, že se princ z hradu nahoře začal dvořit jakési urozené dívce. Pán kráčel dál ke svému cíli, jímž byla čtvrť mágů, přesněji řečeno ta nejvyšší a nejhonosnější věž v celé čtvrti. Tak vysokou lidskou stavbu jsem ještě nikdy neviděl. Můj pán se zastavil přede dveřmi a třikrát důrazně zabušil. V okénku se okamžitě objevila tvář jakéhosi velmi špatně naloženého mužíčka.\n"Ale já Mák, tady napsaný. Umět číst, heh?" zeptal se ho můj pán a mával mu svou čepicí před nosem červeným jako řepa.\nChvíli jsem se rozhlížel, kde ten vrátný asi může být. Našel jsem ho až někde ve výši pánových kolen. Protáhl se do své kukaně a nechal nás projít. Nejspíš nechtěl skončit naplácnutý na zdi. Pán se opatrně sehnul a klobouk si připlácl k hlavě. Nešlo mi do hlavy, proč tu nemají vstupní dveře pro kouzelníky pánovi velikosti. Hlavně že schůdky pro trpaslíky tu mají. Někdo by s tím měl něco dělat!\nVe věži byly schody, schody a schody. Má zkušenost s tímto druhem architektury je sice mizerná, ale něco mi říká, že takové bývají věže vždycky. Občas nás překvapilo odpočívadlo a nějaké ty dveře, ale jinak jsme jen stoupali. Už jsem začínal mít pocit, že můj pán snad ani neví, kam má namířeno, když v tom jsme se zastavili. Můj pán se roztržitě podrbal na bradě a zamířil k nejbližším dveřím. Zaklepal holí, bylo to stylové. Ozvalo se krákavé "dále" a dveře se rozletěly. A za nimi nikdo. Hledal jsem dalšího trpaslíka, ale nenašel jsem ho ani u pánových kotníků, což bylo podezřelé. Opatrně jsem slezl z ramene a sešplhal na zem. Nikdo nebyl ani u mých tlapek, což už bylo opravdu hodně zvláštní. Začenichal jsem. To jsem poprvé poznal, jak je cítit magie. Módní čupřinka na mém čele se znovu zavlnila a nakroutila. Znovu jsem nasál ten zvláštní pach a chlupy se mi zkroutily do kudrlinky. Líbilo se mi to, vonělo to po tajemství. Vydal jsem se po stopě, ale pánova ruka mě zadržela.\n"Ty malá potvůrka. Ty zůstat," zašeptal a položil si mě zpátky na rameno.\nPředstíral jsem chlupatou šálu. Chtěl jsem si tu místnost prošmejdit, moc jsem chtěl, ale pán měl pravdu. Tehdy jsem byl bez své zbroje zranitelnější než myš. Vonělo to tam ale náramně! Papír ve starých knihách, zvlášť v těch magických, má nezapomenutelný čuch a tady byly knih plné police a sahaly až ke stropu. Za stolem na opačném konci místnosti seděl starý mág. Trpaslík to rozhodně nebyl. Vypadal přesně tak, jak by měl každý mág vypadat, tedy tuctově. Dlouhý bílý vous a špičatá čapka, kterou dokonce neměl ani podepsanou. Byl tak obyčejný. Mému pánovi co do velikosti nesahal ani do pasu. Marně jsem přemýšlel, co může tenhle střízlík mého pána naučit. Možná že jsem se přeslechl a on chce učit jeho.\n"Co si přejete, mladíku?" zeptal se starý čaroděj a pohupoval se na židli.\n"No to se podívejme, omrzelo tě pobíhání kolem ohně, mladíku? Nebo že by tatíček šaman poslal synka do světa?" zeptal se a velmi nepěkně se přitom šklebil. Můj pán neodpověděl. Byl příliš hrdý.\n"Trefil jsem se? Nu, tak ukaž, co dokážeš!"\nPán nehnul ani brvou. Jen stiskl svou hůl a začal čarovat. Magie zavanula jenom zlehýnka, jakoby na toho starého šarlatána nechtěl plýtvat energií. Pokoj prozářilo slunce, vystoupivše z poza mraků a já byl ohromen. Mág ale ne, pořád se zlomyslně šklebil, jako by si toho zázraku snad nevšiml. Můj pán naštvaně bouchl holí o podlahu. Ozvalo se žuchnutí. Stařík zapištěl jako malá holka. Jeho hlava zmizela pod stolem.\n"Dobrá, mohl bych tě přijmout do učení," řekl opatrně a zvedal přitom svou židli. V očích se mu usadil výraz šíleného sběratele "Pokud splníš všechny náležitosti, vezmu si tvou výuku pod vlastní patronát."\n"Náležitosti?" zeptal se můj pán a kdoví proč se přitom mračil na svou hůl. Jako by mu snad něco nevyšlo.\n"Dvěstě zlatých, platba předem. Pojištění statků, zdraví ani životů do poplatků nezahrnujeme," odvětil mu mág a na jeho tváři se znovu usadil ten samolibý výraz svědčící o tom, jak moc má zase vše pod kontrolou.\n"Hm, já najít a vrátit se," odvětil mu pán očividně zamyšlen a chystal se k odchodu. Ve dveřích se ale otočil.\n"Muset šlapat dolů?" podíval se na něj štěněčím pohledem. Starý mág se povýšeně uchechtl, ale pak mému pánovi s drzou blahosklonností pokynul znovu blíž. Načmáral na nejbližší papír pár nesrozumitelných klikyháků a podal mu ho. Zasychající inkoust se rozzářil magií.\nDolů jsme letěli. Básníci možná opěvují létání, ale já jsem válečník a pranic romantického na něm nevidím. Zatnul jsem drápky do pánovy fialové róby a svůj ocas křečovitě ovinul kolem jeho krku. Míjeli jsme jedno věžní okno za druhým a můj pán divoce mával holí, aby nás zpomalil. "BUM!" Pánovy řádně osvalené nohy dosedly na prašnou zem před věží, až se kolem zakouřilo. Efektní! Zapotácel se jen nepatrně a já zaseknul drápy ještě hlouběji.\nDo hlubin paměti jsem si vryl hned několik věcí. Peníze opravdu vládnou světem. Můj pán je opravdu velmi moudrý a mocný mág. A ve věži mágů mají židle způsobující chorobnou namyšlenost. Budu si muset dávat pozor na ty židle.\nPán byl z letu nadšen. "Hm, dobrý hračka!" poznamenal a já se nezmohl na odpor. S nosem zabořeným do pergamenu se vydal ulicí ven z téhle podivné čtvrti a potom dál až k našemu vítacímu domu. V hlavě už mi začala blikat kontrolka s nápisem "SavePoint" spojená s vůní pečené kachny. Pán se ustaraně drbal na bradě a něco si odpočítával na prstech. Pořád se nemohl dopočítat.\n„Na Stínově straší, střeste se braši!“ vyvolával klučík na nároží. Pán se zastavil a vytrhl mu kus papíru z rukou. Klučík pískl. Trocha kouzelných plíšků ho ale uklidnila. Potom si papír rozložil a začetl se. Koukal jsem mu přes rameno, ale moc moudrý jsem z toho nebyl. Nad hlavou mi přeběhl stín a někde poblíž zaskřehotali ptáci. Překvapeně jsem vzhlédl. Najednou jsme byli v malém lesíku se sypanými pěšinkami a lavičkami. Pán se na jednu posadil. Pěšinku, ne lavičku, ta byla mága jeho velikosti malá. Vytáhl si s torny černý uhel a začal si v papíře cosi značit. Mumlal si pro sebe něco jazykem svého kmene. Seškrábal jsem se mu z ramene dolů a vydal se na obchůzku.\nByla slast moci si zase protáhnout tlapky v trávě. Nejspíš jsem se nechal unést, protože když jsem se po chvíli rozhlédl, pána jsem nikde neviděl. Jeho je poměrně těžké přehlédnout. Zavětřil jsem čenichem ve snaze cítit pánovu magii nebo alespoň pána samotného. Bez úspěchu. Než jsem však mohl začít propadat panice, do nosu mě uhodilo něco velmi povědomého. Nikdy před tím jsem to necítil a přeci jsem měl pocit, že ten pach znám. Vydal jsem se za ním a nemusel jsem jít daleko. Jeho původce seděl na lavičce hned za nejbližším keřem.\nMěl jsem zvláštní pocit, že někdo, kdo je takhle cítit, by měl mít dlouhý plnovous, opírat se o starou dubovou hůl a ve vlasech mít šišky. Tahle osoba neměla ani vousy ani šišky a pokud šlo o hůl, ten klacík opřený o ztrouchnivělou lavičku působil docela obyčejně. A navíc to bylo děvče. Proč mají vlastně lidé většinou pocit, že druid musí být muž a k tomu hodně daleko za zenitem? Tahle mladá holka jistě moc zim nezažila. Měla dlouhé lehce zvlněné vlasy liščí barvy a vypadala vcelku neškodně. Byla bosky. Soustředěně si cosi četla ve velké, pestře malované knize a své okolí moc nevnímala. Měl jsem neodbytný pocit, že se sem nehodí. U nohou jí ležela vychrtlá vlčice stočená do klubíčka a k vedlejšímu stromu měla přivázané jakési velké nohaté kuře. A tak jsem poprvé spatřil slečnu Angelu.\n"Papapááá!!" zakdákalo. Vlčice sebou okamžitě trhla a vycenil tesáky. Děvče zvedlo oči od knihy. Usmálo se a v tom úsměvu bylo cosi bezprostředního. Líbila se mi. Ovšem bez té zubaté stvůry by se mi líbila mnohem víc.\n"Půjdeš ke mně? Já ti neublížím." Rozuměl jsem jí. Rozumět, co mi chce říct, mi přišlo mnohem samozřejmější, než když na mě mluvil můj pán. Nadšeně jsem jí začal zasypávat informacemi, kdo jsem a co tu hledám. Zasmála se.\n"No dobře, tak se hned nerozčiluj. Můžu tě uklidnit, mladý válečníku, toho nebude problém najít." Pořád se usmívala. Začínal na mne padat stín pochyb. Smála se snad mně? Polevil jsem v ostražitosti, měl jsem si dávat pozor na pusu.\n"Ty rozumět?" zeptal se můj pán a děvče lehce kývlo hlavou.\n"Tak trochu, můj… ehm… jsem druidka, tedy nejspíš jí budu. Mám zvířata ráda."\nMůj pán se zamyšleně podrbal na bradě a potom mne podal zase jednou za kůži nad krkem a strčil mne děvčeti pod nos.\n"Jsem Angela," představila se dívka přiskříplým hlasem a natáhla ruku.\n"Dobrodružství, chtít jít se mnou?" zeptal se náhle. Angela pokrčila rameny. Nejspíš neměla nejmenší tušení, co si pod tím můj pán představuje. Ostatně, já také ne. Cesty orčích mágů jsou nevyzpytatelné a většinou začínají u korbelu piva.\nZe všech míst, kam do té doby pánovy nohy vkročily, byla tahle čtvrť rozhodně ta nejšpinavější. Můj válečnický nos se ještě nikdy nepokusil zaznamenat toho tolik najednou. Rybina, pot, špína rázu obecného a také spousta pachů, o nichž by tchoří gentleman raději mluvit neměl. Stínov je zvláštní místo, mnohem divočejší než leckterá džungle a nebezpečnější než medvědí jeskyně. Ta prazvláštní úchylka na červené lucerny tomu pak nasazuje korunu. Nedokážu pochopit, jak někdo může myslet na takovou marnivou zbytečnost jako barevné světlo v situaci, kdy nemá čím nakrmit vlastní mláďata.\nVyrazili jsme sem za naším prvním dobrodružstvím. Můj pán a já, slečna Angela, její vlčice a velký pták, co neustále dělal „papapááá.“ Pán se Angele pokoušel cestou vysvětlit, co že to tam budeme dělat. Nakonec to vzdal a strčil jí pod nos ten velký kus papíru s novinkami.\n„Aha, takže v tom domě straší,“ řekla Angela. Můj pán kývl hlavou.\n„A my tam jdeme...“ pozvedla obočí.\n„Kde strašidlo, tam tajemství, kde tajemství, tam poklad,“ odvětil můj pán moudře. A tak jsme šli.\nOnen panský dům byl opravdu kvalitní ruinou. Již mnoho hrdinů se pokoušelo vyhodit ho do vzduchu, leč bezúspěšně. Můj pán se ale nezalekl a vstoupil. Slečna Angela se možná zalekla, ovšem vstoupila také. Zjevně se pokoušela co nejvíc se přiblížit mému statečnému pánovi, protože její tvář získala lehce nazelenalý odstín.\n"Vzpomínky," mumlala si neustále a přejížděla rukou po dřevěných rámech dveří, "příliš vzpomínek!" Když to řekla poprvé, můj pán zamyšleně pokýval hlavou a podrbal se na bradě. Další její šepot už ignoroval jako přebytečný. Můj pán nemám zbytečné řeči rád.\nBylo tam spousta dřeva a suti. Komu čest, tomu čest! Předchozí hrdinové se opravdu činili. V domě nezůstala jediná stříbrná vidlička a chyběly dokonce i kliky na dveřích. Samotný dům strachu se jim ale rozebrat nepodařilo. Stál tam stále, pevný a hrozivý. Hrozil dávnými strašidly i prostým sesunutím stropu. Podlaha skřípěla a zdi se drolily. Ten dům byl zakletý! Obloudil mysl mého pána a zcela bezostyšně si z něj tropil žerty. A co hůř! Zatáhl do toho i mne! Začalo to pádem z imaginární židle a pokračovalo imaginární hostinou na neimaginárním stole. Když jsme konečně shledali, že v domě není nic, co by poklad jen vzdáleně připomínalo (ohmatali všechny stěny a podlahy kvůli tajnému průchodu, odtahali všechny skříně...) ocitli jsme se zase venku. Byla tma. Angela vykouzlila nad svou holí malé bílé světélko.\n„Kostel?“ zeptal se můj pán. První nezdar ho očividně neodradil.\nKobka pod kostelem se měla stát našim prvním regulérním Dungeonem. Cítil jsem vzrušení. Byla tam tma, bylo tam lepkavo. V rozích se táhly husté spletence pavučin. Téměř jsem slyšel klapání zubů příšer. Přikrčil jsem se připraven k útoku. Angela vypadala na omdlení. Něco proti nám vyrazilo. Chodbou se rozezněl hlasitý šelest. Přibližoval se. Byl to netopýr. Potom se ale zcela z nenadání ozvalo hlasité BUM. Můj pán narazil hlavou o nízký trám ve stropě. Náš první Dungeon mne zklamal.\nDole byla jen zaprášená výstavka zbytečností, pár rozevřených knih a převrhnutých číší a podlaha počmáraná rádoby magicky vyhlížejícími kruhy. Můj pán rozmrzele sahnul po jedné z číší. Byla cínová. Praštil s ní do roku místnosti.\n„Přišli a kradli,“ ozval se záhrobní hlas. Strnul jsem. Angela se chytila zárubně dveří, aby se udržela na nohou.\n„... jedni, druzí i třetí. Hrabiví nezmaři, co po práci nesáhnou. Nezajímal je velký tragický příběh. Neposlouchali ho. Ale VY budete poslouchat!“ A tak jsme poslouchali. Angela zpola omdlelá, já vyděšený a můj pán s očima soustředěně přivřenýma, pátrajícíma po místnosti po lesklém záblesku.\nDuch měl pro nás příběh o dvou nemrtvých pánech z dvou umrtvených rodů. Jednoho vyhnali někam za hranice světů, druhý se skryl lidským očím. A jejich rodiny se v krvi utopily. Tak nějak to říkal. Znělo to jako veliká věc. Prý jejich služebníci dosud chodí po zemi a hledají... no, takové ty obecné věci, které obvykle hledají ztracené duše. Nejspíš pomstu a takové ty věci okolo. Když si duch užil svou chvilku velkoleposti, začal znovu nadávat.\n„A ti zelení proradní chmatáci by jen třpytivé cetky chtěli. Jako ti před nimi. Ale co hůř. Jsou to mrchožrouti. Zloděj, co okrade zloděje!“ nadával. Pán zpozorněl. Angela se opatrně odlepila od stěny a drobnými krůčky se přibližovala středu místnosti. Tam se na jedné z otevřených knih chvělo pero.\n„Ale mi to chápem,“ řekla měkce „chápeme, vážně!“\n„Chápete, jak byste mohli chápat!“\n„Chápeme,“ trvala na svém Angela.\n„Chápete?“ ptal se duch.\n„Chápeme,“ potvrdila mu.\n„Tak chápete! ÁÁÁchhh...“ Hlas duše pomalu slábnul, rozplýval se v nicotě, do které patřil.\nA tak jsme se dostali k velkému červenému X. Bylo zakreslené na plánku uvnitř knihy. Plánek byl popsaný ozdobným a tím pádem téměř nečitelným písmem starého nehmotného kronikáře. Hrdina potřebuje velká červená X a poklady pod nimi potřebuje možná ještě více. Když jsme vynášeli z krypty nádobí a knihy, někde blízko se ozývalo dunění, tak silné, jako by pukala země. Dům vedle nás se zhroutil. Stáli jsme tam s náručí plnou zbytečností a zírali. Můj pán rád sbírá věci, které nikdo nepotřebuje.\nJe to zvláštní věc. Na místech jako je Nohopuch ráno ptáci vesele zpívají bez ohledu na počet utržených údů, které mají ten den proletět vzduchem. Byl to opravdu hezký den, pro cestu za pokladem jako stvořený. Slunce svítilo a mě nedokázala náladu zkazit ani skutečnost, že "U prasklého džbánu" k snídani kachny nepečou. Měli jsme nějaké opečené placky a polévku. Slečna Angela si s plachým úsměvem objednala šálek čaje. Příliš toho nenamluvila. Jen si pohoršeně měřila svého vychrtlého vlka, který pod stolem hltal kus flákoty. Stále jsem ještě nechápal, co tahle vyplašená lesní laň dělá v téhle městské džungli a proč vlastně sedí u stolu zrovna s námi. Každopádně tu byla a krmila mne kukuřičnou plackou. Nestěžoval jsem si.\nCesty za dobrodružstvím obvykle vedou kolem krámků s enčentnutými ajtemy. Má zbroj už byla hotová a byla vskutku dokonalá. Jemně vydělaná kůže tvora raději neznámého posázená kovovými plíšky, které zářily tisícem odlesků. Nádherná! Vklouzl jsem dovnitř a velké zlacené eM na mé hrudi se zalesklo v ranním slunci. Slečna Angela mi pomohla utáhnout řemínek pod zadními tlapkami. Cítil jsem se hrdý jako nikdy.\nTo X bylo opravdu velké a dokonale … červené. Takové X značí opravdu velký poklad! Jaká to podivná náhoda nám ho do cesty zavála! Velké červené X bylo na důmyslně nakreslené plánku. Plánek byl vybarvený pastelkami. Krásné to dílko mladistvého umělce. Vyzíval k osobnímu obohacení a to se mě i mému pánovi ohromě zamlouvalo. Má příští zbroj bude zlacená a s přilbou!\n„To je Luční louka?“ ptala se Angela při pohledu na plánek. „Mám tam práci. Jeden raněný hraničář chtěl, abych se mu tam podívala na mazlíčka. Medvěda.“\nJá a můj pán máme pro tyto složité formy lidsko-zvířecích vztahů pochopení. Koneckonců, mě hrozí krutá smrt rozsednutím dnes a denně. A taky… bylo to po cestě, no tak co! Opustili jsme brány města a můj pán se mohl konečně přestat přetvařovat. Tady venku mezi poli nemusel skrývat své obrovské magické schopnosti. Zamával svou holí z mocného vyschlého dřeva a vznesl se do vzduchu. Letěli jsme si tak krajinou odrážejíce se pánovou holí od země jako bidlem a cítili jsme se jako bozi. Schoulil jsem se pánovi na klín a pozoroval jsem okolí. Počet případných nepřátel zaznamenaných cestou - 0.\nSlečna Angela se při pohledu na mého pána šklebila. Nejspíš poznávala, s kým má tu čest. Sama rozverně brouzdala travou podél cesty a vedla za provaz své velké, žluté kuře. Mlčeli jsme a stejně mlčky jsme i dorazili na místo. Můj pán se snesl zpátky na zem a já vlivem chyby v komunikaci skončil rozplácnutý v trávě. Velké červené X nebylo nikde v dohledu.\n"Ten chudáček bude v jedné z těch jeskyní," poznamenala Angela s jinými myšlenkami. Stáli jsme na palouku poblíž menšího rybníka a naproti nám se tyčila jakási velká hora kamení s pár průchody dovnitř.\nMůj pán se zamyšleně podrbal na bradě. "Velká X být nová poklad. Stará poklad vždycky v jeskyni." Angela neprotestovala. Zřejmě si už v hlavě přehrávala nějaký záznam z terapeutického sezení s divokým medvědem.\n"Ty malá potvůrka, ty průzkumník," řekl můj pán a důrazně mne popostrčil k nejbližší díře ve svahu. Rozhodl jsem se pro potřeby správného prožití dobrodružství tyto způsoby ignorovat a šel jsem. Ladnými skoky, které by snad někdo mohl označit za hopsání, jsem doběhl ke vchodu a opatrně nakoukl dovnitř. Něco tam bylo. Bylo to prokazatelně živé a vydávalo to hluboké, chrčivé zvuky. Nastražil jsem uši a pomalu se vydal dovnitř.\nRychle jsem přiskočil k hromadě jídla, které se té studentské partičce i částečně vysypalo z piknikového koše a popadl jsem jedno z povalujících se kachních stehen a vyběhl jsem z jeskyně. Když mne Angela viděla přibíhat, zasmála se.\n"Dobře, necpat se, jít támhle," zavelel můj pán. Byl jsem znovu strkán, tentokrát o jeskyni vedle.\nNe chrčení, ale klapání, to byl zvuk, který mne u vchodu přivítal. Nelíbilo se mi to. Působilo zlověstněji než chrápání tlupy nezletilých mágů. Našlapoval jsem opatrně. Vrstva hlíny a prachu na zemi naštěstí tlumila můj krok i s kovovým cvakáním bojových drápků. Tahle jeskyně byla větší než ta předchozí. Větší a evidentně kdysi využívaná. U protější stěny tam bylo vyrovnaných pár rozpadajících se beden a hlína tam byla udusaná od spousty a spousty těžkých nohou. Z první, naprosto prázdné jeskynní síně vedla chodba dál do útrob kopce. Ono zlověstné klapání vycházelo odtamtud. Napnul jsem všechny své smysly a hrdinně vyrazil vpřed. Byl jsem tichý jako myš a neohrožený jako medvěd. A připraven na útok odkudkoliv! Měl snad přijít támhle za tou zatáčkou? Napjal jsem svaly, zatnul drápy a… byl tam! A byli hned dva! Klapnutí, zaskřípění a svist kovové sekyry… Vyběhl jsem ven s očima na vrch hlavy. Tohle musí vidět můj pán!\nMůj pán se jen spokojeně usmál. "Kde být strážce, tam být poklad. My pro poklad," řekl rozhodně a popadl mě za zbroj na hřbetě. Octl jsem se znovu na svém hlídkovém postu na pánově rameni. Pán stiskl svou kouzelnou hůl z naplaveného dřeva a rozhodným krokem vyrazil vpřed. Znovu jsem slyšel ono klapání. Ostražitě jsem se přikrčil. Slečna Angela částečně skrytá za mým pánem vypadala nerozhodně. Vešli jsme do chodby a klapající zvuk zněl blíž a blíž. Angela po pánově levici se ustrašeně přitiskla ke stěně. Zpoza trčícího kamene se vyloupla kostra, normální chodící kostlivec. Měl prázdné oční důlky a hrozivě klapal zubama. Děsivé! Angela v tu chvíli vypadala, že chce se svou stěnou doslova splynout. Zbledla do té míry, že jsem se začal obávat, že zase na místě omdlí. Můj pán však naštěstí nezaváhal. Vyslal proti té stvůře jakési kouzlo, které jí způsobilo velmi silné doutnání kostí. V jeskyni bylo nedýchatelno. Můj pán se z nepochopitelného důvodu zamračil a hůl zahodil. Vytáhl sekyru.\n"Potvůrka, útok!" zavelel a to přišel čas pro hrdinu. Odrazil jsem se a skočil. Mé extra ostřené drápy se té nelidské stvůře zarazily přímo do kostěné lebky. Cosi zaskřípělo. Nepřítel se po mě ohnal. Vyskočil jsem. Ostří jeho meče tak tak minulo mou novou zbroj. Někde blízko znělo cosi jako mohutné ryčení a řinčení sekery o sekeru. Stvůra se ohnala k dalšímu útoku. Vyskočil jsem znovu. A tu se roztančil ten pravý tanec drápů a úskoků. Byl jsem nelítostný a vápník odletoval…\nKdyž v tom s mým protivníkem cosi trhlo a on skončil na zemi mezi povalujícími se kameny. Zmateně jsem se ohlédl, drápy pořád zaseknuté v lebce protivníka. Slečna Angela stála pořád u stěny chodby přitisknutá ke kameni. Pořád se tvářila stejně vyděšeně. Ruku však měla nataženou před sebe a cosi si pro sebe mumlala. Ona kouzlila! Podíval jsem se směrem, kterým mířila. Kolem kostěných nohou mého protivníka se pomalu omotávaly silné kořeny sahající mu nyní až ke kyčlím. Znovu jsem vyskočil, tentokrát čistě instinktivně. Čepel kosťákovi sekery zacinkala o kovové plíšky na mé zbroji. Podíval jsem se, co tu ránu zbrzdilo. Kolem protivníkovi paže se rychle obtáčel silný kořen a tahal jí dolů. Sekera mu vypadla z rukou.\n„Teď odměna,“ řekl potom a v očích se mu chtivě zalesklo. Angele se do tváře vrátila alespoň nepatrná část barvy. Odstoupila od stěny a opatrně pohlédla na onu spoušť.\n„Jen aby stála za to,“ podotkla skepticky. Bylo na ní vidět, že se jí to místo pořád dvakrát nezamlouvá. Přes to, že hrozba pominula, její oči se toho ustrašeného pohledu nezbavily. Možná, že jí byl prostě vlastní.\nZa zákrutou už žádný další vrah se sekerou nečíhal. Otevřel se nám pohled do prostorné jeskyně s nízkým stropem. Můj pán si musel sejmout z hlavy klobouk, aby jím nedrhl o jeho kamenný povrch. Uprostřed jeskyně stál vyvýšený katafalk, na kterém cosi leželo. Bylo to velké a evidentně kostěné. Angela jen pohlédla na onu věc, na mého pána a zase zpět a zalapala po dechu.\n„Ne, jdeme pryč,“ řekla pevně.\n„Ty nemít žádná smysl pro dobrodruh,“ zamračil se na ni můj pán a udělal pár kroků směrem ke katafalku.\n„Copak nevidíš, že je to ork? Jestli se tohle zvedne, je po nás veta,“ řekla. Můj pán přistoupil ke katafalku a zamyšleně se podrbal na bradě.\n„Ne, to nebýt hrobka. Poznat to.“\n„Jistě, že to není hrobka. Jestli vám tedy z hrobek padlých nečpí temná magie jak z pár dní uleželého kozího sýra,“ mračila se Angela a evidentně odmítla udělat dál byť jediný krok. Potom se náhle zarazila a chvíli se tvářila, že naslouchá něčemu, co nikdo jiný nemá šanci slyšet. Nahlas si odfrkla.\n„Ano, opravdu jsem mluvila o kozím sýru,“ řekla najednou. Můj pán udiveně zamrkal a paní Angela mu ukázala kamsi k hraně katafalku. Byla tam opřená hůl. Musel jsem konstatovat, že ačkoliv jsem se naučil mít pánovu hůl z naplaveného dřeva ve velké úctě, tahle vypadala vážně parádně. Nahoře měla obrovský fialový krystal precizně vybroušený do hladka a rukojeť z jakéhosi stříbřitého kovu měla posázenou dalšími kameny o nic méně třpytivými. Pánovi se při pohledu na ni rozzářily oči.\n„Budeš mě urážet, klacíčku?“ pokračovala paní Angela ve svém podivném monologu.\n„… Opravdu? A co mi uděláš? Sešleš na mě hromy a blesky takhle hezky opřený o kus šutru?…\nA ten tvůj pán je kde? …“\nZačal jsem si znovu připadat, že mým velkým hrdinům (ano, po té záležitosti s kostlivcem jsem začal za hrdinu považovat i paní Angelu) prostě muselo přeskočit. Vyskočil jsem na katafalk a opatrně prolezl orčí pánví. Ať jsem čenichal, jak jsem chtěl, pořád jsem cítil jen hůl z kovu. Můj pán se vědoucně uculoval a paní Angela zasypávala tyč celou kupou štiplavých poznámek. Ano, ti dva evidentně mluvili s holí. Opatrně jsem do ní strčil čenichem. Lehce se zakývala, jak by to měla udělat každá řádná kovová hůl. Vzápětí jsem poplašeně uskočil. Hůl se znovu zakývala, avšak tentokrát to nemělo s mým čenichem nic společného. Udělala to znovu a já urychleně vyhledal úkryt za orčí stehenní kostí. Ozvalo se tiché „Puk,“ a jeden ze zářivých kamenů vtepaných do rukojeti praskl v půli. Angela jen zavrtěla hlavou.\n„Myslím, že jsem tomuhle klacíčku právě přivodila hlubokou depresi,“ prohlásila zamyšleně. Můj orčí pán se podrbal na bradě. Vážně by měl uvažovat o možném riziku vzniku lysinky.\n„Ty ji rozbít,“ postěžoval si.\n„Ona se rozbít sama. Navíc je to jen jeden krystal,“ bránila se Angela. Můj pán se znovu poškrábal kdesi na své černé bradce a zamyšleně po holi sáhnul.\n„Hezká. To být moje hůl,“ řekl vítězoslavně a naplavené dřevo skončilo na zemi v prachu. Angela pokrčila rameny.\n„Kdybych si nebyla jistá, že se s námi ten chlápek uvnitř nějakou dobu bavit nebude, skoro bych protestovala,“ řekla.\nPotěšena svým morálním vítězstvím se zjevně rozhodla hodit své strachy pro jednou za hlavu. Až s uličnickým úšklebkem sáhla po jednom z pazourkových nožíků, ležících na dřevěné bedně hned u vchodu. V tu chvíli zděšeně vyjekla a nůž jí vypadl z prstů. Zezelenala až téměř do barvy mého pána. S rukou u úst vyběhla ven rychleji než ono velké žluté kuře. Její vlčice, jejíž existenci jsem do té chvíle úspěšně vytěsňoval, se rozběhla za ní. Můj pán se začal přehrabovat v jakémsi harampádí v rohu jeskyně ve snaze rozšířit svůj poklad o další enčentnuté ajtemy, ale mých služeb válečníka již zjevně nepotřeboval. Vyšel jsem tedy ven.\nSlečna Angela seděla v trávě jen pár metrů od vchodu do jeskyně. Podle nelibé vůně, která mě udeřila do nosu, již stihla vyprázdnit svůj žaludek kdesi opodál. Angela si řádně přihnula ze své čutory. Její vlčice se jí lehce opírala o nohy. Obezřetně jsem se vydal směrem k nim.\n„Bude v pořádku, jestli se chceš zeptat na tohle,“ zaměřily se na mě ty vlčí oči „moje paní je bojovnice, jen není zvyklá na takovou dávku temnoty v jednom dni.“ Vlčice se opatrně vyhoupla na nohy. Byla někde na pomezí mezi elegantní štíhlostí a nezdravou vychrtlostí a právě ta vychrtlost mě nutila být extrémně ve střehu. Člověk nikdy nemohl tušit, kdy se stane kořistí.\n„Asi bych tě měla zakousnout, ale… chm, myslím, že Jí by se to nelíbilo,“ pokračovala dál jako by mi četla myšlenky „Já jsem Taja, teda Tajemy, Ta-Jejíž-Jméno-Nemůžu-Vymyslet.“\n„Já jsem tchoří válečník a moje jméno vlastně taky ještě nikdo nevymyslel,“ přiznal jsem se a Taja se uchechtla.\n„Možná by ses mohl jmenovat Taj, to zní tajemně,“ zašklebila se na mě a já nemohl uvěřit tomu, že se opravdu bavím s vlkem. Tohle svázání s dvounožci vám někdy opravdu pohne s žebříčkem hodnot. Než jsem jí stačil odpovědět a nějak jí naznačit, že mi jméno Taj nepřijde pro válečníka vhodné, paní Angela se za našimi zády zčistajasna vyhoupla na nohy.\n„Tchoříku, skoč pro pána. Tohle by měl vidět,“ řekla mi a já vzhlédl jejím směrem. Po obloze si to tam šinula jakási obrovská věc. Vypadalo to jako ryba až na to, že tomu evidentně chyběla ta okolní voda. Bylo to obrovské. A žádný takhle podivně tvarovaný pták by se ve vzduchu neudržel, ani kdyby měl desetkrát menší velikost. Jen s přemáháním jsem odtrhl pohled a obrátil své kroky směrem k jeskyni. Nemusel jsem jít nijak daleko. Můj pán už byl na cestě ven. V rukou třímal druhou sekeru, která zjevně patřila jednomu z našich útočníků. Alespoň jsem měl pocit, že mi je to lesklé ostří nějaké povědomé. Za pomoci poskakování a vzrušené gestikulace jsem mu naznačil, že by měl přidat na rychlosti a v mžiku byl zase venku. Ona velká létající věc se mezitím přesunula o pořádný kus blíž. Zdálo se, že míří kamsi přes louku. Náhle se zastavila téměř přesně uprostřed travnaté plochy mezi oním skalnatým převisem s jeskynním komplexem a jezerem. Můj pán už stál ve skalním průchodu. Chvíli hleděl směrem k nebi a pak zašmátral ve svém objemném batohu. Zahleděl se po plánku, podrbal se na bradě a zamračil se.\n„To místo s velká červená X,“ zahlásil podmračeně „oni chtít velká červená X.“ Zastrčil si svou novou sekyru do batohu. Pevně uchopil svou novou depresivní hůl. Musel mít poklad pod velkým červeným X, protože pokladů prostě není nikdy dost. Vydal se směrem k právě parkující vzducholodi a nasadil krok důstojného mága. Vydrápal jsem se mu na rameno. Cítil jsem, že tenhle výstup bude skutečně úctyhodný. Slečna Angela si přehodila přes rameno svůj kožený vak a další nutné propriety a běžela za námi. Tlupa zelených a řádně ošklivých mužíčků právě stahovala dolů jakési bedny a prapodivné pytle, které smrděly po té ošklivé černé bouchající látce. Opodál postávalo pár malých buclatých lidiček a hrálo si s nějakými prapodivnými přístroji, plnými ozubených koleček. Goblini a gnómové, kombinace vskutku výbušná.\n„… tři z vás, vemte ty pytle. Dalších pět je bude hlídat. Vy se podíváte po tom našem kšeftíku. Uvidíme, jestli sou dobrodruzi dobrý k něčemu jinýmu než k vyhazování vzducholodí. Hej, vy gnómové, co ty vaše hračky? Ňáký němakačenko, ne?“ Ten nejošklivější skřet ze všech skřetů na palouku byl zjevně jejich šéfem. Stál tam opřený o jednu z beden a pořvával na všechny okolo. Párek gnómů po něm vrhnul velmi nevrlé pohledy. Zrovna, když jsme s mým pánem přišli na doslech, jeden z jeho kumpánů mu zapaloval doutník těsně vedle sudu s prachem.\n„A na kerý maškarní se chystáte vy, velký pane ork?“ zeptal se mého pána a velmi ošklivě se při tom zašklebil. Vyfoukl ze svého doutníku oblak hustého, štiplavého dýmu, který zahalil pánovi kolena do šedého oblaku, což mu dodalo vskutku démonické vzezření. Několik jeho podřízených ustrnulo v půlce pohybu a s údivem zvedlo oči. Těm, kterým se ve tváři mihnul lehký záchvěv strachu, jsem byl ochoten přisoudit i nějakou tu inteligenci.\n„Já Mák, co vy tu pohledávat?“ zabručel můj pán nevrle a já zaryl drápy do jeho roucha v očekávání velké řežby.\n„Geologickej průzkum, pane, ale nepředpokládám, že byste věděl, co to znamená,“ ušklíbnul se gobliní kapitán a znovu nasál dým ze svého doutníku. To už nás dohnala slečna Angela. Goblin si ji změřil pohledem a pak znechuceně vypustil další oblak kouře tentokrát mířený k jejímu obličeji. Zakuckala se a chvíli hledala svůj ztracený dech.\n„Co chtít zkoumat? Tady jen tráva, kámen a kostlivci,“ podrbal se můj pán na hlavě.\n„To už je naše starost, milej pane. Máme na to vybavení,“ odvětil mu ten malý skrček a poklepal na bednu, která mu v tu chvíli sloužila jako opěrka. Jeho nohsledi zatím přitahovali celý obrovský kolos jménem vzducholoď směrem k zemi a chystali se ho ukotvit.\n„Eh… TOHLE je vybavení?“ zeptala se slečna Angela a ještě pořád se zbavovala dýmu ve svých plicích. Ukazovala na nějaký velmi podivný druh drůbeže a tvářila se šokovaně. Snad to kdysi byla slepice, ale v tom stavu, v jakém jsme tu věc viděli, bych si do ní vážně nekousl, v tom jsem musel dát paní Angele za pravdu. Bál bych se totiž o svoje zuby. To stvoření mělo po celém těle namontovaná jakási kovová zařízení decentně doplněná ozubenými kolečky. Ze železné krabičky umístěné na hřbetě mu navíc stoupal dým ne nepodobný tomu z gobliního doutníku.\n„To je geologický průzkumník, slečno,“ ozval se jeden z gnómů, evidentně hrdý na to, co tomu zvířeti způsobil.\n„Ne, to je kuře a ta věc, kterou má na sobě, to je týrání kuřat,“ oponovala mu.\n„Je to robotický kuře, geologickej průzkumník první třídy a myslim, že je ve svý existenci vcelku spokojený, slečinko,“ zahuhlal gobliní kapitán a znovu vyfoukl jejím směrem oblak kouře. Angela však v očekávání tohoto kroku hrdinně zadržela dech. Sehnula se ke kuřeti a oblaku se tak vyhnula.\n„Jsi ve svém životě šťastné, kuřátko?“ zeptala se ho mile a v hlase jí zase zaznělo tisíce zvonečků. Geologický průzkumník první třídy vykulil oči a vydal ze sebe cosi jako velmi zaražené „Kvo, kvok!“ Potom rychle trhnul hlavou a za mohutného kdákání a mávání křídly se rozeběhl směrem k lesu. Angela se zvedla s vítězoslavným úsměvem na rtech.\n„No, tak škodu už ste udělali, teď byste se mohli pakovat, dobrodruzi,“ zamračil se gobliní kapitán „Tady se bude makat. Pro exoty jako vy by to mohlo bejt celkem horký místo.“ Výhružně zkřížil ruce na prsou a několika jeho kumpánům se v rukou objevily bambitky. Čekal jsem začátek velké bitvy o červené X, protože tohle byl evidentně konec vyjednávání.\nMůj pán se však jen usmál a luskl prsty. Cítil jsem pálené konopí, ale z doutníku to rozhodně nebylo. Angele blesklo v očích cosi jako náhlé poznání a luskla si také. Potom už vzaly události velmi rychlý spád. Můj pán a slečna Angela si stihli vyměnit jen jeden pohled čiré hrůzy a vzápětí jsme se dali na útěk. Ozvalo se „Bum,“ „Bum“ a za okamžik jedno velké „BUM!“ To už jsme se ale skrývali za velkým kamenem poblíž skalního převisu. Bylo to těsné. Jak moc, nám potvrdila kolem letící zelená ruka svírající pistoli, která jen o chlup minula hlavu mého pána. Tělo jí chybělo. Následovalo ji pár dalších částí těl, které už se ale v té rychlosti hůře identifikovaly. Angela svírala sípající Taju na kůži na hřbetě a vlčici visel jazyk z otevřené tlamy až skoro do půli hrudi. Velmi horké místo nejen pro exoty, řekl bych.\n„Alespoň že tu slepičku jsme zachránili,“ dostala ze sebe Angela, když se odvážila vystrčit hlavu zpoza skály. Přemýšlel jsem, jaké má slepice s železnou krabičkou na hřbetě šance v divočině, ale Taja tu myšlenku dokončila za mě.\n„Jestli se ptáš, tak ne. Opravdu nemá smysl jí vysvětlovat, že jí tu slepičku do pár hodin zardousí někdo velmi podobný nám dvěma.“\nVystavil Hana Kociánová v 18:00\nŠtítky: povídky, Tchoří deníky


Tváře superhrdinského filmu - 3. část: Superhrdinové z lidu - Obrazor\nTváře superhrdinského filmu – 3. část: Superhrdinové z lidu\nZatímco v devadesátých letech vykazovali superhrdinové lidské slabosti, v roce 2000 získali i lidské vlastnosti. Tehdy přišel do kin film X-Men, který zásadně určil další směr komiksových superhrdinských filmů.\nKdyž Bryan Singer začal film připravovat, nechtěl natočit komiks, ale sci-fi film, který bude komiks připomínat. Zavrhl klasický vzorec boje dobra se zlem a ústřední konflikt pojal jako souboj názorů Martina Luthera Kinga a Malcolma X; oběma stranám jde v jádru o totéž, o obranu zmutované menšiny. Zatímco titulní X-Men se snaží bránit obyčejné lidi i mutanty tak, aby k sobě obě strany našly cestu, jejich protihráči, Bratrstvo mutantů, jsou spíše zhrzení radikálové, jimž jde dílem o osobní pomstu a dílem o zachování bezpečnosti mutantů jako takových. Vůdce Bratrstva Magneto není sadistický megaloman jako Deacon Frost z prvního Bladea, nebo uvědoměle zlý excentrik jako Joker, Poison Ivy nebo Violator ze Spawna, dokonce není ani zhrzencem, který se chce prostě pomstít světu, jako Tučňák z Batman se vrací nebo Hádankář z Batman navždy. V podstatě se snaží zachránit svůj druh a upřímně věří, že jedná správně. U jeho pomocníků se nedočkáme žádných propracovaných motivací, vlastně se o nich nic nedozvíme. Všichni tři (Sabretooth, Toad a Mystique) jsou mutací poznamenaní fyzicky, a tak k jejich vysvětlení stačí jediná věta, kterou ve své pravé podobě utrousí Mystique: „Lidé jako vy byli důvodem, proč jsem se jako malá bála chodit do školy.“ To je první motiv, který film využívá k popření dosavadních vzorců superhrdinských filmů.\nKromě padoucha, který není padouch, film upouští od dosavadního vzorce superhrdiny. Tvůrčí tým X-Men nechtěl prezentovat hlavní postavy jako superhrdiny, ale jako reálné lidské postavy. Hlavní hrdina Wolverine není hnán ušlechtilým posláním, nemá žádné nevyřízené účty s padouchy a nezachraňuje svět z pocitu viny. Vlastně se do zachraňování světa ani nijak zvlášť nehrne. Samotní X-Meni nevyrážejí každý večer do ulic bojovat se zlem, ale provozují útočiště pro odvržené mutanty, které chtějí chránit. Zatímco v komiksu byla jejich škola superhrdinskou pevností a zároveň školou, ve filmu je to škola, která učí mutanty jak se bránit a ovládat své schopnosti tak, aby zbytečně neubližovali sobě nebo druhým. Zároveň film podrývá další prvek, pro superhrdinu nezbytný – výjimečnost. V dosavadních superhrdinských filmech byli superhrdinové nadřazenými entitami, které svými vlastnostmi převyšují celý svůj fikční svět. Všemocný Donnerův Superman je na tomhle v podstatě vystavěný, stejně jako Burtonův Batman, který ohromuje nádhernými hračkami, skvělým kostýmem a bojovými dovednostmi. Na Spawnových schopnostech závisela rovnováha mezi nebem a peklem. Bladeovi jeho poloupírský původ zajišťoval sílu upírů a odolnost proti slunci, stříbru a česneku zděděnou z lidské strany, čímž má jasně navrch nad oběma tábory.\nX-Men se odehrává ve světě, který se pomalu plní lidmi s nadpřirozenými schopnostmi. Mít v tomto světě schopnost ovládat počasí nebo číst myšlenky vám nezajistí status nadčlověka, ale příslušníka sociální skupiny. X-Meni se tak nestávají bytostmi, které mají nad ostatními vrch a jež musíte pro jejich dovednosti obdivovat. Jsou ve svém světě téměř všedními figurami, které svou výjimečnost potvrzují spíš povahovými vlastnostmi, odhodláním a schopností semknout se jako tým a pomáhat těm méně šťastným. Od dosavadních superhrdinských filmů se X-Men odlišují tím, že své hrdiny v první řadě nestaví do pozice nadřazených entit. O to jednodušší je pak rozvíjení jejich lidských vlastností. Na rozdíl od Supermana a Batmana, kteří stojí nad společností, a Bladea a Spawna, jež se ze společnosti vyčleňovali, X-Meni jsou její součástí a mají tak prostor být obyčejnými lidmi. Tým filmu X-Men této premisy využívá beze zbytku a představuje zvláštně nesuperhrdinský film. Bryan Singer prohlásil, že „netočí akční film, ale film s akcí.“ Film se víc zaměřuje na postavy a jejich motivace. Tomu je přizpůsobený výběr herců. Padoucha Magneta ztvárnil shakespearovský herec Ian McKellen, který roli pojal s veškerou vážností pro tragickou postavu.\nX-Men přinesl nový typ superhrdinského filmu, který motivu superschopností využívá spíš k alegorii, než k zábavě. Ve filmech X-Men a X-Men 2 jsou mutanti v podstatě alegorií na utlačované menšiny. Magneto, který přežil Osvětim, přináší do příběhu paralelu se situací Židů ve třicátých a čtyřicátých letech, rozhovor Icemana s rodiči zase připomíná coming out.\nS potlačením aury superhrdiny a superpadoucha přichází i potlačení kostýmu. V komiksu má každý z hrdinů vlastní specifický kostým s jasnými barvami, ve filmech jsou jejich kostýmy zredukovány na strohé uniformy. Nepostrádají klasický superhrdinský symbol, v tomto případě „X“, je stejné barvy jako zbytek kostýmu, takže těžko viditelný. Kostýmy si X-Meni oblečou až v posledním aktu, ve druhém filmu je v nich spatříme ve druhé polovině. Dialogy o těžkostech mutantského života i první příležitostné souboje absolvují v běžném oblečení. Do tradičně vnímaných superhrdinů té doby nemohli mít dál. Nesuperhrdinští X-Men byli jejich skvělým protipólem. Oproti dosavadním Batmanům nebo jiným devadesátkovým komiksovým podívaným působí X-Men až komorně. V tom je určitá nadčasovost, protože svým nezvyklým pojetím působí X-Men jako zjevení i dnes, v době pompézních komiksovek s barevnými kostýmy a velkolepou akcí. Svým důrazem na psychologii postav a co největší zcivilnění navíc inspirovali celou vlnu komiksovek s psychologicky rozpolcenými hrdiny.\nNejslavnějším zástupcem tohoto typu filmu je Spider-Man Sama Raimiho. Na rozdíl od X-Menů se nevzdává kostýmů ani velkolepé akce, a při povaze Spider-Mana jako takového by to ani moc nešlo. Byť má ale příběh pavoučího muže parametry klasicky vnímaných superhrdinů, kteří stojí nad společností, Spider-Man téměř neopouští perspektivu hlavní postavy, a když už ano, sledujeme film z perspektivy hlavního padoucha Green Goblina. Film je vyprávěný prostřednictvím jejich vzájemné paralely – oba ve filmu prožívají svůj origin, první kroky ke své roli, ustavení této role ve fikčním světě i její mediální odraz. Víc než o boji hrdiny s padouchem je ale film o tom, jak hrdina i padouch hledají své místo ve světě. Peter Parker je na střední škole loser, který trpí šikanu spolužáků a nedokáže pozvat vysněnou dívku na rande. Na jeho cestě k identitě Spider-Mana zkouší své limity a poté, co do role hrdiny doroste, se opět musí potýkat s rolí outsidera. Identita superhrdiny mu totiž nejen nepomůže k osobnímu štěstí, ale ještě víc mu ho upírá.\nNorman Osborn ve svém podniku ztrácí půdu pod nohama a nedokáže najít cestu ke svému synovi. Poté, co se u něj projeví osobnost Green Goblina, sice vykoná svou pomstu na správní radě a najde ve Spider-Manovi vítaného rovnocenného soupeře, ale čím dál více propadá šílenství a vztah se synem se mu plnohodnotně narovnat nepodaří. Superschopnosti ve Spider-Manovi nehrají roli alegorie, jako v X-Men, ale i tak mají jinou úlohu, než v prvních superhrdinských filmech. Spider-Manovi umožní poznat svět dospělosti, uvědomění si zodpovědnosti a poznání, že dokonalé štěstí neexistuje. Green Goblin stejně tak pozná, že neexistuje absolutní moc. Ani jeden z protagonistů není ve své roli spokojený a oba dva na svůj nový život doplácejí.\nS X-Meny a Spider-Manem se superhrdinský komiksový film proměnil z popcornové zábavy v psychologické drama a superschopnosti v úděl, který život rozhodně neusnadňuje. Oba filmy ukázaly nové způsoby, jak do superhrdinské filmové popkultury vnést možnosti objevování hloubky postav. Kromě Spider-Mana následovaly x-menovský trend psychologických komiksovek další filmy. Po roce 2000 vznikly dva superhrdinské psychologické filmy, které přistupovaly ke svým hrdinům stejnou cestou. A byť oba patří k nejlepším superhrdinským filmům vůbec, oba dopadly dost rozdílně. První byl fanoušky odmítnut, druhý se dočkal nadšeného přijetí, rozrostl se v epickou trilogii a ovlivnil další řadu nejen superhrdinských snímků. O nich si řekneme víc příště.\nŠtítky: komiks, Marvel, Spider-Man, Superhrdina, X-Men\nPingback: Tváře superhrdinského filmu – 2. část: Devadesátkoví anti-hrdinové – Obrazor


Jaké hnusy a hrůzy můžete čekat pod stromem? | Sanctuary.cz\nDemi Mortuus | 10.12.2014 11:38\nV kinosálech je pro letošní rok utrum. Po novém roce na nás se vší pravděpodobností čeká obrozené studio Hammer s pokračováním "Ženy v černém" (už bez Harryho Pottera), prý zábavná šílenost "E.A.Poe: Podivný experiment" s Kate Beckinsale, či tak trochu jiná upířina "Sama nocí tmou". Letos je ale dobojováno. Respektive bude dobojováno bitvou pěti armád.\nAle celé ty morbidní svátky se dají využít i jinak a lépe. Vydavatelství dobře vědí, že knížka je oblíbeným dárkem pod strom. A tak nelení a hrnou to na nás.\nJednu premiéru u nás má i nadále nebývale činný "král hrůzy" Stephen King. "Pan Mercedes" přijíždí a já si pro něj právě běžím. Recenze na první knihu série "Bill Hodges" bude následovat! O Kinga se už klasicky stará Beta-Dobrovský. A o co půjde?\n"Muž v ukradeném mercedesu úmyslně vjede do fronty na chodníku, na místě zůstane osm mrtvých a patnáct zraněných. Řidič z místa činu zmizí. Po několika měsících dostane vysloužilý zatrpklý policista ze stejného městečka podivný dopis od kohosi, kdo se k činu přihlásí a zároveň naznačí, že chystá mnohem strašlivější útok – masakr tisíců lidí.\nDetektivní příběh ve stylu drsné školy z pera mistra napětí umožní čtenářům děsivým a nezapomenutelným způsobem nahlédnout do mysli vyšinutého vraha. Příběh byl inspirován skutečnou událostí."\nPan Mercedes (Stephen King) - tralier\nA ještě jednou Stephen King. V minulých novinkách jsme zmínili jeho spolupráci s Peterem Straubem, která vyústila v knihu "Talisman" (první vydání v roce 1984). Právě ta nedávno znovu vyšla a nyní ji následuje i druhá kniha obou spisovatelů, která jejich společné snažení uzavírá. "Černý dům" vyšel prvně v roce 2001 a pokud jste se k příběhu Jacka Sawyera dostali až nyní, určitě nesmíte minout ani tenhle příspěvek Bety.\n"Jack Sawyer kdysi jako malý chlapec přešel do paralelního světa zvaného Teritoria, aby zachránil matku a její dvojnici z Teritorií před krutou smrtí, a tím i ten druhý svět před katastrofou. Z Jacka se později stal detektiv v oddělení vražd policie v Los Angeles. Teď už je v důchodu a žije v zapadlé vesničce ve Wisconsinu. Na svá dobrodružství v Teritoriích zapomněl. Ale zvláštní shoda okolností v něm má probudit dávno zasuté vzpomínky...\nV západním Wisconsinu dojde k sérii děsivých vražd, které se podobají zločincům, jež před několika desítkami let spáchal šílený Albert Fisch, a proto se neznámému vrahovi začne říkat Rybář. Jackův přítel, velitel místní policie, s takovým druhem zločinu nemá zkušenosti, proto Jacka požádá o pomoc. Jenže – jsou ty vraždy opravdu dílem vyšinutého člověka, nebo v tichém městečku řádí tajemná, zlá síla? Čím to, že Jackovi se zdají při plném vědomí zvláštní sny – pokud to jsou sny – o ptačích vajíčkách a červeném peří? Skoro to vypadá, jako by se mu někdo snažil něco sdělit. Jack už nemůže dál ignorovat ty tajuplné vzkazy a nechá se znovu vtáhnout do Teritorií a také do vlastní skryté minulosti, kde snad najde sílu k tomu, aby nakonec vstoupil do děsivého domu uprostřed pustiny a tam se utkal s nespoutaným zlem..."\nTaky běháte po Levných knihách a skupujete knihy Deana Koontze s tajným přáním, aby zase někdy napsal bombu jakou byli "Služebníci soumraku"? Je tu další šance. BB Art dává na trh knihu, která se jmenuje "Nevinnost".\n"On žije sám pod velkoměstem, zcela mimo lidskou společnost; kdyby ho někdo zahlédl, znamenalo by to pro něj smrt.\nPřesto mezi nimi vznikne pevné pouto. Ne náhoda, ale osud je naštěstí svedl dohromady ve světě, jehož den zúčtování se kvapem blíží."\nFandům klasického hororu se snaží zavděčit i Polaris, který na pulty knihkupectví doručil román Nicka Cuttera "Oddíl". V něm půjde, jak se zdá, veškerá legrace stranou.\n"Náčelník oddílu skautů Tim Riggs bere jednou ročně svoje chlapce na víkendovou výpravu do kanadské divočiny – tradice, která je stejně příjemná a vítaná, jako vyprávění strašidelných historek u táborového ohně. Je to dobrá parta: Kent, jeden z nejoblíbenějších chlapců ve třídě. Ephraim a Max, dva nerozluční kamarádi a pohodáři. Newton je tak trochu šprt a Shelley zase maličko podivín.\nTěch pět tráví většinu volného času spolu a dokonale jim to vyhovuje – což jejich náčelníkovi hodně ulehčuje práci. Přesto se nemůže zbavit dojmu, že tentokrát je ve vzduchu něco divného. Něco číhá v temnotě. Něco zlého… Přijde to jedné noci. Do skautského tábora se dopotácí nečekaný vetřelec. Je hubený jako smrt, bledý a příšerně hladový – a vystaví Tima a jeho chlapce něčemu nesrovnatelně horšímu, než znají ze svých strašidelných historek. Má totiž v těle zabijáka, který se šíří rychleji než strach. A nutí lidi dělat věci, jaké by si dřív nedokázali představit ani v tom nejhorším snu.\nHrůzný víkend v divočině začíná. Chlapci musí bojovat o přežití proti běsnícím živlům, smrtícímu vetřelci, kterého muž na ostrov zavleče, a… proti sobě navzájem."\nDokončení druhou částí se dočkává i na dva kusy rozdělený třetí zásek ze série "The Walking Dead / Živí mrtví" od dvojice Robert Kirkman / Jay R.Bonansinga. Přečtěte si jej tedy v příspěvku od Baronetu "Pád guvernéra 2".\n"„Poklidný" život obyvatel georgijského městečka Woodbury vzal za své. Touha po pomstě a zúčtování žene jeho obyvatele do konfliktu, v němž se projeví pravý charakter lidí. A někteří teprve teď doopravdy poznávají sami sebe...\nZačíná strhující bitva v apokalyptickém světě zamořeném chodícími mrtvolami. Karty jsou rozdány, hlavní hráči partie – Philip Blake, Lilly Caulová i skupina „cizinců" vedená Rickem Grimesem – mají své slabiny i přednosti. Jenže v ošemetné konečné partii se nehraje fér a živí mrtví žádná pravidla neuznávají!\nRomán ze světa populárního komiksu Roberta Kirkmana svede dohromady dějové linie předchozích tří dílů a odpoví na otázku: Kdo zahyne a kdo přežije ve světě, který se proměnil v peklo?"\nTak trochu jinak se klasický "haunted house" horor pokusil uchopit Grady Hendrix ve svém románu "Horrorstör", jenž vypadá vtipně jako poslední ikeácký katalog. A o co v knize od Albatrosu poběží?\n"Podivné věci se dějí... ve velkoobchodě s nábytkem Orsk v Clevelandu. Každé ráno vedoucí přijede do obchodu a zjistí, že police Kjërring jsou rozbité, ze sklenic Glans zbyly jen střepy a kdosi rozmlátil i šatní skříně Liripip! Je nadmíru jasné, že něco tu nehraje. Aby záhadu rozluštila, dohodne se trojice zaměstnanců, že bude v obchodě dobrovolně pracovat přesčas. A tak v brzkých ranních hodinách na podlaží s vystaveným nábytkem zaslechnou zvláštní zvuky a ocitnou se tváří v tvář něčemu, co by si nepředstavili ani v nejděsivějších snech.\nHorrorstör se dá charakterizovat jako tradiční příběh o strašidelném domě, ovšem ve zcela současném pojetí, a to nejen neotřelým výtvarným a grafickým zpracováním."\nS první, stejnojmennou knihou ze série "Oživovatel" vyrukoval Knižní klub. Seth Patrick nás v ní naučí vnímat vzkříšení jako něco zcela běžného. Já vám to říkal!\n"Jsou s to oživit lidi, kteří nedávno zemřeli, a pak je nechat pronést svědectví o vlastním skonu... Říká se jim reviveři, oživovatelé. Zprvu vyvolávali nedůvěru, nakonec je však společnost akceptovala – výpovědi mrtvých byly povoleny v soudních síních a forenzní oživování se stalo součástí policejního vyšetřování.\nPak je zabit Daniel Harker, první novinář, který na oživování upozornil veřejnost, a Jonah je záhy vržen do honby za odpověďmi. Společně s Harkerovou dcerou Annabel objeví dlouho skrývané a dávno zapomenuté pravdy, jež zpochybní vše, čím se Jonah doposud řídil... a odhalí neúprosně se blížící hrozbu pro celé lidstvo."\nPokud máte slabost pro míchání hororu s prvky historického románu a magie, potom je přesně vám určeno dílo Jesse Bullingtona "Obcování se smrtí", které vydalo nakladatelství s půvabným jménem Gorgona Books. Považte: nekrofilie, kanibalismus, lesbická erotika...a ještě vkusně. To budou vánoce!\n"Americký autor Jesse Bullington přináší českému čtenáři noir historický román s fantaskními až magickými prvky. Své Obcování se smrtí staví na reálných historických základech – Evropa přelomu 15. a 16. století, pád Granadského sultanátu a počínající renesance, ale i nekompromisní inkvizice.\nKniha Obcování se smrtí nese prvky pikareskního románu, je plná symbolů a temně laděných tónů, mnohdy až šokující. Scény popisující nekrofilii, kanibalismus, lesbickou erotiku či mrtvoly po bitvě nejsou podány vulgárně, ale správně zvolenými slovy navozují hutnou atmosféru, kterou místy odlehčí autorův smysl pro černý humor. V celém Bullingtonově díle jsou patrné aluze na evropské reálie a inspirace jinými literárními mistry. Jak sám autor přiznává, miluje Umberta Eca a ke knihám Franze Kafky se vždy s oblibou vrací."\nArgo nám představuje titulem "Deníky dávného prokletí" spisovatele Stephena Lloyda Jonese.\n"Hannah se zběsile žene nocí v terénním autě, vedle ní sedí její vážně zraněný manžel a na zadním sedadle její dcera. Mají namířeno na odlehlou farmu ve Walesu, kde se chtějí skrýt před vražedným nebezpečím, jež je všechny hrozí zničit – před zlovolným přízrakem, který pronásleduje její rodinu už téměř dvě stě let; před přízrakem, který se dokáže proměnit v kohokoli, včetně Hanniných nejbližších...\nHororový debut Stephena Lloyda Jonese se odehrává ve třech časových rovinách – v Hannině současnosti, v sedmdesátých letech 20. století a v sedmdesátých letech 19. století – jež se splétají v napínavý, dechberoucí příběh, od něhož se čtenář nedokáže odtrhnout."\nPátého titulu se dočkala na konci roku i poplární série "Lovci monster" Larryho Correi. Ten se jmenuje "Nemesis" a stará se o něj opět Fantom Print.\n"Agent Franks z amerického Úřadu pro kontrolu monster je složitý člověk – a také složený ze spousty dalších lidí. Víc jak dva metry na výšku, samé svaly, prakticky nezničitelný. Navíc se posiluje mocným alchymistickým elixírem a obývá ho mazaný duch starší než samotné lidstvo.\nPřísně tajná vládní agentura však s pomocí sofistikované technologie a genetického inženýrství přesto takový projekt spustila. A nestačilo jim „vyrobit" jen jednoho, ne, oni svých Nemesis museli mít hned třináct.\nTeď se všechno provalilo a nikdo nedokáže zuřit tak jako zrazené monstrum. Zvlášť když tím monstrem je neumírající stroj na zabíjení, co likviduje upíry a vlkodlaky s jednou rukou svázanou za zády."\nNemůže chybět ani klasika. Laser-books dávají na trh druhý svazek s dílem H.P. Lovecrafta, který nazvali "Stín nad Innsmouthem" (tím prvním byl titul "V horách šílenství). Co v něm najdete?\n"V druhé sbírce toho nejlepšího z pera Howarda Phillipse Lovecrafta předkládáme dosud nepublikované překlady sedmi povídek a novel, které patří do zlatého fondu makabrózní literatury. Bonusem tohoto vydání jsou zasvěcené poznámky S. T. Joshiho, současného největšího znalce Lovecraftova života a díla.\nSbírka obsahuje tato díla: Rytina v domě – osamělý badatel se na cestě Miskatonickým údolím uchyluje před deštěm do tajuplné chalupy. Hudba Ericha Zanna – podmanivá houslová virtuozita němého houslisty Zanna strhává posluchače přes práh neznáma. Krysy ve zdech – šramocení krys svádí potomka starobylého anglického rodu odkrýt hlubiny tajemství čerstvě rekonstruovaného sídla. Pickmanův model – děsivé tajemství groteskních maleb nenadále zmizelého bostonského umělce.\nBarva z kosmu – záhada prokletého kusu neúrodné země a působení nezemské barvy ve středu zájmu arkhamským vědců. Kdo šeptá ve tmě – napínavé rozkrývání záhady bizarních těl, která vyplavily deště v odlehlých lesích Nové Anglie. Stín nad Innsmouthem – přízračná výprava do současnosti i minulosti pitoreskního Innsmouthu, jehož obyvatelům nemohou lidé z okolí přijít na jméno."\nPadl vám do oka seriál "True Detective"? Nejen tento fakt by vás mohl přilákat k povídkové sbírce R.W. Chamberse "Král ve žlutém", kterou vydalo Argo.\n"O knize Král ve žlutém, mysteriózním souboru hororových a dekadentních povídek z roku 1895, u nás donedávna věděli jen skuteční literární znalci; v současnosti se o toto vpravdě kultovní dílo Roberta W. Chamberse zvedla vlna díky vynikajícímu televiznímu seriálu HBO True Detective / Temný případ.\nPrvní souborné české vydání Chambersovy knihy vychází tomuto zájmu vstříc, kniha však není zajímavá jen jako vzorník motivů z onoho seriálu – zlověstný „Král ve žlutém" či zapomenutá, děsivá říše zvaná Carcosa mají svou vlastní, mrazivou sílu, a Chambers si ve schopnosti evokovat „hrůzu duše" v ničem nezadá s E. A. Poem, z něhož vycházel, či s H. P. Lovecraftem, jehož zase sám výrazně ovlivnil. Deset povídek, shromážděných v této knize, je toho nejlepším důkazem.\nRobert W. Chambers (1865-1933) byl americký spisovatel a výtvarník; na začátku 90. let 19. století vystudoval malbu v Paříži, kde se také důvěrně obeznámil s moderními uměleckými směry; určující se pro něj stal zejména symbolismus a secese. Jeho nejslavnější dílo, Král ve žlutém, je obecně považováno za klasiku hororového žánru a dočkalo se nesčetných vydání v mnoha jazycích."\nVraťme se ke klasice nejklasičtější, neboť nám Euromedia Group připomínají také legendární "Podivný případ doktora Jekylla a pana Hyda" od samotného Roberta Louise Stevensona.\n"Vedle nového překladu slavné novely Podivný případ doktora Jekylla a pana Hyda (1886) obsahuje svazek také povídky Lupič mrtvol (1884) a Markheim (1885). Trojice textů, volně inspirovaných dobovými kriminálními aférami, je spojována řadou motivů: rozpolceností a kolísavostí lidské duše, uhrančivostí smrti, zdánlivou všemohoucností rozumu. Zároveň zde Stevenson potvrzuje své mistrovství ve stručných sugestivních popisech prostředí i povah a břitkých, mnohoznačných dialozích."\nV další klasice od nakladatelství Maťa si užijeme zase jiný druh hrůzy. Zrcadlo člověčí povaze nemilosrdně nastavil William Golding. "Pán much" je povinností jak v literární tak filmové podobě.\n"Román Pán much začíná podle již mnohokrát použitého scénáře o nešťastnících, kteří se ocitnou na pustém ostrově. William Golding však dobrodružství Robinsonů, zde chlapců z britské internátní školy, přetvořil v mýtické drama o sváru individuální a kolektivní vůle, v drama o tom, jak je snadné zbavit se slupky civilizace, jíž se člověk tak rád vyvyšuje nad „barbary" a nad živé tvory vůbec.\nGolding si klade otázku, co dělá civilizaci civilizací a barbarství barbarstvím, a pokouší se najít hranici, která leží mezi oběma pojmy, jeř se v naší zažité mluvě už dávno staly klišé. Odpověď nevyznívá nijak lichotivě. Ze společenství „slušně vychovaných" a „civilizovaných" chlapců se brzy stává smečka, v níž rozhodují jen ti silní a schopní šířit strach. Ostatní – pokud se nechtějí stát lovnou zvěří – se musejí podřídit."\nNemrtvo je i na domácí scéně. Dárek od Epochy dostanou příkladně fandové domácí literární komety (nebo spíš Kotlety). František nám totiž pod stromek ověšený vnitřnostmi nastrčí povídkový soubor "Příliš dlouhá swingers party".\n"Tahle kniha není žádná selanka. Tahle kniha je literární swingers party plná démonů, prastaré magie, zombií, čarodějek, sukub, děsivých artefaktů, mocných sil z počátku věků a sexu. Hodně sexu. Ale taky akce a humoru. Jinak to František Kotleta ani neumí."\nPokud vás víc než šukec s grupou šlapek vzrušuje vzdychání a dlouhé pohledy do očí, potom se raději uchylte k dílku Lady Jánské "Kelt", které vydává Netopejr.\n"Myslíte si, že smrt znamená konec života?\nUkázal jí nový život, nový svět, ale jejich setkávání jsou poznamenána dávným temným tajemstvím, kletbou, kterou může smazat jenom krev... její krev.."\nO svoje místo pod vražedným sluncem se pere taky Kristina Haidingerová se svou knihou "Ti nepohřbení", kterou si taktéž vzali na starost Netopejři.\n"Roku 1617 objevují ztroskotalí velrybáři v severních pustinách neznámou hmotu. Roku 1620 je ve vší tichosti ukončen poslední čarodějnický proces na Moravě. Roku 1640 je ve finském přístavu Raumě uvězněn nic netušící mladík. Hned nato celé město pohlcují plameny. Jak všechny tyto události pojí současný nález zmrzlého muže nedaleko polární základny Barneo? Pro odpovědi je potřeba projít očistcem, kde nenávist má svrchovanou moc, láska cenu smrti, krutost je přirozeností a bolestná agónie požehnáním."\nCelou tuhle nálož zakončíme povídkovým soborem Davida Khola. V titulu nakladatelství Vodnář si užijí milovníci magie. O čem "Setkání se strachem" je?\n"Autor nám přes hororové povídky zprostředkovává přístupnou formou některé zásadní informace o hermetických disciplinách, zejména z oblasti magie. Kniha menšího, kapesního formátu obsahuje celkem 6 ilustrovaných povídek."\nMyslím, že tentokrát si vybereme opravdu všichni a že se do prvních "horornovinek" příštího roku rozhodně nudit nebudete. Neváhejte se podělit s osobními zkušenostmi!\nSudlice St, 2014-12-10 17:35\nTak "E. A. Poe: Podivný experiment" můžu jedině doporučit! Jinak z tý nálože knížek bych si určitě vybrala minimálně 3. :)\nDemi St, 2014-12-10 18:49\nAspoň že u těch opožděných premiér člověk ví, na co jde:)) A jaký knížky by sis vybrala? Jaký, jaký?:))\nSudlice St, 2014-12-10 20:02\nNebo jestli na ten film vůbec půjde :) Letos mě takhle chytnul akorát Only lovers left alive - nejdřív jsem ho zkoukla doma a v kině až asi s dvouměsíčním zpožděním.
Z knížek určitě Stín nad Innsmouthem, poněvadž z té stejné řady už mám V horách šílenství a navíc tady je pár povídek, který jsem ještě nečetla + má veleoblíbená Hudba Ericha Zanna, kterou si moc ráda přečtu znova. Pak Krále ve žlutém, ani ne tak kvůli seriálu, jako spíš kvůli tmu, že jde o kořenovou záležitost, která mi doposud unikala. Pak další kořenovost od Stevensona. No a možná taky Příliš dlouhou swingers party, což by mohla bejt fain a sexy odpočinkovka.
A co Ty? Chytlo Tě něco, krom Kinga?\nDemi Čt, 2014-12-11 00:24\nNo dal bych si docela ten Oddíl, určitě kořenovky jak píšeš (mimochodem znáš ten krátký animovaný film podle Hudby Ericha Zanna?)...není to úplně přesně, ale celkem milé:) No a swingers párty si dám s dovolením s tebou:) Kotleta je exot:)\nSudlice Ne, 2014-12-28 22:58\nKraťas podle Hudby Ericha Zanna jsem neznala, takže dík za tip, akorát, že je spíš hranej, než animovanej, jestli myslíš ten z roku 80 od Johna Strysika.\nDemi Mortuus Po, 2014-12-29 17:07\nKdepak, já myslel tuhle taškařici: https://www.youtube.com/watch?v=ira4vM_SdIE :)\nSudlice Po, 2014-12-29 19:54\njo tak :) opravdu milá verze i když hodně nepřesná. Koukám, že filmových zpracování téhle povídky je opravdu hodně, tady je ta, kterou jsem viděla včera: https://www.youtube.com/watch?v=OFnSOfdsblQ a ještě jsem našla tuhle povedenou studentskou verzi: https://www.youtube.com/watch?v=u2xku7aFBu4\nJvH Po, 2014-12-15 18:44\ndíky za tip, Chambers - Král ve žlutém, jasná volba =)\nDemi Út, 2014-12-16 15:59\nOd toho tu jsme!:) Ale ne, já se na něj teda snad budu muset podívat taky!:)


Potravinová skříň - Basilard Design\nDiskontní výrobek Casarredo Jídelní stůl rozkládací HORACY 125×75 máte možnost pořídit mimo jiné tady a teď na našem webu zařazený v rubrice jídelní stoly! Vyhledejte si ostatní produkty z této oblíbené sekce za výhodné peníze! Významná značka Casarredo poskytuje vysoce kvalitní produkty. A to je teprve začátek! To není všechno, nebojte, máme toho více. Máme v nabídce ovšem další skvělé zboží od výrobce Casarredo. Jejich výběr najdete pod popisem tohoto produktu.\nZlevněný výrobek Casarredo Jídelní stůl rozkládací HORACY 125×75 můžete dostat právě teď tady na stránkách v populární kategorii jídelní stoly. Získejte ostatní produkty ve zmiňované kategorii za výborné peníze!\nVelmi žádaný kousek Casarredo Jídelní stůl GUCCI rozkládací 180×90 – bílý lze pořídit pohodlně na našich stránkách zařazený v rubrice jídelní stoly. Nyní můžete najít zcela nové produkty ze zmíněné rubriky za výhodné peníze! Nebojte, máme toho více, u nás totiž najdete další vybrané produkty od značky Casarredo. Výběr toho nejlepšího najdete níže pod popisem tohoto produktu.\nPovedený výrobek je dostupný právě nyní tady a teď na našich stránkách umístěný v kategorii jídelní stoly. Vyberte si ještě jiné produkty ve zmiňované sekci ve výhodné akci! Přední značka Casarredo pro své zákazníky dodává vysoce kvalitní výrobky. Nabídku denně aktualizujeme a rozšiřujeme!\nCasarredo Jídelní stůl rozkládací HORACY 125×75 dub wotan/bílá mat\nRozkládací jídelní stůl HORACY v jednoduchém a moderním stylu bude ozdobou každého interiéru.\nTento neodolatelný výrobek Casarredo Jídelní stůl rozkládací HORACY 125×75 lze koupit teď tu na stránkách umístěný v sekci jídelní stoly! Vyberte si kvalitní produkty ve zmíněné kategorii za extra cenu.\nTento diskontní produkt Falco Kuchyňská linka Sanader máte možnost sehnat rovněž tu na webu v sekci kuchyňské linky. Získejte unikátní kusy z této rubriky za skvělou cenu. Značka Falco vám nabízí velmi kvalitní sortiment To ale ovšem není vše, nebojte, v nabídce toho máme víc. U nás v nabídce najdete další kvalitní zboží od výrobce Falco. Výběr toho nejlepšího najdete níže pod popisem tohoto produktu.\nAutronic Jídelní set (1+4) AUT-2022 SON\nJídelní set v industriálním styluje složen ze čtyř jídelních židlí a jednoho jídelního stolu.\nDeska stolu je z 1,5 cm vysoké MDF v dekoru dub sonoma a je připevněna k moderní kovové podnoži, který je lakovaná černou matnou barvou a součástí podnože jsou černé plastové kluzáky, které snižují riziko poškození Vaší podlahy.\nČtyři jídelní židle mají sedák i opěrák z MDF v dekoru dub sonoma. Podnože židlí jsou vyrobeny z kovu a jsou lakované matnou černou barvou. Součástí podnoží jsou i černé plastové kluzáky, které snižují riziko poškození Vaší podlahy.\nNosnost jedné židle je až 90 kg.\nstůl 110x70x76 cm\nžidle 39x46x87 cm, výška sedu 44 cm\nV naší nabídce najdete i další nábytek do kuchyně jako kuchyňské linky, potravinové skříně a také doplňky do kuchyně.\nHodně oblíbený produkt Autronic Jídelní set (1+4) AUT-2022 SON seženete také tady na našich stránkách v sekci jídelní sety. Vyhledejte si kvalitní výrobky z této populární rubriky za mimořádně nízkou cenu! U nás vám nabídneme víc, mrkněte také na další produkty od značky Autronic. Výběr toho nejlepšího najdete níže. Oblíbený dodavatel Autronic svým zákazníkům nabízí vysoce kvalitní zboží. Udělejte si radost.\nAkční a ve slevě produkt Tempo Kondela Potravinová skříňka SICILIA D40SP levá – bílá/sosna Andersen + kupón KONDELA10 na okamžitou slevu můžete sehnat právě teď u nás v populární rubrice potravinové. Připravili jsme nové produkty ve zmiňované sekci za zcela nejnižší cenu! Oblíbený dodavatel Tempo Kondela svým zákazníkům dodává top zboží. Vždyť to vidíte sami.\nProvedení: Kuchyňská pracovní deska ke kuchyním Junona Line. Deska je zhotovena v barevném provedení dub sonoma, má šířku 100 cm a hloubku 60 cm.\nKvalitní a levný produkt BRW Kuchyňská deska Junona Line získáte právě zde tu na našich stránkách ve známé sekci junona line. Nyní můžete najít zlevněné produkty ve zmiňované sekci snadno online! Významný dodavatel BRW vyrábí skvělé zboží Nabídka platí do vyprodání zásob! Nebojte, máme toho více, máme v nabídce však také další prověřené zboží značky BRW. Jejich výběr najdete níže na této stránce pod popisem tohoto produktu.\nNejprodávanější produkt Casarredo Jídelní stůl rozkládací SALVADORE – černá kov/ jde koupit rovnou tady a teď na našich stránkách ve známé sekci jídelní stoly! Nyní můžete najít ještě další kusy ze zmíněné sekce za super cenu.\nUnikátní a žádaný produkt máte možnost sehnat bezprostředně tu v populární sekci junona line! Připravili jsme pro vás jiné kousky z této populární rubriky ve slevě! U zákazníků oblíbená značka BRW dlouhodobě dodává top sortiment Nabídka platí do vyprodání zásob! To není vše, náš sortiment je ale široký! Prozkoumejte u nás taky více kvalitních produktů od výrobce BRW. Najdete je níže na této stránce pod popisem tohoto produktu.\nHodně prodávaný produkt BRW Kuchyňská skříňka Junona Line G1D/40/57-LP dvířka Dub sonoma/korpus wenge seženete snadno na stránkách zařazený v rubrice junona line. Nyní získáte zlevněné kousky z této oblíbené kategorie za outletovou cenu!


Lampa PANASONIC ET-SLMP140\nLampa do projektoru PANASONIC ET-SLMP140 Produktové číslo lampy: ET-SLMP140\nPro váš projektor PANASONIC ET-SLMP140 nabízíme pouze originální holou výbojku, tedy lampu bez modulu. Originální lampa bez modulu nabízí maximální kvalitu projekce a minimální pravděpodobnost závady a předčasného vysvícení.\nLampa bez modulu PANASONIC ET-SLMP140\nProduktové číslo lampy: ET-SLMP140\nVýměna lampy bez modulu se neobejde bez rozebrání původního modulu. Je podstatně složitější, než výměna lampy s modulem. Pro PANASONIC ET-SLMP140 nabízíme pouze originální lampu bez modulu.\nZnačková lampa bez modulu PANASONIC ET-SLMP140 je výbojka od některého z OEM výrobců lamp pro projektory (Osram P-VIP, Philips UHP, Ushio, Matsushita, Iwasaki HSCR), určená pro výměnu lampy ve vašem stávajícím lampovém modulu. Toto řešení je levnější než lampa s modulem, ale vyžaduje manuální zručnost a zkušenosti. Doporučujeme zákazníkům, kteří již mají s výměnou holé lampy zkušenosti.


Zahrady Morávka | Eurobydleni.cz\nPřemýšlíte nad vlastnictvím zahrady Morávka, ale stále jste se nerozhodli, zda vybrat spíše nájem nebo raději přímo koupi?\nZahrady Morávka (710+)\nPřemýšlíte nad vlastnictvím zahrady Morávka, ale stále jste se nerozhodli, zda vybrat spíše nájem nebo raději přímo koupi? Výhody mají obě řešení, záleží hlavně na vás, zda si zahradničení v Morávka chcete spíše vyzkoušet, nebo si již vybrat rovnou zahradu Morávka, kterou byste si koupili. Zahradničení má u nás dlouhou tradici. Tato forma fyzického odpočinku je nejlepším druhem odreagování pro všechny, kdo tráví svůj pracovní den především nefyzickou prací. Vybrat si tak na našem portálu perfektní místo pro chvíle odpočinku je vskutku výbornou volbou.\nNabídka zahrad Morávka\nPokud si přejete získat zahradu Morávka přesně podle vašich představ a přitom nemuset hodiny a dny trávit zbytečným hledáním, projděte si nabídku zahrad Morávka na našem internetovém portálu. Získáte tak přehled o všem, co je v daném městě dispozici. Zahrada Morávka jako stvořená pro vás čeká právě na to, abyste ji začali udržovat právě vy, tak na co ještě čekáte?\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii zahrady Morávka, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující zahrady Morávka, a to zahrady na prodej Morávka, pronájem zahrady pronájmy zahrad Morávka, Zahrada Morávka na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii zahrady Morávka nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích pozemky Morávka, pozemky k prodeji Morávka, pozemky k pronájmu Morávka, Pozemky Morávka na dražba.\nDalší lokality v okolí zahrady Morávka\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii zahrady Morávka, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr zahrady Morávka. Určitě lépe naleznete zahrady Morávka, který hledáte.


Indiánský rej v Žichlicích na Plzeňsku — ČT24 — Česká televize\nIndiánský rej v Žichlicích na Plzeňsku\nV sobotu 9. června 2012 se v Žichlicích na severním Plzeňsku místní čarodějnice po kouzelném lektvaru proměnily na indiánky a od 14 hodin nastal na žichlickém fotbalovém hřišti „U Kopačky“ pravý a nefalšovaný indiánský rej. Jako mávnutím čarovného proutku se objevilo 92 malých i větších indiánů a za pomoci svých dospěláků se s nadšením vrhli na plnění záludných úkolů.\nZdroj: ČT24 Autor: Vilma Šotová\nHned u vchodu se děti dostaly do spárů vizážistek, pokračovaly přes namalování totemu ke kajaku, kde projely rozbouřené peřeje, překonaly překážky, vystopovaly zvěř a pochytaly do lasa pár bizonů. Ty, kteří unikli, dostali indiáni tomahawkem.\nIndiánský rej v Žichlicích\nAutor: Vilma Šotová\nAž z daleké Kanady se na nás přijeli podívat praví indiáni Pšito Oyaté a díky jejich šamanskému tanci se na nás opět usmálo sluníčko a veselá zábava mohla pokračovat.\nDisciplíny malé i velké indiány pořádně vyhladověly a tak se obsluha bufetu měla co ohánět.\nA už byl čas na losování tomboly, kde byla spousta krásných cen.\nMalí indiáni odcházeli domů s úsměvem a pořadatelkám už nezbývalo nic jiného, než si říct: „Já si myslím, holky zlatý, že se můžem pochválit“ :-)\nVilma Šotová a Barbora Stušová, Žichlice\nAutor Barbora Stušová


Gotic k poznání okolí půjčuje elektrokola - eHutník\neHutník > Zprávy z regionu > Gotic k poznání okolí půjčuje elektrokola\nOsm elektrokol si mohou turisté vypůjčit v Gorolském turistickém informačním centru (Gotic) v Mostech u Jablunkova.\nMosty u Jablunkova / 14:00 / 2. 8. 2020 15:42 / 31. 7. 2020\nV Dřevěnce si lze vypůjčit elektrokolo. Ilustrační foto: ba\nPutování po Mostech u Jablunkova i okolí si návštěvníci obce mohou usnadnit jízdou na elektrokole. K dispozici je jim celkem osm bicyklů – dva jsou určené k jízdě po silnici, dva jsou trekingové a čtyři horské.\nNabíječky na elektrokolo cyklisté najdou přímo v Dřevěnce, kde sídlí Gotic, anebo vedle dětského hřiště u staré školy.\nO výpůjčku kol z Goticu je značný zájem, a to jak mezi místními, tak také přespolními. „Turisté, kteří jsou u nás na dovolené, jsou kolikrát překvapení, jak velká převýšení při jízdě na kole musejí zdolávat. Nezřídka se stává, že cyklisté, kteří si u nás elektrokolo vypůjčí, si je tak oblíbí, že si je později koupí,“ vysvětlila ředitelka Goticu Alena Kolčárková.\nGotic se zapojil do projektu Moravskoslezského kraje, jehož cílem je zvýšit v různých regionech nabídku cestování na elektrokolech.\n„Čtyři kola jsou naše, pořídíli jsme je díky krajské dotaci, zbylá čtyři kola nám zapůjčil Moravskoslezský kraj,“ dodala na závěr Alena Kolčárková.


jak zhubnout stehna a nenabrat svaly jak zhubnout břicho do týdne – jak zhubnout bricho\njak zhubnout stehna a nenabrat svaly jak zhubnout břicho do týdne\nDalším nutným předpokladem pokud si kladete otázku jak zhubnout stehna je celková úprava Vašeho jídelníčku. Musíte snížit množství tuků a sacharidů ve Vaší stravě. Jak bylo zmíněno již v úvodu našeho článku o tom jak zhubnout stehna, všechen přebytečný tuk má tendenci ukládat se především do oblasti stehen. Musíte tedy jíst více ovoce a zeleniny, přednost nízkotučným jogurtům a dresingům, celkově omezit množství tuků v jídle a dále pít hodně vody. Podrobnější informace o tom jakou zvolit dietu při hubnutí stehen najdete v dalších článcích tohoto blogu o hubnutí.


Příliš slabí hejtmani - Euro.cz\nPříliš slabí hejtmani\n04. prosince 2006, 00:00 - (eha)\nGLOSYNedávné podnikatelské setkání Profitu, na které přijal pozvání olomoucký hejtman Ivan Kosatík, jen potvrdilo nepovedenost reformy veřejné správy. Ta ustanovila hejtmany jako šéfy místních vlád, jejich krajům přidělila řadu zodpovědností, ale jen minimální pravomoce.\nNedávné podnikatelské setkání Profitu, na které přijal pozvání olomoucký hejtman Ivan Kosatík, jen potvrdilo nepovedenost reformy veřejné správy. Ta ustanovila hejtmany jako šéfy místních vlád, jejich krajům přidělila řadu zodpovědností, ale jen minimální pravomoce. „Z Prahy se na nás valí spousta legislativy, často nedokonalé, ale my s tím nemůžeme nic dělat.\nNemáme ani mnoho možností, jak podporovat podnikatele,“ řekl Kosatík minulé úterý v Olomouci. Proč tedy stát vytvořil nové kraje, když jim nedal páky, kterými by ovlivňovaly prostředí na svém území? Aby se zbavil problematických odvětví a stejně si nechal v ruce veškerou moc.\nHejtmani můžou vyjít podnikatelům vstříc při tvorbě územního plánu, přerozdělit něco z evropských dotací, ale to je tak všechno. Decentralizace veřejné správy skončila napůl cesty, je to jen část slibované reformy.


CANPOL BABIES Ruční odsávačka mateřského mléka Basic 1 ks - Lékárna.cz\nKód výrobku: 443613\n485 Kč (485,00 Kč/ks)\nPodrobné informace CANPOL BABIES Ruční odsávačka mateřského mléka Basic 1 ks\nJe kompatibilní s jinými doplňky k uchovávání mléka – můžete odsávat mléko přímo do klasických láhví i láhví se širokým hrdlem Canpol babies.\nI – láhev s úzkým hrdlem BPA 0 % 130 ml\nN – těsnící disk na láhev s úzkým hrdlem\nPokud je to možné, počkejte s použitím odsávačky 2 až 4 týdny po porodu, než se ustálí proces laktace.\nVýjimky z výše uvedeného pravidla\nPřed prvním a každým dalším použitím umyjte dudlík v teplé vodě šetrným mycím přípravkem, důkladně opláchněte a sterilizujte 5 minut ve vařící vodě. Nenechávejte dudlík na přímém slunečním světle nebo v blízkosti tepelného zdroje ani déle, než je doporučeno v dezinfekčních prostředcích – můžete způsobit oslabení dudlíku. Nepoužívejte žádné chemické dezinfekční přípravky. Před každým použitím dudlík důkladně zkontrolujte, zejména tehdy, když už má dítě zoubky. Natáhněte dudlík všemi směry. Při prvních známkách poškození nebo oslabení materiálu vyměňte dudlík za nový. Nedotahujte šroubovací víčko příliš pevně, protože dudlík se pak nemůže správně odvzdušňovat. Z bezpečnostních a hygienických důvodů doporučujeme dudlík vyměnit max. po 3 měsících.\nKód EAN: 5903407122052\nRecenze CANPOL BABIES Ruční odsávačka mateřského mléka Basic 1 ks\nDiskuze CANPOL BABIES Ruční odsávačka mateřského mléka Basic 1 ks


Denní dům, noční dům v listopadu premiérově - Slovácký deník\nDenní dům, noční dům v listopadu premiérově\nUherské Hradiště - Předposlední měsíc roku 2011 je ve Slováckém divadle nabitý událostmi. Ať jde o světovou premiéru nové hry, nebo o jubilejní reprízy úspěšných inscenací, či o fakt, že právě v listopadu přicházejí do uherskohradišťského divadla výjimečné režijní osobnosti, aby začaly zkoušet dvě velmi atraktivní novinky. Co tedy diváky čeká?\nDivadelníci si nechali vyrobit vína podle budoucích premiér divadlaFoto: archiv SD\nSvětová premiéra hry Denní dům, noční dům\nNovinku studuje vyhlášený Radovan Lipus. „Velmi mě těší a povznáší setkání s lidmi ve Slováckém divadle, které je navíc v nebývalé formě. Bydlí zde divadelní bůh,“ nechal se slyšet tvůrce mnoha divadelních a televizních projektů. Ve Slováckém divadle nyní uvede dramatizaci románu Denní dům, noční dům přední současné polské autorky Olgy Tokarczuk. Autorkou divadelní adaptace je Renata Putzlacher. „Hlavní představitelka hry alter ego Tokarczukové zaznamenává příběhy, které se odehrávají v jejím novém působišti - poloopuštěné vsi na pomezí česko-polských hranic. V její kronice tak ožívají legendy o světcích, osudech konkrétních obyvatel i o vlkodlacích, obsahuje také záludné recepty na jídla z muchomůrek,“ přibližuje děj hry Denní dům, noční dům dramaturgyně Iva Šulajová. Režisér Radovan Lipus do hlavních rolí obsadil Alžbětu Kynclovou, Tomáše Šulaje, Irenu Vackovou a Zdeňka Trčálka. Česká premiéra proběhne 12. listopadu, příští týden přineseme o novince obsáhlý materiál.\n75. repríza komedie 1+2=6\nZáletný taxikář má dvě manželky a dělá všechno proto, aby se na to nepřišlo. Má ovšem také povedeného kamaráda, který v dobré víře všechno zamotá natolik, že brzy už nikdo neví, kdo je kdo to je děj veleúspěšné komedie 1+2=6. Patří k chloubám Slováckého divadla. Aby ne. Kromě toho, že uherskohradišťská scéna je jediným divadlem na světě, které hru může v této podobě uvádět, se pyšní několika cenami. Nebýt zranění představitele hlavní role Zdeňka Trčálka, mohla by už hra sahat po sté repríze. Nevadí i dosavadních 75 repríz je úctyhodné číslo a diváků neubývá. Naopak. Pro velký zájem museli divadelníci jedno představení v listopadu přidat. Je na programu dnes od 19.00 hodin. Několik vstupenek je ještě v pokladně divadla.\n50. repríza komedie Bůh masakru\nCo se stane, když se sejdou dva manželské páry, aby vyřešily klukovinu svých synů? Pořádná mela, v níž padají nejenom nejrůznější výčitky, ale také facky. I tak by se dala charakterizovat komedie Bůh masakru, kterou od loňského října hraje čtyřlístek herců ve složení: Irena Vacková, Josef Kubáník, Kamil Pulec a Monika Horká, všichni pod vedením režiséra Igora Stránského. Právě posledně jmenovaná podává tak strhující výkon, že byla za svoji hereckou kreaci odměněna cenou za nejlepší ženský herecký výkon na festivalu České divadlo v Praze. Úctyhodná padesátá repríza divadelníky čeká ve středu 9. listopadu, další uvedení je naplánováno na pátek 25., začátky jsou v 19.00 hodin.\n#nahled|https://g.denik.cz/62/37/buh_masakru_kubanik_horka_031111_adm350.jpg|https://g.denik.cz/62/37/buh_masakru_kubanik_horka_031111.jpg|Hra Bůh masakru oslaví v listopadu kulatou padesátou reprízu.#\nHra Bůh masakru oslaví v listopadu kulatou padesátou reprízu.\nVrací se Květa Fialová\nPo výjimečné události s názvem Harold a Maude se legendární česká herečka Květa Fialová rozhodla, že přijme ještě jednu nabídku stát na prknech Slováckého divadla. Se svým hereckým i životním přítelem Josefem Kubáníkem začne od poloviny listopadu studovat novou hru s názvem Oskar a růžová paní. „Je to nádherný příběh, čeká mě moc těžká role. Taková, jakou člověk dostane jen jednou za život,“ nechal se slyšet herec, jenž je pyšný na to, že je to právě on, kvůli komu Květa Fialová nepřijímá žádné další divadelní nabídky, aby se mohla naplno věnovat práci na novince v Uherském Hradišti. Režírovat ji bude vyhlášená Zoja Mikotová, premiéra proběhne už 7. ledna. Půjde o první hru nového předplatného. Ten, kdo je nebude vlastnit, si bude na velmi atraktivní příběh muset počkat několik měsíců.\n#nahled|https://g.denik.cz/62/c9/kveta_fialova_031111_adm350.jpg|https://g.denik.cz/62/c9/kveta_fialova_031111.jpg|Květa Fialová si opět zahraje v Uherském Hradišti#\nNová režie J. A. Pitínského\nPokaždé, když ze Slováckého divadla zazní zpráva, že se na jeho prkna vrací Jan Antonín Pitínský, vyvolá to pozdvižení. Stačí vzpomenout Lišku Bystroušku, Divou Báru a další inscenace, které posbíraly největší divadelní ocenění u nás a učí se o nich na divadelních školách. „Hradiště, tedy Uherské Hradiště, jak pro kouzlo i pořádek dodávám, mám rád od dětství. Taky pro slunce svit, který v 8:53 míří přesně do středu Prostřední ulice a nadpírá šikmou věž radnice strohými posunky,“ vyznal se k lásce ke slovácké metropoli režisér Pitínský. Od poloviny listopadu začne na prknech uherskohradišťského divadla připravovat strhující drama Kalibův zločin. Premiéra proběhne na začátku února a půjde o druhý titul nového předplatného.\nPenzion pro svobodné pány jede na festival do Prahy\n„Hradiště má zase jednou komedii jako lusk. Ve Slováckém divadle samozřejmě žádná vzácnost… Dokonale zvládnutá čísla plastické i prosté akrobacie, do detailu promyšleně gagy. Krejčíkův Penzion rozhodně není hra blbá. Stránský a jeho herci z ní ale udělali nový skvost!“ rozplýval se nad Penzionem pro svobodné pány recenzent J. P. Kříž. Není tak divu, že divadelníci dostali pozvání vystoupit s ním na festivalu České divadlo. Zopakují úspěch Moniky Horké z loňského ročníku, která si z Prahy odvezla cenu za nejlepší ženský herecký výkon? Ukáže se poslední listopadovou neděli v pražském Divadle pod Palmovkou. Do té doby se ale hra bude hrát i v Uherském Hradišti ve čtvrtek 17. a ve středu 23. listopadu.


Nositelná elektronika a kompaktní mobilní počítač - Technika a trh\nNositelná elektronika a kompaktní mobilní počítač\nZatímco se provozovatelé distribučních center soustředí na svou konkurenceschopnost v roce 2015, společnost Honeywell (NYSE: HON) představila dva nové inovativní produkty pro podporu provozu – nositelné elektronické zařízení navržené pro zvýšení efektivnosti, produktivity a přesnosti v rámci fungování skladu a mobilní počítač Thor™ CV31 kombinující nejnovější technologii s kompaktním provedením, které minimalizuje jakékoliv překážky pro řidiče.\n„Provozovatelé distribučních center hledají flexibilní a osvědčená řešení, která je možné přizpůsobovat dle aktuálních potřeb," řekl Bruce Stubbs, ředitel marketingu Honeywell Scanning & Mobility, „díky inovativní technologii, jako jsou nositelné elektronické přístroje a kompaktní mobilní počítače, dokáže Honeywell poskytnout svým zákazníkům z malých i velkých firem po celém světě řešení, která potřebují k tomu, aby dokázali nejen dnes, ale i do budoucna udržet krok se svými konkurenty."\n· Nositelná elektronika Honeywell je cenově efektivním řešením pro přední IT firmy, které vyhledávají výhody handsfree provozu, ale nemohou si dovolit zefektivnit svá stávající zařízení. Toto řešení umožňuje využití víceúčelového zařízení pro širokou škálu úkonů.\n· Nositelná elektronika Honeywell je díky pohodlnější a hygieničtější připevňovací pásce navržena pro dlouhodobější nošení a pro její snadné sdílení s ostatními pracovníky. Nositelné zařízení s velkým displejem, flexibilní dotykovou klávesnicí, operačním systémem Windows® Embedded Handheld a podporou Bluetooth kruhového skeneru dává pracovníkům svobodu pohybu k maximalizaci jejich produktivity práce.\n· Nositelné zařízení Honeywell je ideální kombinací ergonomie, odolnosti a velké obrazovky, která pracovníkům umožňuje pohodlně zvládnout více úkonů s minimálními překážkami při práci.\n· Celosvětová dodávka nositelného elektronického zařízení Honeywell bude zahájena v prosinci.\n· V porovnání s konkurenčními zařízeními umožňuje unikátní kompaktní design přístroje CV31 lepší výhled řidiče o 20 %.\n· CV31 je navržen pro vysokozdvižné vozíky a další zařízení a disponuje záložní baterií s životností 30 minut a kontrolou spouštění, čímž zvyšuje produktivitu řidiče tím, že eliminuje čas potřebný pro restartování a znovu připojení přístroje při výměně baterie.\n· Přístroj používá operační systém Microsoft® Windows® Embedded Compact 7, disponuje podsvíceným displejem 6.5" LED, dvoujádrovou centrální procesorovou jednotkou 1.5 GHz a pamětí 1GB RAM pro optimální výkon.\nSpolečnost Honeywell dnes zahájila na Vysokém učení technickém v Brně dvoudenní program inspirativních diskusí se studenty a pedagogy této vysoké školy. Hlavním hostem programu ...


Domů Nemoci žaludku Překyselení žaludku\nPřekyselení žaludku představuje nepříjemný zdravotní problém způsobený nadměrným množstvím kyseliny v zažívacím ústrojí, který se projevuje především pálením žáhy a dalšími zažívacími obtížemi. K tomu může docházet z několika různých příčin, ve většině případů se jedná o důsledek nezdravé životosprávy. Léčba je založena na úpravě životosprávy, zejména co se týče složení stravy a stravovacích návyků.\nPřekyselený žaludek se projevuje pálením žáhy neboli pyrózou (která je způsobena návratem neboli refluxem žaludečních kyselin ze žaludku zpět do jícnu, pokud se kyseliny vracejí až do úst, jedná se o regurgitaci) a pocitem těžkosti po jídle. Pokud je překyselení žaludku dlouhodobý stav, může být provázeno i dalšími příznaky, jako je podrážděnost, zvýšená únava, časté bolesti hlavy a zhoršená kvalita vlasů a nehtů.\nK překyselení žaludku nejčastěji dochází v důsledku nezdravé životosprávy, mezi nejvíce rizikové faktory patří nevhodné složení stravy (příliš vysoký obsah kyselinotvorných potravin, zejména sladkostí, tučných potravin a pečiva z bílé mouky), nevhodné stravovací návyky (hltání potravy), kouření (tabákový kouř oslabuje uzávěrový mechanismus mezi žaludkem a jícnem), nadměrná konzumace nápojů s obsahem kofeinu (především černé kávy) a alkoholu. K překyselení žaludku rovněž přispívá stres. Na vině však mohou být i některé zdravotní problémy, jako je například brániční kýla. Symptomy překyseleného žaludku ztrpčují život také ženám v období těhotenství, kdy je hlavní příčinou zvětšující se děloha, která tlačí na žaludek a způsobuje vytlačování jeho obsahu zpět do jícnu.\nPokud nás trápí symptomy překyseleného žaludku jen občas (většině z nás se tak stává během gastronomicky náročných svátků, jako jsou Vánoce nebo Velikonoce), můžeme sáhnout po některém z volně prodejných medikamentů proti pyróze a pocitu těžkosti, anebo po přírodní alternativě, ať už v podobě jedlé sody, kysaného zelí nebo zakysané smetaně. To však neřeší příčinu, nýbrž pouze následek. Pokud nás tyto problémy trápí dlouhodobě, neměli bychom otálet s návštěvou lékaře, protože neléčené překyselení žaludku je spjato s vážnými důsledky, jako jsou například žaludeční vředy.\nNedílnou součástí léčby je zásadotvorný jídelníček. Pokud budeme jíst zvýšené množství zásaditých potravin, můžeme překyselení zneutralizovat. Mezi zásadotvorné neboli alkalizující potraviny patří především zelenina (například cuketa, okurka, rajčata, česnek, špenát a listový salát), luštěniny, mandle, banány, citrusové plody a zakysané mléčné výrobky.\nPokud není příčinou špatná životospráva, ale jiný zdravotní problém, vychází léčba z řešení primárního problému.\nObecnou prevencí překyseleného žaludku je dodržování zásad zdravé životosprávy. Pokud jde o jídelníček, zde je radno vzdát s příliš tučných, zejména smažených a fritovaných jídel (anebo alespoň následně odstranit z pokrmů přebytečný tuk, například řízky se doporučuje položit na papírovou utěrku, která do sebe nasaje přebytečný tuk), stejně jako nadměrného pití kávy (neměli bychom vypít více než 2 šálky denně) a alkoholu, který dráždí sliznice zažívacího ústrojí. V rámci prevence se rovněž doporučuje nejíst příliš mnoho sladkostí (cukr překyseluje organismus). Neméně důležité je, vyhýbat se aktivnímu i pasivnímu kouření a naučit se odbourávat stres. Po jídle, které jíme pomalu, bychom neměli vykonávat náročnou fyzickou aktivitu a být alespoň 20 minut v klidovém stavu. Pokud máme sklony k překyselení žaludku, měli bychom se vyvarovat některých pochutin, zejména ořechů, slaných chipsů, 100% džusů, stejně jako perlivých nápojů.


Úvodní strana \_ Nabídka nemovitostí \_ Dražba č.j 550/2014-A,OA\nRodinný dům v obci Ústí nad Orlicí, okres Ústí nad Orlicí.\nJedná se o volně stojící, částečně dvoupodlažní rodinný dům s částečným podsklepením a s částečně využitým podkrovím v obci Ústí nad Orlicí, část obce Černovír, okres Ústí nad Orlicí.\nLokalita: Černovír 100, Ústí nad Orlicí Ukázat na mapě\n1. prohlídka: 2015-03-09 13:00:00.0\n2. prohlídka: 2015-03-27 14:30:00.0\nMinimální kupní cena: 511000,- Kč\nČíslo prodeje: 550/2014-A,OA (60ins29501/2013)\nZahájení prodeje: 2015-04-20 13:45:00.0\nSpecifický symbol:: 5933\nCena se snižuje o částku 146000,- každých 2 min.\nMinimální kupní cena je stanovena na 511000,-\nPředmětem je volně stojící zděný přízemní, částečně dvoupodlažní rodinný dům s částečným podsklepením a s částečně využitým podkrovím. Podkroví je částečně nedokončeno. Rodinný dům je založen na betonových základových pasech, schody ve sklepě jsou betonové, podlaha ve sklepě je betonová, stropy jsou betonové. Je osazeno kovové jednoduché okno, jsou provedeny vnitřní hladké omítky, dveře jsou v rodinném domě náplňové, okna jsou osazena plastová. Na verandě je osazeno okno dřevěné zdvojené, stropy jsou v rodinném domě dřevěné, vnitřní omítky jsou hladké, venkovní omítky jsou břízolitové. Klempířské konstrukce jsou z plechu pozinkovaného v provedení oplechování střechy, žlaby, svody a jsou oplechovány parapety z poplastovaného hliníkového plechu. V rodinném domě je proveden vnitřní rozvod světelné a motorové sítě nn s jističi, vytápění je ústřední s kotlem na tuhá paliva, jsou osazeny plechové radiátory. V rodinném domě je proveden rozvod teplé a studené vody, zdrojem teplé vody je kombinovaný ohřev. Podlahy v obytných místnostech jsou z prken na sraz, na chodbě je teraso, schody do podkroví jsou terasové, na chodbě v podkroví je teraso, v podkroví je v jedné místnosti na podlaze betonová mazanina. Další pokoj není dokončen, jsou provedeny podkladní betonové mazaniny, je částečně zatplena střecha a je podhled ze sádrokartonu, částečně chybí. Rodinný dům je napojen na veřejný rozvod elektro, vody, na vlastní betonovou žumpu.\nNemovitost by měla být řádně zpřístupněná, doporučuji prohlídku. Černovír 100 N 49°59.10092', E 16°25.49335'