Zápisky neznámého spisovatele - PDF\nZápisky neznámého spisovatele\nDownload "Zápisky neznámého spisovatele"\n1 Zápisky neznámého spisovatele Autor: Anna Hynešová Do mědi listí zadupají červená telátka kaštanů a tesklivé stříbro mlh usne nad polem Podoben jsa noční sově pískám na kost na hřbitově jmenuji se pláč\n2 Kapitola I. Odsouzen ke svobodě Za posledních dvacet let se v mém životě neudálo nic důležitého. O svou vlastní rodinu jsem před dvaceti lety přišel a všechny příbuzné, rodiče, bratra i kamarády mi vzala 2. sv. válka. Často jsem pociťoval nepřekonatelnou touhu po smrti, ale nikdy se nedostavila odvaha ji naplnit. Uzavřel jsem se sám do sebe. Vždycky jsem se děsil dne, kdy zůstanu úplně sám. Jak šel čas a přišlo to, zjistil jsem, že samota není zase tak špatná. Ten život mi vyhovuje. Nemám nikoho a o nikoho nemohu přijít. Ideální stav. Nepříjemnými pohledy lidí, častým nezájmem a nepochopením na mě lepí lístečky s nápisy, jako např. NA ODPIS nebo ZKAŽENÁ POTRAVINA S PROŠLOU MINIMÁLNÍ TRVANLIVOSTÍ nebo také STARÝ ZTROUCHNIVĚLÝ PAŘEZ či snad 10 LET NEČIŠTĚNÝ, SILNĚ ZAPÁCHAJÍCÍ KANÁL. Možná to tak vidím jen já, ale z některých výrazů to jasně cítím. O starého spisovatele zkrátka nikdo nemá zájem. A to ještě před několika lety mě milovali. Hltali jeden můj román za druhým. Nejedna dáma chtěla stanout po mém boku ve večerní robě a slýchat nekonečné historky mých konkurentů, slavných osobností a jejich rodiny znát lépe než kdokoli jiný na světě. Já však nestál ani o jednu z takovýchto žen, miloval jsem jen tu jednu jedinou-sofii, mou ženu. Vždycky když slyším, že se mladí lidé do roka po svatbě rozvádějí, tak si říkám, panebože, vždyť se měli tak rádi! Kolikrát šli přede mnou ráno do fabriky, vedli se za ruce a mačkali si prsty a za vrátnicí, než se rozešli každý na své pracoviště, ještě si něco povídali a dali si pusu na rozloučenou, a najednou tohle nemohou se ani vidět. Copak láska stárne jako ponožky, aby se mohla zahodit? Pak za nimi chodím, každý jde zvlášť, každý odjinud. Oba se jistě vidí, ale tváří se, jako by se neznali. A mě napadá, jestli láska nějak nezprůmyslněla, jako výroba bot. Dříve každý švec věděl, kolik musí natlouci do podešve floků, aby do boty neteklo a aby pevně držela. Dnes se podešev přilepí nějakým syntetickým všelepem a ani ten železný lis, který to stlačí, neví, jestli do bot nepoteče. Každá vzpomínka na Sofii ve mně vyvolá silný a dlouhotrvající pocit nostalgie spojené s lehkým mžikem euforie. Po chvíli to ale zmizí a dostaví se deja-vu, následuje výpadek smyslů a nakonec i částečná ztráta vnímání. Nedá se toho zbavit. Je to jako polibek, okusíš ho jednou a musíš ho ochutnat ještě alespoň stotisíckrát, než se z té euforie štěstí částečně vymaníš. Svoboda je prokletí. Občas zatoužím být vězněn, připoután k psacímu stolu a nucen napsat další román. Když si to ale zkusím alespoň přestavit, nejsem schopen dát dohromady ani jednu větu. Na volném listu papíru vyroste jediné slovo Sofie.\n3 Kapitola II. Soukromý majetek Odsud domů je to 4228 kroků a 112 kroků k mé lavičce v parku. Klidně bych si na ni mohl dát nápis SOUKROMÝ MAJETEK, stejně si ke mně nikdy nikdo nesedá. Když jdu alejí rozkvetlých sakur, padá na mě chuť položit se pod ně do trávy, kde je vzduch vlahý. Slunce neúprosně září, jako radiátor, který nelze ztlumit, a zavírá mi oči poznamenané stářím. Sesunu si klobouk níže do čela a modlím se, abych do jedné ze sakur nenarazil. Už asi míjím lavičku a podle známých hlasů soudím, že se blížím ke kavárně. Každou neděli se tam scházím s Jonquérem a Vilbertem. Ani nevím, proč nevynechám jediného sezení. Je to takový zvyk. Utajený stereotyp. Částečně i vstupenka do minulosti, kdy jsem každou neděli právě v této kavárně trávíval celé odpoledne s Lucile. Mladá, krásná, milá a velmi talentovaná slečna plná tajemství. Měla pronikavý pohled, mnohdy jsem měl pocit, že mi snad vidí i do žaludku. Milovala mě, určitě mě milovala. Ani tehdy jsem nelitoval svého šťastného manželství. Sofie nikdy nežárlila, že nedělní odpoledne vysedávám s Lucile, která se na mě dívá, jako malé dítě na vánoční dárek. Ona nedělky trávívala malováním. Její obrazy mi na stěnách visí dodnes. Posadím se k našemu stolu u okna a otevřu si noviny. Nestačím se ani začíst a už je tu Vilbert. Dneska má opět dobrou náladu. Usmívá se a vypráví mi, jak si vystřelil z Jonquéra. Jakmile se zmiňovaná osoba objeví ve dveřích, překládá vyprávění raději na jindy. Jonquér, ten starý seladón, přišel v novém obleku a dokonce se i navoněl.,,co tak najednou? popichuje ho Vilbert.,,Být tebou, Vilberte, raději mlčím, otočí se k číšníkovi,,dvě deci burgundského, jako obvykle. Bere do ruky noviny a předstírá, že čte něco velice zajímavého, zatímco Vilbert usrkává hořký zelený čaj. Jonquér popíjí burgundské a nezapomene popisovat jeho chuť slovy skutečného znalce. To Vilberta naštve. Na protest si vypne naslouchátko a uzavře se před námi do své hluchoty. Není možno nevědět, jak vysoký má tlak a že víno, jež miluje, pít nesmí, a o svém vředu na dvanácterníku mluví tak často, jako by byl čtvrtým spolustolovníkem. Jonquér se hlasitě ze srdce zasměje a pronese cosi, jako že se vůbec nezměnil. Znají se už od dětství a už od té doby si dělají naschvály. Jeden druhého upřímně nesnáší, ale ani jeden bez druhého nemohou žít. Blíží se třetí hodina. Jonquér se loučí, Vilbert si zapíná své naslouchadlo a snaží se mi co nejpřesněji vylíčit ten včerejší fórek. U toho vyndává na stůl léky, řadí se mu na stole v určitém sledu, jako kostky domina. Ve chvíli, kdy má plnou pusu léků s vodou a kdy přichází pointa fórku, se začíná dusit. Naštěstí situaci bravurně zvládl - odmlčel se, a zase pokračuje. Ani nevím, jestli se více směji líčení jeho pozdní puberťácké lotroviny nebo způsobu jeho líčení, každopádně obojí dohromady to je výbušná kombinace.\n4 Kapitola III. Laciné víno Už je po večeři a stmívá se. Sedím na balkóně a přesazuji hortenzie. Ty milovala moje žena, Sofie. Vždycky jsme je společně zalévali. A tady, kde teď sedím, jsme spolu v létě sedávali do brzkého rána a popíjeli červené. Nejraději měla Modrého portugala a já zase její smysluplný úsměv a zářící oči připomínající hvězdy, ze kterých mi četla příběhy. Měla spoustu nádherných nápadů, ale nikdy nic nedokázala napsat. Neuměla smysluplně psát, jen krásně vyprávět. Možná proto jsem ji miloval. Její bujná fantazie neměla konce. Její příběhy, jež vymýšlela na požádání (ale mnohdy i sama od sebe) byly dokonale promyšlené. Sám bych na jeden takový potřeboval půl druhé hodiny ne-li víc, ale jí stačilo necelých pět minut. Mé oči brouzdají po šňůrách, jichž se její ruce dotýkaly, když věšely prádlo. Pohladit křeslo, kde sedávala, kliku, již tiskla propocenou dlaní, podlahu, po níž v létě chodila bosá. To vše tu je, ale ona Určitě se ještě na mě zlobí. Nestihl jsem se jí omluvit. Byla naštvaná, že jsem jí ještě po půl roce neopravil ty okenice. A také jsem nevymaloval předsíň, nenatřel topení. A nepoptal se po novém lustru. Byla v pátém měsíci a já měl rozepsaný román Iluzionista. Nádherný příběh. Ten jsem mimochodem už nikdy nedopsal. Jela k matce pro vaničku a nějaké dupačky. K matce nikdy nedojela. Kousek za Paříží podlehla autonehodě. Snad mi odpustila Ať je či není mrtvá, v mém srdci zůstane navždy uvězněna, tak jako já v jejích příbězích, jež mi navždy vepsala do hvězd, v bytě, kde stále cítím její parfém, ve zdech, kde jsou schovaná její slova, ve fotografiích, kde se na mě směje i přes bariéru času, a ve vzpomínkách na krásné časy s ní. Sen posetý diamanty slov, stránek nalhaného textu a laciných veršů nahoty utonul v hlubokém moři. Padl na dno a bolestivě mě bodal do srdce. Neznal slitování, bez jediné sebemenší lítosti mi všechno vrátil. Všechnu tu špínu, co jsem na něj nevědomky celé ty roky házel. Nemohu se ubránit útoku záplav srdcervoucích vzpomínek, které vyvolávají naše společné pocity. Je tomu dvacet let a přeci to cítím jako dnes. Nemohu a nechci tomu uvěřit. Není mrtvá cítím to. Nevím, odkud to jde. Ze srdce? Z hlavy? Z duše? Možná jsem jen unavený. Naposledy jsem se pořádně prospal tuším, tenkrát při cestě do Lisabonu, ale s určitostí to nevím. Když se vzpomínky řádně nepěstují, prorostou jako nicotný plevel. Člověk se pak v ničem nevyzná. Je zmatený a netuší proč. Při vzpomínání se pokládá do hluboké propasti času a začne koktat:,,jo, ty myslíš toho tamtoho! (pauza) Pepu! Ne, vlastně Pavla. (zoufalost) Nebo Petra?,,Ne, to byl Jirka.,,Myslíš? Já bych řekl, že to byl Patrik.,,Ne, ale určitě to byl Jaroslav. Já si to ještě pamatuji. Nejlepší je, když se potkají tři tací lidé. To je teprve rozhovor. Dva se hádají a třetí se směje.to jsem na tom docela dobře a tenhle deník mi při vzpomínání moc pomáhá. Lepší než léky pro sklerotiky. Normálně bych to lidem předepisoval místo hromady drahých a většinou zbytečných léků. Horší by to bylo s těmi, co by si nedokázali zapamatovat ani co jsem jim řekl. Zívám, asi si půjdu lehnout. Nějak mi to už nemyslí. Mozek je přepracovaný a těší se odpočinku. Dobrou noc, Sofie, ať se ti zdá něco hezkého.\n5 Kapitola IV. Pohyb hmotného bodu Dnes ráno se mi vůbec nechtělo stávat. Nakonec mě hlad přemluvil. Dlouho jsem se hádal se svým seznamem zakázaných potravin, až jsem ho nakonec urazil a on si odešel trucovat kamsi do kapsy od saka. Beru si větrník a schválně toho náfuku provokuji. Nabízím mu na usmířenou kousek smetanové náplně nechce, prý na to nemá žaludek. Dobrá nálada mi poskytla nádherné ráno a dopoledne jsem si zašel nafotografovat přírodu a zaházet žabky k řece. Odpoledne se procházím po nádherném parku ozdobeném vodotrysky. Sem tam mi ledová voda orosí horkem rozpálené čelo, ale já se na ni vůbec nezlobím. Mám na hlavě mokrý slaměný klobouk a voda mi stéká i do uší. V dálce vidím Vilberta. Sedí na lavičce a alej vysokých stromů za ním mu utváří živou zeď. V pravé ruce, s gigantickým prstenem navrchu, svírá zlatem zdobenou, domácky vyrobenou multifunkční hůl. Má tam šroubovák, brýle, příbor, zápisník, zapalovač, skrýš na doutníky, peněženku, propisku, celou lékárnu i otvírák na víno, které potají pije a před lékařem, když se ho na to ptá kvůli vysokému tlaku, to svádí na cokoliv jiného. Minule mu třeba tvrdil, že ten vysoký tlak má ze zelí, jež tak rád zavařuje. No, že jak se nadklání nad tlakový hrnec a čichá ty výpary z něj, tak se i nějak vnitřně natlakuje. Jistě, že mu to doktor nikdy neuvěří, ale on na svou obhajobu přece něco říci musí. A to by byl on, aby to nebylo vtipné. Sedí a předstírá, že tam vůbec není. Obličej má mírně překrytý stínem stromu, očima zahleděný do hloubi chodníku, výraz jasně odpovídá zděšení. Přisednu si k němu. Tak to je špatné, vůbec si mě nevšiml. Ani nereaguje na můj pozdrav. Lehkým pohybem ruky mu přejedu před očima. Cukne sebou, jako by jeho tělem proletěl elektrický proud:,,co se děje?,,nevím, nevnímal jsi mě.,,promiň, zemřela mi žena. Pozval jsem Vilberta na sklenku Portského. Krásně jsme si popovídali o životě. Seděl a ani se nehnul. Bledou tváří ani nepohnul. Jeho oči upřeně visely na popelníku. Doporučil jsem mu, aby něco napsal. Cokoliv. Vyndal si ze své hole tužku a zápisník. Začíná na bílý list, slůvka po papíru tančí a mě se vybavuje, co jsem tenkrát napsal já:,,stál před zrakem lidí, kteří předstírali, že se těší smrti toho společností vyvrženého člověka. Stál na stoličce, krk mu zdobil silný provaz ladně svázaný ve smyčku. Od smrti ho dělilo jen pár centimetrů. Bál se, snad se i trochu třásl, když kat začal číst jeho prohřešky. Slyšel smích lidí kolem a každé slovo, jako by ho bodlo hluboko do srdce. Viděl kolem sebe lidi, o kterých věděl, že je už za chvilku neuvidí. Holé stromy mu připomínaly, jak sám vždycky je člověk na všechno. Sám se narodí a sám také zemře. Bojí se toho, co nezná, ale neuvědomuje si, že tím, co nezná, může být i on sám. Nic nechápal a byl zmatený. Když dopsal, vytrhl jsem těch několik listů a před jeho zrakem je v popelníku spálil. Díval se, jak jeho obavy mizí a společně s nimi zmizela bledá tvář i vražedný pohled. Zaplatil jsem a odvedl ho domů. Hmotný bod je myšlenkovým bodem, jenž se nachází v těžišti tělesa a má také stejnou hmotnost, ale jeho rozměry zanedbáváme. Budeme-li brát člověka jako těleso, tak kde má tedy hmotný bod? V srdci, v lásce nebo v citech? V duši? Ve středu svých myšlenek? Ve vzpomínkách, snech, či snad v iluzích? Ve středu svého mikrokosmu, kam se v samotě zamyká? Ve lžích?\n6 Kapitola V. Zvláštní podzimní myšlenka Jak tak čas od času posedávám a přemýšlím tak nad vším možným, napadá mě, že o Vilbertově ženě vlastně vůbec nic, kromě toho, že je po smrti, nevím. Když se procházím před setměním mezi bulváry a kolem naší kavárny Klementina, vídáme se. Usměje se, kývne na pozdrav. Vždy jde sám, a proto jsem si myslel, že je už také vdovec. Vilbert o ní nikdy nemluvil. To Jonquér občas pár slov o své ženě prohodí. Něco jako:,,moje žena říká, moje žena si myslí, moje žena ví. Možná je jen Vilbert nesmělý, ale být nesmělým v jeho věku je směšné. Ne, nesmělý určitě není. Před papírnictvím spatřím Enridua u malířského stojanu:,,tu růžovou já pořád ne a ne chytit! Koncem štětce zuřivě bruslí po paletě a přitom mu barva stéká na boty. Přistoupím k němu, bezeslov popadnu červenou a trochu mu ji tam přidám.,,jak si jak víš, že zrovna.., přeruším ho,,to víš, život s malířkou,,díky, jak jde život?,,děkuji za optání. No, jestli se to dá nazvat životem, tak teda nic moc. Enriduo se zasměje:,,ty jsi opravdu stále stejný. Píšeš něco? Román? Krimi story?,,leda tak vypsanou propiskou do podložky. Enriduo věděl, že z něj mluví zoufalost.,,nemáš námět?,,ne.,,tak co třeba Malá lesklá sponka na chodníku.,,ne, díky.,,a co Malá sponka z jejích vlasů.,,ne, ne, ne! Díky. Skoncoval jsem s tím! Navždy.,,Ani jednu knížku bys nedal dohromady? Nedal, rozumím. Když tak jsem tu a nápadů mám tisíce. Nevyčerpatelně. Na pozdrav mu ještě zamávám. Proč si tolik přál další knihu? Vždyť jsem upadl v zapomnění. Nikdo by mě nečetl. Hloupá podzimní myšlenka. Než zemřu, chci dopsat mou poslední knihu. Nechci zůstat neukončeným příběhem. Čas běží, měl bych sebou hodit nebo to nestihnu. A toho se obávám. Stmívá se. Měl bych jít domů, ale nechce se mi. Měl bych, ale proto nepůjdu. Doma je nuda a tady je to alespoň dobrodružné. Dobrodružné Kdy jsem naposledy použil tohoto slova? Možná, když jsem se potají vkrádal do Sofiina pokoje. Šplhal se láskou posedlý na její balkón. Smála se, tiše, ale zároveň plakala. Měla o mě strach. Když mou snahu oplatila polibkem, slané slzy se spojily s mými rty a já ucítil touhu. Touhu se jí dotýkat. Hledět jí do očí, hladit tvář, líbat ji, odhalit ramena, cítit sametovou hebkost jejích lýtek. Touhu ji milovat. Potají, když její rodiče snily. Ano, tehdy to bylo dobrodružství. Teď však na mě čeká jedině touha po té touze.,,z nouze, přikláním se k touze, abych směl pouze jednu ženu milovat. Posadím se na tuto opuštěnou lavičku v přístavu. Máme cosi společného. Oba sami a oba v přístavu. To je tak romantické-oba sami a v přístavu! Tady se krásně snívá. Někdy si říkám, jak vlastně má člověk k smrti blízko. Každý den se setkávám s věcmi, které by se mi kdykoliv mohly stát osudnými. Třeba teď a tady. Je jen na mém přesvědčení, abych si dokázal udržet chladný rozum a nevběhl do vody se utopit.


Okamura (SPD): Tato vláda nemá v plánu prosazovat náš politický program | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Politika » Politici voličům » Okamura (SPD): Tato vláda nemá v plánu prosazovat náš politický program\nOndřej Profant (poslanec Hlavní město Praha) vložil nový článek Řidičům již postačí občanka, řidičáky mohou nechat doma\nOkamura (SPD): Tato vláda nemá v plánu prosazovat náš politický program\nProjev na 5. schůzi Poslanecké sněmovny 10. ledna 2018 k žádosti vlády České republiky o vyslovení důvěry\nPopisek: Předseda SPD Tomio Okamura.\nhnutí SPD nebude hlasovat pro důvěru dnes navrhované vládě, protože tato vláda nemá v plánu prosazovat náš politický program, hnutí ANO odmítá vládní spolupráci s naším hnutím SPD a při pohledu na některé ministry nemá tato vláda naši důvěru ani po personální stránce. Nebudeme tady populisticky a alibisticky používat záminku vyšetřování Čapího hnízda. Ať už bude Andrej Babiš vydán, anebo ne, bude to stále ten samý Andrej Babiš se vším všudy, se kterým neměli problém jít do vlády lidovci se sociálními demokraty. Kauza bez ohledu na detaily vyšetřování není ničím jiným než ukázkou, kam vedou evropské dotace - k jejich zneužívání ze strany bohatých soukromých firem na úkor těch, co je těm bohatším musí ze svých daní platit. Je to zrůdný systém. A na tomto systému dotací a jejich zneužívání se nepodílí jen Andrej Babiš, ale také všechny vládní partaje od ČSSD a KDU-ČSL po ODS a TOP 09. Až tady bude pan Kalousek pokřikovat na pana Babiše, měl by si připomenout, že svému kamarádovi a předsedovi, miliardáři Schwarzenbergovi jeho vláda přiklepávala také dotace, a když porušil dotační podmínky, tak mu prominul vrácení celé dotace kvůli chybám a nesrovnalostem, konkrétně 4,5 mil. korun. O machinátorech z ČSSD a ODS, kteří mají za sebou machinace s miliardami z evropských fondů, darmo mluvit. Příkladem je Regionální operační program Severozápad, který šetří policie a kde svědci dokonce veřejně přiznali, že peníze tekly do stranických pokladen. Zástupci těchto stran by tedy měli také stát na hanbě a mlčet.\nAle zpátky k dnešnímu hlasování o důvěře menšinové vládě Andreje Babiše. Celostátní konference SPD nám poslancům a předsednictvu SPD uložila podpořit jen takovou vládu, která pomůže realizovat programové priority SPD. K dnešnímu dni se s námi zástupci současné menšinové vlády, která dnes žádá o důvěru Sněmovny, na tomto nedohodli. Hnutí ANO vytrvale vládní spolupráci s SPD odmítá, přestože my jsme od prvního dne po volbách připraveni prosazovat náš politický program na vládní úrovni. A jsme připraveni dělat i programové a personální kompromisy.\nAndrej Babiš se snaží mediálně vytvořit umělý dojem, že on je ten jediný, kdo chce pracovat na vládní úrovni. Není to pravda. My v SPD také chceme prosazovat program a pracovat ve vládě. Ale hnutí ANO nás odmítá, jelikož jsme mu nepohodlní. To chápu, že se nás Andrej Babiš bojí. Ale hnutí ANO si musí uvědomit, že dostalo ve volbách 29 %, takže více než 70 % občanů České republiky si nepřeje ani Andreje Babiše, ani program hnutí ANO. Také chápu, že chce Andrej Babiš vládnout České republice sám, bez nikoho dalšího. Ale s faktem, že hnutí ANO na základě voleb nezastupuje zdaleka ani polovinu, a dokonce ani třetinu občanů, je potřeba se demokraticky vypořádat. To je prostě demokracie, že ctíme i hlasy občanů, které dostali ostatní. A demokracie je také to, že když nedostanu ve volbách více než polovinu hlasů, tak se prostě musím o vládu rozdělit a umožnit i jiným, aby mohli prosazovat politický program, který slíbili svým voličům. Doufám tedy, že jednání o programových bodech našeho hnutí SPD budou pokračovat. A za občany České republiky doufám, že dopadnou ku prospěchu všech, protože některé programové body SPD vláda už na základě našich jednání do svého programového prohlášení přijala, byť velmi vykastrovaně. A jak s potěšením sleduji, přijímá je také stále více větší část parlamentních stran.\nTa nejzásadnější témata hnutí SPD jsou však ještě před námi. Prosazení skutečné demokracie a naplnění ústavy, prosazení spravedlivého státu pro každého slušného občana a obrana evropské civilizace a České republiky proti invazi nepřátelských kultur.\nPochopitelně, dovolím si ještě malou poznámku k personálnímu obsazení menšinové vlády hnutí ANO. Pokud vláda chce, aby pro ni hlasovali poslanci SPD, pak by bylo dobré neplivat nám a našim voličům do obličeje alespoň před hlasováním. Pokud jsme pro vás nepřijatelní, je to vaše svaté právo nás odmítnout. My vás samozřejmě zase nepošpiníme tím, že bychom naše jména spojili s vašimi tak, že bychom pro vás zvedli ruku. Jsme ochotni o prosazování našeho programu jednat téměř s kýmkoliv. Ale bylo by dobré zachovat alespoň základní principy slušnosti, o kterých mnozí z vás tak rádi mluvíte. Jednání představitelů této vlády je stejně pokrytecké jako výkřik jakéhosi pána na prosincové pididemonstraci proti naší mezinárodní konferenci zástupců evropských vlasteneckých parlamentních stran v Praze, který mohu skutečně stručně citovat takto: "Bojujeme za toleranci proti netolerantním. A ty, podle nás, netolerantní, nikdy tolerovat nebudeme." Tento výkřik přesně ilustruje nebetyčné pokrytectví ne několika paní a pánů ministrů této vlády, ale také části této Sněmovny. S plnými ústy demokracie tady mnozí už desítky let úspěšně demokracii a práva občanů potlačují. A nejen to. Mají tu drzost se jedněmi ústy za demokraty označit, ale vzápětí jakýkoli pokus o demokracii usilovně odmítají. Mám na mysli posílení moci občanů a kontroly nad politiky.\nDámy a pánové, pokud kdokoliv, a mluvím tady i o členech této menšinové vlády, pokud kdokoliv z vás naši snahu o prosazení demokracie označí za extremismus nebo dokonce fašismus, tak je to jeho osobní právo plivat a škodit. Na druhou stranu takový člověk nikdy nemůže a neměl by žádat, natož čekat, moji důvěru a důvěru poslanců SPD. Krom velké sprostoty to ukazuje ještě navíc na absenci elementární inteligence. A takové ministry nikdo z nás nechce.\nPremiér Babiš: Myslíme si, že program vlády je velice dobrý\nPrezident Zeman: Premiérem má být jmenován předseda vítězné strany\nMichálek (Piráti): Zákon stanoví, že žádost o vydání se má projednat urychleně\nKováčik (KSČM): Jsem přítelem řádného projednání\ndůvěra , Okamura , sněmovna , vláda , SPD , 5. schůze , 10.1\nV České republice trvá nepříznivý vývoj epidemické situace v souvislosti s onemocněním covid-19. Vys…\n15:09 Beitl (ODS): Návrh neřeší postavení malých a středních podniků\n14:33 Ministr Hamáček: Obíhat mají data, nikoliv lidé\nPekarová Adamová (TOP 09): Tato debata je naprosto nevhodně načasovaná\nUž se to valí. Pravice nebude štěpit síly. Ke Klausovi, Vondráčkovi a Bajerovi se přidávají další\nOstrá slova poslankyně o Maláčové: Může se rozčilovat jen sama na sebe


Aktuální nabídka dražby zemědělských půd Havířov denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si dražby zemědělských půd Havířov než Vás někdo předběhne.\nKategorie dražby zemědělských půd Havířov se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele dražby zemědělských půd Havířov neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je dražby zemědělských půd Havířov právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné dražby zemědělských půd Havířov\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii dražby zemědělských půd Havířov, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující zemědělské půdy Havířov, a to zemědělské půdy na prodej Havířov, pronájem zemědělské půdy Havířov, dražby zemědělských půd Havířov.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii zemědělské půdy k dražbě Havířov nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích zemědělské půdy Havířov, zemědělské půdy na prodej Havířov, pronájem zemědělské půdy Havířov, dražby zemědělských půd Havířov.\nNehledáte dražby zemědělských půd Havířov ?\nPokud jste v této kategorii dražby zemědělských půd Havířov omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí dražby zemědělských půd Havířov\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii dražby zemědělských půd Havířov, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr dražby zemědělských půd Havířov. Určitě lépe naleznete dražby zemědělských půd Havířov, který hledáte.


Nektarinka Harco - Prunus persica Harco - HnojivaPraha.cz ✿\nNektarinka Harco - Prunus persica Harco\nKód: nektar100 Produktové číslo: 99992345678\nJe to středně raná, žlutomasá odrůda nektarinek, která je nejméně náročná.\nNektarinka Harco - Prunus persica HarcoNektarinka Harco je středně raná, žlutomasá odrůda nektarinek. Plod je téměř kulovitý, středně velký a barva červená. Dužnina je oranžovožlutá, mírně vláknitá, krásně šťavnatá a dobře oddělitelná od pecky. Chuť je sladce navinulá, aromatická.


Tak tahle gorila má pořádnou radost z vody! Podívejte se, jak tančí v bazénku | Blesk.cz\n23. června 2017 ● 20:40\nKdyž je venku třicetistupňové vedro, málokdo se chce dobrovolně péct na sluníčku a spíše by s rozběhem skočil do nejbližšího bazénu, aby se trochu ochladil. Takhle ovšem nereagují jen lidé, ale také některá zvířata. Dokonce i opice si v horku dokáže pořádně užít koupání v příjemně chladné vodě.\nVtipné záběry vesele se cachtající gorily, které jsou nejnovějším hitem internetu, pocházejí ze zoologické zahrady v americkém Dallasu. Hlavní hrdinou videa je Zola, která se už stihla proslavit v době, kdy žila v zoo v Calgary. Tehdy gorilí slečinka zatančila perfektní breakdance a její taneček zhlédly miliony lidí.\nTaneční kreace ostatně Zola zapojila i tentokráte, když se nadšeně ráchala ve svém oblíbeném modrém bazénku. Nejdříve si jen tlapami stříkala kapky po celém těle, aby se svlažila.\nGorila bláznivě tančí v bazénku. Youtube/Dallas Zoo\nPak jí ale voda dodala energii a ona se začala divoce otáčet. V jednu chvíli dokonce předvedla i menší piruetku, a tak by se nepozornému divákovi mohlo stát, že by si gorilku mohl splést s Rambem pokoušejícím se o kariéru baletky či akvabely.\nGorila Zola se koupala v bazénku a z radosti začala tančit.\ngorila, zoo, zola, dallas, tanec, bazén, voda\nGorila v zoo rozbila sklo a utekla z výběhu: Lovili ji policejní oz...\nnazca: ".. a tak by se nepozornému divákovi mohlo stát, že by si gorilku mohl splést s Rambem pokoušejícím se o kariéru baletky či akvabely." ------------ "Autor: hay" JE BLBEC.\n(23. 06. 2017 21:36)


Půjčky ihned na účtu do 5 minut bez 1 Kč\nUHP Home > Půjčky > Půjčky ihned online\nPro všechny, kteří nechtějí čekat, až jim přijde další výplata na účet jsou zde hojně využívané půjčky ihned na Váš účet do 5 minut. Díky nim můžete mít peníze na svém účtu už do 5 až 10 minut. Sjednaní je velmi snadné online přes internet a jsou v provozu NONSTOP 24 hodni denně i o víkendu, protože jsou automaticky odbavovány unikátním systémem.\nRychlý převod peněz na účet do 5 minut\nO půjčku lze požádat pomocí jednoduchého internetového online formuláře, a je to otázka několika minut. Poté systém posoudí Vaši žádost a v případě schválení okamžitě zašle požadovanou částku na Váš účet. Výhodou je, že je bráno v potaz, v jaké bance máte účet a podle toho je pak částka odeslána z adekvátní banky. Tímto je zaručeno připsání peněz do 5 minut a nedochází k žádným zdržením, tak jako v případech, že se peníze posílají do nestejné banky. Pak trvá převod jeden i více dnů.\nNonstop půjčky ihned na účet\nV této kategorii půjček jsou půjčky odbavovány automaticky a není třeba lidských pracovních sil. Díky tomuto technologickému vylepšení lze získat půjčku v podstatě kdykoliv a okamžitě. Nonstop provoz je 24 hodin denně, 7 dní v týdnu i o víkendu a ve svátky. Předností je také upoštění od poplatku 1 Kč, který jen zdržoval, ale na druhou stranu pnit ověřovací funkci.\nKde je možno půjčky ihned získat?\nNení nic snazšího, než si prohlédnout nabídku pro půjčky ihned přímo na účet a zvolit si tu, která nejlépe odpovídá Vašim požadovaným parametrům. Rozdíly jsou ve výši první částky, poplatcích a splatnosti. U některých poskytovatelů můžete využít akci, kdy je první půjčka dokonce zdarma.\nPřečtěte si více informací o tom, jaké jsou půjčky ihned na účet online. Vybírejte s chladnou hlavou a nenechte se zlákat nemoudrou nabídkou půjčky, které by jste pak litovali a nebyli schopni ji splatit. Můžete se dostat do problémů.\nNovinka na poli bankovních transakcí vše ještě zrychlí i pro ty, kteří mají účet v jiné bankce, než kterou disponuje poskytovatel. Okamžitá platba je vřádu sekund i jako mezibankovní transakce.\nPublikováno 3. 11. 2008


Napínací potahy - decoDoma - Oříšková, Sedačka s otomanem P, 2křeslo s dřev. rukojeťmi, 3křeslo s dřev. rukojeťmi, Relaxační křeslo, Povlaky na polštářky 2ks, BRILLANTE, GLAMOUR\nNapínací potahy Oříšková, Sedačka s otomanem P, 2křeslo s dřev. rukojeťmi, 3křeslo s dřev. rukojeťmi, Relaxační křeslo, Povlaky na polštářky 2ks, BRILLANTE, GLAMOUR\nZobrazeny výsledky pro: Barva potahu: OříškováTyp sedačky: Sedačka s otomanem PTyp sedačky: 2křeslo s dřev. rukojeťmiTyp sedačky: 3křeslo s dřev. rukojeťmiTyp sedačky: Relaxační křesloTyp sedačky: Povlaky na polštářky 2ksKolekce: BRILLANTEKolekce: GLAMOUR


interiérový designér Pardubice – Designany\ninteriérový designér Pardubice\nJak už víte z předchozích článků o návrhu ložnice (můžete si ho přečíst ZDE) a návrhu kuchyně s jídelnou (můžete si ho přečíst ZDE), bydlení ve skandinávském stylu bylo přáním mých klientů. Pokud jste již minulý článek četli, můžete rovnou přeskočit na ,,Požadavky na nový obývací pokoj ve skandinávském stylu“. Pokud mé klienty a celý příběh neznáte, přečtěte si o nich na následujících řádcích:\nJe tu další článek z rubriky INTERIÉR PODLE PŘEDLOHY. Tentokrát jsem pro vás vybrala jednoduchou a moderní ložnici s kapkou skandinávského stylu.Pokračovat ve čtení\nDneska bych vám chtěla představit novou rubriku, se kterou se budete nově setkávat na blogu designany. V nových příspěvcích na blogu s názvem INTERIÉR PODLE PŘEDLOHY se můžete těšit na novou inspiraci pro vaše bydlení – krásné interiéry, rady a tipy, doporučení a konkrétní nákupní seznam. Tak ať se vám nová rubrika líbí, určitě není poslední novinkou na blogu designany!Pokračovat ve čtení\n8.7.2018Obývací pokoj ve stylu GLAMOUR pouze z IKEA? Ano!\n8.7.2018Pinterest – co to je a jak ho používat\n8.7.2018Nový katalog IKEA 2018 je tu! Udělejte si víc místa na život…


Obama si přiváží i prezidentské nezbytnosti: jaderný kufřík, obrněnou limuzínu i supermobil – Novinky.cz\nAmerický prezident Barack Obama, který v sobotu kolem 17. hodiny spolu se svou manželkou Michelle přistane na ruzyňském letišti v rámci oficiální návštěvy České republiky, je podobně jako jeho předchůdci na postu hlavy USA v zajetí nezbytných propriet, jež ho provázejí i na zahraničních cestách.\nsobota 4. dubna 2009, 11:40\nJednou z nich je proslulý jaderný kufřík. Během karibské krize v roce 1962 se ocitly USA a SSSR na pokraji atomové války. V blízkosti šéfa Bílého domu se poprvé objevil důstojník s kufříkem z černé kůže.\nTomu se říká „jaderný“ a podle informací, které pronikly do médií, obsahuje černou knihu se scénáři a variantami atomové odvety nebo úderu a také kódy zmocňující velení strategických sil k odpálení těchto zbraní. Kódy se mění každý den. Za prezidenta Jamese Cartera v 70. letech byla k aktivaci kupříkladu zapotřebí plastiková karta, kterou musela hlava státu stále nosit sebou.\nKufřík obsahuje i jištěný telefon s anténou a příručku s výčtem bezpečných míst, do nichž se prezident může v případě ohrožení uchýlit. Kufřík podléhá nejvyššímu utajení a důstojník některé složky ozbrojených sil, který ho má na starosti, musí projít nejvyšším stupněm prověření s kódem Yankee White (Čistý Yankee). Kufříky jsou údajně tři. Jeden se pohybuje s prezidentem, druhý s jeho zástupcem a třetí je uložen v Bílém domě jako rezerva.\nSuperbezpečná komunikace s „BarrackBerry“\nObama, známý z volební kampaně svou posedlostí komunikovat pomocí svého Blackberry - mobilního telefonu a e-mailového zařízení - se prý ani po převzetí funkce prezidenta nemusel úplně vzdát své „závislosti“, kterou tajná služba z bezpečnostních důvodů v elektronické komunikaci hodně omezuje.\nOd technologického celibátu ho podle časopisu Atlantic Magazine zachránila tajná služba NSA, specializovaná na elektronickou rozvědku. Obamovi schválila k používání superbezpečný mobil Sectera Edge společnosti General Dynamics. Ten je schopen bezpečně zakódovat mluvené slovo i vysoce důvěrné dokumenty a skrýt místo, odkud dotyčný volá.\nDo běžného Blackberry vybaveného GPS se totiž mohou nabourat hackeři, respektive cizí tajné služby, popřípadě teroristé, a také určit místo volajícího s přesností na metr. Supermobil kupodivu nepřijde zase až na nějakou horentní sumu - stojí 3350 dolarů (66 tis. Kč) a dostalo se mu okamžitě přezdívky BarrackBerry.\nI přes všechny bezpečnostní pojistky prý ale prezident nebude moci mít stále palec na klávesnici. Pro srovnání - prezident George W. Bush byl nucen se vzdát e-mailování hned po nástupu do funkce v roce 2001 a jeho předchůdce Bill Clinton (1992–2001) poslal všehovšudy e-maily dva: jeden na zkoušku, zda systém funguje, a druhý v roce 1998 prvnímu americkému astronautovi Johnu Glennovi, jenž coby veterán letěl znovu do kosmu s posádkou raketoplánu.\nPevnost na čtyřech kolech „Obamobil“\nAmeričtí prezidenti si vozí na zahraniční návštěvy svá vlastní speciální auta. Na místo určení je společně s dalším objemným množstvím potřebného materiálu dopravují obří nákladní letouny C-5 Galaxy.\nObama od své inaugurace 20. ledna jezdí ve zbrusu novém typu cadillaku. V hantýrce tajné služby se prezidentské limuzíně říká „Zvíře“ a jeho nejnovější verzi žertem někdy také Obamobil. Výrobce unikátního dopravního prostředku, společnost General Motors, oznámil, že model 2009 neponese poprvé žádný konkrétní tovární název.\nPodle Nicholase Trotta z Úřadu pro bezpečnostní operace jde o technologicky nejvyspělejší obrněný automobil na světě. Je výsledkem konstrukční integrace segmentů sportovního sedanu CTS a luxusního terénního vozu Escalade.\nMluvčí firmy David Caldwell upozornil, že technické a bezpečnostní podrobnosti jsou supertajné. Některé parametry jsou však známy: podle nich vůz bez nadsázky snese přirovnání k pevnosti na čtyřech kolech. Ta jsou mimochodem funkční i bez vzduchu v pneumatikách, takže odolají i střelbě.\nObamův cadillac (po najetí myší se zobrazí detaily). Zdroj: ČTK\nPřed tou prezidenta chrání 13centimetrový pancíř a tlustá skla. Ta jsou tak silná, že se nestahují. A jelikož dovnitř nepropouštějí ani dostatek denního jasu, je ve výbavě interiéru dodatečné osvětlení. Hermeticky těsný vůz má i náhradní zdroj kyslíku, což prezidenta ochrání před případným chemickým útokem. K dispozici má také špičkové a zabezpečené komunikační zařízení. Do vozu se vejde celkem sedm osob. Prostor pro řidiče a cestující je - jak bývá u limuzín zvykem - oddělen sklem.\nPředchozí šéf Bílého domu George W. Bush užíval postupně dva typy cadillaků. S nástupem v roce 2001 dostal model De Ville a pro druhé funkční období model DTS. Vysloužilé supervozy zpravidla končí jako exponáty v knihovnách a střediscích prezidentů na odpočinku.\nZnačka Cadillac však nebyla vždy prezidentským vozem. Od 50. do 80. let minulého století v Bílém domě kralovaly převážně lincolny. A prvním zvoleným prezidentem, který jel k inauguraci autem, byl v roce 1921 Warren Harding. Vezl ho tehdy Packard Twin-Six.\nPrávník chudých z Chicaga, jenž slíbil změnit Ameriku\nBarack Obama dovrší za dva roky a čtyři měsíce padesátku. Narodil se 4. srpna 1961 v havajském Honolulu a ani stres volební kampaně, ani první hektické týdny v nejvyšším úřadě ho nepohltily tak, aby ztratil chuť si každý den zajít do posilovny, zahrát si basketbal a holdovat zdravému jídelníčku. Když loni 4. listopadu vyhrál prezidentské volby, obrátilo to USA i svět vzhůru nohama. Američané si nemohli přát větší symboliku, než že první černošský prezident v dějinách země vzešel ze smíšeného manželství bílé Američanky a studenta z Keni. I Obamovo mimořádné charisma propůjčilo náboj slibu, že změní zemi. Přispěl k tomu i kontrast mezi ním – sociálním pracovníkem a právníkem chudých – a jeho předchůdcem George W. Bushem (2001–2009) spojovaným s republikánskou smetánkou, s ropnou lobby, invazí do Iráku a netransparentností své vlády.\nJeho vzorem je Abraham Lincoln\nKdyž na schodech staré budovy illinoiského Capitolu ve Springfieldu 7. ledna 2007 oznamoval kandidaturu na prezidenta, stěží si asi dokázal představit, že ke dvěma válkám v Iráku a Afghánistánu může zdědit i největší krizi v uplynulých 80. letech. Měl tehdy na mysli svůj vzor, jímž je prezident Abraham Lincoln, který sjednocoval zemi zachvácenou občanskou válkou v 60. letech 19. století. Z týchž schodů ve Springfieldu přednesl Lincoln jeden ze svých památných projevů. Málokdo ale zpočátku považoval Obamu za vážného kandidáta. Mezi demokraty ztělesňovala odkaz období prosperity 90. let manželka exprezidenta Billa Clintona (1992–2001) senátorka Hillary Clintonová, na jejíž straně také byla většina vlivných z vedení strany. V úporných a velmi vyrovnaných primárkách, které se zapsaly do dějin, nakonec nabyl vrchu Obama. Nadchl vizí o změně a začal být přirovnáván i k prezidentské legendě Johnu F. Kennedymu. V listopadu si pak poradil s republikánským uchazečem Johnem McCainem a během pouhých čtyř let poté, co přišel do Washingtonu jako novopečený senátor USA, se tak dokázal vypracoval až do nejvyšší funkce.\nDo vysoké politiky chtěl prorazit už v roce 2000, ale ve volbách do Sněmovny reprezentantů tehdy neuspěl. Přispěla k tomu mimo jiné skutečnost, že pro chicagskou černošskou komunitu nebyl dost černý, protože jeho matka byla běloška. Zůstal senátorem v Illinois (1997–2004). Ovšem o osm let později, když nadešla volební noc a Obama svým triumfem naplnil tužby generaci Afroameričanů, plakali pod pódiem dojetím i ostřílení černošští aktivisté. Včetně reverenda Jesse Jacksona, který měl pro Obamu i slova pohrdání a označoval ho za elitáře. Obama odmítl vést kampaň na rasové vlně a Afroameričany v jednom z projevů poučil, že nemohou jen spoléhat na vládní pomoc, ale že se musí sami přičinit o své povznesení. Sám má za sebou zkušenost člověka, který vyrůstal v rozvrácené a smíšené rodině, a jenž musel hledat svou identitu. Rodiče se rozešli, když mu byly dva roky. Otce viděl naposledy v deseti. Matka pak žila s Indonésanem a Barack s nimi strávil čtyři roky v Jakartě, poté ale vyrůstal u prarodičů na Havaji. Matka i biologický otec mu zemřeli v 70. a 80. letech.\nRaketový vzestupzačal v roce 2004\nI jako prezidentský kandidát se nijak v besedě s mladými Američany netajil, že se jako student často poflakoval a že zkusil nejen alkohol, ale marihuanu i kokain - jak řekl - aby: „vyhnal z hlavy myšlenky o tom, kdo vlastně jsem“. Dodal ale také, že to byl jeho největší poklesek v životě.Dokázal vystudovat politické vědy na Columbijské univerzitě a práva na prestižním Harvardu. Jako právník začal v Chicagu, kde zastupoval nemajetné. Kromě toho na chicagské univerzitě mnoho let přednášel (1993–2004).\nChvíle, která nastartovala jeho strmý vzestup, nadešla v roce 2004. Jako naděje mladé generace demokratů udělal velký dojem projevem na nominačním sjezdu, který vyslal do voleb proti prezidentovi Bushovi senátora Johna Kerryho. Týž rok byl zvolen do Senátu USA a začala v něm zrát myšlenka pokusit se o Bílý dům. Obama je i při návalu práce starostlivým otcem. I ve všední den si například potrpí na to, aby rodina snídala pohromadě. To už má zpravidla za sebou rozcvičku a s manželkou Michelle vypravuje dcery Maliu (10) a Sashu (7) do školy. Umí také relaxovat - kromě sportu i poslechem hudby. Mezi jeho oblíbence patří Bob Dylan, Bruce Springsteen a Stevie Wonder.\nMichelle se ani politika a také kampaně moc nelíbily\nMichelle Robinsonová pochází z rodiny řazené do nižší střední třídy z černošské čtvrti South Side v jižním Chicagu. Díky talentu dokázala získat stipendia a vystudovat sociologii a pak ještě práva na uznávaných univerzitách Princeton a Harvard - stejně jako Obama. Narodila se 17. ledna 1964. Její otec pracoval i přes roztroušenou sklerózu v městských vodárnách a matka šla do práce, až když Michelle a její o téměř dva roky starší bratr Craig postoupili na střední školu. Byla sekretářkou zasilatelského domu Spiegel’s. Michelle se během studií angažovala v postavení menšin. Napsala například studii „Černoši vystudovaní na Princetonu a černošská komunita“. Na Harvardu se účastnila demonstrací za větší zastoupení příslušníků menšin mezi pedagogy.\nBarack Obama Michelle upoutal, když se spolu účastnili práce pro sociálně slabé občany. Vzali se v roce 1992 a v roce 1998 se jim narodila první dcera Malia. Předtím už Obama pošilhával po politické kariéře, ale Michell se to příliš nelíbilo. Když v roce 2000, tři roky poté, co se stal illinoiským senátorem, vedl kampaň do Sněmovny reprezentantů Kongresu USA, Michelle mu pomáhala. To už byla zaměstnaná ve vysoké funkci na Chicagské univerzitě a její šéf se jí zeptal, jestli se jí na tom aspoň něco líbí. Odpověděla prý, že návštěva v tolika obývacích pokojích jí dala mnoho inspirace, jak si vyzdobit byt. Když došlo na rozhodnutí, zda Obama půjde do prezidentských voleb, měli už dcery dvě. Michelle si dala podmínku, že manžel musí přestat kouřit.\nVýřečná inteligentní právnička upoutala po startu kampaně sarkastickými historkami o svém choti. Když se ukázalo, že v tištěných médiích její svérázný humor nevyznívá, jak by měl, utlumila ho.\nNicméně o rozruch se postarala jinak. V únoru, když se Obamovi v primárkách zadařilo, prohlásila: „Poprvé ve svém dospělém životě jsem skutečně hrdá na svou zem, a to nejen proto, že si Barack vedl dobře, ale proto, že lidé jsou hladoví po změně.“ Vzbudilo to negativní dojem a média jí to pár měsíců předhazovala. Michelle však svoji reputaci napravila a ve volebním finále se ukázala jako zdatná řečnice. Delší dobu byla i v zorném poli společenských magazínů. I u nich bodovala. Už v roce 2006 ji časopis Essence zařadil mezi 25 nejinspirativnějších žen světa.\nO rok později ji Vanity Fair dokonce uvedl mezi deseti nejlépe oblékanými lidmi na světě. Týž rok ji list „02138“ zařadil ke stovce nejvlivnějších absolventů Harvardu v předcházejícím roce. Michelle nyní s manželem vstoupila do velkého světa politiky. Za svou roli první dámy zatím sklízí jen dobré reference. Vysokoškolsky vzdělaná štíhlá žena, starostlivá matka a vyznavačka zdravé stravy je přívětivá a srdečná. Pro pozitivní image dobrý základ.\nČesko hostí šéfa Bílého domu už počtvrté\nDvoudenní pobyt Baracka Obamy v Praze je v pořadí už čtvrtou návštěvou úřadujícího šéfa Bílého domu v Česku. Prvenství z listopadu 1990 patří prezidentu Georgi Bushovi staršímu. Budoucí či bývalí američtí prezidenti přijeli do naší země celkem desetkrát, z toho nejčastěji Richard Nixon - celkem čtyřikrát.\nPobyty prezidentů ve funkci:\nGeorge H.W. Bush: 17.–18. listopadu 1990;\nBill Clinton : 11.–12. ledna 1994;\nGeorge W. Bush: 19.–22. listopadu 2002;\nGeorge W. Bush: 4–5. června 2007.\nPříjezdy tehdy budoucích či bývalých hlav USA:\nDwight Eisenhower: říjen 1945\nRichard Nixon: březen 1967, červenec 1982, říjen 1989, únor 1993\nJames Carter: červen 1993\nGeorge H.W. Bush: listopad 1999\nBill Clinton: leden 1970, říjen 2001, listopad 2005\nroš, zr, Novinky, ČTK, Právo


Muži prý nesnášejí slepičí prdelky a blábolení o ničem - Vitalia.cz\nVitalia.cz » Rodina » Vztahy a sex » Muži prý nesnášejí slepičí prdelky a blábolení o ničem\nProblematika vztahů je více než složitá a v žádném takovém tématu se jistě nedá obsáhnout vše. Ostatně, to ani není cílem následujícího článku. Vybrali jsme nejčastější tvrzení, posuďte sami, nakolik odpovídají skutečnosti:\nCo na ženách muži milují a za co jsou ochotni je obletovat? A co jim naopak vadí, čím je ženy dokáží odradit či dokonce odstrašit třeba hned na prvním rande? Pánové mohou posoudit, jak dalece se s body ztotožňují a dámy se zase třeba něčím inspirovat.\nMuži prý na ženách milují, když…\n…o sebe dbají\nKaždý muž chce mít atraktivní ženu, které není jedno, jak vypadá. Některé ženy mají sklon, jakmile muže získají, přestat o sebe pečovat tak, jako předtím. Jenže to je zásadní chyba. Pravidelná kadeřnice, kosmetika a nákup módního oblečení sice něco stojí, ale šetřit se na tom nevyplatí.\n…se umí chovat, vystupovat, jsou šarmantní\nVšechny tyto projevy dokáží z nevýrazných žen udělat přitažlivou bytost, která muže okouzlí. Neexistuje návod, jak se tomu naučit, ale člověk se může alespoň vzdělávat, rozšiřovat si obzory a pracovat na sobě. Oslňující kráska, za jejíž chování se muži budou stydět, je mnohem horší, než průměrně vypadající šarmantní žena.\nMuži nemají rádi nafoukané, věčně nespokojené „šíleně smutné princezny“. Naopak je zaujmou ty, které se zdají být v pohodě, spokojené, umí se usmívat a od srdce zasmát. Samozřejmě nemluvíme o hraném úsměvu, ale o tom opravdovém. Smích musí každopádně působit příjemně i sluchu. Husičkovské hihňání, puberťácké řehtání a hysterické kvílení muže určitě nenadchne.\nMuži zkrátka potřebují, aby byli svými partnerkami obdivováni. Jenomže právě s tímto mají ženy dost problém a naopak se často uchylují ke kritice.\n…jsou zdravě sebevědomé\nZdravé sebevědomí je hotová mucholapka na chlapy. Žena, která si nevěří, muže moc neláká. Z neustálé sebekritiky asi muž na zadek zrovna nepadne a nebude ho bavit ženu pořád přesvědčovat o opaku. Se sebevědomím by se to ale nemělo přehánět, jinak to hraničí s namyšleností.\n…z nich vyzařuje ženskost\nProtiklady se přitahují. Silné mužské pohlaví touží po citlivé, něžné a vnímavé ženě. Nedbalost, vulgarismy, necitlivost a hrubé chování se u žen „nenosí“.\n…se umí bavit\nA to buď s mužem, anebo bez něj. Muže nebaví domácí puťky a ženy, které se od nich nehnout za celý večer ani na krok. Ačkoliv se muži mnohdy pokouší si ženu podmanit a řídit ji, o takovou ženu v podstatě nemají zájem.\n…jsou trochu tajemné a neprozradí všechno\nČili pravý opak toho, když někoho nazveme slepičí prdelkou. Prvek tajemnosti je vzácným elixírem, který ze vztahu odhání nudu. Podobné je to i s oblečením – většině mužů připadá víc vzrušující, když má žena na sobě spodní prádlo, než když rovnou ukáže všechno.\n…jsou tak trochu mrchy\nToto platí u obou pohlaví. Ženy více přitahují „nehodní“ muži, muže zase potvory. Když se tedy podaří protějšku vás „ochočit“, může vám to paradoxně ubrat na bodech.\nAnketa: Co vás dokáže na ženě odradit a čím naopak dokáže zaujmout?\nMarek (26), projektový manažer: „Žena mě zaručeně dokáže odradit, když o sebe nepečuje a neumí se chovat. Naopak když je žena upravená, ví co si obléct a je inteligentní, tak mne zaujme.“\nTomáš (25), operátor letenkového call centra: „Nesnáším, když holka kouří a je falešná. Čím mě dokáže zaujmout? No kdybych neřekl tím, jak vypadá, tak bych lhal… Musí se mi líbit. Zaujme mě ale taková, která není žádná primadona, umí se usmívat, je milá, inteligentní a přátelská. No a taky musí mít něco v sobě (ale to se těžko popisuje) – nemyslím návykové látky. Jinak to je asi případ od případu, nedávám na první dojem.“\nJan (36), pracovník ostrahy: „Na ženě mě dokáže odradit, když mluví jen proto, aby zabila čas. Mám na mysli takové to blábolení o ničem. A zaujmout mě dokáže samozřejmě vzhledem, ale pokud je ten obal sice krásný, ale trochu poloprázdný, zase mě rychle odradí.“\nMuži prý na ženách nesnášejí, když…\n…příliš mluví a ještě k tomu nudně\nKdyž nastane ticho, nemusí se hned vyplňovat bezduchým povídáním. Dva lidé se spolu mohou cítit dobře i v tichu.\n…se nedokáží uvolnit a být přirozené\nTo bývá často způsobeno nervozitou a těžko se s tím bojuje. Může pomoct třeba sklenka vína, ale víc určitě ne. Snažit se udělat dobrý dojem chce asi každý z nás, ale pachtění se za dokonalostí nemá význam.\n…jsou příliš snadnou kořistí\nMuži jsou od přírody lovci, svou vyvolenou touží dobývat a bojovat o ni. Tedy aspoň většina chlapů. Žena, která není tak lehce k mání, je mnohem přitažlivější.\n…se k nim chovají jako k dětem\nPřeslazené chování muže odrazuje, a to obzvláště oslovování zdrobnělinami typu „myšáčku, lásečko, Ládíku“ apod. Chlap se vedle ženy chce cítit jako chlapák a ne jako bábovka. Náklonnost jde dát najevo i jinými způsoby.\n…jim nenechají žádné tajemství a „prostor“\nTo, abychom se o druhém dozvěděli něco více a vzájemně se poznali, chce čas. Podrobování křížovému výslechu tedy není na místě. Partner, který je zahnaný do kouta a „svázaný“, chce utéct. Obdobnou chybou je i plánování moc dopředu.\n…s nimi vždy souhlasí a nemají vlastní názor\nMůže se to dít kvůli tomu, že se žena chce muži zalíbit, a tak mu na vše kývá. Stálý souhlas je ale více než podezřelý. Nekonečné pochlebování k ničemu dobrému nevede a naopak vzbuzuje dojem „jednoduchosti“ dotyčné osoby.\n…mluví o expříteli\nI když bude žena svého ex kritizovat, muži nesnášejí jakékoliv řeči o expartnerovi. A ruku na srdce, nesnáší je nikdo bez ohledu na pohlaví. Je to známka toho, že se člověk přes svůj bývalý vztah ještě úplně nepřenesl.\nZ vlastných skúseností potvrdzujem to o úsmeve. Chodím na tanečné zábavy. Keď sedím sama a som ticho nikto nereaguje, ak sme veľká parta a klábosíme a smejeme sa tak o mňa chlapi prejavujú záujem a pozývajú ma do tanca. Druhou mojou skúsenosťou je, že moja veselosť a otvorenosť baví chlapov len do času, o vážny vzťah nemajú záujem. To ma postupom času irituje a už chcem byť len sama. Mám 41r.


antibiotická rezistence: porozumění připojení k používání antibiotik u zvířat zvýšil na jídlo – Dantae\nantibiotická rezistence: porozumění připojení k používání antibiotik u zvířat zvýšil na jídlo\nPro lidi a zvířata, ve zneužití a podává příliš mnoho antibiotik může vést k rozvoji a šíření bakterií rezistentních vůči antibiotikům, které může způsobit léčit infekce.\nAntibiotika jsou silné léky, jejichž cílem je zabít bakterie nebo zastavit její růst. Nicméně, tam jsou časy, kdy antibiotika mohou být ve skutečnosti škodlivé. Pro lidi a zvířata, ve zneužití a podává příliš mnoho antibiotik může vést k rozvoji a šíření bakterií rezistentních vůči antibiotikům, což může vést k infekci rezistentních na antibiotika.\nVšechna zvířata mají bakterie v jejich střevech. Antibiotika, které jsou přiřazeny zvířat určených k produkci potravin léčbě infekce a zabít nějaké bakterie, ale rezistentní bakterie se často přežít a množit se.\nbakterie rezistentní vůči antibiotikům pak může šířit do\nLidé mohou onemocnět s infekcí odolných vůči antibiotikům, když jedí jídla, která byla kontaminována bakterií odolných vůči antibiotikům a které nejsou řádně připraveny, nebo při manipulaci s kontaminovanými zvířaty nebo povrchy a ne cvičit správné mytí rukou či čištění životního prostředí později.\nRezistentních na antibiotika infekce může vést k mírné onemocnění, nebo v některých případech, závažné onemocnění, které může vést ke smrti.\nU.S. Food and Drug Administration (FDA) reguluje antibiotik, které jsou používány u lidí a zvířat. U zvířat chovaných pro potravinářské, FDA schválil použití antibiotik zahrnují\nFDA a Centra pro kontrolu nemocí a prevenci doporučujeme antibiotik, které jsou důležité pro lidské zdraví být omezeny pro použití u zvířat určených k produkci potravin pouze tehdy, pokud je to nutné k zajištění zdraví zvířete, nikoliv pro podporu růstu. Lékař, který léčí zvířata (veterinář), by měla dohlížet nebo doporučovat tyto podmínky.\nPrevious Previous post: Azelaová kyselina Aktuální


Byt k pronájmu v Ústí nad Labem o velikosti 3+1, 75 m² - REALCITY.cz\nPronájem bytu 3+1 75 m² Ústí nad Labem, Keplerova\nPotřebujete-li dlouhodobý pronájem k bydlení - podívejte se na naši nabídku prostorného bytu 3+1 s lodžií o ploše 75 m2, který se nachází ve 3. patře panelového domu v Ústí nad Labem - Krásné Březno, ulice Keplerova. Byt s prostornou lodžií je po úpravách koupelny, podlah, rozvodů elektřiny, vody, nového štukování, výmalby a plastových oken. Do bytu je možné se okamžitě nastěhovat a zajistit si tím klidné a spokojené bydlení s veškerou občanskou vybaveností - poliklinika, mateřská škola, základní škola, obchody, pošta, markety, dostupnost MHD. V ceně nájmu jsou veškeré energie, včetně elektřiny. Kauce ve výši Kč 26.000,-, provize RK ve výši Kč 13.000,-.\nKód zakázky 722591


O líné princezně - VašeDěti.cz\nO líné princezně\nKdysi dávno žila mocná čarodějka. V té době – ostatně stejně jako dnes – bylo na světě mnoho nepravostí. Lidé si záviděli, pomlouvali se, vyvyšovali se nad ostatní, byli líní. Čarodějce se to vůbec nelíbilo a tak se rozhodla, že se bude snažit svět zlepšit. Ale jak?\nInu, začala trestat všechny, kdo byli závistiví, chamtiví, pyšní nebo líní. Doufala, že správný trest lidi napraví a většinou to tak bylo. Takový velký úkol by ale nezvládla sama a proto měla pomocníka – maličkého skřítka Všetečku, který lítal po světě a díval se, jak se lidé chovají. Měl náramně dobrý nos a všechny špatné vlastnosti dokázal hned vyčenichat.\nJednoho dne letěl skřítek Všetečka kolem velkého království, kde na zámku žila krásná princezna Olivie. Ale jak byla krásná, tak byla líná a namyšlená. Celý den nedělala nic jiného, než že seděla v poduškách a nechala o sebe pečovat zástupy sloužících. Kadeřníci jí museli vyčesávat její dlouhé zlaté vlasy do roztodivných účesů, švadleny musely princezně každý den ušít nějaké nové nádherné šaty, ševci jí každý den nosili nový pár střevíců. A princezna jen seděla a všichni ji museli obskakovat. Když jí náhodou nečesali, nestrojili, neupravovali mašličky a volánky na šatech, nemasírovali, nelakovali nehty na rukou i na nohou nebo nekoupali ve voňavé vodě, dívala se na sebe princezna do zrcadla, zkoumala, jestli nemá nějaký vlas nakřivo nebo jestli se jí, nedej bože, nerozvázala nějaká stužka na šatech. A když bylo všechno v pořádku, obdivovala svou krásu a jemné bílé ruce, které nikdy nepoznaly žádnou práci. To se ví, že když Všetečka letěl okolo, hned princezninu lenost a pýchu ucítil. Praštila ho přes nos tak silně, že málem spadl na zem, ale pak se vzpamatoval a letěl se na princeznu podívat. „Tady bude mít moje paní pořádnou práci,“ mumlal si pod vousy, když nastrojenou princeznu uviděl a letěl všechno čarodějce ohlásit.\nČarodějka nedělala ukvapené závěry, na všechny lidičky, o kterých jí Všetečka vyprávěl, se nejdříve podívala svým kouzelným zrcadlem a když opravdu měli nějakou nepěknou vlastnost, tak pečlivě přemýšlela, jaký trest pro ně vymyslí, aby se napravili. O trestu pro princeznu nepřemýšlela dlouho, hned jí bylo jasné, že princezna potřebuje poznat práci. Čarodějka si připravila všechny ingredience na kouzelný lektvar – med z půlnoční květiny, na lžičku odvaru ze zapomětníku, kousek usušené pracovitosti a ještě další dvě tajné přísady, které vám nepovím, protože jsou tajné a čarodějka by se moc zlobila, kdybych je prozradila. Když byl kouzelný nápoj hotový, nalila ho do zlaté lahvičky a očarovala ho, takže nápoj nádherně voněl a měl krásnou bledě modrou barvu. Pak se čarodějnice přestrojila za bylinkářku a šla na trh. Věděla, že princezna každý den posílá své služebné na tržiště pro nové stužky do vlasů a kraječky na šaty a hřebínky, knoflíčky a další ozdůbky. Když čarodějka viděla princezniny služebné přicházet, začala vyvolávat “Nááápoj krááásy, nááápoj krááásy, dívka, která tento nááápoj vypije, bude stokrát krááásnější než je!“ Služebné si hned řekly, že ten nápoj musí princezně koupit, protože kdyby se dozvěděla, že ho nekoupily, strašně by se rozzlobila a nechala by je zavřít do vězení. „Copak to stojí?“ zeptala se jedna z nich čarodějky. Čarodějka se na ní podívala a řekla: “Tento nápoj je drahý, nevím jestli na něho budeš mít dost peněz“. Služebná ale řekla: “Chci ho koupit princezně a ta ti může zaplatit tolik peněz, kolik budeš chtít.“ Čarodějnice odpověděla: „Jestli je pro princeznu, tak to je jiná. Pro princeznu je ten nápoj zadarmo. Jen ho musí vypít těsně před spaním a celý najednou, jinak nebude účinkovat.“ Služebná si od čarodějnice vzala lahvičku s nápojem a pospíchala za princeznou Olivií. Když princezně vypověděla, co je to za zázračný lektvar, princezna se nemohla dočkat večera. Hned jak ji služebné rozčesaly dlouhé vlasy, vysvlékly ze zlatých šatů a oblékly jí noční košilku, už je vyháněla z pokoje. Pak si sedla na kraj postele, otevřela lahvičku, přivoněla si k modravé tekutině a spokojeně jí naráz vypila. Čarodějka věděla, že teď princeznu celou noc nic neprobudí, ale ještě musela počkat, až usnou i všichni ostatní. Pak vyslovila zaříkávadlo a spící princezna se vznesla do vzduchu. Plula noční oblohou ven z královského města až k jedné malé vesničce. Tam, stále ještě ve spánku, přistála ve špinavém blátivém příkopě.\nRáno se princezna probudila a začala se rozhlížet kolem sebe. Nevěděla kde je, ani jak se sem dostala. Nehorší ale bylo, že nevěděla ani kým je. Díky zapomětníku v lektvaru si nepamatovala vůbec nic. Netušila, že je princeznou a ani tak nevypadala – vlasy zacuchané nočním letem, košilku roztrhanou, celá ušpiněná od bláta. Olivie se rozplakala. Co bude dělat?\nSedlák Jakub jel právě na pole, koně zapřažené do vozu s obilím na setbu, když zaslechl pláč. Rozhlédl se kolem a v příkopu u cesty uviděl krásnou, ale nesmírně špinavou a nešťastnou dívku. „No tak, děvče, neplač. Řekni odkud jsi sem přišla a jak se jmenuješ?“ Dívka se ale rozplakala ještě víc: „Když to já právě nevím, vůbec nic si nepamatuji, ani to, jak se jmenuji. Co jen budu dělat? Ani nevím, kde to jsem.“ Jakubovi bylo dívky líto a navíc mu před nedávnem odešla hospodyně a tak dívce nabídl, že může zůstat zatím u něho a starat se mu o domácnost. Olivie vděčně přikývla, naskočila na vůz a jela s Jakubem do jeho domu. Tam jí Jakub ukázal, co všechno bude dělat – ráno rozestele postele, dá vyvětrat peřiny a polštáře, pak připraví snídani, nakrmí zvířata – slepice, krávu, koně a prasata a poklidí v domě. Uvaří oběd, uklidí nádobí a sebere vajíčka. V pondělí vykydá zvířatům hnůj a čerstvě podestele, v úterý vypere a pověsí prádlo, ve středu bude žehlit, ve čtvrtek vyspraví potrhané šaty, v pátek upeče chléb a buchty a v sobotu udělá velký úklid – setře všude prach a podlahu. Neděle je dnem odpočinku. Každý den ještě uvaří večeři a podojí kravku. Olivie dávala pozor, jak se co dělá – vůbec netušila, jestli někdy tyhle práce dělala, ale protože Jakub se jí líbil a byla ráda, že ji vzal k sobě, slíbila si, že se bude snažit, aby byl spokojený. Druhý den ráno udělala snídani a než Jakub odjel na pole, měla už ustláno. Pak nakrmila zvířata a šla připravovat oběd. Jakub měl po své mamince v sešitku recepty. Olivie si jeden z nich vybrala a dala se do vaření. Když Jakub přijel na oběd, zrovna nalévala vločkovou polévku. Sice nebyla tak dobrá jako od Jakubovy maminky, ale Jakub ji přesto pochválil, jak dobře si zatím vede. Když znovu odjel, Olivie sklidila nádobí a protože bylo úterý, dala se do praní. Když pověsila poslední košili, byl už čas připravit večeři. Jakuba moc potěšilo, že Olivie uvařila brambory na loupačku s tvarohem, protože to bylo jeho oblíbené jídlo. A Olivii se docela povedlo. Zatímco uklízela nádobí od večeře, Jakub za ni podojil kravičku. Když se setmělo, zapálili si lampu a Jakub jí vyprávěl příběhy z knížek, které četl. Pak si dali dobrou noc a šli spát. A tak to šlo den po dni. Olivie zvládala práce v Jakubově domě výborně a dokonce ji to bavilo. Vůbec jí nevadily mozoly na rukách a bolavá záda. Jen když se na ni Jakub usmíval a říkal jí „Olivko“. To jméno pro ni vymyslel, protože své si nepamatovala a Jakub tvrdil, že má oči zelené jako olivy.\nČarodějka Olivii každý den sledovala kouzelným zrcadlem a byla moc spokojená, jak se princezna změnila. Princeznin pobyt u Jakuba byl u konce – kouzelný lektvar působil jen měsíc a ten právě končil. Čarodějka si ale všimla, že se princezna Jakubovi líbí, a tak aby se netrápil, až beze stopy zmizí, připravila pro něj lektvar zapomnění, po kterém na ni měl navždy zapomenout. Když byl nápoj hotov, přestrojila se za Jakubovu sousedku, počkala, až Jakub odjede na pole a pak zaklepala na Olivii. „Dobrý den, děvenko, přinesla jsem Jakubovi odvar na bolavá záda, minule si stěžoval, že ho tuze bolí,“ podávala Olivii malou lahvičku. „Jen nezapomeň děvenko, že ho musí vypít těsně před spaním a celý najednou!“ Olivie si vzala lahvičku a sousedka hned odcházela pryč. Olivie jí skoro ani nestačila poděkovat. Po večeři si Olivie vzpomněla na sousedku a léčivý odvar. „To ti přinesla sousedka, odvar na tvá bolavá záda, Jakube. Vůbec nic za něj nechtěla a odešla tak rychle, že jsem jí ani nestačila poprosit, jestli by neudělala jeden i pro mě. Jakub se na Olivku soucitně podíval: „Jestli tě bolí záda, můžeš ho vypít místo mě.“ Olivie chtěla namítnout, že mu přece nemůže vypít léčivý odvar, ale Jakub řekl, že už ho záda tolik nebolí. A tak se stalo, že odvar vypila před spaním namísto Jakuba Olivie. „Ale ne,“ zděsila se čarodějnice, když to zjistila, „teď si Olivie svůj pobyt u Jakuba nebude pamatovat a Jakub se kvůli ní utrápí.“ Nemohla s tím ale už nic dělat. V noci vyřkla znovu přenášecí zaříkávadlo a princezna ve spánku odletěla domů na zámek.\n„Sláva, sláva,“ ozývalo se po chodbách královského zámku, když služebná našla ráno v posteli spící princeznu. Když před měsícem zmizela, král zburcoval celé království a všichni jeho vojáci prohledávali zemi, aby princeznu našli – marně. Král hned pospíchal za dcerou: „Olivie, Olivie, jsem tak rád, že jsi zase doma….Kde jsi celý měsíc byla?“ Přitiskl dceru v náručí. Princezna ale nevěděla. Zmateně si protírala oči a pak se dala do pláče. Měla pocit, že jí něco chybí, ale netušila co.\nPláč na krajíčku měl i Jakub, když ráno zjistil, že jeho Olivka je pryč. Zařekl se však, že na smutek je vždycky dost času a šel se po vesnici poptat, jestli ji někdo neviděl odcházet. Sousedé Olivku neviděli, ale jeden z nich mu poradil: „V našem hlavním městě žije jasnovidec a ten by ti snad pověděl, kde ji hledat.“ Jakub se hned vydal na cestu.\nV hlavním městě panoval ruch a shon. Jakub se ze všeho nejdřív zastavil v hostinci. Hospodský snad bude vědět, kde jasnovidec bydlí. Než se ho ale stačil na jasnovidce zeptat, hospodský na něho vychrlil: „Jestli ty taky nejdeš zkusit uzdravit naši princeznu Olivii! Chudák holka, měsíc byla ztracená a teď, když se našla, vůbec netuší, kde byla! A jak se změnila! Z naduté princezničky, co nehnula prstíkem, aby se náhodou neušpinila, se stalo pracovité děvče, dnes prý pomáhala kuchařkám péct vdolky.“ „Olivie? Měsíc pryč? Na nic si nepamatuje? Není možné, aby to byla… Ale to ne, to možné není,“ honilo se mu hlavou. „Všichni jsou opravdu zvědaví, kde princezna byla a pan král slíbil velkou odměnu tomu, kdo jí paměť vrátí.“ pokračoval hospodský a vytáhl z kapsy obrázek: „No řekněte sám, jestli si taková hezká holka zaslouží takové trápení.“ Jakub jako ve snu koukal na obrázek, na kterém byla vymalovaná jeho Olivka ve zlatých šatech, se zlatou korunkou na hlavě. „Je to princezna! Všem mým nadějím je konec, copak si obyčejný sedlák může myslet na princeznu?“ zoufal si v duchu. „Musím ji ale ještě aspoň naposledy vidět a říct panu králi, kde celý ten měsíc byla,“ rozhodl se nakonec a hajdy na zámek.\nPan král seděl s Olivií v přijímacím sále. Ani jeden z lékařů, které nechal zavolat, nedokázali jeho dceři pomoci. A na jeho výzvu, aby se přihlásil kdokoli, kdo by princezně ztracenou paměť vrátil, přišlo zatím jen pár budižkničemů. Sloužící ohlásil dalšího odvážlivce a do dveří vstoupil pohledný mladík. Zíral na princeznu, jakoby nic jiného neexistovalo a pan král si povzdychl: „Ten vypadá, že si nepamatuje ani své jméno, natož aby pomohl princezně.“ Princezna se na Jakuba dívala a připadalo jí, že už ho někde viděla. Ale kde? Jakub začal vyprávět panu králi, jak princezna celý měsíc dělala hospodyni u něho v chalupě. Král se opravdu rozčílil. „Co si to ten křupan dovoluje? Princezně paměť nevrátil a ještě povídá takové hrozné věci! Princezna v chalupě jako služka? Už jen za takové řeči si zaslouží vsadit do vězení.“ „Stráže! Stráže! Odvést do vězení!“ poručil strážným, kteří se hned hnali k Jakubovi. „Olivko!“ vykřikl Jakub, než ho strážní popadli mezi sebe. Princezně jakoby spadl z očí závoj. „Jakube? Jakube!“ vyskočila ze své stoličky a běžela k němu.\nCo vám mám ještě povídat. Láska k Jakubovi vrátila princezně paměť a pan král se nakonec nechal obměkčit. Nejenže Jakub nemusel do vězení, ale král ho za odměnu jmenoval rytířem. Zanedlouho slavila princezna Olivie svatbu se svým milovaným rytířem Jakubem a když pan král odešel na odpočinek, Jakub se stal novým králem. Všichni lidé v zemi se radovali, ale nejspokojenější byla čarodějka, protože pan král s paní královnou dávali svou láskou, dobrotou a pracovitostí ten nejlepší příklad ostatním.\nStarší článek Tipy na užitečné rádce nejen pro nastávající maminky\nNovější článek Letní veršování s Míšou 2008


Ztráta identity - Policie České republiky\nZnáte rizika a víte jak poznat, že jste se stali obětí krádeže identity?\nPodvodné jednání, kdy se někdo vydává za druhého člověka, s cílem získat finanční prostředky, důležité informace nebo jiné výhody, řadíme pod pojem Identity Theft, čili krádež identity nebo totožnosti.\nDostanou-li se Vaše osobní údaje do nepovolaných rukou, můžete velmi rychle přijít nejen o peníze na svém účtu, ale i zodpovídat za nezaplacené výdaje, za různé škody, dokonce i nést důsledky mnoha trestných činů, které sice spáchala cizí osoba, ale vašim jménem. Dokazovat skutečnost, že ten, kdo vše způsobil a spáchal, jsem nebyl já, není ani trochu jednoduché.\nZcizení identity může mít několik podob a může být provedeno více způsoby:\n- Největší nebezpečí představuje finanční krádež identity, kdy podvodník zneužije citlivé osobní údaje oběti pro přístup k bankovnímu účtu, kreditní kartě a má možnost si tak pronajmout v půjčovnách auta, která zpětně už nevrátí, nakupovat zbraně, objednávat si hotelové pokoje a za své služby neplatit, uzavírat různé smlouvy apod.\n- kriminální krádež identity, kdy se pachatel vydává za jinou osobu a orgánům činným v trestním řízení poskytne místo vlastních údajů, údaje odcizené.\n- krádež identity za účelem vytvořit si zcela novou identitu a začít život jinde jako nový člověk.\nZa citlivé informace, které by mohly podvodníky zajímat můžeme považovat nejen jméno a příjmení, rodná čísla a čísla osobních dokladů, ale veškeré údaje, podle kterých je možno Vaši osobu určit, tedy i čísla, PIN a bezpečnostní kódy kreditních karet, adresa bydliště, rodinné či pracovní poměry, detaily o hypotékách a úvěrech apod.\nPokud tedy už dojde k nepříjemné situaci, kdy Vám někdo v nestřeženou chvíli sáhne do kabelky, batohu či kufru a odcizí např. peněženku s řidičským průkazem, pasem, platební kartou, nebo Vy sami doklady ztratíte, bude to mnohdy trvat jen chvíli, kdy na to přijdete. Pokud si ale Vaše údaje někdo nepozorovaně zkopíruje či odpozoruje, mohou být zneužity a Vy na to už tak rychle přijít nemusíte (např. rodné číslo – citlivý identifikační znak každé osoby, který dnes používá mnoho institucí od nemocnic, pojišťoven, bank aj. A právě touto skutečností, převážně spojenou s vidinou finančního prospěchu si potencionální zločinec o Vás může zjistit různorodé, pro něj často velmi zajímavé a lákavé informace typu: jaká je Vaše finanční situace, kolik vlastníte nemovitostí, kde pracujete, jaký je Váš zdravotní stav apod.\nDnes se poměrně často setkáváme s útoky na platební karty nebo kódy PIN, právě od nich mají podvodníci k přímému zisku nejblíže. Organizované skupiny podvodníků mohou instalovat na peněžité bankomaty např. čtecí zařízení s miniaturním kamerovým systémem, který načte údaje z magnetického proužku či odpozoruje kód PIN. Častý způsob jak Vás podvodníci mohou poškodit je, instalace plastového obdélníčku se smyčkou, který kartu přímo zachytí a již Vám ji zpět nevydá.\nRiziku odcizení své identity se však vystavujeme i tím, kdy v obchodě zaplatíme za zboží platební kartou a účtenku poté odhodíme do koše. Např. mezinárodní letiště jsou místa, kde se neustále pohybuje obrovské množství lidí, tedy pro zloděje ráj na zemi. Je až překvapivé, jak jednoduché to pachatelé v tomto případě mají. Nemusí využít žádnou hypermoderní technologii, dlouze přemýšlet nad chytrým způsobem, jak vás oklamat. Stačí jim obyčejné prohrabání odpadkové koše k tomu, aby se jim občas podařilo, pro nás na první pohled z neupotřebitelných čísel na účtence, vysledovat použitelná čísla karet.\nNa druhou stranu je potřeba však upozornit na skutečnost, že ne všechny informace, které jsou pro nás citlivé, jsou získávány podvodem. Mnozí lidé dobrovolně a bez zaváhání vyplňují různé osobní formuláře, registrační dotazníky, soutěže, marketingové průzkumy a s využitím svých údajů souhlasí. Při vyplňování různých dotazníků proto zvažujte jakékoliv poskytování citlivých osobních údajů.\nJak včas poznat, že jste se stali obětí krádeže identity? Příznakem, že Vaši identitu používá cizí osoba mohou být např. skutečnosti, kdy\n- jsou Vám zasílány platební karty, o které jste si nezažádali\n- dlouhou dobu nedostáváte výpisy peněžních transakcí z účtu, což může značit, že zloděj Vaší identity užívá místo Vaší adresy jinou\n- ve styku s úřady jste často vystavování nevysvětlitelným nedorozuměním\n- řada institucí od finančního úřadu, bank, pojišťoven a firem Vám telefonuje a vymáhá uhrazení závazků, služeb, věcí, které jste si nekoupili\nCenné rady jak předejít zcizení vaší identity?\n- věnujte svým dokladům náležitou pozornost a pravidelně kontrolujte, zda Vám žádný z nich nechyb\n- chraňte své doklady před kapesními zloději a ukládejte si je výhradně ve vnitřních kapsách blízko těla\n- buďte vždy ostražití a při sdělování osobních údajů nezapomínejte na svůj zdravý rozum\n- při vyplňování různých dotazníků velmi zvažujte jakékoliv poskytnutí svých údajů\n- se svými osobními údaji nikdy nehazardujte, nikomu je nesdělujte výměnou za potenciální možnost finanční odměny, nabídku výhry či získání něčeho zdarma\n- vždy se zajímejte, kdo (jaká osoba nebo instituce) zpracovává Vaše údaje, při nákupu prostřednictvím internetu si vždy pozorně čtěte obchodní podmínky\n- pravidelně si kontrolujte bankovní účty\n- pokud máte pocit, že při výběru peněz z bankomatu Vás někdo sleduje, transakci raději stornujte\n- Váš PIN – osobní identifikační číslo, nikomu nesdělujte, ani rodinným příslušníkům, Policii ČR, bance. Nikdo nemá právo ho po Vás vyžadovat\n- PIN si dobře zapamatujte, ale nikdy nenoste vypsaný na papírku uloženém společně s Vaší platební kartou\n- nevyhazujte doklady od provedených transakcí, dokumenty s Vašimi osobními údaji, podpisovými vzory – ty si po nějakou dobu uschovejte. Po čase je nutné je zničit – skartovat, spálit\n- nikdy neodhazujte písemnosti, dokumenty s osobními údaji např. i potvrzení o výběru z bankomatů do koše, nevíte, kdo je může nalézt a k jakému účelu je později použít proti Vám\n- v případě ztráty či odcizení citlivých osobních údajů vyhledejte neprodleně pomoc Policie ČR nejlépe v místě, pokud místo víte, kde k odcizení či ztrátě došlo, nebo nahlaste na linku 158


Divadlo rozmanitostí se otevírá teenagerům - Bez keců a bez autorit! - | Divadlo rozmanitostí Most\n12.09.2018: Články a reportáže »\nJIŘÍ ONDRA: BEZ KECŮ A BEZ AUTORIT!\nDivadelní inscenace o teenagerech a pro teenagery!\n"Bez občanky, bez cenzury, bez keců a bez autorit!”\nDivadlo Rozmanitostí se otevírá teenagerům! Jako první inscenační počin nového CLUBU 4TEEN uvede autorskou inscenaci Jiřího Ondry Bez keců a bez autorit!, která propojuje prvky činoherního, hudebního i výtvarného divadla. Divoká divadelní roadmovie mladého rebela, kterému při poznávání světa nechybí dostatek drzosti. Vydejte se na cestu denním i nočním městem společně s Brianem! A možná se v některých situacích, které ho potkají, i poznáte! Poprvé to můžete zkusit už ve středu 6. června, následně pak od 14. září\nSlovo k inscenaci:\nRežisér Jiří Ondra připravil se svým souborem Divadla rozmanitostí novou inscenaci Bez keců a bez autorit! Při psaní svého vlastního scénáře se inspiroval v mnoha dílech, které pojednávají o vývoji teenagera, například v legendárním románu J. D. Salingera Kdo chytá v žitě, ale i v dalších literárních i filmových teenage manifestech.\nBrian vyrůstá bez otce jen s matkou a se svojí autistickou sestrou, má problémy s prospěchem ve škole. Jednoho dne se rozhodne, že se domů nevrátí a zůstane ve městě. A pojme to ve velkém! Projede se taxíkem, objedná si pokoj v hotelu... a je také na cestě k prvním sexuálním zážitkům. Ve svých představách touží po Sally, jenže ta tančí se všemi. Ale pak potká Elu, a ta je docela ostrá! Ukrást auto? Žádnej problém!\nInscenace bez obalu zobrazuje svět teenagerů, přičemž se režisér a herci snaží svým teenagerům na jevišti porozumět a přistupovat k jejich životu s nadhledem. Samozřejmě se snaží také zaujmout působivou hudebně-činoherní divadelní formou, ve které nechybí výtvarné prvky a velké množství projekcí, které diváka ještě více vtáhnou do děje! Vše se odehrává v ostrém tempu! Jednotlivé scény jsou svižné, struktura inscenace je klipovitá, jako jsou záblesky ze života Briana.\nNová dramaturgická linie Divadla rozmanitostí, která je určená především divákům ve věkové kategorii 13+. Jak už název napovídá, tato repertoárová řada si klade za cíl oslovit hlavně studenty 2. stupně základních škol a studenty středních škol a učilišť s přesahem k dospělému večernímu divákovi. V rámci CLUBU 4TEENS hodlá Divadlo rozmanitostí uvést každoročně titul, který je svým tématem i zpracováním blízký teenagarům a divákům mladým nejenom věkem.\nDivadlo pro teenagery (theater for youth) zažívá v Evropě velkou obrodu, ale v České republice je stále dost opomíjeno, přestože se jedná o poměrně rozsáhlou diváckou skupinu. Naplnit její nároky a očekávání je pro tvůrce velkou výzvou a zodpovědností zároveň, neboť se jedná o publikum velmi citlivé na jakoukoli divadelní faleš či neaktuálnost. Na druhou stranu, v případě úspěšného oslovení divadlem (uměním) v teenagerovském věku, vzniká často dlouhodobé zaujetí a vztah ke kultuře.\nPřestože těžiště naší tvorby spočívá nadále především v inscenování pro nejmenší diváky, Rozmáňo se chce s novou sezónou v roce 2018 více otevřít starším dětem a mládeži a využít k tomu potenciálu svého “omlazeného” souboru. Rádi bychom rozšířili komunikaci se školami a pedagogy na Mostecku, jejichž pohled může být důležitý při výběru titulu a témat, kterými bychom chtěli studenty oslovit.\nJiří Ondra, režisér\n“SNAŽÍM SE DÍVAT NESENTIMENTÁLNĚ, SRDEČNĚ, BEZ OBALU A S NADHLEDEM”, říká režisér inscenace Bez keců a bez autorit! JIŘÍ ONDRA\nNová inscenace Bez keců a bez autorit! je první inscenací Divadla rozmanitostí v dlouhodobém projektu CLUB 4TEEN. Co si ty sám od tohoto dlouhodobého projektu slibuješ, jak by se podle tvých představ měl rozvíjet?\nMěl by to být projekt zacílený na diváky od náctiletých výše. Je to pubikum, které je u nás kulturně (nejen divadelně) stále velmi opomíjené, přestože jinde v Evropě zažívá tzv. “Youth Theatre”, tedy divadlo pro mládež, velký rozmach. Píší se hry, romány, pořádají se festivaly. Inspirujeme se především Velkou Británií, Německem a Francií, kde takové divadlo cíleně rozvíjejí. Chceme v Divadle rozmanitostí sledovat kvalitní texty, které se píší, případně vytvářet texty vlastní a věnovat se autorskému divadlu s tématikou, která bude blízká divákům mladým nejen věkem.\nV minulosti jsem se, krom jiného, věnoval téměř pět let dramaterapii s teenagery v diagnostických ústavech a dětských domovech. Je to asi podobný druh adrenalinu. Moje dramaterapeutická “cílovka” byli právě puberťáci. Bavilo mě to, protože jejich odezva byla okamžitá a intenzivní, ať už v pozitivním nebo negativním smyslu.\nPrvotní inspirací byl legendární román J. D. Salingera Kdo chytá v žitě, který je třeba brát s rezervou, vzhledem k době vzniku a z hlediska nějaké autenticity. Inspirovaly mě hlavně různé teenage manifesty, hudba, knihy a filmy s tématikou dospívající mládeže napříč lety. Například: Zmatky chovance Törlesse (R. Musil), Století ryb (Ö. von Horváth), Zimní bitva (J. C. Mourlevat), Medorek (P. Placák), The End Of The F…ing World (seriál), Smrt superhrdiny (I. Fitzgibbon - film) atd. Ale jde v podstatě o původní hru, jejíž podoba se dotvářela během zkoušení.\nNevím, jestli se dá mluvit o nějaké obecné zkušenosti mládeže, ať už pražské nebo mostecké. Mezi mládeží se pohybuju dost často. V Praze pomáhám jedné skupině teenagerů s jejich autorskou divadelní tvorbou. Životní témata teenagerů budou, myslím si, dost podobná. Rozdíl vidím asi v tom, že v Mostě se pro tuhle věkovou skupinu dělá ještě větší NIC, než v Praze, takže je, myslím, na čase pokusit se to změnit. V naší inscenaci reflektujeme spíše mostecké prostředí (v obrazové rovině), přestože se může odehrávat v podstatě v jakémkoliv městě. Ale některá místa v inscenaci diváci asi poznají. Věříme, že se diváci mohou s postavami naší hry identifikovat jak na základě témat, která postavy řeší, tak i na základě věku. Především ústřední dvojice herců je v jednom případě téměř a ve druhém zcela v teenagerovském věku.\nRozumím mu na základě vlastní zkušenosti. Tím netvrdím, že jsem byl mladý rebel, ale pocity lidí, kterým začne být jejich město a okolí se vším všudy poněkud těsné a směřují mimoděk i cíleně do průšvihu, jsou asi dost podobné. Je jen otázka, jak moc se to u koho vyhrotí a koho to opustí nebo ne. A jestli tzv. “zkušenost” dospělých může být vždy užitečná. Snažím se na to dívat nesentimentálně, srdečně, bez obalu a s nadhledem.\nDá se říct, že ano. Pro mě je vždycky důležité propojení všech výše zmíněných složek. V tomto směru a v přístupu k divadelní tvorbě nerozlišuju mezi divadlem pro děti, mládež nebo dospělé.\nNENUDIT A NEMORALIZOVAT!\n"Pokud divadlo mladého člověka osloví, probouzí to v něm další zájem o kulturu."\nRozhovor s TOMÁŠEM ALFERIM, uměleckým šéfem Divadla rozmanitostí\nV Divadle rozmanitostí jste se rozhodli založit nový dlouhodobý projekt CLUB 4TEEN. O co v něm především půjde a co vás k jeho založení vlastně vedlo?\nChceme se pokusit oslovit skupinu 13+. Plány jsme měli již dříve,ale teprve současné složení uměleckého souboru nám umožňuje tuto myšlenku realizovat. Nejen u nás, ale obecně je tato skupina v divadelní tvorbě relativně opomíjena. Chceme s určitou pravidelností předvádět inscenace nazírané z úhlu pohledu mladého člověka v tomto věku, a to za využití výrazových prostředků, které jsou vlastní našemu způsobu tvorby.\nDá se nějak koncepčně vůbec propojit vaše tvorba pro děti a následně pro mládež v jeden celek tak, že divák je vámi postupně veden, vy na něj působíte, ovlivňujete ho a zároveň zajímáte vy jeho v každém věku?\nNaši tvorbu obecně propojuje vize a způsob inscenování. V dramaturgii pro děti se snažíme nabízet víc, než je obecná nepřesná představa o tvorbě pro děti. K nim přistupujeme jako k člověku, který se pohybuje a vyvíjí ve světě ne zrovna ideálním z hlediska společenských a mravních hodnot. Na jeviště nepokrytecky předkládáme emoce, se kterými se běžně potkává a ačkoliv hlavním smyslem je pobavit, vtáhnout, okouzlit, tu se vedle radosti objeví smutek, vedle hrdinství strach, vedle smíchu i lehké mrazení. Využíváme hodně hudební a výtvarnou řeč jako způsob jisté komunikace, a to je myslím charakteristické pro všechny inscenace, právě v tom spatřuji tu koncepční propojenost. Zdali diváka zajímáme v každém věku, to nevím, každopádně jsem přesvědčen, že pokud se někoho divadlo dotkne a osloví, probudí a živí to v něm další zájem o kulturu. O konečných důsledcích a smyslu tohoto procesu pro společnost se už myslím nemusím rozepisovat.\nLze vývoj člověka od dítěte po dospělého nějak charakterizovat z hlediska divadla či z hlediska toho, co pro něj ve kterém věku hrajete?\nZajímavá otázka, na kterou by se dalo mnohokrát zajímavě odpovědět . (smích) Rozepisovat se na toto téma by ale zabralo víc místa, než pojme celý tento rozhovor, proto pojďme raději dále.\nKdy naposledy Divadlo rozmanitostí hrálo pro mládež a ne jen pro děti?\nLovím z paměti, ale v minulosti to byla například recesistní studentská hříčka K tabuli (2001), Cesta kolem světa za 80 minut (2002), Baron Prášil (2003), Fecht, pán termnot, z poslední doby Pozor děti, přijela k nám pouť!. Nicméně v tomto případě jde o tituly, které se nijak nevymykají z rámce běžné tvorby Rozmáňa. Jde v podstatě o "pohádky pro dospělé". V případě nově připravovaného titulu Bez keců a bez autorit! tvoříme něco, co se tomuto rámci vymyká. Ovšem pochopitelně za využití nám vlastních výrazových prostředků..\nJe v tom pro divadelní tvůrce, zvláště pak pro herce nějaký zásadní rozdíl, jestli připravujete/hrajete inscenaci pro mládež nebo pro děti?\nZ hlediska zkouškového procesu nikoliv. Nazkoušet mateřinku je kolikrát dokonce náročnější, než příprava výpravného titulu pro staršího diváka. Vzhledem k tomu, že hojně používáme loutky různého druhu, je loutková inscenace fyzicky více vyčerpávající, než leckteré činoherní představení, to jsem si vyzkoušel sám na sobě. (smích) Naším cílem je pobavit, vtáhnout, zaujmout, hlavně nenudit a nemoralizovat. Otázky předkládáme, ale necháváme nezodpovězené...\nMáte již vytipovaná témata do budoucna na příští inscenace, kterými byste se v tomto projektu chtěli zabýbat?\nOkruh témat máme, ale konkrétní výběr a další způsob produkce je odvislý od reflexe připravované inscenace Bez keců a bez autorit!\nPro tento projekt CLUB 4TEEN počítáš především s režií kmenového režiséra Jiřího Ondry nebo plánuješ přizvat i hostující režiséry?\nJe to dynamický proces, možné je cokoliv.\n"BRIAN JE MI BLÍZKÝ VE SVÉ DRZOSTI", říká představitel hlavní role Briana v inscenaci Bez keců a bez autorit! VÁCLAV HOSKOVEC\nV inscenaci Bez keců a bez autorit! hraješ hlavní postavu Briana. Jaký je jeho svět?\nJá ten svět zatím ještě objevuji, ale je to kluk, který nepochází z nejlepších rodinných poměrů. Myslím, že se snaží najít svůj cíl. Směr, kterým by se mohl v životě vydat. Má na spoustu věcí svůj názor. Někdy je ten názor mladistvý a naivní, ale jindy zcela oprávněný. V každém případě si za ním pevně stojí. Bohužel se kolem něho pohybují lidé, kteří jeho názorům spíše nenaslouchají a vykládají si je jako drzost a rebelství. Stejně jako každý mladík má touhu poznávat co nejvíce věcí. Okolní svět ale nevnímá moc racionálně. Spíše se nechá řídit emocemi. V tom, že se nakonec vydává na útěk, vidím i určitou odvahu. Jak se ale na své cestě zachová, na to se bude muset jít divák podívat na představení.\nJe ti Brian svým chováním hodně blízký? Máte spolu něco společného?\nJak kdy. Někdy cítím, že bych se zachoval naprosto stejně, jak to má Brian napsané v textu. Blízký je mi asi zejména ve své drzosti a někdy až v nezdravém sebevědomí. V mnoha případech ale Brian dělá věci, ke kterým bych se nikdy neodvážil. Je hodně emoční, což je sice další pojící prvek, ale já si zachovávám o trochu více racionality. Myslím na důsledky svého jednání. Nikdy jsem nebyl v situaci, že bych musel před něčím utíkat a zajít přitom tak daleko jako Brian.\nJak jsi prožíval svoje stále ještě nedávné dospívání ty?\nJá ho ještě stále prožívám. Ale život v cizím městě a tak nějak na vlastní pěst mi v tom hodně pomohl. Dokud je člověk student, tak je všechno jednodušší. Ale v momentě, kdy za vámi přestane stát nějaká instituce nebo rodiče a jste odkázáni sami na sebe, je všechno jinak. Nedá se to asi přesně popsat.\nJe pro tebe jako pro herce práce na podobné inscenaci určené po mládež jiná nebo občerstvující oproti běžnému repertoáru Divadla rozmanitostí určeného spíše pro menší děti?\nRozhodně je občerstvující. Jsem rád, že jsem přišel do Divadla rozmanitostí právě v době, kdy prochází jistou změnou. Tvorba pro děti samozřejmě stále zůstává prioritou a já se jí věnuji rád. Už na škole jsem k ní inklinoval. A způsob, jak se v “Rozmáňu” na inscenacích pracuje, mě hodně baví. Ale jsem člověk, co ve své práci potřebuje různorodost. A díky úměleckému vedení divadla se mi jí dostává. Už první inscenace (Pozor, děti, přijela k nám pouť), kterou jsem zde zkoušel, byla určena spíše pro starší děti. Bylo to něco úplně nového a tak trochu revolučního, což jsem s nadšením uvítal. A když jsem zjistil, že budeme připravovat Bez keců a bez autorit!, byl jsem nadšený.\nV Mostě jsi už přibližně rok. Jak ses za tu dobu sžil se souborem Divadla rozmanitostí a se samotným Mostem?\nOno to není jednoduché přijít do neznámého prostředí a do cizího města. Ze začátku jsem byl trochu ztracený. Všechno, co jsem znal, včetně mých kamarádů, zůstalo v Praze. A i když v Mostě bydlím jen napůl, trávím tady hodně času. Nastupoval jsem do divadla hned po škole. A jak to tak bývá, i přes snahu nabrat během studia co nejvíce zkušeností jsem se musel od svých nových kolegů hodně učit. Takže k tomu všemu jsem měl ještě pocit, že nic neumím a že tato práce možná není pro mě. Naštěstí mě lidé v souboru velmi brzy přijali mezi sebe. Minimálně z toho mám ten pocit. Pomohli mi se oklepat a nebát se mezi nimi být takový jaký jsem. Stále se od nich učím, ale s každým dnem získávám větší jistotu. On ten soubor je vlastně taková rodina - a já jsem moc rád, že můžu být její součástí.\nKteré inscenace, ve kterých zde hraješ, jsou tvojí srdeční záležitostí? Které hraješ nejraději?\nMezi mé nejoblíbenější inscenace patří Pozor, děti, přijela k nám pouť! a Sindibádova dobrodružství, které obě režíroval Jiří Ondra. Ovšem má srdeční záležitost je Pohádka na předpis, kterou režíroval Jiří Jelínek. Dává mi možnost se pořádně “vyblbnout”. Stále v ní objevuji něco nového a někdy se při hraní přistihnu, že se bavím tak, jako kdybych byl jedním z dětí, které se láme smíchem v hledišti.\nČeho bys chtěl jako herec v životě dosáhnout? Máš nějaké vytyčené cíle?\nZatím se snažím být dobrým hercem Divadla rozmanitostí. Získat dnes práci v tomto oboru není vůbec jednoduché, takže si toho velmi vážím. Již na škole jsem ale měl možnost účinkovat v několika filmech a seriálech. Rád bych v této oblasti dostal větší příležitost a mohl si zahrát nějakou větší roli. Ale co je můj hlavní a dlouhodobý cíl? Asi aby mě divadlo a muzika provázely po celý život a já nemusel dělat nějakou jinou práci, která by mě netěšila tak jako hraní.\n"ELA JE DRSŇAČKA, KTERÁ SE NEBOJÍ NIČEHO. JE TO SPRÁVNÁ HOLKA!", říká o své roli Ely v inscenaci Bez keců a bez autorit! EMA TURNOVÁ\nV inscenaci Bez keců a bez autorit! hraješ výraznou dívčí postavu – Elu. Co je pro ni charakteristické? Jak ji vnímáš?\nRole Ely mě velmi zaujala. Je to něco nového. Nikdy jsem takovou roli nehrála. Ela je drsňačka, která se nebojí ničeho. Je odhodlaná a ví, co chce. Nebaví ji poslouchat nebo skákat podle toho, jak kdo píská. Vše si určuje sama. Je to správná holka. Proto mě zpodobnění této role baví. Neklade si totiž skoro žádné meze. Tudíž mám prostor i pro vlastní představivost.\nV inscenaci nejen hraješ, ale vzhledem k důrazu na hudební složku inscenace v ní také zpíváš. Je ti zpěv blízký? Jaké v něm máš zkušenosti?\nNo, jak bych to řekla... Nebyla jsem zpěvačka, nejsem zpěvačka a nikdy jí nebudu. Když jsem se dozvěděla, že mám v inscenaci zpívat, málem jsem zešílela a vůbec jsem do toho nechtěla jít. Díky skvělému hudebnímu skladateli Tomáši Alferimu se ale moje písnička dala do mé tóniny a postupem času ze mě opadával strach. Stále si ale myslím, že by se zpěv měl přenechat někomu, kdo to opravdu umí. Ale snažím se a začíná mě to bavit. Samozřejmě jsem měla ve škole hodiny zpěvu, ale při zkouškách ze zpěvu jsem se vždycky rozbrečela. Nebyla jsem si jistá a stále jsem si myslela, že jsem hrozná. Postupem času jsem začala strach ovládat a ve svém maturitním představení jsem měla závěrečnou písničku, na kterou jsem opravdu pyšná. Netušila jsem, že bych to zvládla. Uvidíme, jak to dopadne se zpěvem v Bez keců a bez autorit!\nLetos jsi maturovala na Mezinárodní konzervatoři v Praze. Jak jsi dopadla?\nNakonec lépe, než jsem čekala. Vzhledem k tomu, že jsem vzala roli v této inscenaci, jsem neměla čas na učení. Týden před maturitou jsem se snažila na zkouškách alespoň trochu učit, ale myslela jsem si, že to nezvládnu a odmaturuji v září. Písemné maturity jsem v tu dobu již měla za sebou a u všech jsem uspěla. Chyběly už pouze maturity ústní. A nakonec jsem je udělala na výbornou.\nJe toto zkoušení tvojí pvní prací na profesionální scéně?\nCo se týče divadla, tak ano. Předtím jsem natáčela pro německou produkci film Sklářka a jako malá jsem byla v pořadech pro Českou televizi, jako například: Rodina a já, Kapitolky o havěti, Kluci v akci, Opera nás baví apod. Jsem velmi zvědavá, co mi divadlo přinese. Moc se na to těším.\nJak moc ti je Divadlo rozmanitostí blízké svým zaměřením?\nJe to pro mě španělská vesnice. Studovala jsem čtyři roky činohru, s loutkami nebo s alternativním divadlem jsem se setkala pouze na seminářích či na pár hodinách ve škole. Ale nebráním se novým věcem a Divadlo rozmanitostí je pro mě naprosto novou a mile překvapivou zkušeností.\nMěla jsi už dříve nějakou hereckou zkušenost s divadlem pro děti nebo pro mládež?\nAno, hrály jsme pohádku Zlatovláska na zámku v Mnichově Hradišti. Byla to však moje jediná zkušenost. Děti jsou podle mě nejvděčnější diváci a jsem moc ráda, že si můžu zkusit pro ně hrát.\nCo tě při příchodu do tototo divadla nejvíce příjemně překvapilo?\nMoc se mi líbí divadelní prostory. Ocitla jsem se v herecké šatně, o které se mi mockrát zdálo, a přála jsem si v ní mít vlastní stůl s osvětleným zrcadlem. Tak snad ho brzy dostanu. Nejvíce mě však překvapil divadelní soubor. Hrozně jsem se bála, že mě nepřijme, budu pro něj vetřelcem a já se zde budu cítit odstrčená. Ale právě naopak se mi dostalo velmi milého přivítání, všichni jsou na mě moc hodní, jsou velmi ochotní. Vše předčilo má očekávání.\nNavnadila tě tato práce s režisérem Jirkou Ondrou k nějaké další spolupráci s Divadlem rozmanitostí?\nAno, Jirka Ondra je skvělý režisér. Rozhodla jsem se díky této inscenaci přijmout zde angažmá. Tak uvidíme, jak to všechno dopadne...\n19.01. v 10.00 hod. - Divadlo rozmanitostí


Silan Classic Fresh Sky Weichspüler 36 Dosen 900 ml - VMD parfumerie - drogerie\n> Wäscherei und Reinigung > Wäsche > Weichspüler > Silan Classic Fresh Sky Weichspüler 36 Dosen 900 ml\nDer Code: 2002272\nDer Strichcode EAN: 9000101379884\nZažijte jemný vánek svěžesti a pocit, že vaše prádlo usušil vítr a slunce pod jasně modrou letní oblohou - přesně takový je Silan Fresh Sky. Při každém vašem pohybu nebo doteku vašeho oblečení, se aktivují parfémované perly a uvolní intenzivní svěží vůni Silanu. Užívejte si nyní tuto svěžest po dobu až 8 týdnů.\n8 týdnů svěžesti ve skříni.\nS novou řadou Silan Classic si nyní můžete užívat svěží prádlo po dobu až 8 týdnů. Nová receptura je obohacena o inovované parfémované perly pro nový rozměr dlouhotrvající svěžesti. Díky nové receptuře nabízejí aviváže Silan také neuvěřitelnou hebkost, tak příjemnou na dotek.\n5-15% kationtové Povrchově aktivní látky, parfém (Alpha-Isomethyl Ionone, Butyphenyl Methylpropional, Coumarin, Hexyl Cinnamal), Benzisothiazolinone.\nDiskussion über: Silan Classic Fresh Sky Weichspüler 36 Dosen 900 ml\nSilan Classic Fresh Sky Weichspüler 36 Dosen 900 mlKaufen


Pronájem, respektive podnájem družstevního bytu | Okolobytu.cz\nlegislativa právní poradna pro SVJ pronájem bytu 22. 11. 2015\nS jakými dotazy se specialisté na bytové právo v současné době nejčastěji setkávají? O aktuální informace a komentář jsme opět požádali právníky z dostupnyadvokat.cz. Volba byla z jejich pohledu celkem jasná a tentokrát se budeme věnovat otázce, jestli může člen bytového družstva přenechat do užívání svůj družstevní byt jiné osobě. V tomto článku si řekneme za jakých podmínek se tak může stát a upozorníme na rizika, která v extrémním případě mohou vést i k vyloučení člena, který „svůj“ byt přenechá jiné osobě, z bytového družstva.\nPozor na terminologii! Nejedná se o nájemní smlouvu, ale podnájem družstevního bytu.\nÚvodem musíme upozornit, že v případě družstevního bytu se nejedná o pronájem bytu, respektive se mezi smluvními stranami neuzavírá nájemní smlouva, ale uzavírá se smlouva podnájemní.\nJe tomu tak proto, že člen bytového družstva tento byt přímo nevlastní, ale je v něm pouze nájemcem (má uzavřenu nájemní smlouvu s družstvem), neboť vlastníkem družstevního bytu je samotné bytové družstvo. Tato skutečnost má vliv nejen na terminologii s jakou označujeme smluvní strany takové smlouvy, ale především na právní důsledky, které dopadají na vztah člena družstva a podnájemce.\nV praxi to znamená, že dům, ve kterém se byt nachází, vlastní bytové družstvo XY. Pan Novák je člen tohoto družstva a nájemcem v daném bytě (pro zjednodušení – pan Novák „vlastní právo“ obývat daný družstevní byt). Pan Novák si ale dále přeje přenechat byt panu Černému do podnájmu.\nMohu dát družstevní byt do podnájmu? Pozor na souhlas bytového družstva!\nPlatí obecné pravidlo, že člen družstva musí mít k podnájmu „svého“ družstevního bytu souhlas bytového družstva. Souhlas družstva ale není potřeba, pokud člen družstva v bytě sám trvale bydlí.\nV praxi to znamená, že pokud pan Novák bydlí v třípokojovém družstevním bytě a přál by si jeden pokoj přenechat panu Černému a v bytě by oba pánové nadále bydleli společně, nemusí mít pan Novák souhlas bytového družstva. Souhlas bytového družstva by pan Novák ovšem mít musel, pokud by v bytě trvale sám nebydlel, například proto, že by se z bytu nastálo odstěhoval na venkov.\nMusí družstvo souhlas s podnájmem bytu udělit?\nJednoznačná odpověď je, že bytové družstvo souhlas s podnájmem bytu svému členovi udělit nemusí. Ani zákon je k tomu nenutí.\nNavíc mohou bytová družstva vyslovení souhlasu podmiňovat. Na tomto webu jsme řešili případ člena družstva, po němž bytové družstvo požadovalo, aby družstvu odváděl část výnosu z podnájmu. Jiná družstva mohou požadovat záruky za podnájemníka, jako například, že v domě nebude podnájemník kouřit, chovat cizokrajná zvířata apod.\nCo dalšího je při podnájmu družstevního bytu ještě důležité vědět? Jaká je forma a lhůta pro udělení souhlasu a hrozí nám případně nějaké sankce za porušení? K tématu podnájmu družstevního bytu se ještě vrátíme v listopadovém vydání našeho tištěného časopisu Okolobytu.cz, jehož zasílání si můžete bezplatně objednat.