Divadelní info 9 by divadlodisk - Issuu\nJARO – LÉTO 2021\n9. vydání časopisu divadla DISK\nV aktuálním čísle Divadelního Infa nalistujete…\n– slovo šéfredaktorky\nNOVINKY Z DISKU / 4–5\n– krátké filmy studentů DAMU, podcast a další aktuality\nO ZLOČINU / 6–7\n– připravuje se inscenace Tupým koncem\nWELLNESS NA DUŠI / 8–13\n– možnost psychologické podpory na DAMU\nFESTIVAL ZLOMVAZ ČEKÁ V ZÁŘÍ RESTART / 14–17\n– jak probíhají přípravy prozradí druháci produkce\nPLECHOVÁ MÍNA JEŠTĚ DOUTNÁ… / 18–19\n– katedra výchovné dramatiky představuje svůj inscenační projekt\nHRDINOU NA KONCI SVĚTA. CESTA NA DIVOKÝ IRSKÝ ZÁPAD / 20–23\n– Hrdina západu zamíří do DISKu\nAUTORSKÁ TVORBA NA DÁLKU / 24–25\n– studenti katedry autorské tvorby a pedagogiky tvořili i v době covidové\nDIVADLO INSPIROVANÉ KRAJINOU / 26–30\n– zápisky z tvůrčí rezidence na Slovensku\nDIVADELNÍ KŘÍŽOVKA / 32 PROGRAM ČERVEN 2021 / 33\n– konečně hrajeme a těšíme se na vás!\nNenechte si ujít aktuální dění v našem divadle. Více informací najdete na sociálních sítích DISKu a na stránkách\nfoto: M. Šedivá\nMilí čtenáři, mám obrovskou radost, že poslední číslo Divadelního infa v této sezoně vychází ve chvíli, kdy se po dlouhých měsících bez živé kultury opět otevírají divadla! V polovině května se do DISKu mohly v rámci praktické výuky vrátit poslední ročníky, sál ožil stavěním a bouráním dekorací a hlavně intenzivními oprašovacími zkouškami. Stihli jsme také natočit některé hry ve spolupráci se studenty FAMU, s nimiž dlouhodobě spolupracujeme díky jejich předmětu Živý střih. A od pondělí 24. května můžeme tedy konečně hrát pro vás, naše diváky. Samozřejmě s respektem k aktuálním opatřením, proto prosíme i vás, abyste do DISKu přišli s platným antigenním či PCR testem, certifikátem o kompletním očkování či čestným prohlášením o prodělání COVIDu. Ale dost formalit. Čekají nás hned čtyři premiéry. Na jevišti ožijí pod režijní taktovkou Viktorie Čermákové hrdinové Shakespearovy Bouře. Těšit se můžete na novinku Cthulhucén z dílny studentů Katedry alternativního a loutkového divadla – půjde o originální show gigantických rozměrů, jež pod záhyby zábavy skrývá tajemství. Vzhledem ke křížové alternaci v jedné z hlavních rolí se uskuteční dvě premiéry titulu Digitální podzemí. Napsal ho přímo na míru studentům herectví Katedry činoherního divadla Kryštof Pavelka. A poslední premiéra této sezony je už dílem nastupujícího ročníku činoherců a bude jí Hrdina západu, který nás zavede na divoký irský západ. Zatím smíme hrát jen pro poloviční kapacitu a místa tedy rychle mizí. Proto nás mrzí, že nemůžeme vyhovět zájmu všech z vás, kteří byste naše divadlo rádi navštívili. Dobrou zprávou ale je, že řadu inscenací, které se letos na našem repertoáru vzhledem k situaci příliš neohřály, budete moci navštívit i v nové sezoně. Ta ale do DISKu přivede už také nový ročník herců a tvůrců z kateder činoherního a alternativního a loutkového divadla. Doufejme tedy, že nás čeká energická nová sezona a bohatý konec této současné, která byla bohužel tak neradostně poznamenaná pandemií. V novém Divadelním infu se můžete blíže seznámit s některými z nových titulů, přečíst si o zářijovém festivalu Zlomvaz a třeba se i dozvědět o iniciativě prváků z produkce, kteří se snaží na DAMU rozšířit možnost psychologické podpory studentů. Přeji vám krásné dny a nezapomenutelné divadelní zážitky,\nVladana Brouková šéfredaktorka\nNOVINKY z DISKu\nMěsto je náš les\nZkouší se, hraje se, přestavuje se a bourá. Konečně! Tolik jsme se těšili, až se budeme moci potkávat naživo v našem divadle a až opět v hledišti usednete vy, naši diváci. Jelikož už je ale nyní mnoho představení vyprodaných vzhledem k limitované kapacitě, přinášíme informace o tom, jak se do DISKu a k zajímavým počinům studentů DAMU dostanete z pohodlí domova.\nKrátký film Město je náš les volně vychází ze stejnojmenné sbírky básníka Petra Krále (1941–2020). Vzdává hold mimořádnému dílu, stejně jako všem, kteří se během uplynulého roku potýkají se samotou, žalem, nemožností vyjádření. Ulice jsou prázdné. Zavřená divadla, kina, kluby, hospody, koncertní haly, sportovní stadiony. Konec se zdá být v nedohlednu. Obezřetné kroky dlážděným náměstím dávají tušit touhu nalézt alespoň špetku naděje. Víra ve zmrtvýchvstání. Umění nezahyne. Nesmí zahynout. Zatím město zůstává tichou klecí, a naším jediným lesem.\nKRÁTKÉ FILMY STUDENTŮ Jarní úKLID a Město je náš les\n„Na samém počátku byl pocit osamění, izolace...\nStudenti režie Kateřina Volánková a Vít Malota spolu se svými týmy vytvořili v době zavřených divadel krátké filmy, které najdete na YouTube kanálu DISKu. A o čem jejich snímky jsou?\nJarní úKLID Všechny ženy něco spojuje. Jedna věc v roce rozhodně. Jarní úklid. Ale to není můj problém. Nejsem ženuška v domácnosti – mé pracovní záležitosti mi to naštěstí neumožňují. Zatímco ony hystericky uklízejí, tak já? …. Čekám.\n„Text JARNÍ úKLID existoval v kratším formátu coby povídka a až poté jsem ji připravila k filmovému zpracování. Ona literárnost textu se v průběhu natáčení ukázala jako trochu problematická, neboť až za pochodu jsme začali vnímat specifika filmové řeči, což bylo způsobené i tím, že celý tým byl tvořen studenty divadelní fakulty. Odpoutat se od divadelního jazyka byla tedy příjemná zkušenost,“ říká autorka scénáře Kateřina Volánková, která se společně se Sašou Chernomashyntsevou podílela i na režii.\nvšeobjímající smutek a únava leželi na zemi jako těžká deka. Chtěli jsme alespoň někomu dodat energii a naději – a to poezií Petra Krále, k níž jsem se snažil přistupovat co možná nejupřímněji. Snad to snažení nebylo liché,” vysvětluje režisér Vít Malota.\nPODCASTY aneb prosakujeme do éteru Zaposlouchejte se do prvního dílu podcastu, za nímž stojí studenti DAMU, Rozhovory, reportáže, přetlaky. O tom, co prosakuje zdmi školy a divadelním světem. První epizoda přináší rozhovor s novým děkanem DAMU Karlem Františkem Tománkem o všem možném, pravděpodobném a nutném. Ptal se Lukáš Černý a Kateřina Volánková. DAMU_cast najdete např. na Spotify, Anchor.fm a YouTube divadla DISK. A brzy se můžete těšit na nové epizody!\nDAMU_CAST: EPIZODA 1\nS KARLEM FRANTIŠKEM TOMÁNKEM Mistr zvuku a střih: Martin Polák Dramaturgie: Lukáš Černý, Zuzana Šklíbová Moderují: Lukáš Černý a Kateřina Volánková Produkce: Hana Kacafírková, Lucie Mlejnková Iniciátor projektu: Vladana Brouková Znělka: Safari Jazz Orchestra Nahráno ve Zvukovém studiu DAMU 30. 3. 2021, podcast byl natočen za podpory divadla DISK.\nLEGENDÁRNÍ DISKOVKA Racek jako Film Naživo „Máte to tady pěkné! A co je tohle?“ “Racek. Pan Treplev ho zabil.“ Tomáš Klus se spolu se svými spolužáky vrátil do doby svých studií na DAMU. Do časů přátelství a bezpečí skrytého v pospolitosti. Tomášovy písně, které zazněly v rámci živého vysílání 24. dubna pod hlavičkou projektu Film Naživo diváky provedly jeho vzpomínkami, přípravami na představení Racek a otevřely dveře do srdcí Čechovových postav. Netradiční hudební fillm naživo tak připomněl legendární diskovku, která se v našem divadle hrála v sezoně 2009/2010.\nPULSE: netradiční inscenace mezinárodního týmu studentů PULSE je senzitivní filmová online produkce zahraničních studentů DAMU. V premiéře bude odvysílána 30. května 2021 od 18 hodin na Youtube v rámci klauzurního festivalu Proces 020. Performativní film je živě streamovaný. PULSE se dotýká osobních traumatických zážitků, ale soustřeďuje se na péči, důvěru a sounáležitost. Na tvorbě PULSE se podíleli studenti ze zemí celého světa, ve skupině divadelníků spolupracujících s českým produkčním týmem jsou umělci z Litvy, Lotyšska, Finska, Tchaj-wanu, Libanonu, Španělska, Mexika, Německa a Japonska. Všichni byli propojeni během svých studií na Akademii múzických umění v Praze.\nPřipravila Vladana Brouková\nJAK JE MOŽNÉ, ŽE NAPROSTÁ VĚTŠINA VŠECH KONKRÉTNÍCH ZLOČINŮ, KTERÉ PÁCHÁ ČLOVĚK NA ČLOVĚKU, BÝVÁ AŽ NA VÝJIMKY ODHALENA? Hypotéza, podle které by žádný zločinec nebyl vybaven dostatečnými schopnostmi pro dohlédnutí konsekvencí svých činů se zdá naivní. Je tedy třeba usuzovat, že psychologický stav zločince v průběhu páchání zločinu je doprovázen anomálními, až chorobnými vlivy, jejichž působením člověk podvědomě nejedná v souladu s původním záměrem a zanechává svědectví o svém činu. Muž důkladně naplánuje vraždu příbuzné, po níž má dědit – ve chvíli, kdy prudce zabodne nůž do zad oběti však ztrácí chladnou hlavu a prchá z místa činu bez svého kabátu. Zadlužená žena otráví svou věřitelku, ta padá v křeči na zem a zmatená vražedkyně prchá z místa činu svírajíc vlastní zástavu v ruce. Tyto a podobné stopy pak zákonitě vedou až k viníkovi, který ovšem jako by o vlastní odhalení svým chováním přímo usiloval. Překoná-li zločinec určitý časový úsek, v němž je jeho vědomí ochromeno situací zločinu, navrátí se zpravidla zpět do psychického stavu před spácháním činu. Rázem jako by procitne a uzří všechny chyby, které během zločinu učinil a jejichž důsledky za ním zanechaly prokazatelné stopy. Své odhalení se sice snaží všemi dostupnými způsoby zvrátit, nicméně obvykle bezvýsledně. Kde ale hledat příčiny abnormálního psychologického stavu doprovázejícího akt zločinu? A je tento stav nezbytnou konstantou doprovázející za daných okolností všechny zástupce rodu homo sapiens? Při hledání odpovědí na tyto otázky je třeba si ujasnit, že sama příroda zákonitě dělí lidi obecně vzato na dvě třídy: na nižší (obyčejné lidi), tj. na materiál sloužící jen k plození sobě podobných, a na vlastní lidi, tj. takové, kteří mají dar nebo talent říct ve svém prostředí nové slovo. Pododdělení je tu ovšem nekonečné množství, avšak charakteristické znaky obou tříd jsou dostatečně výrazné: první třída, tedy materiál, jsou obecně vzato lidé konzervativního založení, zkostnatělí, žijící v poslušnosti, otrocké duše, jejichž posláním je poslouchat, a není v tom tedy pro ně naprosto nic ponižujícího. Druhá třída, to jsou ti, kdo stále přestupují zákony, bořitelé nebo lidé, kteří k tomu mají sklon, jak vysvítá z jejich schopností. Zločiny těchto lidí jsou samozřejmě relativní a pestré; ponejvíce vyžadují tito lidé velmi různými formami zničení dosavadního ve jménu lepšího. Ale potřebuje-li takový pro svou myšlenku překročit třeba i mrtvolu, krev, může ve svém nitru s dobrým svědomím rozhodnout, že se před tím nezastaví – ovšem úměrně k velikosti své myšlenky – a v tomto smyslu má dotyčný právo na to zločin uskutečnit. Uvažujeme v konkrétních příkladech. Kdyby Newtonovy objevy pro nějaké komplikace mohly proniknout k lidstvu jen za cenu obětování života jednoho, deseti, sta lidí, bránících tomu objevu nebo stojících mu v cestě jako překážka, pak by měl Newton právo, a možná dokonce\npovinnost odstranit těch deset nebo sto lidí, aby mohl své objevy dát celému lidstvu. Z toho všeho však vůbec nevyplývá, že by Newton měl právo zabíjet, koho si zamane, každého, koho potká a kdo mu přijde do cesty. Lze tedy předpokládat, že výjimečný člověk je dost silný na to, aby u něj dotyčný chorobný psychologický stav (dejme tomu) během páchání vraždy nemusel vzniknout, případně, aby jej snadno překonal. Mezi příslušníky první třídy, totiž obyčejnými lidmi, může snadno docházet ke zmatení ve smyslu pocitu příslušnosti k druhé třídě. Právě za tímto účelem vyvinula příroda obranný mechanismus – abnormální psychologický stav, který v průběhu vraždy postihne člověka, který se bez dostatečných schopností pokouší porušit pravidla sociálního řádu a spáchá zločin. Z toho všeho tedy jednoznačně vyplývá, že zločiny jsou v naprosté většině případů páchány obyčejnými lidmi, pouhými částmi lidské masy, jejíž skutečným posláním je udržovat svět a rozmnožovat ho co do počtu. Tito pomatení lidé se k opravdovému činu v naprosté většině případů ani neodhodlají, a pokud ano, sama příroda je v průběhu páchání zločinu psychologicky ochromí a způsobí, aby vlastním jednáním sami sebe udali. Zároveň je třeba přiznat, že druhá třída, tj. skuteční hybatelé světa, kteří jej vedou k velikým cílům, má plné právo páchat všechny zločiny, které jsou nutné k uskutečnění jejich cílů a mohou beztrestně překračovat zákony lidské i zákony svědomí. Není ale třeba čehokoliv se obávat: masy jim nikdy toto právo nepřiznávají, odsuzují je na smrt a věší a tím naprosto oprávněně splňují své konzervativní poslání, ale přitom ovšem v příštích pokoleních tytéž masy stavějí popraveným pomníky a uctívají je. První třída je odevždy pánem současného, druhá pánem příštího. Chorobný psychologický stav doprovázející akt vraždy je tak uhelným kamenem, na němž se obě třídy dělí. Zatímco první třída není a nemůže být schopna vlastní přirozenosti odporovat a její přestupek bývá snadno odhalitelný, příslušníci druhé třídy dokáží tento stav překročit a zdvihnout vražednou zbraň s chladnýma očima pevně namířenýma k cíli svých velikých myšlenek. Rodion Romanovič Raskolnikov napsáno pro Periodické slovo\nTento článek chápejte jako pozvánku na absolventskou inscenaci 3. ročníku KALD Tupým koncem, jejíž premiéra proběhne 22. října v Divadle DISK.\nVÍTE O MOŽNOSTI PSYCHOLOGICKÉ PODPORY NA DAMU? OCENILI BYSTE MOŽNOST VÍCE NEŽ JEDNÉ KONZULTACE? Otázky, jimiž se skupina studentů z prvního ročníku na katedře produkce snaží zjistit, jaké je povědomí o psychologické pomoci a zda by nemělo dojít k širší změně. Divadelní fakulta svým studentům v současné době poskytuje možnost neplaceného odborného poradenství. Dle výsledků průzkumu se o této podpoře mezi studenty příliš neví a studenti by navíc v případě změn uvítali širší možnost podpory.\nVZKAZY STUDENTŮ Z DOTAZNÍKU 10/11\nV rámci bakalářského programu na katedře produkce jsou do studijního plánu začleněny předměty Management týmu a Management projektu, které pomáhají vytvářet bezpečné prostředí pro sebereflexi, pro kolektivní sdílení osobních myšlenek, cílů a očekávání od studia. Těmito předměty provází psycholožky s terapeutickým a koučovacím výcvikem. „Pro studentky a studenty letošního prvního ročníku, kteří strávili ve škole necelé tři týdny, se z mého pohledu stal předmět Management týmu nejen podstatným pilířem pro formování kolektivu celého ročníku a pro budování vzájemné důvěry, ale pravidelná měsíční sezení jsou také platformou pro sdílení, jak jednotliví studenti prožívají nečekanou situaci a s jakými psychickými a sociálními překážkami se vyrovnávají,“ popisuje svoji letošní zkušenost jedna z psycholožek Ester Fišerová. Vzhledem k tomu, že obě vyučující samy nabízí svým studentům také osobní konzultace, anebo předávají kontakty na své kolegy pro případ dlouhodobé pomoci, vnesla se v letošním prvním ročníku otázka, zdali má fakulta vlastní psychologickou poradnu pro všechny studenty. „Přišlo mi zvláštní, že na Karlově univerzitě, která má násobně více žáků, taková podpora funguje a na DAMU, kde jsou obecně citliví lidé ta možnost není. Navíc v případě i dalších škol je taková podpora hodně využívaná a myslím si, že na DAMU by o ni byl také zájem,“ popisuje motivace k tvorbě iniciativy Wellness na duši studentka Anna Zítová. Její spolužačka a spolutvůrkyně nápadu Elisa Speváková již během prvního semestru zjišťovala, jaké možnosti fakulta poskytuje. „Za prvé mi o externí psycholožce nepřijde úplně šťastná informovanost mezi studenty, za druhé jsou nabízeny pouze čtyři konzultace měsíčně pro Divadelní fakultu. Nezdá se mi to jako dostatečná péče o duševního zdraví studentů.“\nTéma duševního zdraví se poprvé oficiálně na půdě fakulty zvedlo v květnu roku 2018, a to na zasedání akademického senátu. Tehdejší myšlenka vzešla ze studentské komory senátu, nicméně po krátké rozpravě bylo téma odloženo (viz zápis ze zasedání AS DAMU z 23. 5. 2018). Podle výpovědí členů senátu nedošlo ke shromáždění požadovaných dat a následně byl tento bod na podzimním zasedání odsunut. Přibližně ve stejné době se této neřešené problematice začala věnovat současná ředitelka divadla DISK Tereza Sochová a někdejší PR manažerka DISKu Kristýna Šestáková, které svoji představu prezentovaly přímo vedení fakulty. Následně se rozhodly vytvořit pražskou odnož iniciativy Umělec netrpí, jež vznikla na brněnské Janáčkově akademii múzických umění jako projekt tamějšího pedagoga Jana Motala (viz 1. číslo DI; jaro 2018). „Chtěli jsme, aby studenti měli možnost rychle a co nejvýhodněji získat kvalitní pomoc se svými trápeními“ popisuje Kristýna. Na webové stránce www.umelecnetrpi.cz tak vznikl seznam pražských psychoterapeutů, kteří jsou ochotni pomáhat studentům zcela zdarma, nebo za výhodných finančních podmínek. S odchodem Kristýny z DISKu se však iniciativa přestala rozvíjet. I po svém odchodu vnímá Kristýna stále potřeby fakulty: „Cítím, že na DAMU je možnost takové pomoci nesmírně důležitá. Odborníci zmínění na stránce Umělec netrpí jsou stále k dispozici. Je však zapotřebí, aby někdo, ideálně z DAMU, tuto činnost koordinoval a věnoval jí svůj volný čas.“\n„Vzhledem k tomu, že DAMU je velmi náročná škola, bylo by více než žádoucí, aby studenti měli možnost nejen si občas jít popovídat (navíc v tak omezeném čase), ale že součástí školní poradny by měla být i edukace ohledně možností psychologické péče, jaké tento stát nabízí (chodit na terapie nemusí být jen výsada zaopatřených, jde to i přes pojišťovnu, to taky spousta lidí neví), případně rovnou přesměrování na další odborníky.“ „Podporu psychického zdraví považuji za klíčový prvek pro výchovu absolventů úspěšných v profesním i osobním životě.“\nVíte o možnosti psychologické podpory na DAMU?\nPokud ano, jak jste se o ní dozvěděli? 40\ngraf č. 1; 188 odpovědí\ngraf č. 2; 73 odpovědí\nOcenili byste možnost více než jedné konzultace? Nevím 4,3% Ne 9,8%\ngraf č. 3; 184 odpovědí\nNa webových stránkách DAMU\nOZVĚTE SE NÁM e-mail I. ročníku KP\nV PŘÍPADĚ ZÁJMU O PSYCHOLOGICKÉ KONZULTACE\nPhDr. Hedvika Boukalová PhD. hedvika.boukalova@ff.cuni.cz\nO STÁVAJÍCÍ PODPOŘE VÍ JEN TŘETINA STUDENTŮ\nTým studentek a studentů z produkce začal vytvářet dotazník, z něhož by jasně vyplýval současný stav psychologické pomoci na DAMU a celkové poptávky po ní, a zároveň by se získala tvrdá data k obhajobě nutnosti změny. Za týden od jeho zveřejnění na sociálních sítích odeslalo svoji odpověď necelých 190 respondentů v poměrném zastoupení všech kateder. Z vyhodnocení vyplývá, že o aktuální podobě psychologické podpory na fakultě neví 63,8 % studentů (graf č. 1). Více než čtyři pětiny respondentů uvedly, že by využili možnosti řešit své potíže s odborníkem, tj. psychologem, a to vícekrát než jednou (grafy č. 3 a 4). Taktéž nadpoloviční většina studentů se vyjádřila, že ve svém okolí znají osobu, pro níž by tato pomoc byla potřebná. (graf č. 5)\n„FAKULTA MŮŽE VYTVOŘIT PODMÍNKY PRO PREVENCI“\nPo vyhodnocení dat z dotazníku byla domluvena schůzka s novým děkanem Divadelní fakulty Karlem Františkem Tománkem, na níž zástupci produkčního týmu představili výsledky průzkumu a promluvili o svých návrzích, jakým směrem by se mohly změny ubírat. „Vážím si každé podobné iniciativy, protože svědčí o tom, že vám není lhostejné prostředí, ve kterém se společně nacházíme. Z toho důvodu ji beru naprosto vážně. Přestože naše fakulta nemůže suplovat odbornou lékařskou péči, může v rámci svých možností vytvořit podmínky pro prevenci. Náš stávající smluvní partner dr. Hedvika Boukalová poskytuje své služby v rozsahu, který s ní byl smluvně dojednán. Zjistím, zdali existuje prostor pro širší spolupráci a budu vás informovat prostřednictvím newsletteru,“ shrnul svůj postoj pro tento článek Karel Tománek.\nSvoji konkrétní představu, jak by mohla ve výsledku vypadat podpora na DAMU popisuje Elisa Speváková: „Podle mě by onu pomoc měl zajišťovat jeden člověk, koordinátor, který bude mít pod sebou všechny činnosti jako intervenční skupiny, další psychology. Bude zkrátka psychologickou hlavou DAMU, tak aby byla celá pomoc ve všech formách ucelená.“ Na závěr autoři iniciativy Wellness na duši zdůrazňují, že kdokoliv má zájem zapojit se, či má nápady, s nimž by rád přispěl do diskuse, nechť se ozve na ročníkový e-mail, anebo přes sociální sítě komukoliv z I. ročníku produkce. „Vedle samotné změny je nutné, aby tento nápad nevyhasl a pokračovalo se v něm,“ uzavírá prosbu Anna Zítová. Autor článkuje děkuje za spolupráci všem osloveným respondentům, především pak kolegyni Adině Hanákové.\nJohann Foss johannjfoss@gmail.com\nElisa Speváková\telisa.spevakova@gmail.com\nAnna Zítová anzitova@gmail.com\nSvé problémy byste chtěli spíše řešit s\nVíte o někom, kdo by možnost opakovaného sezení využil?\ngraf č. 4; 179 odpovědí\ngraf č. 5; 187 odpovědí\nJaký způsob kontaktování by byl nejvhodnější? 125\nPřes vložený Přes speciální formulář na webovou stránkách DAMU stránku\ngraf č. 6; 188 odpovědí (v dotazníku byla možnost zaznačit více odpovědí)\nFESTIVAL ZLOMVAZ ČEKÁ V ZÁŘÍ RESTART\nZlomvaz, studentský divadelní festival pořádaný DAMU, bude mít letos už 28. ročník. Do festivalu jsou tradičně zapojeni studenti divadelních škol i mimo Prahu, zejména JAMU v Brně a VŠMU v Bratislavě. Organizaci mají obvykle na starost studenti druhého ročníku Katedry produkce, a tak s každým ročníkem přichází spolu s novým týmem i nová podoba festivalu. A ještě v něčem bude tento ročník jiný. Nebude se konat v běžném termínu na konci letního semestru, ale na přelomu září a října zahájí nový akademický rok. Důvody jsou snad zřejmé. Dovolte nám, abychom teď festival představili my všichni, druháci z produkce, kteří Zlomvaz už několik měsíců připravujeme. A ještě několik měsíců připravovat budeme. Situace se nelepší, a tak jsme se rozhodli změnit termín. Baruš: „Pamatuju si, jak jsem v říjnu dostala bídu, když jsem řekla, že s tím červnem nejsem moc optimistická.” V březnu už nebyl optimistický nikdo z nás. Bylo nám jasné, že v červnu nebude možné, aby Zlomvaz proběhl tak, jak bychom chtěli. Nebude povoleno hrát, nebude povoleno se scházet, a nebude nejspíš ani povoleno vejít na území školy. Plán A byl tedy nerealizovatelný, tak jsme vymysleli plán B podle aktuálního “psa” a výhledových možností, což by se pracovně dalo nazvat jako “venku a online”. A plán C pro ještě nepříznivější podmínky, který už by musel být v podstatě jenom virtuální. A potom přišel nový “pes” a nové plány, a naše motivace naopak odešla. Fáňa: „Když jsme na jedný hodině byli strašně demotivovaní a vypadalo to, že Zlomvaz bude online a v totální karanténě země, začali jsme jen házet sny, naivní přiblblý nápady, a hodně těch věcí se pak ukázalo jako docela reálných. Nakonec je asi nepoužijeme, ale baví mě, jak umíme být kreativní.” Naštěstí jsme dobrý tým a jestli se nám něco daří, tak jak by řekl Tom: „Nepanikařit a nevzdávat to!” Tak se s námi těšte na září a na Zlomvaz, který si nenecháme zkazit! Takže Zlomvaz bude. A bude to restart. Nebudeme předstírat, že je podtitul nějak jedinečný, ale spojuje se\nv něm všechno, co chceme skrze festival přinést. Vzhledem k tomu, že celou dobu příprav komunikujeme téměř výhradně v online prostředí, stal se pro naše směřování určující jeden konkrétní večer, kdy jsme se mohli (asi poprvé a naposledy) všichni legálně potkat. Verča: „Nejvíc super moment byl v prosinci, když bylo to větší rozvolnění, sešli jsme se v Kafe DAMU a seděli jsme na zemi ve foyer DISKu...” Tom: „Snažili jsme se vymyslet nějaké téma festivalu, které by spojovalo hodnoty a přání všech z nás. Z počátku se to sice zdálo nemožné, protože každý máme velmi jiný vkus a jiné priority, ale nakonec někdo vykřikl slovo >Restart!< (řekl to Tomáš, ale je to skromný chlapec – pozn. autorky) a všechno do sebe zapadlo.” Vlastně festivalem nechceme dokázat nic jiného než to, co si přejeme všichni. Setkat se, vidět nějakou tu kulturu naživo, vrátit se do školy. Lucka: „Shodli jsme se, že chceme festival téměř za každou cenu na DAMU a tak, abychom se tam cítili zase jako doma. Snažíme se ho dělat s minimálním ekologickým dopadem a maximální zábavou!” Zatím se to daří, i když původní hlavní cíl, připravovat Zlomvaz co nejudržitelněji, občas ustupuje trochu do pozadí. V tuhle chvíli je hlavním cílem, aby vůbec proběhl a aby byl offline! Ekologie. Ze začátku to bylo trochu na sílu, ale teď už nad tím ani nemusíme přemýšlet a automaticky hledáme udržitelnější řešení. Kde to jde, omezujeme novou výrobu a využíváme všeho, co se dá. Snažíme se vyhnout tisku a nadbytečné spotřebě. Připravte se na hodně recyklace, nejen-car-sharingu, lokálnosti, zálohovatelných, znovupoužitelných a nově zpracovaných materiálů a věcí, které tak na našem festivalu čeká restart. Ale pojďme si říct, že připravovat festival v době pandemie není sranda. Asi není překvapivé, že na otázku, co je nejtěžší, odpovídáme svorně – život v onlinu. Třeba se vůbec nedá plánovat. Nebo se paradoxně plánuje pořád, donekonečna, stále znovu.Tom: „Často se stalo, že jsme si zadali deadline na zásadní rozhodnutí podle slibů vlády,\nze kterých pak ale sešlo. V takto nejisté době je těžké plánovat dopředu, zvláště pak když se chceme vyhnout online formátu.” Verča: „Třeba brainstorming v onlinu se dělá fakt těžce.” Hanina: „Nevznikají debaty, nebavíme se o nápadech, strašně to klesá na kreativitě.” Ale to už bychom zase jen brečeli nad rozlitým mlékem... I přes všechny přítěže a nesmyslnosti téhle doby vidíme v našem ročníku příležitosti. Fáňa: „Vůbec neznáme minulé ročníky festivalu. Loňský neproběhl, předtím byl Zlomvaz spojený s PQ. Přijde mi vlastně dobré, že nejsme ovlivněni minulými ročníky a vymýšlíme hodně věcí podle sebe.” Štěpa: „Máme jedinečnou možnost pořádat unikátní festival ve zcela odlišných podmínkách, než jej pořádali naši předchůdci.” Poprvé bude Zlomvaz v jiném termínu. Bude mít možnost zahájit nový akademický rok. Vera: „A bude to snad taková první zahajovací pořádná DAMU-akce po téhle roční odmlce!” A jak to bude vypadat? Divadelní přehlídka je samozřejmostí. Inscenace, které na festivalu budou k vidění, už má programová rada vybrány. Jsou mezi nimi zástupci DAMU, brněnské JAMU i bratislavské VŠMU, a dokonce přijede i jeden soubor z Polska. Připravuje se i offprogram. Shrnuto slovy členů týmu zodpovědných za tuto sekci – Ani: „Offprogram a merch budou fakt libovka, dobrá párty, dobrá střecha, dobrej fotbal.” Kuba: „Daří se nám vyhledávat aktuální program.” Ani: „A jsme pyšní na merch a to, že jeho koncepci stále upravujeme abychom byli co nejspokojenější.” I na merch je myšleno s co největším ohledem na udržitelnost, výsledkem by měly být jedinečné eko-friendly záležitosti, se kterými budeme spokojení nejen my, ale hlavně jejich budoucí majitelé. A fotbal taky bude. Lucka: „Přijde mi cenný, že se vracíme k fotbalovému zápasu, který se stal součástí festivalu už v jeho raných ročnících, to mi přijde fakt pěkný.” Už několik let tento fotbalový turnaj, tradiční utkání divadelnických týmů napříč školami a obory, neproběhl. I v tomhle to snad bude jeden malý restart.\nTřetí programovou částí bude setup neboli vzdělávací sekce. Lucka: „Cílem je zpestřit programovou nabídku festivalu, rozšířit tak obzory jeho návštěvníkům a nastavit jejich mysl (odtud setup). Řekla bych, že zpestření nabídky programu se nám zatím daří, to další ukáže až festival sám. Co bych konkrétně vypíchla jako zdárné na naší sekci je to, že se do příprav programu snažíme angažovat studenty jiných oborů a dát jim tak prostor pro prezentaci svých dovedností – část připravovaných workshopů by například měli vést vybraní studenti. Nebo připravujeme autorská čtení, kde budou další studenti číst své texty, a moderátora brunchů budeme mít také z řad studentů.” V rámci tohoto programu se připravují workshopy, ranní brunche doprovázené rozhovory se zajímavými osobnostmi, diskuse, a hlavně prostor k setkání a inspiraci. A na co se organizační tým nejvíc těší? Tom: „Nejvíc se těším na práci na místě. Až se prokoušeme ONLINE přípravnými pracemi a začneme zdobit školu, nosit techniku, vítat hosty, chystat bar, …” Vanda: „Až se uvidíme naživo a budeme to chystat naživo a až se to uskuteční naživo.” Lucka: „Až si sednu na střechu DISKu s mimózou a avokádovým toustem a budu poslouchat dopolední debatu s hostem o jeho práci a kolem mě bude proudit dav návštěvníků festivalu.” Fanouš: „Na pivo ze skla a kafe z hrníčku.” Fáňa: „Až to všechno konečně proběhne. Vrátím (samozřejmě nepoškozenou) techniku, vyplatíme umělce, dáme do pořádku vyúčtování. Hrozně se těším na ten moment, až odešlu závěrečnou finanční zprávu a přijde mi odpověď: >Díky, vše je v pořádku. Nashledanou.<” Na Zlomvaz si ještě pár měsíců budeme muset počkat, ale pro všechny nedočkavce připravujeme malou offline zábavu a díky redakci Obratle, našeho festivalového zpravodaje (který tvoří studentky druhého ročníku KTK), si ten čas můžeme zkrátit s jejich podcasty. První díl by měl být venku co nevidět! připravila Anežka Bednářová a druháci z produkce\nZLOMVAZ – RESTART 29. 9. – 2. 10. 2021 DAMU\nig: @zlomvaz_festival fb: @zlomvaz web: zlomvaz.cz\nAč se může někdy zdát, že o Katedře výchovné dramatiky, v tom nejvyšším patře bez výtahu, není tolik slyšet, vzniká u nás každoročně mnoho zajímavých projektů ve všech formách studijních programů. Nezbytnou součástí našeho studia jsou totiž mimo jiné i herecké projekty, protože abychom my sami mohli tvořit s různými skupinami v různých institucích, musíme proces inscenační tvorby zažít také na vlastní kůži. Přičemž některé výsledné inscenace pak bývají prezentovány na našem říjnovém festivalu Děti–Výchova–Divadlo. To jsou ty dny, kdy na fakultě potkáte mnoho dětských a mladých divadelních duší!\npřekvapilo striktní uzavření všech divadel a Mína tak zůstala odjištěná a stále doutná, v průběhu obou semestrů míň nebo víc, když jsme usínaly ve vojenských botách a s rajčaty ve vlasech ve válečné zóně Řetízku. Pokud dojde k výbuchu, bude to možná na konci června. Tak snad to sejme co nejvíc diváků!\nNašemu ročníku však připadala skutečnost, že mnohdy velmi zajímavé projekty, jimž věnujeme mnoho úsilí i času mimo výuku, končívají často jedním nebo několika málo uvedeními pro ostatní studenty, známé a přátele, docela neuspokojivá. Proto se náš dívčí kolektiv rozhodl pracovat na inscenaci, jež by se poprvé mohla stát plnohodnotnou součástí repertoáru Divadla DISK pro sezónu 2020/21, i když v jeho studiovém prostoru Řetízek. A tak na motivy stejnojmenné knihy Pavla Hrnčíře vznikla Plechová Mína, která voní po zeleninovém ratatouille, chutná stylizovaným groteskním provedením, ale snadno zhořkne v ústech díky tématu dítěte ve válce. Téma v nás od počátku rezonovalo, přestože se většina válečných konfliktů dnešní doby odehrává na jiných kontinentech a může se nás zdánlivě netýkat. Motiv přehlížení problémů kolem nás se stal důležitou součástí inscenace a něčím, co je nutné předávat dál. Celý projekt měl mít ještě zajímavý přesah, neboť jsme se propojili s Organizací pro pomoc uprchlíkům. Asi dva dny před premiérou nás ale, stejně jako ostatní,\ndélka představení: 45 minut soubor: 2. ročník mgr. KVD DAMU režie: Mariana Čížková, Jakub Folvarčný kostýmy: Inés Andučić\n„Doufám, že máš ráda výlety. Situace tady v okolí Bakhlažánu se teď hodně hodně přiostřila, víš..." Co se stane, když si šest holek hraje na vojáky? Co se stane, když dítě obrží místo kočky nášlapnou minu? Když to bouchne, bude to asi pěkné ratatouille. RATATATA!!\nOSOBY A OBSAZENÍ Petra Houšková Silvie Młynarczyková Tereza Chvátalová Věra Součková Barbora Gréeová Františka Hejduková\nTereza Chvátalová, KVD, 2. ročník Mgr.\nfoto: V Jeřábková\nKdyž se John Millington Synge, autor hry Hrdina Západu, rozhodl po studiích v Irsku a Německu vydat v roce 1895 do Paříže, aby zde prorazil jako spisovatel, básník a kritik, nesetkal se právě s úspěchem. Účast na debatních kroužcích ani studium literatury a jazyků, mu nedokázaly poskytnout dostatek inspirace, a jak je patrné z jeho zápisků a krátkých básní, nedařilo se mu ani v osobním životě. Šťastným se ukázalo být až setkání s Williamem Buttlerem Yeatsem, který Syngovi doporučil, aby opustil Paříž a vrátil se do rodného Irska. Konkrétně pak na Aranské ostrovy, které můžeme (minimálně v době Syngovy cesty) směle označit za konec světa. W. B. Yeats tak v podstatě Synga vyzval, aby místo teoretizování nad knihami vyrazil poznat skutečný život. Teprve pak o něm bude schopný pravdivě psát. Poradil mu, aby se napřed naučil žít vedle místních, jako by byl jedním z nich. Pak ať „hledá způsob, jak vyjádřit život, který nikdy vyjádření nenašel“.\nSynge na Aranské ostrovy v roce 1898 skutečně odcestuje a objeví svět, který je výjimečný svou naprostou obyčejností. Nachází místo izolované v prostoru, zastavené v čase, na jedné straně zbavené vymožeností moderní doby, ale zároveň osvobozené od tísně, kterou s sebou nese život v současné civilizaci. Realita Aranských ostrovů je ryzí, syrová, krutá. A právě díky tomu osvobozující. Synga mimo jiné překvapí bohatství příběhů, které si obyvatelé ostrovů po generace předávají. Historie jejich vyprávění se táhne od keltských ohnišť až do skromných příbytků zdejších lidí. Tyto příběhy poskytují alespoň chvilkový únik od každodenního souboje s přírodou a nesmlouvavým koloběhem života. A pro Synga se stávají, spolu s naturelem místních, tak dlouho očekávanou inspirací pro vlastní tvorbu. Jeden z příběhů, které vyslechne, dává základ i Hrdinovi. Nejedná se tedy o vymyšlenou zápletku, ale o setkání s mentalitou zcela osvobozenou od pravidel moderní civilizace. Synge se na ostrovy několikrát vrací, jeho úspěch na poli literatury se záhy dostaví a (nejen) hra Hrdina Západu se hraje po celém světě dodnes. Premiéra proběhne v Dublinu v roce 1907, v Abbey Theatre (irské národní divadlo), které Synge spolu s Yeatsem a dalšími v roce 1904 zakládá. Neobejde se bez protestů, ale co by to koneckonců bylo za premiéru, kdyby tomu bylo jinak. Text pobuřuje jednak tím, co je v době premiéry považováno za prohřešek proti dobrým mravům (krutost činů, a dokonce zmínka o dámské spodničce!), ale zejména způsobem, jakým Iry zobrazuje. Ti touží po zasloužené svobodě a nezávislosti na dlouholetém anglickém utlačovateli, chtějí sami sebe vidět jako národ vyspělý, civilizovaný, sebevědomý. Proto nejsou právě nadšeni z obrazu irského venkova, který Synge přináší (a to rovnou na scénu národního divadla). Přitom se z jeho strany nejedná o výsměch, nebo dokonce pohrdání. Naopak, s lidmi z Aranských ostrovů navázal\npřátelské vztahy a několikrát dokonce zvažoval, že sem přesídlí natrvalo. Vážil si ostrovanů pro jejich vřelost, pohostinnost a autenticitu. A místy téměř litoval moderního člověka, který už nikdy nepozná život v bezčasí, obklopen jen přírodou a stále živými mýtickými příběhy. Svět Hrdiny Západu přenáší Synge na pevninu nedaleko ostrovů, do hrabství Mayo, do pevně sevřené komunity shromážděné v útulné hospodě, která alespoň na chvíli poskytuje úkryt před vším, co by mohlo čekat venku. Synge schová obyvatele vesnice na konci světa do bezpečí a komfortu malé pevnosti uprostřed nehostinné přírody, do hustého kouře rašeliny, mezi lahve whiskey, k hořícímu krbu. Venku se potulují vyprahlí muži, schopní jakéhokoliv činu, a co hůře, záludné víly a oživlí kostlivci. Do tohoto světa vyšle Christyho Mahona, chlapce na prahu dospělosti, který právě zabil vlastního otce. Ke svému překvapení je Christy díky svému činu na nejlepší cestě zařadit se po bok mýtických hrdinů. Potkává Pegeen, děvče „divého, pěkného však vzhledu“, které se zdá, že se konečně dočkala svého prince. Ale co když to s tím chrabrým činem bylo celé trochu jinak? A jak Christy obstojí před ostatními obyvateli tohoto kousku země, kteří přechází mezi láskou a nenávistí stejně rychle, jako irské počasí mění slunečný den v prudkou průtrž mračen? Prostředí, do kterého Christy Mahon z relativního bezpečí své rodné vesnice přichází, je drsné a nesmlouvavé, závodí se tu v pití a když odliv dovolí, také v divoké jízdě na mezcích. A závodí se o to náruživěji, oč je běžný život nesnesitelnější. V těchto divokých podmínkách se poezie rodí paradoxně stejně přirozeně a spontánně, jako vyprávění místních přechází po chvíli samo v baladu či píseň. A poezie sama o sobě je také překlad Martina Hilského. Text zachovává specifickou melodii příběhu Christyho Mahona, vycházející z reality irského západu.\nI ten má totiž svůj přesný rytmus, který nedá postavám ani na chvíli vydechnout. Synge v originále pracuje s vlastním jazykem ostrovů jako s materiálem. Využívá ho tak, aby dokázal sdělit něco tak nepostihnutelného, jako je sama podstata bytostí v této části světa. Martin Hilský píše:\n„Hra Hrdina Západu není dílem popisného realismu a její jazyk není reprodukcí jazyka irských venkovanů, ale pracně vydestilovanou duší tohoto jazyka.“ V souvislosti s postavami hovoří o „lyrickém přetlaku“, který zprostředkuje tak přirozeně, že ani my nemáme šanci nepodlehnout.\nDíky Syngově textu a překladu Martina Hilského se nám otvírá svět naprosté autenticity, místo, kde vedle sebe mohou vrazi, kostlivci a víly existovat naprosto samozřejmě a bez jediného problému. Obrovský ve své malosti, pohodlný ve své všednosti, který na svého hrdinu z bájných příběhů čeká tak dlouho, až by ho pro samou horlivost přehlédl.\nAutorská tvorba NA DÁLKU katedry autorské tvorby a pedagogiky (KATaP) se děje i v normálním čase a režimu z velké časti mimo katedru. A tak nehledě na distanc, jaký mezi sebou museli studenti proměnlivě udržovat od března 2020 až do května 2021, vzniklo několik zajímavých projektů a hotových tvarů a studenti převáděli živé psychosomatické zkušenosti do prostoru online, na plátna nebo do audio forem. Každopádně když se nevinně zeptáte katapáků, co tvořili, většina nejistě odpoví, že nic moc, že to byl slabý rok. Jedny z mála klauzur zimního semestru, které se povedlo provést online, byly ty z řeči. Studenty i pedagogy příjemně překvapilo, že i přes kamery jsou texty přenositelné a řečové gesto dosáhne do Zoomových okýnek celkem spolehlivě. Hlavní psychosomatická disciplína katedry, dialogické jednání, byla postihnuta nejfatálněji. Situace veřejné samoty, evokace vnitřního partnera a autentický vznik dialogu sám se sebou před skupinou přihlížejících, se v domácích podmínkách simulovat nedá. Avšak odehrálo se několik online hodin a pokusů, jejichž reflexe přijde v následujících měsících. Doktorandka Markéta Machková na univerzitě ve švýcarském Neuchâtel experimentovala ve francouzštině a spolu se studenty humanitních oborů hledala způsob, jak si studenti můžou prověřovat a rozvíjet své teoretické úvahy tělově, nahlas, v prostoru a v situaci veřejné samoty. Největší experiment ovšem nastal v nařízeném režimu online. Markéta spolu s MUDr. Evou Slavíkovou a kolegy v doktorátu Pavlem Zajíčkem a Oskarem Bábkem začali online dialogicky jednat i na KATaP a v letním semestru se k nim přidaly i studenti. Druhou hlavní disciplínu katedry, Autorské čtení, se povedlo bez větší újmy přenést plně do online prostoru.\nChybí sice bezprostřední reakce posluchačů či hmatatelné neporozumění, autor textu se však může lépe soustředit na pozorné čtení a není určitými reakcemi zneklidňován nebo ovlivňován k určité četbě. Studenti zakoušeli práci a možnosti s kamerou a skupinové ladění skrze digitální příjmače v online verzích předmětu Herecká propedeutiky a volitelného předmětu Improvizace, vedeného protřelými improvizátory Filipem Kardou a Václavem Zimmermanem. Nemožnost praktické výuky poskytla možnost konečně pořádně sepsat granty. Díky Studentské grantové soutěži (SGS) tak můžou prváci od června zkoušet téma Impuls člověk – Impuls skupina. Jejich stěžejní otázkou je: Jaký může být přínos jednotlivce do kolektivní tvorby a co kolektivní tvorba může přinést jemu samotnému? Monice Tintěrové vyšla básnická sbírka Starý paní mají v ústech porcelán, volnost času lockdownu jí otevřela pero pro psaní románu a díky SGS může konečně pořádně načechrat téma rozdílu mezi Autorským čtením a Tvůrčím psaním, jednoduše shrnuto rozdíl mezi tím, když píšeme proto, aby to bylo slyšeno a když píšeme, aby z toho bylo něco většího, co bude mít svého čtenáře. Slavný detektiv Leon Clifton zasahuje celou katedru. Na jaře proběhla online premiéra dílu Clifton v blázinci. Na druhém pilotu připravovaného seriálu spolupracovali a na dalších 6 dílech pracují absolvent Katap a nyní učitel improvizace Václav Zimmerman, toho času stále ještě vedoucí katedry Michal Čunderle, absolventka Katap a herečka divadla v Liberci Barbora Purmová a student Martin Třešňák, coby kameraman. Další filmová zmínka sice není autorským počinem katedry, ale odkrývá tři studenty KATaP – Martina Douchu, Lucii Vacovskou a Matouše Adama. Jedná se o film Pa’lante, oceněný jako Best Short Film na festivalu na Mallorce, vypravující příběh kluka, jehož bývalá přítelkyně chodí s transsexuálkou. Už se stalo jistým pravidlem, že především studenti anglického programu významně spolupracují s FAMU.\nfoto: K. Hejnová, A. Aleinkovas\nMimo to pracují na představení Hamlet A/B/C, které má divákům zprostředkovat princip dialogického jednání. Tvorba ale nezůstala jen za kamerou nebo v online prostoru, ale v obdobích větších možností se udály projekty na veřejných místech Prahy. Site-Specific peformance RuskoVagón třetí třídy s Nikolou Jankovicem na Nuselských schodech nebo Praha balkónová, kdy na 2 balkónech ze 13ti zářily vycházející hvězdy Barbora Drástová, Lucie Vacovská a Martin Doucha. Díky Kateřině Volánkové, studentce režie na KČD, dochází k soustavnému propojování kateder skrze divadelní projekty. Kateřina začala s Bárou a dalšími herečkami také spolupracovat na dokumentárním divadelním představení pro hmotnou i společenskou podporu matek samoživitelek, které se nakonec bohužel nemohlo odehrát. V loňském roce v rámci svých klauzur uvedla Kafkovu Proměnu, kde obsadila naše studenty Barboru Drástovou a Martina Douchu. Martin v letošním roce převzal roli uměleckého šéfa SUDu, Studentského univerzitního divadla v Českých Budějovicích (v souboru je i prvačka Barbora Wortnerová). K propojení kateder doufáme, že pomůže také Vojtěch Klinger, nově zvolený člen Akademického senátu, který má mimo jiné bohaté zkušenosti právě s online světem, neboť už pár let natáčí videa na Youtube kanále Zvěd pro Akademii věd. Na Youtube funguje také absolventský Spolek R312, vedený Janem Večeřou, který pravidelně uvádí cyklus autorských audioher 312 sekund nebo cyklus Divadelního pojmosloví. KATaPu se rýsuje nové externí pracoviště ve Stružinci u Tábora, kde provozuje kulturně-vzdělávací zázemí absolventka Karolína Fendrychová, kterou můžeme v archivu Českého rozhlasu slyšet mluvit o intimním divadle. Za uplynulý rok a kus se stihly nekonat dva festivaly Autorská tvorba Nablízko. Ten 14. ročník v roce 2020 schytal první i druhou vlnu pandemie, a tak jeho cíl, přiblížit a popsat planetu KATaP, zůstává stále v tužbách a v dokumentech na Google Disku, stejně jako 40 zlatých\ndrátěných mandal, určených jako dárek účinkujícím, visí v bytě studentky Sáry Friedlanderové, spolu s její autorskou tvorbou transformovanou do hmotných výrobků macrame. Někteří studenti naplnili jisté poslání dle anotace oboru a vrátili se zpět tam, odkud na Katap přišli – ke grafice, k truhlařině, ke skládání písní, ke kácení stromů, k rodině. Závěrem citujme poslední příspěvek na facebooku festivalu Nablízko: „Pokud máte dojem, že jsme malá katedra bez přesahu, uvědomte si, že Vyskočilův princip Nedivadla byl v této sezóně přijat celospolečensky a globálně.“ Připravila: Anežka Prosecká\nRozhovor s Michalem Ditte, ředitelem a dramaturgem Divadla Pôtoň Divadlo Pôtoň na Slovensku se stalo na 14 dní naším úkrytem a domovem. Díky rezidenčním programům, kterých má divadlo do roka až dvacet, jsme i my dostali šanci uchýlit se do tohoto krásného prostředí a koncentrovat se na naši tvorbu a práci. Vznikly zde základy inscenace SOLE: a Měsíc tančí, divadelní skupiny my:tré. Jde o uskupení studentů DAMU z Katedry alternativního a loutkového divadla a Katedry autorské tvorby a pedagogiky. Autorské představení je inspirované výzkumem fyzikálních jevů a vesmíru. Divadlo Pôtoň patří mezi přední divadla na slovenské alternativní nezávislé scéně, i přesto, že se nachází v malé vesničce Bátovce poblíž města Levice, které leží 60 km od Nitry. V roce 2018 získalo divadlo ocenění DOSKY za nejlepší inscenaci Americký císař, podle knihy Martina Pollacka v režii Ivety Ditte Jurčové. Programově se divadlo zabývá naléhavými společenskými tématy, pořádá workshopy pro profesionály i amatéry a nabízí umělecké rezidenční pobyty. S Michalem Ditte sedíme u ohniště, za zády máme budovu divadla Pôtoň a kolem kvete jarní louka. . Proč jste se s divadlem rozhodli usadit právě tady v Bátovcích? Soubor jako takový vznikl již v roce 2000. Postupně jsme migrovali mezi prostory v okolí Levic, kde jsme se nakonec i na několik let usadili. První tři roky jsme se řadili mezi amatéry, hráli na přehlídkách a bez honoráře, ale později i s nástupem na VŠMU jsme se rozhodli profesionalizovat. Prostě jsme si řekli a napsali to do divadelního ústavu,\nale stále jsme hráli bez honoráře. Všechny prostředky jsme investovali do tvorby. Po sedmi letech v Levicích jsme bohužel nenašli společnou řeč s vedením města a rozhodli se hledat jiné prostory. Uvědomili jsme si, že město jako takové vlastně nepotřebujeme a po vzoru evropských kolegů a organizací, které sídlí v zapadnutých částech a vesničkách, jsme se rozhodli hledat v okolí Levic. K našemu překvapení se našlo spousta prázdných kulturáků a budov, obce nevěděli co s nimi, a byli velice ochotni nám prostor poskytnout, aby zde vzniklo divadlo. Díky dispozicím kulturního domu vyhráli Bátovce. Původně nám pan starosta nechtěl prostor ani ukázat, jelikož se za něj styděl. Byli jsme fascinovaní tak velkým prostorem, který se nachází na okraji obce a je obklopen loukami a chalupami. Dispozičně nám tedy prostor totálně učaroval. Až po deseti letech zjišťujeme, že je to málo. Jak je to s financováním divadla? Jak už zaznělo, ze začátku jsme veškeré získané prostředky investovali jen do tvorby ale postupně během 7-8 let se nám podařilo vybudovat si jméno u slovenské odborné veřejnosti. Určitou výhodou v grantových soutěžích byla naše lokalita. Tou dobou bylo na Slovensku velmi málo nezávislých divadel působících mimo Bratislavu. Kromě nás vlastně pouze Teatro Tatro, Divadlo z Pasáže a Sláva Daubnerová. I tak to nebylo se získáním financí jednoduché, ale určitě nám naše poloha pomohla. Situace s financováním divadla se zlepšila poté, co jsme měli možnosti získávat granty na celoroční činnost. I přesto je divadlo stále podfinancované… A co diváci, jaký je poměr místních a ,,přespolních”? Místních chodí málo... 4 roky jsme se snažili o získání místního publika. Naše snahy byly od vydávání novin každý měsíc a jejich rozvážení do schránek v okolí 4 vesnic po rozhlasové relace. Všechno tohle stálo dost energie a snažení jehož vrcholem byly Mirákly. Projekt oživování místních objektů přes historii a současné umění. Na tento počin se\nRozhovor s Terezou a Jurajem Mitro nám podařilo přilákat většinu místních. Těžko říct, zda je přitáhla touha po umění nebo jen chtěli ověřit, kolik jsme toho o historii jejich rodiště dokázali zjistit. Lze tedy říci, že jsme spíše celoslovenské divadlo. Zjednodušit dopravu našim divákům jsme zkoušeli i přes vlastní autobusovou dopravu. Ta k našemu překvapení zprostředkovala dobrou reklamu, ale lidé raději využili dopravu po vlastní ose. Kolika členný tým se o divadlo v současnosti stará? V divadle jsme čtyři a z toho je jedna kolegyně na mateřské. Personálně nám to zdaleka nestačí, jelikož nám dobýhá část programu z minulého roku a zároveň už začíná práce na nových mezinárodních projektech. V současné době by se nám hodila produkční posila. Říkal jste, že prostor už vám nestačí. Co plánujete do budoucna? Původně jsme měli nadstavovat další poschodí, ale to je pro nás finančně neúnosné, stavět do šířky a krátit tak prostory zahrady bychom neradi. Spíše tedy budeme hledat další nevyužitý kulturák kde bychom se mohli zabydlet a obohatit kulturou zase další vesnici. Připravila Alexandra Niedomanská\nAbsolventy ateliéru fyzického divadla na JAMU a studenty KALDu, kteří zde pracovali na své magisterské absolventské inscenaci. V Praze je inscenace zasazena do krajiny Dívčích hradů a nese název:\nSOLE: A MĚSÍC TANČÍ. Režie: Tereza Mitro Dramaturgie: Juraj Mitro Hrají: Juraj Mitro a Matouš Adam Scéna a kostýmy: Mariana Bouřilová a Darija Gosteva Produkce: Alexandra Niedomanská Hudba a zvuk: Ian Mikyska Proč právě Bátovce a Divadlo Pôtoň? Tereza: Sledujeme divadlo už dlouho, byli jsme zde právě na exteriérovém představení Mirákly, kde se představila spousta krásných a zajímavých míst v Bátovcích. Přes sociální sítě jsme se dozvěděli o open callu s možností rezidence. Myslím si, že možnost být na rezidenci je vždy velký benefit pro tvorbu. Na rezidenci je úplně jiná míra koncentrace. Zavřít se (v případě Bátovcí spíš otevřít) a soustředit se jen naši práci. Rezidence je pro mě něco, co je historicky dané. Pojem umělecké rezidence: divadelníci, malíři, nebo hudebníci utíkají do přírody z ruchu měst načerpat inspiraci. I v našem případě se ukázalo, že jde o opravdu funkční princip. U nás se to navíc pojí i s tématem naší inscenace – inspirace přírodou, krajinou a venkovním prostorem. Další velkou výhodou rezidencí je čas na diskuzi a reflexi, kterého při normálním tempu zkoušení tolik není. Hodně nám pomohlo, že jsme mohli o našem tématu mluvit a postupně se všichni naladit na stejnou představu, což nám usnadnilo další práci. A s čím jste na rezidenci jeli? Co jste čekali, že vznikne a jak se naplnila vaše očekávání?\nTereza: Na začátku byla fascinace tématem fyziky, porušováním fyzikálních zákonů, kvantové fyziky a vesmíru. S rozrůstáním týmu se rozrůstalo i téma, přišly zkoušky, vznikly samostatná témata, která se nepojila, ale rozcházela a my hledali různorodý materiál. Potom přišla možnosti přinést něco na klauzurní festival naší katedry Proces 019. Jelikož jsme se chtěli vměstnat do pandemických podmínek, vznikla v krátkém čase procházka pro jednoho diváka, odehrávající se na Dívčích hradech a zkoumající paralelní světy. Od samotné rezidence jsem měla velké očekávání, jelikož rezidence je nejlepší prostor na zkoušení. Myslím, že se vesměs naplnilo a stihlo se toho opravdu hodně. Člověk je někdy frustrovaný, když není tak produktivní jak očekával, ale během 14 dní si musí dát někdy pauzu. Určitě odvážíme z Bátovcí velký kus práce. Juraj: Já jsem zažil poprvé na této rezidenci pocit, že děláme všichni spolu jedno představení. Nestalo se to, že v hlavě každého z členů týmu vzniká jiná představa, všichni našli společnou řeč a shodli se na tom, co se vytváří. Co se týče výsledku, cílem bylo vytvořit alespoň kostru, což se podařilo. Co vás překvapilo při práci s horizontem, co fungovalo a co naopak podle vás fungovat nebude? Tereza: Překvapilo mě jak se prodloužil čas mizení za horizont. Na Dívčích hradech zmizel člověk do minuty\na najednou se mizení protáhlo na čtyři až pět minut. Tím pádem bylo zkoušení zdlouhavé a náročné. Jelikož není kopec jako kopec zvolili jsme nakonec uměle vytvořený kopec u přehrady, který nám posloužil jako tréninkový, jelikož připomínal z části strmost Dívčích hradů. Myslím, že nás ale dost věcí teprve překvapí, co nebude v Praze fungovat. Je těžké přenášet inscenaci z jednoho divadla do druhého natož v případě exteriéru, který má úplně jinou energii a je potřeba se na něj více naladit. Vzpomenete si na nějaký silný moment, co vás na rezidenci inspirovalo, potěšilo? Juraj: Hned druhý večer, první ,,bufonský” průvod od divadla na kopec, který trval asi půl hodiny, ale vznikl úplně spontánně. Počasí bylo sychravé, bahno, padla tma a celé to neslo silnou atmosféru. Tereza: Také vzpomínám na ten první průvod. Průvod jako fenomén má obrovskou sílu. Člověk je vlastně součástí a může to všechno na sebe nechat působit. Můžete porovnat rezidenci v Bátovcích s jinými, kterých jste se zúčastnili? Tereza: Pro mě to byla první rezidence jako taková. Vždy jsme si jen zaplatili ubytování a zkoušeli někde sami, což bylo poměrně nákladné a prostory pro zkoušení\nbyly často nevyhovující. Na rezidenci bylo skvělé, že jsme zde měli dobré zázemí a všichni zde byli moc ochotní, a navíc se divadlo nacházelo v překrásné lokalitě. V průběhu rezidence jsme chtěli přinést work in progress pro místní diváky, to však nebylo z pandemických důvodů možné. Myšlenka rezidencí a to, že stát prostřednictvím kulturních institucí tyto aktivity podporuje je úžasné. A na závěr: moment nebo vzpomínka, situace z Bátovcí, setkání, místo, které vám utkvělo? Tereza: Vyhlídka, na kterou se došlo po Chodníku města královen, vinohradnická krajina. Juraj: Každý den mi doslova vyrazil dech, pohled na rozkvetlou třešeň, která kvetla na louce podél divadla a při pohledu z okna zkušebny zaplnila celé okno. Tereza: Seznámení s místním chatařem, který měl snad nejlépe posazený hlas ze všech českých a slovenských herců. Další vzpomínku mám z návštěvy místní polikliniky, kde jsme byli při sobotním výjezdním antigenním testování. Při vstupu do místnosti to vypadalo, že jsme tam jen my, ale po provedení testu nás poslali na dvoreček, kde čekalo na výsledek asi dalších čtyřicet lidí. Svítilo sluníčko, tráva byla krásně zelená, stromy rozkvetlé, děti si hrály a najednou to vypadalo jako na vesnické letní slavnosti. Připravila Alexandra Niedomanská\nDIVADELNÍ KŘÍŽOVKA Vyluštěte název jedné z inscenací z našeho repertoáru!\nPomůcka: ICEMAN, LACR\nODSTRA ŇOVÁNÍ VĚTVÍ\nHRA ZALO ŽENÁ NA VTIPNÝCH DIALOZÍCH\nCELNÍ KÓD UZBEKIS TÁNU\nPOTŘEBA UKLIZEČKY LAHODNÉ NÁPOJE\nMARŠ ZKRATKA SOUHVĚZDÍ JEŠTĚRKA\nTÝKAJÍCÍ SE FLOÉMU VELKÝ PŘE ŽVÝKAVEC\nZNAČKA ELEKTRON VOLTU\nINICIÁLY LEDLA ROZVRH PRÁCE V DIVADLE\nASIJSKÉ OLEJNATÉ ROSTLINY ANGLICKÉ ŽENSKÉ JMÉNO LIMONÁDO VÝ HRDINA\nTĚŽKÉ A SILNÉ NÁKLADNÍ AUTO KOVOVÉ OCHRANNÉ ODĚVY PŘESPOLNÍ BĚH ZÁVAZNÉ PREVIDLO OSLÍ CITOSLOVCE\nINICIÁLY SCÉNÁRISTY ČECHURY\nANGLICKY "LEDAŘ" ÚSTECKÁ SPZ\nŠUPINY ŽHAVÉHO KOVU\nAMERICKÝ OBRAZ BOXER NAHÉHO (Muhammad) TĚLA\nOBRAZ DOLEJI NAHÉHO TĚLA\nPROGRAM DIVADLA DISK út st čt pá so ne po út st čt pá so ne po út st út čt pá\n1.6. 2.6. 3.6. 4.6. 5.6. 6.6. 7.6. 8.6. 9.6. 10.6. 11.6. 12.6. 13.6. 14.6. 15.6. 16.6. 22.6. 24.6.\nČERVEN 2021 Č E R V E N\n19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 19.30 20.00 11.00\nCthulhucén (kolektiv) Platonov (A. P. Čechov) Přelet nad kukaččím hnízdem (D. Wasserman) Bouře (William Shakespeare) Digitální podzemí (Kryštof Pavelka) – I. premiéra Digitální podzemí (Kryštof Pavelka) – II. premiéra Bouře (William Shakespeare)\tMIRAMARE / host, HAMU Hotel Solitaire / host, HAMU Přelet nad kukaččím hnízdem (D. Wasserman) Cthulhucén (kolektiv) Přelet nad kukaččím hnízdem (D. Wasserman) Digitální podzemí (Kryštof Pavelka) Cthulhucén (kolektiv) Platonov (A. P. Čechov) Digitální podzemí (Kryštof Pavelka) Plechová Mína (Kolektiv) Hrdina západu (John Millington Synge) – veřejná generální zkouška 25.6. 19.30 Hrdina západu (John Millington Synge) – premiéra\nPředprodej vstupenek probíhá v pokladně divadla DISK ve všední dny od 16.00 do 19.30 hod, o víkendu a ve svátek pouze 1 hodinu před představením. Rezervovat vstupenky můžete také on-line na www.divadlodisk.cz, nebo na tel.: 234 244 254. Vstupenky je třeba vyzvednout nejpozději 1 den před představením. Vstupné do DISKu: 160 / 100 Kč, pokud není uvedeno jinak. Studio Řetízek: jednotné vstupné 50 Kč, učebny: vstupné dobrovolné. Předprodej začíná vždy 10. den předcházejícího měsíce. Zakoupené vstupenky nebo dárkové kupóny nepřijímáme zpět ani nevyměňujeme. Vstupné vracíme pouze v případě zrušeného představení nebo při změně programu. Změna programu vyhrazena. DISK je součástí Divadelní fakulty Akademie múzických umění v Praze (DAMU). Soubory: katedra činoherního divadla (Činohra), katedra alternativního a loutkového divadla (Alterna).\nAkademie múzických umění v Praze – Divadlo DISK, Karlova 26, 116 65 Praha 1, www.divadlodisk.cz Prosíme, pro informace o aktuálních opatřeních týkajících se návštěvy našeho divadla sledujte náš web.\nLÍBÍME SE VÁM? MÁTE NÁPADY KE ZLEPŠENÍ? SVÁ PŘÁNÍ, STÍŽNOSTI A NÁVRHY SMĚŘUJTE NA REDAKČNÍ MAIL: disk@divadlodisk.cz\nVYDÁVÁ DIVADLO DISK – DIVADELNÍ SCÉNA DAMU KARLOVA 26, 116 65, PRAHA 1 REGISTROVÁNO MK ČR POD ČÍSLEM E 23182. DATUM UZÁVĚRKY: 19. 5. 2021 DATUM VYDÁNÍ: 28. 5. 2021 DIVADELNÍ INFO K VÁM MÍŘÍ ZDARMA 2X – 3X ROČNĚ. REDAKCE: VLADANA BROUKOVÁ, ANEŽKA BEDNÁŘOVÁ, JOHANN FOSS, MONIKA HLINĚNSKÁ, TEREZA CHVÁTALOVÁ, MARTA HERMANNOVÁ, MATYÁŠ MÍKA, ALEXANDRA NIEDOMANSKÁ, ANEŽKA PROSECKÁ GRAFIKA: EVA HOLÁ. TISK ZAJIŠŤUJE NAMU.\nDĚKUJEME VŠEM, KDO SVÝM ČLÁNKEM PŘISPĚLI DO AKTUÁLNÍHO ČÍSLA.\nDivadelní info 9


Příznivci trucků mají o víkendu svátek - Jindřichohradecký deník\nPříznivci trucků mají o víkendu svátek\nLužnice - Už 11. ročník Truck Show míří tento pátek do Lužnice.\nTruckshouw LužniceFoto: Vlaďka Kolouchová\nHlavní program začíná spanilou jízdou kamionů v sobotu v 11 hodin, kdy auta vyrazí do okolí Třeboně. Odpoledne zaujmou návštěvníky jízdy zručnosti či soutěže v přezouvání pneumatik.\nOrganizátoři vyhlásí i nejhezčí kamion a firmu s největším zastoupením. Večer zahrají skupiny Parkán a Melodie. Na nedělní ráno bude připravená lužnická česnečka. Část výtěžku pořadatelé věnují nadaci Truckhelp, která pomáhá pozůstalým po obětech dopravních nehod řidičů profesionálů.


s.Oliver Dívčí tričko - růžové , 92-98 cm\ns.Oliver Dívčí tričko - růžové , 92-98 cm\nOkouzlující dívčí tričko v růžové barvě s kočičkou si vaše slečna zamiluje na první pohled a navíc zaručí vaší slečně pohodlí i při celodenním nošení. Tričko je vyrobeno z měkkého, bavlněného žerzeje. Tričko má: jemně pruhovaný vzhled se třpytivým efektem motiv kočky s tříbarevnými oboustrannými pajetkami dlouhé rukávy s přišitým ohrnutím kulatý výstřih Materiál: 99% bavlna 1% metalická příze\ns.Oliver Dívčí tričko - růžové , 92-98 cm e-shop >>\nPotěšte vaše malé fešáky novým parádním tričkem. Je vyrobeno z příjemného bavlněného materiálu, který je prodyšný a hebký na dotek. Tričko má kulatý výstřih, dlouhé rukávy a zapínání na patentky na ramínku. Přední stranu zdobí obrázek. .. Více >>\nDirkje Dívčí tričko Dreams - růžové , 92 cm\nParádní dívčí tričko v růžovém provedení s nápisem Dreams. Tricko má kulatý výstřih, dlouhý rukáv a praktické zapínání na patentky na levém rameni pro snazší oblékání. Materiál: 65% bavlna, 35% polyester.. Více >>\nDisney by Arnetta Chlapecké tričko Avengers - červené, 98 cm\nKrásné tričko s motivy Avengers si váš chlapeček oblíbí. Je vyobené z příjemného bavlněného materiálu. Tričko má kulatý výstřih, dlouhé rukávy a přední stranu zdobí obrázek a nápis. Materiál: 100% bavlna. .. Více >>


Vědci zjistili: čeho před koncem svého života lidé nejvíce litují. popularni.live\nVědci zjistili: čeho před koncem svého života lidé nejvíce litují\nMinulost nelze vrátit ani změnit! Co by se nemělo přehlížet, abyste o tom později nelitovali? Tady je to, co si o tom profesionální psychologové myslí.\nChtěli byste se podívat do budoucnosti a zjistit, čeho před koncem svého života budete litovat? Podle časopisu Reader's Digest výsledky výzkumu provedené dvěma americkými profesory psychologie vás velmi překvapí. Profesor Mike Morrison z univerzity státu Illinois a profesor Neal Roese z Kellogg School of Management náhodně vybrali 370 mužů a žen ve Spojených státech.\nPodle získaných výsledků převládá lítost nad sférou osobních vztahů (ztracená láska a staré přáteli, nepozornost vůči blízkým) nad lítostmi souvisejícími se vzděláním nebo kariérou.\nVědci zjistili, že 18 % respondentů litovalo ztracené lásky, 16 % vyjádřilo politování spojené s jejich rodinou. Takové oblasti lidského života jako vzdělání (13 %), kariéra (12 %) a finance zaujímají střední pozice, zatímco rodičovství a zdraví představují 9 % a 6 %. Celkově se ukazuje, že 43 % vyjádřených lítostí se týká sféry osobních vztahů (včetně ztracené lásky, rodiny, výchovy dětí) a 35 % profesní sféry (vzdělávání, kariéra, finance).\nPřekvapilo vás to? Možná ne. Vztahy zlepšují zdraví člověka snížením rizika rozvinuti deprese a srdečních chorob. Navíc díky podpoře přátel a rodiny jsme šťastnější a úspěšnější. Lidé se snaží mít pevné, stabilní vztahy a nají nešťastný pocit, když to ztrácí. Výzkum pouze potvrzuje tuto pozici.\nExistuje však jednoduchý způsob, jak přestat litovat ztracených příležitostí, bez ohledu na to, do které oblasti našeho života patří. Také aby tato lítost se nestala naším způsobem života, nebojte se riskovat v lásce, v práci i v životě. Takové situace nás učí být moudřejšími. Tím, že si uvědomíte, že příležitost byla zmeškaná, můžete opravit tuto chybu v budoucnosti.\nŽivot je dán nám jednou. Ať je to rozmanitější, nezapomeňte na své blízké, věnujte více času rodině a dětem, starejte se o své zdraví. A co je nejdůležitější – buďte stateční a jednejte tak, abyste později nelitovali!\nPřidal: 27.07 12:42


Stojan na dřepy – Kuchyňské potřeby\nGymstick Stojan na dřepy – Výškově nastavitelný stojan na dřepy. Stojan na dřepy CAPITAL SPORTS Squatster je ultimativní tréninkový partner při tréninku vzpírání s obouruční tyčí.\nSilová klec, stojan na dřepy, power cage, multipress od Impulse, Powertec, Tuff Stuff a Barbarian. Velmi pevný a bytelný stojan na dřepy, který se zároveň dá použít jako tricepsová bradla. Tento stojan je nastavitelný jak v horizontální, tak vertikální rovině.\nStojan na dřepy IF – SS: Stojan IF – SS je nezbytným příslušenstvím pro trénink s dvouručními volnými činkami.\nNa rámu jsou patrné známky dlouhodobého používání. Stojan na dřepy MARCY-SR je samostatně použitelná konstrukce na dřepy. Možné spojit s jakýmkoli bench programem.\nStojan na dřepy s bezpečnostními svodidly. Inzeráty stojan v kategorii Bazar sportovního vybavení na Sbazar. Kč , Holýšov posilovací stroj Prodám stojan na dřepy, lze cvičit prsa, ramena. Lze tak provádět standardní cviky, mezi které patří dřepy se zátěží, výpady se zátěží či mrtvý tah. Posilovací stroje do posilovny – profesionální posilovací stroje na kotouče a cihličky od CYBEX, Tuff Stuff a impulse Fitness.\nProfesionální posilovací lavice, masivní konstrukce, vyrobena se širokou základnou pro vyšší bezpečnost, kolíky na odkládání činky, speciální moderní oválný.\nStojan je nezbytným příslušenstvím pro trénink s dvouručními volnými činkami. Profesionální stojan na dřepy pro velkou činku s jednoduchým nastavením zajišťuje dostatek prostoru pro maximální bezpečnost. Stojan na dřepy pevný, Gorilla Sports Kód: 2080.\nDoba dodání pracovních dní Výrobce: Gorilla Sports. Profesionální stojan určený k procvičování nohou; konstrukce stroje vyrobena ze silnostěnného materiálu , profil x x mm; okdládací nerezové kolíky .\nHyundai trc 808 drubt3\tWhirlpool rustikal


V prosinci do Málagy - vánoční trhy - Backpack Yourself\nMálaga je přístavní město v Andalusii na jihu Španělska. Je to hlavní centrum oblasti Costa del Sol a zároveň šesté největší město Španělska. Až do do 15. století zde vládli Maurové, proto se tu nachází hned několik zajímavých památek v tomto slohu. Město je zároveň rodištěm Pabla Picassa (i charismatického Antonia Banderase) a místní obyvatelé jsou na to patřičně hrdí.\nJak z letiště ? Přímo terminálu 3 můžete nasednout na vlak, který vás za 2,30 EUR (1,80 EUR + 0.50 EUR záloha za kartičku) doveze do centra. Kartičku z automatu na lístky nevyhazujte, můžete si na ni nahrát peníze i další cesty.\n1. Vánoční trhy a aktivity\nNa vánoční trhy do Málagy? Kdo by to byl řekl? Když spojíte krásnou výzdobu, „teplo“ a sluníčko a párty povahu Španělů – vzejde z toho skvělá atmosféra. Navíc minulý rok vyhrála Málaga ocenění „nejlepší slunečné trhy v Evropě“.\nNejkrásněji vyzdobenou ulicí je Calle Larios, která je vyzdobená až 730 tisíci světýlky. Letošním tématem je magický les s anděly a podzimními listy. Večer si tu navíc (ve vybrané časy) můžete prohlédnout skvělou projekci na známé písničky. Nejvíc to Španělé roztančili na písničku „Feliz Navidad“ :-). Přes den se ti lidé celkem rozprostřou, ale na téhle večerní projekci se připravte na tlačenici.\nCentrum Málagy je poseto vánočními stromky, které svítí v nejrůznějších barvách. V pohodě si ulovíte fotky i bez lidí 🙂\nChristmas Market Pier One (Muelle Uno) najdete kousek od Pompidou centre. Najdete tu nejrůznější stánky s výzdobou, oblečením a sladkostmi. Nás zaujala jeho výzdoba 🙂\nSkvělou atmosféru tomu dodávají i pouliční umělci, které najdete na každém rohu města. Nás extra zaujali tihle dva, kteří hráli a zpívali celý den u katedrály.\n2. Kde se najíst a co ochutnat ?\nKdyž už se vydáte na cestu do Španělska, rozhodně musíte ochutnat i místní speciality, jako je například šunka serrano, fuet či lahodná sangria.\nMístní tržnice s čerstvými potravinami, ovocem a kořením. Čím dříve přijdete, tím větší výběr bude 🙂 My jsme tady například pořídili voňavé chilli koření s limetkou. Otevřeno mají od pondělí do soboty od 8 hodin ráno.\nNa místním „Festivalu chutí“ jsme si jako sladkou tečku dali dezert Roscón de Reyes, což je sladké těsto plněné krémem (Cena cca 2 EUR).\nVýborné 15% víno jsme rovněž ochutnali a pak i koupili na festivalu chutí u hlavní promenády. Pokud nemáte rádi slaďárny, není to pro vás. Nám víno moc chutnalo a celá flaška nás vyšla na 5 EUR (u nás stojí něco kolem 325 Kč) .\nObjevujte místní kavárny a pekárny\nObzvlášť po tak drahé destinaci jako je Martinik jsme stáli úžasem, že v Málaze je ještě svět v pořádku. V místních kavárnách totiž můžete sehnat i takovou super snídani (bageta se serranem + café con leche) za 2,5 EURA.\nKdo neochutnal Churros, jako by ve Španělsku nebyl! Kousek od našeho ubytka se nacházela jedna z vyhlášených Churrerií – Tejeringos Coffee. Ráno měli narváno a odpoledne fronta až ven – pro nás jasná zpráva vzít si jídlo s sebou. Jedno churros vyšlo na cca 0,45 EUR a omáčka za 1 Euro (dalo se kupit 4 omáčky za 3 EURA) – skvělá kalorická bomba, která vám nastartuje den.\nNo a co neochutnávat ? Pomeranče u silnice\nMálaga je plná pomerančovníků, jejichž plody ale nejsou určeny k jídlu. Ve městě prostě jen tak rostou a dodávají mu tropickou atmošku a příjemnou vůni.\n3. Místa, která stojí za návštěvu\nMálaga nabízí hned několik historických památek, muzeí a pláží. Centrum samo o sobě není nijak obrovské, všude se dostanete po svých. Doporučujeme tady strávit opravdu několik dní, protože ta atmosféra je tu opravdu skvělá. Ve městě si připadáte, jako někde v exotice .. nad hlavou vám létají papoušci sluníčko pořád svítí a všude voní pomeranče.\nNení to jen náhodná shoda jmen, ale Centre Pompidou v Málaze má opravdu spojitost s muzeem Centre G. Pompidou v Paříži. Jedná se totiž o první oficiální pobočku onoho slavného pařížského muzea mimo území Francie. Uvnitř jsou vystavena díla zapůjčená právě z Paříže.\nMy jsme se vydali pouze k dominantě muzea – prosklené, barevné kostce 🙂\nNedaleko od Centre Pompidou leží oblíbená pláž La Malagueta. S sebou jsme si sbalili plavky, že to hecnem a vykoupeme se.. chyba lávky – z celé skupiny to zvládl jenom Ráďa. Teplo sice bylo, ale voda byla celkem dost studená brr. Poblíž pláže leží i maják La Farola.\nStředověká pevnost v maurském slohu, ve které najdete spoustu krásných zákoutí, zahrad a výhledů. Během naší návštěvy se večer promítala vánoční pohádka na jejích hradbách. Pod pevností leží zachovalý románský amfiteátr.\nV neděli po 14 hodině je vstup zdarma.\nPevnost Gibralfaro se tyčí nad Málagou.. a když píšu nad Málagou, počítejte s prudkým výšlapem :-D. Jedná se o jednu z nejdůležitějších památek města. Gibralfaro v překladu znamená něco jako „hora světla“ a v minulosti byla orientačním bodem pro mořeplavce a sloužila k ochraně Alcazaby. Výhledy jsou opravdu krásné a pokud se sem vydáte v neděli odpoledne – vstupné je zdarma.\nVýhled z Gibralfaro castle\nVyhlídka u Gibralfaro – Mirador del Gibralfaro\nTuhle krásnou vyhlídku nemůžete minout po cestě k Gibralfaro castle. Je veřejně přístupná a zdarma. Je z ní krásný výhled na celé město, moře i býčí arénu. Doporučujeme sem zajít na západ slunce, který je opravdu krásný.\nVyhlídka u Gibralfaro\nKatedrála byla postavena mezi lety 1528 a 1782 na místě původní starobylé mešity. Dle původního plánu měla mít dvě věže, ale město nemělo tolik financí, a tak jedna z věží zůstala nedostavěná.\nMy jsme navštívili jak vnitřek katedrály, tak i její střechu ze který je krásný výhled. Vstupenky je možné koupit zvlášť na střechu i dovnitř nebo za zvýhodněnou cenu (kombinace střecha+vnitřek) – dospělí 10 EUR, studenti 7 EUR 🙂\nBenalmadéna a Castillo de Colomares\nKdyž jsme tenhle hrad/památník objevili na Pinterestu, hned jsem veděla, že sem prostě musíme! Nachází se u města Benalmadéna, do kterého se pohodlně dostanete vlakem za 2,80 EUR. Cesta trvá přibližně půl hodinky a je potřeba vystoupit na zastávce Torremuelle.\nCesta od zastávky není sice trnitá, ale dost prudká 🙂 My jsme se i v tom prosinci (bylo cca 23 stupňů) celkem zapotili. Vstupné na hrad je 2,5 EUR a u vstupu vám dají informativní papír v ČEŠTINĚ. Jen si dejte pozor na otevírací dobu, protože například v prosinci (možná celý rok?) má otevřeno pouze od středy do neděle.\nHrad je něco jako památník věnovaný Kryštofu Kolumbovi. Stavba v sobě mísí několik stylů – gotický, byzantský, románský a maurský. Moc historie tady také nehledejte.. Památník totiž postavili 3 (ano jenom tři) zedníci, a to mezi lety 1987 – 1994. Památník představuje symboliku tří kultur středověkého Španělska, kterými byly křesťanství, islám a judaismus. Uvnitř hradu se nachází i nejmenší kaple na světě s 1,96 metry čtverečními.\nNa kolik nás výlet vyšel ?\nMálagu jsme navštívili v termínu 8.12. – 11. 12. 2019 (4 dny/ 3 noci) Letenky jsme kupovali u nízko-nákladového dopravce Ryanair ( let trvá cca 3 hodinky) a ubytování jsme pořizovali na Booking.com – celý byt přímo v centru města. Pokud chcete využít airbnb a ještě nemáte účet, můžete využít slevu 725 Kč kliknutím ZDE.\nLetenky: Ryanair – zpáteční letenka 1.100 Kč / osoba\nUbytování: Booking. com – celý byt v centru 1.000 Kč/ osoba\nÚtrata: cca 60 EUR\nSuma-sumárum nás tenhle čtyřdenní výlet vyšel i s útratou na nějakých 3.600 Kč 🙂\nNikam nespěchejte a užijte si místní atmosféru a toulejte se po centru. Španělé si ten život fakt umí užívat, proto jsou večer všechny bary i centrum ulice plné.\nMuseo de Málaga – při vstupu do muzea se prokažte občanským průkazem – všichni občané Evropské Unie mají vstup zdarma.\nPlacené památky oběhněte v neděli – hodně z nich je totiž odpoledne zdarma.\nNaučte se pár základních slovíček španělsky – ne všude vám projde angličtina a navíc si šplhnete.\nPřivstaňte si na východ slunce ! 🙂\nPosted in ŠpanělskoTagged Andalusie, Málaga, Španělsko, Vánoční trhy


Krbová kamna: dostupný luxus v oblasti vytápěníBYDLENÍ | BYDLENÍ\nÚvod DŮM Krbová kamna: dostupný luxus v oblasti vytápění\nmajdaLis 10, 2017DŮM0\nChcete i vy topit levně a jednoduše? Je pro vás důležitá atmosféra a nedáte dopustit na teplo, sálající z těla živého plamene? Pak by vám doma určitě neměla chybět krbová kamna. A co je při jejich výběru důležité znát?\nVýkon? Tak akorát, vše ostatní je špatně\nPlánujete při nákupu krbových kamen co nejvíce ušetřit nebo naopak toužíte po skutečně výkonném modelu, určeném takříkajíc pro strýčka příhodu? Bohužel, ani jedno vám nemůžeme doporučit. Kamna se špatně zvoleným výkonem při pravidelném používání trpí. Ta málo účinná neustále přepínají své síly, a ta předimenzovaná spotřebovávají při škrcení výkonu mnohem více paliva, a navíc nepříjemně dehtují. Jak tedy zvolit optimální výkon?\nOdborníci z e-shopu Kamnarina.cz doporučují řídit se při výběru krbových kamen jednoduchým vzorečkem, ve kterém 1 kW vyhřeje 20 až 40 m2. Výsledné číslo by vám však měl vždy potvrdit odborník s ohledem na umístění kamen. Rozdíl mezi novostavbou a starou bytovou zástavbou totiž může být značný.\nMateriál kamen obvykle vybíráme ještě předtím, než se vůbec začneme zamýšlet nad jejich výkonem. Levná plechová kamna nelze kvůli rychlému vychládání doporučit vůbec. Litinová krbová kamna jsou na tom z hlediska poskytování tepelného komfortu o něco lépe, a bonusem bývá i jejich jedinečný vzhled. Kachlová kamna zase vydrží po vyhasnutí plamenů hřát i několik hodin, o něco pomaleji se však zahřívají.\nPotřebují moje krbová kamna výměník?\nDalším bodem na seznamu výběru bude výměník. Dobře si rozmyslete, kde budou vaše krbová kamna umístěna. Jestliže poslouží jako doplňkový zdroj vytápění nebo je využijete zejména na chatě a chalupě, bude výměník spíše zbytečnou investicí. Naopak při kompletním vytápění domu či bytu je nezbytností. Efektivně rozvede teplo do všech místností, a jako bonus zahřeje i vodu v boileru. A když výměník zrovna nebudete potřebovat, jednoduše ho odpojíte.\nV případě pochybností při výběru se neváhejte obrátit na odborníka. Dobře vám poradí třeba na stránkách e-shopu Kamnarina.cz.\nTAGkachlová kamna litinová krbová kamna vytápění\nPředchozí článekStavíme krb aneb malý průvodce žárovými maltami Další článekZařiďte dětský pokoj útulně a zároveň prakticky


Sanace zdiva poškozeného vlhkostí a vodorozpustnými solemi – Sanační omítkové systémy PCI / ZpravodajstvĂ\nSanace zdiva poškozeného vlhkostí a vodorozpustnými solemi – Sanační omítkové systémy PCI\nČlánek | 10.4.2017 BASF Stavebni hmoty\nJedním z nejčastěji používaných řešení pro zamezení projevu poškození konstrukcí je aplikace sanačních omítek.\nPojem sanační omítka se začal objevovat již v šedesátých letech minulého století, především v Německu. Od té doby došlo v této oblasti k velkému vývoji. Od prvotních směsí připravovaných především na staveništi, až po dnešní moderní materiály podléhající neustálé kontrole a současně splňující řadu požadavků a směrnic.\nPřevážná většina dnešních sanačních omítek je založená na principu otevřené pórovitosti a hydrofobizace. Pórovitost (zvýšený obsahu pórů) přerušuje kapilární transport vlhkosti, poskytuje prostor pro ukládání solí a zároveň zvyšuje propustnost pro vodní páry. Hydrofobizace omezuje pronikání vlhkosti do „jádra“ omítky, kde poté vzniká krystalizační zóna. V té se mohou vodorozpustné soli ukládat a na rozdíl od klasické omítky nepronikají až k jejímu povrchu. Nedochází tak k jejich krystalizaci a následné degradaci povrchových vrstev.\nklasická (VC) omítka těsnicí (cementová) omítka sanační omítka\nVýběr sanační omítky\nJakou sanační omítku zvolit? Doporučujeme systémy PCI, a to PCI Saniment L nebo PCI Saniment T, což jsou systémy vysoce kvalitních sanačních omítek, které odpovídají směrnicím WTA. Skládají se z materiálů, které se ideálně vzájemně doplňují. Kromě vysoké schopnosti jímat soli současně zachovávají vysokou paropropustnost celého souvrství.\nSkladba sanačního souvrství se provádí na zdivo zbavené stávajících poškozených omítek s dostatečným přesahem (zpravidla o tloušťku konstrukce nad viditelné poškození). Spáry je vhodné vyškrabat do hloubky cca 2 cm. Osekané omítky je nutné ze staveniště co nejdříve odstranit, aby nedocházelo k vyplavování solí zpět do okolního terénu a přilehlých konstrukcí. V žádném případě není možné používat odstraněné omítky např. na zásypy v okolí stavby.\nNa očištěné zdivo se provádí sanační podhoz (špric) zpravidla s padesátiprocentním krytím. Po vyzrání se nanáší sanační omítka, případně v kombinaci s podkladní pórezní jádrovou omítkou. Jako povrchová úprava se nejčastěji volí štuková sanační omítka s finálním nátěrem. Ekvivalentní difuzní tloušťka sd přitom musí být menší než 0,2 m.\nJe sanační omítka dostačujícím řešením?\nVzhledem ke zkušenostem, které jsme v průběhu uplynulých padesáti let, kdy se sanační omítkové systémy používají, nasbírali, dnes víme, že tyto omítky mají své limity. Ty jsou dány omezeným vnitřním prostorem pórů i množstvím vlhkosti v podkladním zdivu.\nZ tohoto důvodu nemusí být samotná sanační omítka dostačujícím řešením a je nutné ji doplnit o další sanační opatření jako jsou injektáže a hydroizolační stěrky. To je ale téma na další článek. Nechcete-li na něj čekat, obraťte se již nyní na tým našich odborných poradců, kteří jsou připraveni vám navrhnout optimální řešení sanace šité na míru vaší stavbě.\nIng. Stanislav Smetana\nVedoucí produktového managementu PCI


GeoBlog Ladislava Vencálka (No. 11) – Divadelní noviny\nUdělal jsem si radost. Napsal jsem povídání o hrdinech mého mládí. Kteří to byli? Rychlé šípy, samozřejmě, a taky drsní, kovbojové z rodokapsů, tvrďáci se smyslem pro spravedlnost. A Ferda Mravenec a Brouk Pytlík. Tak o těch, protože Moravské zemské muzeum jim udělalo výstavu. A vznikla o nich knížka. A protože Ondřej Sekora patří k autorům, jejichž života běh je pro dvacáté století charakteristický. Z oficiálního výsluní do zapomění…\nOndřej Sekora včera a dnes\n/Nad výstavou a knížkou/\nOndřej Sekora. Foto: archiv redakce.\nV Moravském zemském muzeu v Brně (v Ditrichštejnském paláci) na Zelném trhu probíhá až do 30. června tohoto roku výstava nazvaná Ondřej Sekora: Mravenčí a jiné práce. Výstava je to více než půlroční a ředitelství nepochybně vědělo, co činí.\nMuzejní vrata se netrhnou, přicházejí prarodiče s vnoučaty, dumám proč, nejspíš připomenout si svižného a činorodého Ferdu, vzpomínáte, Ferda Mravenec, práce všeho druhu, či všeuměla Brouka Pytlíka, který se vylíhl v dřevěném zábradlí v kině a tak všechno viděl a všechno znal a všem radil a do všeho se hrnul, nebo svéhlavou Berušku, no můžeme dumat, zda ti dva šikulové jsou znamenitou zkratkou české národní povahy a přístupu k životu, a Beruška prvním sexysymbolem pro dítka školou povinná… no, já sám – když jsem se o výstavě dozvěděl, tak mi vytanulo na mysli: AmÁlkA pApAlA pApÁníčko, pokApAla kAnApíčko a ElEn sE vEsElE vEzE s jElEnEm přEs zElEnÉ mEzE… nebo tak nějak, ačkoli nevím, zda v té říkánce byly ty zelené meze, možná tehdy ještě ano. Ferdův slabikář byl po řadu let v mnoha rodinách neoficiální učebnicí českého jazyka… A na výstavě je rušno stále, v dopoledních hodinách přicházejí školy, paní učitelky mají asi Ferdu Mravence a Brouka Pytlíka v osnovách. Ale rád bych se jich optal, jak dnešní školáci na Ferdu Mravence a další hrdiny dětských knížek Ondřeje Sekory reagují. Třeba si to pak tvůrci výstavy zjistí. Zatím, jak jsem se díval, tak děti pobíhají od exponátu k exponátu, od obrázku k obrázku, sbírají razítka a kreslí postavičky ze Sekorových knížek, honem honem, a pak rychle pryč, do města… Těžko říct, co jim z dávného hrdiny zbude. Nepochybně mnohem méně, nežli nám, prvorepublikovým ev. protektorátním dětem. Vždyť knížky Ferda Mravenec, Ferda Mravenec v cizích službách, Ferda v mraveništi, Ferdův slabikář, Trampoty brouka Pytlíka nebo Malířské kousky brouka Pytlíka vznikly v letech 1936 až 1940 a byly jedny z nemnoha českých titulů vydávaných opakovaně i za války.\nZ výstavy. Foto: autor textu.\nVýstava samozřejmě není jen o Ferdovi a Pytlíkovi. Návštěvník se dozví, že Onřej Sekora pochází z učitelské rodiny, že se narodil v Brně-Králově Poli v roce 1899, měl pět sourozenců, maturoval ve Vyškově, měl jít do války, ale ta naštěstí záhy skončila, nedostudoval právnickou fakultu, ale bral kurzy na Vysoké škole uměleckoprůmyslové v Praze, že první kresba mu vyšla v Lidových novinách, kam pak v roce 1921 nastoupil jako sportovní redaktor a kreslíř. A že v letech 1923 a 1927 ho šéfredaktor Arnošt Heinnrich vyslal z Brna na dvouleté pobyty do Paříže jako zahraničního dopisovatele, a že tam Sekora chodil po galeriích a na ragby, a že přeložil pravidla této hry a že ji uvedl na domácí scénu, a že měl v Lidovkách, které koncem dvacátých let přesídlily do Prahy na starosti dětský koutek, kde vznikla řada dalších figurek a příběhů, kterým se dnes říká komiksové, a že o přízeň diváků soutěžil se Spejblem a Hurvínkem, a že ve třicátých letech stál u zrodu rozhlasového vysílání pro děti, a že jeho styl a příběhy jedni napodobovali a druhým byly inspirací – tady si dovolím připomenout aspoň Hermínu Týrlovou, která v roce 1943 vytvořila ve zlínských ateliérech svůj první loutkový film Ferda Mravenec a Evžena Zámečníka (1936 – 2018) hudebního skladatele, pedagoga, dirigenta, několikaletého ředitele brněnské konzervatoře a jeho dvě dětské opery: Ferda Mravenec a Brouk Pytlík. Ferda Mravenec dosáhl v Janáčkově divadle osmdesáti repríz a získal řadu ocenění… A děti se taky dozvědí, že Ondřej Sekora měl od dětství rád brouky a nutil sourozence, aby mu je přinášeli a on je napichoval na špendlíky a študoval je jako výtvarné objekty – a proto jsou jeho kresby z hmyzí říše jako živé, a k rozpoznání, a přitom stylizované.\nZ přípravného období na pražské UMPRUM. Foto autor textu.\nA taky se děti na výstavě mohou dozvědět, že Sekorova druhá manželka byla židovka a kvůli tomu dostal v roce 1941 výpověď z Lidových, a že na konci války byl poslán do Polska, do pracovního tábora. A že po návratu vstoupil do Komunistické strany a stal se redaktorem tehdejších odborářských novin Práce a byl prvním šéfredaktorem Dikobrazu, pak redaktorem Státního nakladatelství dětské knihy, odkud odešel na volnou nohu…a na té noze psal a kreslil – a z těch dob mám vzpomínku – nějak mne zklamalo, když jsem tehdy v kterýchsi novinách spatřil Ferdu, jak bojuje s americkými imperialisty a sbírá s dětmi mandelinku bramborovou. No, výstava pojímá tento úsek Sekorova života decentně, píše se tu jen, že v padesátých letech se Ondřej Sekora zapojil do kampaně proti škůdcům a za záchranu čmeláků.\nNaštěstí, současně s výstavou vyšla taky stejnojmenná knížka. Moravské zemské muzeum ji vydalo v roce 2019, ale představilo, resp. pokřtilo ji až 13. února tohoto roku v pavilonu Anthropos (současně s knížkou Okouzlení Afrikou, kterou připravilo k výstavě téhož jména.) A tak v knížce Ondřej Sekora – Mravenčí a jiné práce si za více než tisíc korun můžete přečíst zatím nejdůkladnější popis a rozbor autorova života a jeho tvorby. Pod vedením architekta Tomáše Prokůpka na ní několik let pracovalo dvanáct autorů. Opatřena je rejstříkem, i soupisem knižní tvorby a padesáti stránkami obrázků a kreseb. Je zajímavé, že v knížce nenajdeme souvislý soupis kritických studií nebo rozborů Sekorovy tvorby. Oni totiž kritici a uměnovědci jaksi nevěděli, kdo se má kritizování ujmout, zda ti literární, výtvarní, nebo divadelní, a zda to vůbec je nějaké umění. Autoři ale nezapomněli na onen sporný závěr Sekorovy životní dráhy. Sekora vstoupil do strany hned v pětačtyřicátém, podle jeho slov mu jenom komunisté připadali jako vlastenci a prospěšní nové republice. A proto horlivě schůzoval, a ve školách, ba i školkách hovořil o lásce k Sovětskému svazu a jeho představitelům. A bojoval proti mandelince. Kupodivu, v rodinném kruhu se moc pochopení nedočkal. Jeho žena Ludmila Sekorová píše kamarádce: Někdy mezi námi jsou kvůli té zatracené politice takové rozpory, že až je mi úzko…Ale řekni sama, mohu-li k tomu mlčet, když Ondřej používá svého umění k protiamerickým plakátům, kdy pro malé děti nakreslí obrázky s mandelinkou…Musela jsem mu to říci. K čemu to, děti to stejně nepochopí a takhle si zadat. Já si někdy vzpomenu na takového malého pětiletého skrčka za války. Postavil se proti mně a německy řekl Židovka a není ještě zatčená. Tehdá jsem s hrůzou viděla co dělají s dětmi a jak strašně to na mne působilo…A teď se mám na něco podobného dívat v naší zemi…\nOndřej Sekora se veřejného působení vzdal v roce 1964, po záchvatu mrtvice, po níž zůstal ochrnut. Autoři knížky uvádějí, že není známo, jak se stavěl k tehdejší pozvolné k obrodě společenského a kulturního života. Odešel téměř zapomenut v roce 1967. Na pohřeb prý mu přišlo jen pětatřicet lidí.\nSpisovatel, kreslíř, novinář, sportovní nadšenec Ondřej Sekora patří k autorům, kteří pozitivně ovlivnili několik generací. Nám i našim dětem a vnukům zanechal následováníhodné hrdiny, ale taky stále živou otázku: Je možno tvorbu (literární, novinářskou, atp.) oddělit od životních a politických postojů?\nO výstavě Ondřej Sekora: Mravenčí a jiné práce více na i-DN:\nKomentáře k článku: GeoBlog Ladislava Vencálka (No. 11)


Česká televize nelže jen za předpokladu, že má výpadek šíření signálu | Rukojmi.cz - Internetové noviny\nJežíškova vnoučata z ČT dostávají darem od koncesionářů 7. mld. ročně a furt mají málo!...-JP.\nZa ty peníze, není ČT schopna kvůli sponzorování programů/reklamě v ČT až na vyjímky - kultura, sport - zakázané, dodržovat inzerované začátky programů. Myslím, že to účtování začne hned na začátku r.2019.\nPaní Hrindová,opět Vám musím oponovat.Není to jen v době nešíření signálu ČT,ale také v ukazování času.Na to ukazování času totiž nemá ČT žádný vliv.Vidím,že nejsme naladěni na stejnou notu.Nepřítel se nemá nikdy podceňovat,ale také přeceňovat.Základní strategická poučka.Přeji Vám neustále dobrou náladu a nenechte si ji zkazit škarohlídem mého typu.


Datum vydání: říjen 2020 /\nKód produktu: 985008 /\nThe Guild 3 je fascinující simulátor obchodu a života, který se odehrává ve středověku. Můžeš doslova zažít středověkou Evropu, vžít se do role jedné postavy nebo celé dynastie, ovládat obchody a pozemky, vyrábět a prodávat zboží, zapojovat se do politiky a společnosti, dvořit se ženám či mužům, milovat, nenávidět, podplácet bojovat a žít v časech dobrých i zlých.\nPPL kurýrní služba říjen 2020\nZásilkovna říjen 2020\nČeská pošta - Balík na poštu říjen 2020\nČeská pošta - Balík do ruky říjen 2020\nKampaň pro jednoho hráče nabízí hodiny herní zábavy\nZážitky až pro 16 hráčů najednou!\nZnámé i tajné společnosti, např. svobodní zednáři či cech alchymistů! Přidej se k\njedné ze společností, podporuj své kolegy a nech se podporovat od nich, získej přístup ke speciálním schopnostem své společnosti a pokus se přetvořit své město a celou mapu podle filosofie své společnosti!\n12 jedinečných scénářů, které zahrnují jedno či více měst a jejich okolí na základě originálních historických lokací ve střední a severní Evropě. Mapy mohou být větší než mapy z The Guild 2: Renaissance!\nEditor scénářů: Umožňuje ti vytvářet komplexní scénáře. Sdílej své mapy s ostatními hráči přes Steam Workshop či další platformy!


Největší strach dětí z domova: Kde sehnat bydlení? – Novinky.cz\nHledání a zařizování bydlení po odchodu z dětského domova je největší noční můrou chovanců. Velké obavy mají i ze shánění práce a finančních potíží. Vyplývá to z průzkumu, který mezi dětmi z domovů uskutečnila nezisková organizace Nadání a dovednosti v rámci projektu Roz(h)led.\núterý 7. června 2016, 5:58\nCelkem 84,9 procenta mladistvých vyjádřilo obavy z hledání bydlení. Finanční potíže jsou strašákem pro 78,8 procenta chovanců, zatímco 75,8 procenta se bojí, že nenajdou práci.\nMezi vysněnými povoláními vévodí gastronomické obory: třetina dětí chce pracovat jako kuchaři, cukráři či barmani. Víc než polovina chlapců vidí svou budoucnost v řemeslech.\nŽe pro některé mladistvé není snadné vrhnout se oběma nohama do vlastního života, potvrzuje ředitelka organizace Linda Hurdová. „Běžně se stává, že nám zavolá slečna, že měla už domluvený byt, jenže bez kauce, takže jí ho někdo vyfoukl před nosem, a ona musí k prvnímu září domov opustit. Takže pak narychlo sháníme bydlení, většinou na bázi spolubydlení, sdílených bytů a podobně,“ řekla Právu.\nUdrží se studiem\nJediná cesta, jak v dětském domově po dovršení osmnácti let zůstat, je dál studovat. Dnes se v nich občas najdou i třiadvacetileté „děti“, kteří studují nástavbu nebo učební obor s maturitou.\nNevědí, co kolik stojí. Nevědí, že musí platit za svoz odpaduLinda Hurdová\nO životě „po děcáku“ má většina chovanců podle Hurdové zkreslené představy: „Nevědí, co kolik stojí. Nevědí, že když se někam přistěhují, že se tam musí přihlásit k trvalému pobytu, platit za svoz odpadu a podobné věci. Neziskovky pro ně dělají semináře a workshopy, ale oni při nich koukají z okna a jde jim to jedním uchem dovnitř a druhým ven.“\nPřidala příběh z praxe o dívce, kterou nedlouho poté, co domov opustila, chytil revizor. „Dostala pokutu, vyhodila ji do koše. Udělala to dvakrát a přišla exekuce,“ vzpomínala na příběh se šťastným koncem: dívka se nejen vypořádala s problémy, ale dnes sama objíždí dětské domovy a předává jiným mladistvým své zkušenosti.\n„Mnoho z nich je v osmnácti nedospělých, většina se na vlastní nohy staví jen velmi složitě. My jim hledáme práci, pomáháme s brigádami, zaplatíme třeba ubytování na první dva měsíce, ale delší dobu hradit nemůžeme,“ řekl Právu vychovatel dětského domova Jan B., který si nepřál zveřejnit celé jméno.\nHodně chovanců se podle něj po odchodu snaží zpátky kontaktovat svou rodinu. „Úspěšněji se adaptují většinou ti, kteří vůbec rodinu neměli,“ doplňuje Jan.\nI podle průzkumu se nejvíc dětí, třetina, obrací po odchodu z domova na příbuzné, 23 procent si jde pro radu za vychovateli. Na neziskové organizace se s prosbou o pomoc obrátí pouhá dvě procenta mladistvých. A to i přesto, že v ČR takových organizací funguje více než stovka.\n„Pořádáme kurzy finanční gramotnosti, učíme je, jak vyhledávat na internetu a podobně. V některých případech to ale bohužel končí i tím, že po odchodu do normálního života nastartují kriminální kariéru,“ říká Jan.


Nosiče kol na zadní dveře MENABO - c-CLASS (W202) (SEDAN) [03/93-05/00] | Alza.cz\n»MENABO»Auto-moto»Střešní nosiče a boxy»Nosiče kol»Na páté dveře»C-CLASS (W202) (SEDAN) [03/93-05/00]\nVybírejte produkty z kategorie Nosiče kol na zadní dveře MENABO - c-CLASS (W202) (SEDAN) [03/93-05/00]. Aktuálně máme v nabídce 3 položek. Většinu z nich přitom máme skladem. Až k vám domů je tak doručíme do druhého dne. Zajímají vás produkty s jinými specifikacemi než: Nosiče kol na zadní dveře MENABO - c-CLASS (W202) (SEDAN) [03/93-05/00]? Pak se podívejte do obecné kategorie Nosiče kol na zadní dveře, kde najdete úplnou nabídku.\nNosiče kol na zadní dveře MENABO - c-CLASS (W202) (SEDAN) [03/93-05/00] - alternativy


Agent Zero není žádná nula | DAGON Agent Zero není žádná nula – DAGON\n3.2.2016 Josef Šrámek Komiksy / Literární brána\nJeho jméno je Zero. Edward Zero. A živí se jako tajný agent. Označit ho ale za agenta s povolením zabíjet by bylo hrubým zkreslováním situace. Edward Zero je od útlého věku vychovávaný stroj na eliminaci cílů.\nKomiksovou sérii Zero vydává v originále nakladatelství Image a podepsána je pod ní vycházející hvězda komiksového byznysu, scénárista českého původu Aleš Kot. Kot v současnosti píše nejen pro Image, ale podařilo se mu uchytit i u Marvelu – a podle všeho se mu daří. Díky nakladatelství Crew se se jménem a prací Aleše Kota mohou seznámit i čeští čtenáři, k dispozici jsou už dvě knihy série Zero, obsahující dohromady deset sešitů.\nPíše se rok 2038. Na okraji doverských útesů sedí na židli starý muž s lahví v ruce. Za ním stojí malý chlapec – a v natažené ruce drží pistoli… „Já jsem poprvé zabil chlapa, když mi bylo deset. Agentura se chtěla co nejdřív ujistit, že to svedeme. Chci tím říct, že zabít je snadný. Dokážeš to. Nebudu ti bránit,“ říká muž dozadu k chlapci a hledí bez hnutí dál před sebe. „… Jen ti chci nejdřív něco vyprávět,“ dodává. Stačí čtyři panely a Aleš Kot má plnou pozornost svých čtenářů.\nNa následujících stránkách se tak odvíjí příběh Zerova života. Nikoliv však chronologicky, scénárista servíruje spíše jednotlivé dílčí epizody. Ukazuje, jak agentura nemilosrdně cvičí z dětí profesionální zabijáky ve jménu lepšího světa, stejně jako praktické naplňování nabytých dovedností na misích. Ze své podstaty jde o příběh akční, příznačný temnou, ba špinavou atmosférou. Zapomeňte na šarmantního Jamese Bonda! Aleš Kot ani Edward Zero nemají o práci agenta v poli iluze, o čemž přesvědčují čtenáře už od prvních stránek. Tím, že vše sledujeme převážně očima Edwarda Zera, netušíme, co je skutečným cílem agentury, a jsme tedy ochuzeni o přesvědčení, že jde skutečně o to, aby bylo dosaženo dobra – byť za cenu obětí. Nezbývá než spolu se Zerem věřit nadřízeným. Při pohledu na mrtvoly kolem to ale vážně není lehké. Navíc, když se postupem času skutečně začínají objevovat indicie o tom, že agentura není křišťálově čistá. Edward Zero se zjevně bude muset s lecčím vyrovnat a učinit mnohá obtížná rozhodnutí.\nPříběh Edwarda Zera je zasazen do nedaleké budoucnosti, žánrově jde o mix akčního thrilleru s náznaky sci-fi. Zní to krapek zvláštně – ale funguje to. Alespoň prozatím. První kniha s názvem Krize je hlavně úvodem do děje. Lehce nastiňuje oč půjde a v první řadě vyvolává otázky. Kniha druhá, nazvaná V srdci všeho, na část těchto otázek odpovídá – jak lze ale čekat, jiné naopak otevírá. Série Zero tak neztrácí tah na branku a napětí. Jejím výrazným rysem je skutečnost, že každý sešit kreslí někdo jiný. Je třeba si tedy zvyknout na odlišné kresebné styly, v zásadě ale nejde o nic rušivého – snad jen jeden sešit (z celkových pěti) v rámci první knihy úplně neladí s atmosférou a tématem, kniha druhá už je ale v tomto směru mnohem vyrovnanější. Střídání kreslířů také přispívá k eliminaci rutiny, neboť čtenář je tak stále udržován ve střehu. Jde o kresbu nemainstreamovou, pohybující se pocitově někde mezi 100 náboji Eduarda Rissa a DMZ Riccarda Burchielliho. Příznivcům těchto sérií pak lze také Kotovo Zero doporučit.\nAleši Kotovi by šlo držet palce už jen z důvodů patriotických. Naštěstí to není třeba, protože Kot je talent a (nejen) prostřednictvím Zera ukazuje, že se s ním do budoucna musí počítat. Snad budou po této sérii následovat v české mutaci i jeho další autorské počiny.\nNázev: Krize; V srdci všeho (Zero 1-2)\nKresba: Mateus Santolouco, Michael Walsh, Tradd Moore, Morgan Jeske, Vanesa R. Del Reyová, Matt Taylor, Jorge Coelho, Tonči Zonjič, Michael Gaydos\nPočet stran: 160, 160\nAgent Zero se vypořádal s minulostí – Ale vypořádala se minulost s ním?\nPsychopat morduje maniaka a čtenář se tomu směje\nRok nula – Bruce Wayne se stává Batmanem\nNová sezóna magazínu Crew odstartovala\nŠtítky: Aleš Kot Crew Komiks Recenze Zero\n← Ohlédnutí za pragoFFestí sobotou Podaří se Kormakovi znovu vyhrát nad silami Stínu? →