Hollywood | Milan Hain\nArchiv štítku: Hollywood\nMnoho autorů filmové Anny Kareniny\nV časopise Journal of Adaptation in Film & Performance (roč. 13, č. 3) mi vyšla studie s názvem „Multiple authorship in Anna Karenina (1935): Adapting Tolstoy’s literary classic in the Hollywood studio era“. Ve dvacetistránkovém textu se věnuji vzniku filmové verze slavného Tolstého románu z produkce MGM. Konkrétně se zaměřuji na tři diskurzy, které podle mého názoru tuto adaptaci klíčovým způsobem formovaly: zaprvé je to průmyslový a ekonomický diskurz zastoupený samotným studiem a producentem Davidem O. Selznickem; zadruhé jde o hollywoodské autocenzurní mechanismy představované aktivitami Správy Produkčního kodexu vedené Josephem Breenem; a zatřetí je to hvězdná identita Grety Garbo a hereččina aktivní role během natáčení (umožněná jejím privilegovaným statusem v rámci hollywoodských průmyslových struktur). Článek, čerpající z řady archivních materiálů, tak popisuje pozoruhodnou produkční historii snímku, jenž vznikal krátce po zřízení Správy Produkčního kodexu v roce 1934, a zároveň může sloužit jako případová studie poukazující na komplikovanou otázku autorství v hollywoodské studiové éře. Pokud se zajímáte o klasický Hollywood nebo o problematiku filmových adaptací, věřím, že to pro vás může být zajímavé čtení.\nČlánek je k zakoupení zde, zanedlouho bude dostupný i z databáze EBSCO.\nPříspěvek byl publikován 20/02/2021 | Rubrika: Blog | Štítky: adaptace, článek, David O. Selznick, Hollywood | Autor: admin.\nHlavní část výzkumu pro můj projekt o Davidu O. Selznickovi a jeho hvězdách se uskutečnila loni v létě v USA (více tady a tady). Od svého návratu se nicméně snažím vyhledávat další relevantní sbírky i u nás v Evropě. Po Victoria & Albert Museum v Londýně jsem absolvoval krátkodobý badatelský pobyt v Bill Douglas Cinema Museum v jihoanglickém Exeteru. Moje návštěva byla umožněna díky tamnímu štědrému stipendijnímu programu, který je otevřen i zájemcům ze zahraničí a který mohu vřele doporučit.\nKrásné anglické ráno s pohledem na budovu staré univerzitní knihovny, ve které sídlí Bill Douglas Cinema Museum.\nBohatý archiv muzea čítá na 75 000 položek, z nichž velké množství se vztahuje k prehistorii a rané historii filmu. Některé z nich tvoří malou, ale velmi sympatickou expozici, která sedm dní v týdnu umožňuje například zhlédnout a prakticky si vyzkoušet některé předchůdce kinematografu. Zbylé materiály jsou po předchozím objednání dostupné ve studovně, která je otevřena každý pracovní den od 10 do 17 hodin.\nMně v Bill Douglas Cinema Museum zajímaly zejména tři typy materiálů: memoranda, jejichž prostřednictvím producent David O. Selznick instruoval svého kameramana Ossieho Morrise při práci na filmech Stazione Termini (1953) a Sbohem, armádo (A Farwell to Arms, 1957), kde hlavní ženské role ztvárnila Jennifer Jones; britská periodika ze 40. a 50. let jako Picturegoer a Picture Show, která ve velkém informovala o dění v Hollywoodu a tím pádem obsahovala i množství článků o Selznickovi a jeho hvězdách; a konečně tituly odborné a memoárové literatury, které u nás nejsou k dispozici. Nakonec jsem využil i toho, že University of Exeter, která filmové muzeum provozuje, spravuje pozůstalost spisovatelky Daphne du Maurier, a nahlédl jsem do scénáře filmové verze Rebeccy, jenž autorce osobně věnovali Selznick a Alfred Hitchcock.\nInteraktivní část muzea v pozadí s výklenkem věnovaným životu a tvorbě Billa Douglase.\nMuzeum, pojmenované po zakladateli sbírky a významném režisérovi Billu Douglasovi, se nachází na okraji univerzitního kampusu, který je situován asi 20 minut chůze od centra města. Obojí – kampus i město – rozhodně stojí za návštěvu a prozkoumání. Exeter je středně velké město s bohatou historií, kterou připomíná například nádherná katedrála založená již v 11. století nebo všudypřítomné městské opevnění. Před Vánoci byly jeho uličky, obchody i restaurace plné lidí, což vytvářelo dojem příjemného ruchu. University of Exeter byla založena teprve po válce, ale za 60 let existence si dokázala vytvořit velmi dobré jméno a konzistentně se umisťuje mezi top 20 nejlepšími univerzitami v Británii. Zdejší filmový program je výjimečně silný, což je jistě výsledkem dlouholetého působení dnes již emeritního profesora Steva Neala, odborníka na filmové žánry, nebo profesorky Helen Hanson, jejíž okruhy odborného zájmu tvoří zvuk ve filmu, gotický film a film noir. Helen Hanson aktuálně působí také jako akademická ředitelka Bill Douglas Cinema Museum a během mého pobytu se se mnou ochotně setkala a diskutovala můj projekt. Jí a hlavnímu kurátorovi muzea Philu Wickhamovi patří mé velké poděkování.\nPoznámka na závěr: Přiznám se, že před odesláním žádosti o stipendium jsem netušil, že za jménem Billa Douglase se skrývá jeden z nejpozoruhodnějších autorských režisérů 70. a 80. let. Zejména jeho černobílá trilogie dramatizující jeho vlastní dospívání – inspirovaná jinými coming-of-age trilogiemi od Satjádžita Ráje a Marka Donského – je na Britských ostrovech velmi ceněna a je velká škoda, že u nás zůstává téměř zcela neznámá. K dispozici je však na DVD a blu-rayi od BFI a online je ke zhlédnutí na Vimeo. Jediný další film, který Douglas stihl dokončit před svou předčasnou smrtí v roce 1991, je „poor man’s epic“ Comrades (1986), ve kterém zužitkoval svou fascinaci laternou magikou a dalšími technologickými předchůdci kinematografu. Stejná fascinace stála i za zrodem sbírky tvořící páteř dnešního muzea.\nPříspěvek byl publikován 29/12/2018 | Rubrika: Blog | Štítky: archivy, David O. Selznick, Hollywood | Autor: admin.\nGary Cooper s ušima jako Clark Gable\nDavid O. Selznick si od konce 30. let budoval pověst neomylného objevitele hereckých hvězd. Ve třech po sobě následujících produkcích se mu podařilo představit americkému publiku Ingrid Bergman (Intermezzo: A Love Story) a Vivien Leigh (Gone with the Wind) a povýšit status Joan Fontaine z nevýrazné studiové herečky na představitelku hlavních rolí (Rebecca). V dalších letech se nemalou měrou zasloužil o hvězdné kariéry Josepha Cottena, Dorothy McGuire nebo Jennifer Jones. Ne vždy byl ale jeho prvotní odhad správný, jak dokazuje případ Gregoryho Pecka.\nSelznick se o Peckovi poprvé dozvěděl od své newyorské zástupkyně a lovkyně talentů Kay Brown v úvodu roku 1941, když byl herec teprve studentem Neighborhood Playhouse School of Theatre. Brown považovala čtyřiadvacetiletého mladíka za velkou hereckou naději, a přesvědčila proto svého šéfa, aby svolil s provedením kamerových testů, které v New Yorku režíroval Peckův učitel herectví Robert Ross. Natočený materiál byl následně odeslán k posouzení do Selznickova studia v Culver City. Zde je Selznickova reakce, jak ji zaznamenala interní korespondence:\nJe mi líto, ale musím říct, že si nedokážu představit, jak bychom mohli s Gregorym Peckem naložit. Možná velké studio by si vědělo rady, ale my bychom měli velké obtíže, pokud bychom jej chtěli využít sami nebo pokud bychom jej nabízeli jiným studiím, která jej nemají pod smlouvou. Na plátně vypadá jako Abe Lincoln a pokud má skvělou osobnost, není to z těchto testů patrné. Soudě podle tvého velkého zájmu to musí být výborný divadelní herec, a přestože jeho výkon ve scéně z „This Above All“ je uspokojivý – vzhledem k tomu, kolik práce bylo odvedeno v jeden den, a vzhledem k dalším okolnostem –, není to nic, z čeho bychom měli být nadšení. Co se týče jeho výkonu [ve scéně z Lásky a mládí], po zhlédnutí Pecka vzrostl můj respekt k Dougovi Fairbanksovi Jr. [který tutéž roli ztvárnil ve filmu z roku 1939].\nI am sorry to have to say that I don’t see what we could do with Gregory Peck. Maybe a big studio could use him, but we would have great difficulty in either using him ourselves or in getting other studios to use him that didn’t have him under contract. He photographs like Abe Lincoln, and if he has a great personality I don’t think it comes through in these tests. He must be a fine legitimate actor, judging by your great interest in him, and while his performance in the scene from “This Above All” is satisfactory, considering how much work was done in one day, and considering the circumstances under which it was made, it is nothing to get excited about. As for his performance in [the scene from] “The Young in Heart,” my respect for Doug Fairbanks, Jr., goes up after seeing Peck play this scene.\nGregory Peck na rané promo fotografii.\nPřestože v minulosti Selznick mnohokrát dal na rady a doporučení Kay Brown (byla to ona, která Selznicka upozornila na román Margaret Mitchell Gone with the Wind nebo na potenciál Ingrid Bergman), tentokrát Peckovy kamerové testy vyhodnotil po svém a smlouvu herci nenabídl. S odstupem času – při vědomí Peckovy hvězdné kariéry – se nám jeho rozhodnutí může jevit unáhlené a nepromyšlené. Pokusme se ale zrekonstruovat producentovu pozici na počátku roku 1941: Peck byl jedním ze stovek nebo spíše tisíců aspirujících mladých herců, neměl za sebou žádné filmové zkušenosti a v divadle teprve začínal, a pro Selznicka absolvoval dva improvizované a diletantsky zrežírované kamerové testy. Navíc si někteří dělali legraci z jeho odstávajících a nesouměrných uší. Možná se nakonec Selznickovu rozhodnutí nemůžeme divit…\nTím ale příběh nekončí. O rok a půl později bylo totiž všechno jinak: USA byly ve válce, řada mladých amerických herců sloužila v armádě a Hollywood se potýkal s nedostatkem mužských hvězd. Gregory Peck – kvůli zranění páteře osvobozený od vojenské služby – mezitím sklidil několik divadelních úspěchů, čímž si vysloužil zájem filmových studií. Ještě než byl do kin uveden jeho první film, válečné drama Dny slávy (Days of Glory, 1944), měl podepsané neexkluzivní smlouvy na určitý počet filmů u Twentieth Century-Fox, MGM, nezávislého producenta Caseyho Robinsona a – překvapivě – rovněž u Davida O. Selznicka.\nCo Selznicka přimělo změnit názor? Vedle Peckových divadelních úspěchů z nedávné doby, pozitivních ohlasů na jeho práci v tisku a zájmu konkurence (Selznick byl vždy velmi soutěživý) nejspíš i osobní setkání, po kterém Selznick prohlásil, že Peck je „nejlepším kandidátem na představitele hlavních mužských rolí, jaký se [v Hollywoodu] objevil za velmi, velmi dlouhou dobu.“ Důležité teď bylo zabránit tomu, aby se obchodní rivalové a široká veřejnost dozvěděli o první, neúspěšné sérii vyjednávání, která měla potenciál ohrozit Selznickovu reputaci starmakera. To byla práce pro talentové a marketingové oddělení.\nSelznick sice nevyužil výhodné pozice, která mu dala na začátku roku 1941 šanci připoutat Pecka exkluzivní smlouvou, nicméně získal právo alespoň na část hercových služeb v době, kdy o ně byl enormní zájem. Peck se objevil v Selznickových produkcích Rozdvojené duše (Spellbound, 1945), Souboje na slunci (Duel in the Sun, 1946) a Případu Paradineová (The Paradine Case, 1947), které na jednu stranu těžily z jeho enormní popularity, na stranu druhou ji ovšem dále přikrmovaly, neboť se jednalo o prestižní, vysokorozpočtové produkce opatřené štědrou reklamou a publicitou. Spolupráce Davida Selznicka a Gregoryho Pecka tak nakonec byla i přes nevydařený začátek úspěšná a oboustranně výhodná.\nMemo Davida O. Selznicka z 11. 3. 1941, Gregory Peck 1941–1947, b. 3344, f. 3, Selznick Collection, Harry Ransom Center.\nMemo Frances Inglis z 29. 10. 1942, Gregory Peck – correspondence, b. 568, f. 5, Selznick Collection, Harry Ransom Center.\nNázev příspěvku je parafrází výroku Selznickova blízkého spolupracovníka Dana O’Shea. Viz jeho telegram z 27. 10. 1942, Gregory Peck – correspondence 1945, b. 568 f. 5, Selznick Collection, Harry Ransom Center.\nPříspěvek byl publikován 18/02/2018 | Rubrika: Blog | Štítky: David O. Selznick, Gregory Peck, Hollywood, hvězdy | Autor: admin.\nTOP 10: Knížky o filmu, které mě nejvíc ovlivnily\nJeště než se zapojím do tradičního bilancování předchozího roku – ať už tady, nebo na stránkách časopisu 25fps -, nabízím k přečtení přehled 10+ knížek o filmu, které mě nejvíc ovlivnily a ke kterým se nejčastěji vracím. Soupis můžete číst jako můj knižní „autoportrét“ (ač velmi nekompletní, protože v něm spousta důležitých titulů chybí), nebo jaké sérii samostatných doporučení.\nRudy Behlmer – Memo from David O. Selznick (The Viking Press, 1972)\nKdo jiný by mohl podat zasvěcenější zprávu o fungování amerického filmového průmyslu v období klasického Hollywoodu než ten, kdo byl jeho nedílnou součástí po více než 30 let? Výběr ze Selznickových memorand a korespondence opatřený úvodním slovem historika Rudyho Behlmera zprostředkovává fascinující zákulisní pohled na fungování velkých studií i Selznickovy nezávislé produkční společnosti a dotýká se všech myslitelných aspektů výroby, distribuce a uvádění filmů ve studiové éře. Technicky jsem knížku přečetl teprve nedávno, ale velkou část Selznickových zpráv jsem znal již z vlastního výzkumu.\nDavid Bordwell – Poetics of Cinema (Routledge, 2008) Dilema, kterou Bordwellovu knížku do seznamu zařadit, jsem vyřešil volbou souboru esejů pokrývajících 30 let jeho badatelské činnosti. Můj výtisk Bordwellovy Poetiky filmu už dávno nevypadá reprezentativně: obálka je na několika místech ohnutá, téměř každá strana obsahuje poznámky nebo podtržené pasáže, vazba se začíná rozpadat… To vše svědčí o tom, že se ke knize pravidelně vracím a využívám ji ve výuce. I když už nestíhám číst každý Bordwellův příspěvek na jeho blogu, stále jeho práci obdivuji a čerpám z ní inspiraci. V Poetics of Cinema mám nejraději kapitoly o síťových narativech, CinemaScopu a diváckém vnímání Mildred Pierce (1945).\nRonald Haver – David O. Selznick’s Hollywood (Alfred A. Knopf, 1980)\nV tiráži publikace Ronalda Havera se uvádí, že všichni, kdo se na jejím vzniku podíleli, usilovali o to, aby vypadala, jako by ji produkoval sám David O. Selznick. Výsledkem je rozměrný, bohatě ilustrovaný a na poctivém archivním výzkumu založený svazek detailně zaznamenávající Selznickovu filmovou kariéru – takové Gone with the Wind mezi knihami o filmu. Podle Davida Bordwella jde „bezpochyby o nejkrásnější knížku o americkém filmovém průmyslu, jaká kdy vyšla.“ Použitá se dá sehnat za pouhé čtyři dolary.\nKolektiv autorů – The Movie Book (Phaidon Press, mini edition, 2002)\nJe to sice „jen“ obrázková kniha nevelkého formátu (12,5 x 16,5 cm) a s minimem textu, ale za těch patnáct let, co ji vlastním, jsem do ní nahlížel nesčetněkrát. Prostřednictvím fotosek, fotografií ze zákulisí a stručných medailonků představuje 500 osobností z dějin světového filmu seřazených v abecedním pořadí. Každá osobnost má vyhrazenu jednu stránku, což často vytváří lákavá nebo provokativní spojení – dvojstranu spolu sdílí Julie Andrews a Theo Angelopoulos, Harrison Ford a John Ford, David O. Selznick a Ousmane Sembene, Lee Strasberg a Meryl Streep nebo John Travolta a Lars von Trier.\nJames Naremore – An Invention Without a Future: Essays on Cinema (University of California Press, 2014)\nStejně jako v případě Davida Bordwella jsem i u Jamese Naremorea dlouze zvažoval, kterou knihu z jeho bohatého portfolia vybrat, než jsem se zbaběle rozhodl pro kolekci jeho esejů. Před dvěma lety jsem v recenzi pro časopis 25fps uvedl, že Naremoreovy texty považuji „za ideál akademického psaní. Spojují totiž erudovanost s přístupností a otevřeností směrem k laické veřejnosti.“ Na tomto tvrzení nemám co měnit. Výbor nazvaný An Invention Without a Future slouží jako skvělá ukázka autorova elegantního stylu psaní i obdivuhodně širokého záběru (otázky filmového autorství, herectví, vztahu klasicismu a modernismu, dějiny filmové kritiky atd.).\nRudy Behlmer – Memo from David O. Selznick\nDavid Bordwell – Poetics of Cinema\nRonald Haver – David O. Selznick’s Hollywood\nKolektiv autorů – The Movie Book\nJames Naremore – An Invention Without a Future: Essays on Cinema\nRůzní autoři – řada BFI Film Classics (1995– )\nEdici BFI Film Classics považuji za jeden z nejlepších vydavatelských počinů v oblasti filmových studií. Jednotlivé díly nejenže představují podnětné analýzy, interpretace nebo produkční historie významných děl světové kinematografie, ale také čtenářům umožňují seznámit se se způsobem psaní a uvažování mnoha osobností filmové teorie a kritiky. Mými osobními favority jsou svazky V. F. Perkinse o Wellesových Skvělých Ambersonech (The Magnificent Ambersons, 1942) a Noaha Isenberga o Ulmerově Objížďce (Detour, 1945).\nAndrew Sarris – The American Cinema. Directors and Directions 1929–1968 (Da Capo Press, 1996)\nI já jsem si prošel intenzivní auteuristickou fází, kdy jsem k Andrew Sarrisovi vzhlížel jako k nezpochybnitelné autoritě. Dnes východiska auteurské „teorie“ hodnotím velmi skepticky. Přesto mám jeho knihy – a zejména pak tu nejslavnější – v oblibě a nečekám, že se to v blízké budoucnosti změní. Může za to Sarrisova nekompromisnost, s jakou ze sebe chrlí verdikty o jednotlivých filmech a režisérech, i záviděníhodná schopnost popsat mizanscénu nebo práci kamery pomocí pár pečlivě zvolených slov.\nThomas Schatz – The Genius of the System: Hollywood Filmmaking in the Studio Era (Pantheon Books, 1988)\nJedním z těch, kteří nejvýrazněji zrevidovali do té doby převládající smýšlení o klasickém Hollywoodu, představované mimo jiné i spisy Andrewa Sarrise, byl Thomas Schatz. V knize The Genius of the System nabídl historické pojednání o „zlaté éře“ Hollywoodu zaměřené nikoliv na režiséry, ale na studia a producenty, tedy subjekty, které se dlouho těšily jen okrajovému zájmu badatelů. I 30 let od vydání jde o vlivnou a často citovanou knihu, která ukazuje, že filmový průmysl vždy balancoval na tenké hranici mezi uměním a byznysem.\nAlain Silver a Elizabeth Ward – Film Noir: An Encyclopedic Reference to the American Style (The Overlook Press, third edition, 1992)\nDnes je trh přesycený nejrůznějšími přehledy a seznamy filmu noir, ale všem jim předcházela průkopnická publikace sestavená Alainem Silverem a Elizabeth Ward. Od prvního vydání v roce 1979 po to zatím poslední z roku 2010 (uvedené na trh pod aktualizovaným názvem The Film Noir Encyclopedia) se autoři snaží poskytnout co nejzasvěcenější mapu nepřehledného noirového teritoria. Neobešlo se to bez faktických chyb nebo sporných hodnotících soudů, přesto jde o knížku, po které ve své noirové poličce sahám nejčastěji. Alain Silver stojí i za čtyřdílnou sérií Film Noir Reader, kterou mohu taktéž bez váhání doporučit.\nFrançois Truffaut – Rozhovory Hitchcock/Truffaut (Československý filmový ústav, 1987)\nKdyž po pravdě prohlásím, že přečtení Truffautových rozhovorů s Alfredem Hitchcockem patří mezi formativní okamžiky mého studijního a profesního života, postavím se tím patrně do zástupu stovek dalších lidí, kteří to měli podobně. Vzpomínám si, jak mě vždycky štvalo, když jsem knížku po uplynutí výpůjční doby musel vrátit zpátky do knihovny. Dnes mám samozřejmě vlastní výtisk, což mi dovoluje vracet se k ní tak často, jak jen potřebuji (to znamená velmi často).\nV. F. Perkins – The Magnificent Ambersons (BFI Film Classics)\nAndrew Sarris – The American Cinema. Directors and Directions 1929–1968\nThomas Schatz – The Genius of the System: Hollywood Filmmaking in the Studio Era\nAlain Silver a Elizabeth Ward – Film Noir: An Encyclopedic Reference to the American Style\nPříspěvek byl publikován 19/12/2017 | Rubrika: Blog | Štítky: David O. Selznick, Hollywood, knihy, Top 10 | Autor: admin.\nBratr Myron, talentový agent\nDavid O. Selznick měl dva starší bratry. Zatímco Howard (nar. 1897) trpěl blíže neurčenou psychickou poruchou a celý život strávil v ústraní (zemřel v roce 1980), Myron Selznick (nar. 5. října 1898) se stejně jako David od útlého věku pohyboval v prostředí filmového průmyslu a nakonec se prosadil jako vlivný talentový agent. Jeho kariéru však poznamenala závislost na alkoholu, která i zapříčinila jeho smrt ve věku 45 let. Myronu Selznickovi se v několika kapitolách knihy Hidden Talent: The Emergence of Hollywood Agents (University of California Press, 2010) věnuje filmový historik Tom Kemper, z jehož výkladu v následujících odstavcích vycházím.\nProstřední z bratrů Selznickových patřil mezi nejprogresivnější (a nejagresivnější) hollywoodské agenty 30. let. Podle Kempera svou práci nenáviděl – stejně jako celý filmový průmysl –, což se projevovalo arogantním vystupováním, kterým si znepřátelil či odcizil řadu lidí. Stejné vlastnosti ale nejspíš stály i za jeho nezpochybnitelnými úspěchy.\nJiž jako teenager Myron pracoval pro společnost Selznick Pictures patřící jeho otci Lewisovi. Série nešťastných obchodních rozhodnutí a neschopnost konkurovat firmám Adolpha Zukora nebo Williama Foxe v roce 1923 vedla k bankrotu otcovy firmy. Myron se pokusil prosadit v oblasti filmové produkce prostřednictvím vlastní společnosti Selznick Pictures Corporation, které se ale taktéž nevedlo. Po těchto dvou neslavných zkušenostech Myron a David odjeli z New Yorku do Kalifornie v naději, že přítomnost v samém centru americké filmové výroby jim dopomůže ke kýženému úspěchu.\nMyron v Hollywoodu vystřídal několik pozic, než se v roce 1927 definitivně stal talentovým agentem. Podle nejrozšířenější verze k tomu přispěla náhoda, kdy příteli, režiséru Lewisi Milestonovi, pomohl při jednání se zaměstnavatelem k vyššímu platu. Myron si brzy vybudoval pověst neústupného obchodníka se silnými přesvědčovacími a vyjednávacími schopnostmi. Zároveň však bylo z jeho promluv zřejmé, že ke svému povolání nechoval žádný zvláštní respekt – naopak jej bral jako nečistou branži založenou na handrkování o penězích.\nMinimalistická inzerce uveřejněná ve filmové ročence, 1938.\nMyronův postoj – způsobený nejspíš nenaplněnými ambicemi na poli filmové produkce – ovšem nemohl změnit fakt, že zakrátko se z jeho agentury stal přední hollywoodský hráč. Díky důvěrné znalosti filmového prostředí a cenným kontaktům si Selznick vybudoval portfolio prominentních klientů, mezi které patřili herci Gary Cooper a Fred Astaire, herečky Katharine Hepburn a Carole Lombard, režiséři Lewis Milestone, George Cukor a John Cromwell nebo scenáristé Ben Hecht, Maxwell Anderson a Dudley Nichols. Myron Selznick od počátku deklaroval bojovný postoj vůči hollywoodským studiím a svým klientům zaručoval vyjednání bezprecedentních pracovních podmínek. Výměnou Selznick inkasoval provizi ve výši 10 % klientovy mzdy (což například u herce Williama Powella mohlo činit až 30 000 dolarů ročně).\nBrzy Selznickova firma zaměstnávala několik „terénních“ agentů (field agents), kteří monitorovali situaci ve studiích, sledovali produkční trendy a lovili nové klienty, zatímco jejich šéf celou operaci ovládal z kanceláře pomocí telefonu. Agentura věnovala velkou pozornost sběru a třídění informací, které mohly být využity ve prospěch klientů. Další záležitosti byly projednávány na obchodních schůzkách a neformálních setkáních. Právě v tom spočívala podstata práce hollywoodských talentových agentů – navázání sociálních vazeb bylo často možné přetavit v obchodní transakce, a jeden oběd nebo hra golfu mohly znamenat mnohem více než hodiny oficiálních telefonátů nebo návštěv v zatuchlých kancelářích.\nMyron Selznick obklopený režiséry Leem McCareym (vlevo) a Ernstem Lubitschem (vpravo), 1938.\nSelznick získal náskok před konkurencí mimo jiné i kvůli tomu, že svým klientům nabízel nejrůznější výhody, kterých menší agentury nebyly schopné dosáhnout. Nešlo jen o příznivé finanční podmínky (včetně podílu na ziscích pro některé z nich), ale i o právo na schválení námětu či scénáře nebo – v případě režisérů – o možnost účastnit se postprodukce. Myron poskytoval svým klientům komplexní a prvotřídní servis – manažerský, právní, účetní i poradenský. Tím získával další prominentní klienty, kteří zvyšovali prestiž jeho společnosti a sloužili jako lákadlo pro své herecké či režisérské kolegy. V roce 1932 otevřel Selznick pobočky v New Yorku a Londýně, které dále rozšířily přístup k novým talentům z oblasti filmu či divadla. V polovině 30. let tak mohla Selznickovi konkurovat pouze talentová agentura Charlese Feldmana.\nPrvní Myronův klient, režisér Lewis Milestone, inzerce z Variety, 8. 1. 1930.\nMezi klientky Myrona Selznicka se ve 40. letech řadila i herečka Myrna Loy.\nDosud ne zcela probádanou oblastí zůstává Myronova spolupráce s bratrem Davidem. Přestože mezi nimi fungovala sourozenecká rivalita, je neoddiskutovatelné, že museli ze svého vztahu profesně těžit. Otázka je, do jaké míry. Myron zastupoval desítky osobností, které ve 30. a 40. letech opakovaně pracovaly pro Davidovu produkční společnost, ať už šlo o režiséry George Cukora, Alfreda Hitchcocka a Johna Cromwella, scenáristu Bena Hechta nebo herečku Carole Lombard. Byl to právě Myron, kdo Davidovi představil Vivien Leigh, která se následně stala hereckou představitelkou Scarlett O’Hara v adaptaci Gone with the Wind. Mimo to byl Myron i podílníkem v Davidově společnosti Selznick International Pictures, neboť do ní při jejím vzniku v roce 1935 investoval 200 000 dolarů. Dochované materiály v Harry Ransom Center v Texasu však ukazují, že při obchodních jednáních většinou Myron svému bratrovi nic nedaroval a ve všech zdokumentovaných případech hájil zájmy svých klientů. Příkladem může být angažmá Janet Gaynor v Selznickově produkci A Star Is Born, za které herečka inkasovala mimořádně vysoký honorář 150 000 dolarů. Sám David si dokonce stěžoval, že Myronova agentura postupovala v tomto případě ještě nekompromisněji než obvykle – snad aby okolí vyvrátila, že by podléhala konfliktů zájmů.\nNa počátku 40. let se začalo ukazovat, že Myronova záliba v alkoholu má negativní dopad nejen na jeho zdraví, ale i na fungování firmy. Někteří klienti si stěžovali na soustavně klesající kvalitu poskytovaných služeb a postupně přecházeli ke konkurenci. Následně začali agenturu ve velkém opouštět i její zaměstnanci. Myron Selznick zemřel po jedné z mnoha proflámovaných nocí 23. 3. 1944 v důsledku žilní trombózy. V té době už ale byla jeho firma v rozkladu. Správa Myronovy pozůstalosti připadla Davidu Selznickovi, kontrolu nad částí jeho agentury převzal někdejší hlavní konkurent Charles Feldman.\nMyron Selznick dnes zůstává málo známou figurou a ve většině publikací o zlaté éře Hollywoodu se s jeho jménem nesetkáme. O to cennější je knížka Hidden Talent: The Emergence of Hollywood Agents, ve které Tom Kemper podrobně analyzuje Selznickovu roli ve spletitém hollywoodském studiovém systému a ukazuje, jak tento agent pomohl desítkám klientů k vyšším platům, komfortnějším pracovním podmínkám a většímu stupni tvůrčí autonomie. Pomohl tak nastavit parametry spolupráce mezi tvůrčími pracovníky a studii, které s drobnými obměnami platily po další desetiletí.\nPříspěvek byl publikován 18/11/2017 | Rubrika: Blog | Štítky: David O. Selznick, Hollywood, Star System | Autor: admin.\nSecond Fiddle nehraje druhé housle\nDíky knize The Star Machine od americké historičky Jeanine Basinger jsem se dozvěděl o hudební romanci Second Fiddle (1939), jejíž zápletka měla být inspirována rozsáhlou kampaní s cílem najít vhodnou hereckou představitelku pro Selznickovu adaptaci Gone with the Wind (1939). Role Scarlett O’Hara byla toužebně vyhlížena stovkami hollywoodských profesionálek i doufajících amatérek a tisk od oznámení skutečnosti, že David O. Selznick v roce 1936 zakoupil filmová práva k románu, po zahájení natáčení o více než dva roky později spekuloval o mnoha jménech. (Tyto spekulace byly samozřejmě živeny i marketingovým oddělením Selznickova studia, které v neustálém přívalu zpráv vidělo skvělý propagační nástroj.) Postupně se jako kandidátky veřejnosti představily například Katharine Hepburn, Miriam Hopkins, Margaret Sullavan, Paulette Goddard, Bette Davis nebo Jean Arthur. Až v lednu 1939 padlo definitivní rozhodnutí, že se úlohy zhostí britská herečka (a tehdejší partnerka Laurence Oliviera) Vivien Leigh, americkému publiku dosud zcela neznámá.\nPříběh Second Fiddle je založen na podobné premise: fiktivní hollywoodské studio Consolidated Pictures se již řadu měsíců snaží obsadit titulní roli v připravované adaptaci (taktéž fiktivního) bestselleru Girl of the North. V tisku se objevují jména různých kandidátek, ale žádná z nich se neosvědčila tak, aby s ní bylo vedení společnosti spokojeno. Zaměstnanec studia Jimmy Sutton (Tyrone Power) je vyslán až do Minnesoty, kde má prověřit uchazečku číslo 436, učitelku Trudi Hovland (Sonja Henie), kterou do konkurzu bez jejího vědomí přihlásil její nápadník. Trudi nejprve nejeví zájem o kariéru filmové star, ale Jimmy naléhá a nakonec se mu podaří mladou ženu přesvědčit. Po příchodu do Hollywoodu se ukáže, že Trudi je pro roli naprosto dokonalá a studio ji začne připravovat na úlohu nové hollywoodské hvězdy. Součástí tohoto procesu je i vytvoření fiktivního románku s populárním hercem a zpěvákem Rogerem Maxwellem (Rudy Vallee), jejž z pozice tiskového mluvčího koordinuje Jimmy.\nFilm se s nadsázkou dotýká mnoha aspektů utváření hvězd v hollywoodském studiovém systému, včetně produkce fiktivních biografií a šíření smyšlených informací ze soukromého života herců a hereček. Vedle toho se ale produkční společnost Twentieth Century-Fox strefuje i do Selznickovy kampaně vytvořené kolem Gone with the Wind a dokonce i do jeho osoby a pověsti, kterou si v rámci filmového průmyslu získal. Smyšlené studio Consolidated Pictures totiž vede častokrát nerozhodný, ale zároveň autokratický filmový magnát, kterého sice nikdy nevidíme, ale opakovaně jej slyšíme rozdávat úkoly prostřednictvím interkomu. Každý svůj proslov určený podřízeným pak zakončuje větou „I’ll send you a memo“ (nebo její variací), která je jasným odkazem na Selznickův pověstný zvyk diktovat a posílat dlouhé interní zprávy.\nTvůrci Second Fiddle hojně využívají fiktivní novinové titulky.\nS jejich pomocí jsou divákům poskytovány narativní informace…\n…ale často mají i komický nádech.\nZároveň reflektují něco z veřejného zájmu o Hollywood a svět celebrit.\nA pochopitelně s nadsázkou dokumentují nelehké, ale oboustranně nezbytné soužití filmových profesionálů a médií.\nParalela ke komplikovanému procesu obsazování hlavní role v Selznickově Gone with the Wind musela být publiku na konci 30. let zcela zřejmá.\nSecond Fiddle mimo svůj příběh samozřejmě funguje jako komentář k hollywoodskému hvězdnému systému i skrze obsazení hlavních rolí. Jako zaměstnanec filmového studia Jimmy a učitelka a vycházející herecká hvězda Trudi se představili Tyrone Power a Sonja Henie, oba v té době na vrcholu popularity. Mimořádně pohledný Power – některými vnímaný jako nástupce Rudolpha Valentina – dostal příležitost objevit se zase v lehčí žánrové poloze poté, co jej studio uvedlo jako titulního hrdinu ve westernu Jesse James (1939). Sonja Henie coby bývalá krasobruslařka oceněná zlatem na mistrovství světa i olympijských hrách zase navázala na své role v „bruslařských“ komediích jako Královna ledu (One in a Million, 1936) a My Lucky Star (1938). I v Second Fiddle dostala sportovně nadaná Norka příležitost v několika scénách zužitkovat své bruslařské umění. (Paradoxní je, že herecky výrazně limitovaná Henie ztvárňuje začínající herečku, která má být obdařena takovým přirozeným talentem, že uspěje v konkurenci mnoha desítek hollywoodských veteránek a získá náročnou roli, s níž si žádná její předchůdkyně neporadila.)\nPůvabný film s písněmi Irvinga Berlina v době svého uvedení chytře vytěžil z popularity Tyrona Powera i Sonji Henie i z pozornosti, kterou si dlouhodobě uzurpovala Selznickova megaprodukce Gone with the Wind. Snímek se dočkal pozitivních recenzí, kterým pochopitelně tato spojitost nemohla uniknout. Některá periodika dokonce uváděla podobnost s dalším Selznickovým snímkem Zrodila se hvězda (A Star Is Born, 1937), jenž se rovněž – ovšem v serióznějším žánrovém podání – zabýval mechanismy produkce hvězd v Hollywoodu. V Second Fiddle nakonec jemná satira na Hollywood ustoupí do pozadí, aby mohlo dojít k plnému rozvinutí romance mezi ústředními postavami. Ty musejí, jak už to u hollywoodských romantických komedií bývá, překonat několik nástrah a nedorozumění, než se v závěrečných vteřinách spojí v něžném, vše řešícím polibku.\nHvězdy snímku: Sonja Henie…\n…a Tyrone Power\nPříspěvek byl publikován 08/10/2017 | Rubrika: Blog | Štítky: David O. Selznick, Hollywood | Autor: admin.\nMargaret Herrick Library je bezesporu královnou mezi filmovými archivy. Instituce provozovaná americkou Akademií filmových umění a věd (Academy of Motion Picture Arts and Sciences) má aktuálně sídlo v nádherné budově v Beverly Hills a její historie sahá až do roku 1928, kdy se o její zřízení zasloužil tehdejší prezident Akademie, herec Douglas Fairbanks.\nPo nezbytné registraci – a odložení veškerých osobních věcí s výjimkou laptopu, volných listů papíru a obyčejné tužky – je vám umožněno přesunout se do druhého patra, kde je k dispozici několik přepážek rozdělených podle druhu materiálu, s nímž chcete pracovat. U jedné z nich si například můžete vyžádat filmová periodika nebo poprosit o instrukce týkající se použití zdejší bohaté příruční knihovny. Další pult má na starosti tzv. core collection, která sestává zejména z novinových výstřižků, programů, fotografií a dalších propagačních materiálů. Core collection je řazena do složek podle názvů filmů a jmen osob, kterými se chcete zabývat. Některé materiály jsou dostupné pouze na mikrofilmech, k jejichž studiu slouží samostatná místnost. Výhodou core collection je její snadná dostupnost: není potřeba objednávat se předem, materiály vám budou připraveny během několika minut od jejich vyžádání prostřednictvím speciálního formuláře.\nJestliže pracujete na rozsáhlejším výzkumu, je velmi pravděpodobné, že si s core collection nevystačíte. Za tímto účelem Margaret Herrick Library uchovává archivní materiály, které jsou zařazeny do tzv. speciálních sbírek (special collections). K přístupu k nim už je třeba objednávka alespoň dva pracovní dny předem. V průvodním emailu je nezbytné uvést vaše osobní údaje, univerzitní afiliaci a detailní popis projektu, na kterém zrovna pracujete. Pro prohlížení dokumentů ze speciálních sbírek je pak v knihovně vyhrazen zvláštní prostor, kam můžete usednout se svým notebookem nebo ručně psanými poznámkami. V celém prostoru knihovny je zakázáno fotit, za poplatek vám však asistenti mohou vyhotovit fotokopie požadovaných dokumentů (cena je 25c za jednu stranu formátu A4 u dříve publikovaných materiálů, 50c za jednu stranu formátu A4 v případě nepublikovaných materiálů; zatímco u publikovaných materiálů není maximální počet fotokopií stanoven, u nepublikovaných materiálů ze speciálních kolekcí lze zažádat maximálně o 150 stran za jeden kalendářní rok).\nCelkem je sbírka uložená v Margaret Herrick Library rozdělená do přibližně tisícovky kolekcí a obsahuje všechny myslitelné typy dokumentů od produkčních materiálů přes scénáře, korespondenci, výstřižky, smlouvy, rukopisy, plány, náčrty a storyboardy až po notové listy atd. K nejčastěji využívaným sbírkám patří cenzurní materiály Sdružení amerických producentů a distributorů (Motion Picture Producers and Distributors of America), později přejmenovaného na Americkou filmovou asociaci (Motion Picture Association of America). Další dokumenty tvoří například pozůstalosti filmových tvůrců (režisérů, producentů, scenáristů, kameramanů, herců) nebo materiály filmových produkčních a distribučních společností. Mezi sbírkami pak pochopitelně nesmí chybět kolekce dokumentující fungování Akademie filmových umění a věd včetně historie předávání Oscarů, které má tato organizace od svého založení na konci 20. let na starosti.\nPro ilustraci: během výzkumu k aktuálnímu projektu k producentovi Davidu O. Selznickovi jsem pracoval například s následujícími sbírkami:\nRudy Behlmer papers a Ronald Haver collection – v obou případech jde o rozsáhlé materiály amerických filmových historiků, kteří se v minulosti zabývali Selznickem a jeho filmy a po ukončení výzkumů darovali své poznámky, výstřižky z periodik, korespondenci, ale i četné fotokopie primárních dokumentů knihovně;\nGregory Peck papers – hercova rozsáhlá pozůstalost zahrnuje korespondenci, smlouvy, propagační materiály (např. pressbooky), studiem vyhotovené profesní biografie nebo výstřižky z novin a časopisů;\nGeorge Cukor papers, Alfred Hitchcock papers, William Wyler papers, John Huston papers, Vincente Minnelli papers, Henry King papers, George Stevens papers – pozůstalosti režisérů většinou sestávají z korespondence, scénářů, smluv a různých produkčních dokumentů;\nHedda Hopper papers – korespondence a další dokumenty z pozůstalosti slavné filmové novinářky;\nIvan Kahn papers – dokumenty talentového agenta, které obsahují jeho poznámky ke kariéře řady herců a hereček, s nimiž navázal spolupráci.\nAbecedně uspořádaný přehled všech sbírek v držení Margaret Herrick Library je k dispozici zde.\nKaždý vstup do Margaret Herrick Library provází pocit až jakési posvátné úcty. Částečně to je dáno tím, že knihovna od roku 1991 sídlí v budově připomínající kostel v románském stylu – včetně charakteristické věže s červenou stříškou a velké rozety umístěné přímo nad vchodem. (Ve skutečnosti jde o budovu bývalé vodárny, ale pravda v tomto případě trochu boří iluzi, kterou se tu snažím reprodukovat.). Jistou roli hraje i to, že v budově je nutné udržovat mimořádné ticho a každý váš pohyb – zejména kolem zapůjčených dokumentů – je střežen několika přísně vyhlížejícími zaměstnanci. Hlavní podíl ale připadá tomu, že mezi zdmi knihovny se nachází tisícovky listin, které dokumentují dějiny Hollywoodu, vznik dnes již kanonických filmů a utváření kariér mnoha hvězd, které dodnes obdivujeme. S nadsázkou řečeno, jestliže muslimové by alespoň jednou za život měli vykonat pouť do Mekky, filmoví historici se zájmem o americký film by se měli minimálně jednou ve své kariéře vydat do Margaret Herrick Library.\n„Poutník“ dorazil do cíle.\nPříspěvek byl publikován 10/09/2017 | Rubrika: Blog | Štítky: archivy, David O. Selznick, Hollywood | Autor: admin.\nNa stopě Selznickovi I.\nStaré studio Thomase Ince v Culver City\nAby se v roce 1935 mohl David O. Selznick stát plnohodnotným nezávislým producentem, schopným konkurovat majors, potřeboval získat pod svou kontrolu ateliéry, v nichž by mohl naplňovat vizi založenou na tvorbě uměleckých a zároveň komerčně úspěšných snímků. Přestěhoval se proto do bývalého studia filmového průkopníka Thomase Ince v Culver City. Na adrese 9336 West Washington Boulevard, jen pár bloků od ateliérů hollywoodského giganta MGM, Selznickova společnost sídlila dalších více než dvacet let.\nThomas Ince nechal ateliéry, rozkládající se na ploše téměř 6 hektarů, postavit v roce 1918. Po jeho předčasné smrti v roce 1924 je využíval producent a režisér Cecil B. DeMille (natočil zde například velkolepého Krále králů), než je o další čtyři roky později odkoupila firma Pathé. Ta brzy poté zfúzovala se společností RKO, která ateliéry nadále provozovala pod sjednoceným názvem RKO-Pathé, aby je odlišila od svých prostor v Hollywoodu (asi 12 km severovýchodním směrem). Selznick pro RKO v první polovině 30. let pracoval – dohlížel například na produkci King Konga (1933) -, takže místo důvěrně znal, když se tam v roce 1935 nastěhoval.\nAteliéry v Culver City brzy charakterizovaly Selznickovy produkční aktivity do té míry, že záběr fasády přední budovy, která sloužila jako administrativní centrum, byl použit jako základ pro logo společnosti uvozující všechny její tituly od roku 1937 dál včetně toho nejslavnějšího – Gone with the Wind. Dále zde byly natáčeny úspěšné filmy jako Zrodila se hvězda, Intermezzo, Rebecca nebo Souboj na slunci. V polovině 50. let, tedy v době, kdy Selznick v transformujícím se filmovém průmyslu vyklidil pozice, získala kontrolu nad ateliéry společnost Desilu, která se v nich věnovala zejména televizní produkci. Po roce 1970 prostory několikrát změnily majitele, než je v roce 2014 za 85 milionů dolarů odkoupila investiční skupina Hackman Capital Partners, která je nadále pronajímá filmovým a televizním producentům. Ateliéry tak i po 99 letech existence slouží stejnému účelu, se kterým byly zakládány. Milovníky filmu může mrzet pouze skutečnost, že prostory nejsou zpřístupněny veřejnosti, takže je lze obdivovat pouze z okolních ulic. Naštěstí výhled na ně je většinou ničím nerušený, jak dokazují následující fotografie pořízené letos v červnu.\nIkonická fasáda administrativní budovy bývalého Selznickova studia.\nPamáteční plaketa, odhalená v roce 1986, která mimo jiné připomíná, že právě zde byly pořízeny záběry pro sekvenci „požáru Atlanty“ v Gone with the Wind.\nPohled na ateliéry z Ince Blvd., pojmenovaného podle hollywoodského průkopníka a prvního majitele ateliérů.\nSelznicka jakožto jednoho z majitelů či nájemníků studia připomíná drobná umělecká instalace zhotovená v roce 1996 Jimem Heimannem (na fotce pouze její část).\nPředtitulková sekvence filmu Zrodila se hvězda: tabuli se jménem Selznickovy společnosti…\n…nahradí celkový pohled na budovu, která se stala jejím poznávacím znamením.\nPříspěvek byl publikován 17/06/2017 | Rubrika: Blog | Štítky: David O. Selznick, Hollywood, studia | Autor: admin.\nDavid O. Selznick, výrobce filmů a hvězd\nVětšina lidí si jméno producenta Davida O. Selznicka spojuje s jeho opusem magnum, velkolepou adaptací románu Gone with the Wind jižanské spisovatelky Margaret Mitchell. Jih proti Severu (1939) dodnes zůstává nejnavštěvovanějším a (po přihlédnutí k inflaci) nejvýdělečnějším filmem v dějinách americké kinematografie. Pro Selznicka šlo o vyvrcholení jeho tvůrčích aktivit: na snímku intenzivně pracoval tři roky a jeho těsný dohled nad všemi složkami produkce vedl k tomu, že film skončil jako nesporný umělecký i komerční triumf.\nJakkoliv byl Jih proti Severu v řadě ohledů přelomovým dílem, každý text o Selznickovi, který jím začíná i končí, nutně ignoruje další producentovy úspěchy. Selznick se ve světě filmu prosadil již jako teenager, když se v různých kapacitách podílel na chodu filmové společnosti svého otce, Lewise J. Selznicka. V druhé polovině 20. a první polovině 30. let DOS vystřídal pozice u předních hollywoodských hráčů MGM (hned dvakrát), Paramountu a RKO, kde dohlížel na výrobu dnes již klasických snímků, mezi které patří The Four Feathers (1929, P), King Kong (1933, RKO), Večeře o osmé (Dinner at Eight, 1933, MGM) a Anna Karenina (1935, MGM). V roce 1935 konečně uskutečnil svůj dlouholetý sen, když založil vlastní produkční společnost Selznick International Pictures. Aby Selznick naplnil její motto „in the tradition of quality“, zaměřoval se na nákladné, hvězdně obsazené adaptace osvědčených literárních látek (Zahrada Allahova, Malý Lord Fauntleroy, Zajatec na Zendě, Dobrodružství Toma Sawyera), které doplňoval občasnými výpady do soudobé tematiky (Zrodila se hvězda, Nothing Sacred, Made for Each Other).\nPo unikátním úspěchu Jihu proti Severu na přelomu let 1939 a 1940 se Selznickova produktivita nápadně snížila. V roce 1940 ještě stihl uvést Hitchcockem režírovanou adaptaci populárního románu Daphne du Maurier Rebecca, jež mu zajistila druhého Oscara pro nejlepší film v řadě, pak ale následovala čtyřletá pauza, kterou ukončilo až uvedení dramatu Když jsi odešel (Since You Went Away, 1944). V rámci kontraktu s režisérem Alfredem Hitchcockem došlo k realizaci dalších tří filmů – Rozdvojená duše (Spellbound, 1945), Pochybná žena (Notorious, 1946) a Případ Paradineová (The Paradine Case, 1947) -, z nichž ten prostřední byl ovšem krátce před začátkem natáčení odprodán společnosti RKO. Ve zbytku své kariéry Selznick pygmalionovsky formoval kariéru své druhé manželky, herečky Jennifer Jones (ať již ve vlastních produkcích, mezi které patřily Souboj na slunci, Portrait of Jennie a Sbohem, armádo, nebo ve filmech jiných studií), a za nemalé zisky poskytoval služby svých smluvních herců, hereček a režisérů. Do jeho „stáje“ během 40. a 50. let patřili mj. Gregory Peck, Joseph Cotten, Ingrid Bergman, Alida Valli, Shirley Temple, Joan Fontaine, Guy Madison, Rhonda Fleming, Dorothy McGuire nebo režisér Robert Stevenson.\nSelznick zemřel 22. 6. 1965 ve věku 63 let. Většina nekrologů uváděla, že „odešel tvůrce Jihu proti Severu.“\nPro roky 2017 až 2019 jsem získal podporu Grantové agentury České republiky pro realizaci výzkumného projektu s názvem „Výrobce hvězd: David O. Selznick a hollywoodský hvězdný systém, 1935-1957“. Cílem projektu je na základě archivního výzkumu v USA vyhodnotit a popsat, jakým způsobem David O. Selznick nakládal se svými smluvními herci a herečkami a jaké mechanismy používal, aby je přetvořil v žádané stars. V sérii příspěvků zde na svých stránkách budu informovat jednak o průběhu svého výzkumu v Kalifornii a Texasu, kde jsou uloženy klíčové materiály, jednak o zajímavostech, které se týkají Selznickovy bohaté kariéry u filmu. Budu moc rád, když toto badatelské „dobrodružství“ budete sdílet se mnou.\nPříspěvek byl publikován 23/05/2017 | Rubrika: Blog | Štítky: David O. Selznick, Hollywood, Star System | Autor: admin.


Ostrava, Malevil, Náměšť a ostrov ...\n... koncerty barvách\nO našem koncertu na Colours of Ostrava by se dalo říct... pokud se může něco stát, tak ať je u toho hodně lidí. Ale pěkně popořádku.\nUbytovali jsme se, dali kafe, na schodech hotelu jsme potkali Jirku Schmitzera, kterého poslali do špatného hotelu, nasedli jsme do aut a jeli na festival. Pódium bylo velké, některé části aparátu připravené, Jírovi smontovali bicí na pojízdném praktikáblu... zdálo se, že to bude ultra super parádička. Koncert začal přesně. Lidí se před pódiem sešlo dle našich odhadů cca 6 – 7 tisíc. A pak se začaly dít věci ... při první písničce praskla Charymu struna. V pauze před další písničkou jí stačil natáhnout. Po druhé písničce mně chytla křeč do malíčku, ale během chvilky jsem to rozehnal. Koncert chvilku pokračoval normálně...až do chvíle, kdy jsem měl nastoupit do Marsyas a Apolón. V tu chvíli jsem zjistil, že v aparátu, který mi pořadatelé připravili, se pravděpodobně aktivovala termo ochrana... prostě brnkal jsem na basu a z aparátu nevycházel žádný zvuk. Propadl jsem panice. Po chvilce aparát znova naskočil. To se stalo ke konci koncertu ještě jednou. Ale celkově to bylo skvělé hraní. Do noci jsme pak procházeli festivalovou masou lidí, občas někde poseděli, někde něco poslechli, někde něco vypili a pozdě v noci jsme se dopravili na hotel. Cestou domů Míra zjistil, že nemá telefon. Zřejmě ho někde v noci ztratil.\nRanč Malevil je nedaleko Liberce. Prostředí je fajn, ale abyste si užili všechno, co vám tenhle ranč nabízí, musíte mít hodně peněz. Ale pokud jdete na koncert, kterých tady pořádají celkem dost, stačí zaplatit vstupné. Ale ani to, že máte lístek neznamená, že se koncertu dočkáte. Přijeli jsme na ranč a hrnuli jsme se do jízdárny, kde měl být náš koncert. Překvapilo nás, že není připravená žádná aparatura. Pak jsme se od manažera Aleše dozvěděli, že není zajištěné požadované ubytování. To se dá překousnout... holt pojedeme domů. Fajn .... ale zvukař s aparátem pořád nikde. Takže telefon a dotaz na majitele ... a hle ... majitel se udiveně ptal jakej aparát .... takže závěr – smlouva ... ok... kde to mám podepsat... číst to nemusím. Lidem čekajícím na koncert... resp. malé části sedící před restaurací jsme se omluvili. Slíbili jsme komornější koncert na podzim ... později upřesněno na prosinec (což už podzim rozhodně není - P.S.: dle korektorky Janinky začíná zima 21.12., takže pokud to bude 10.12. tak to podzim pořád je).\nNedělní cestování do Náměšti nad Oslavou mně žádnou radost nepřineslo. Ale v Náměšti na festivalu Folkové prázdniny bylo fajn. Kluci (kromě Igora a mně) vyšlapali nějaké peníze pro dětské domovy (jak si je vyšlapali nechám na představivosti každého z Vás ... nejvíc vyšlapal náš řidič Péťa Bláha). Koncert byl fajn a po koncertě jsem prudil s odjezdem. Ráno jsem musel do práce a tak jsem sháněl osazenstvo našeho auta po všech čertech. Noční cestování z Náměšti nad Oslavou mně žádnou radost nepřineslo.\nNa pražský Střelecký ostrov nevede žádná cesta. Petr zastavil na mostě... aparát do rukou... schody... dálka k pódiu... otočka... schody ... aparát... schody... dálka ... HNUS !!! Lidi se sešli v hojném počtu a hodně jich poslouchalo z mostu zadarmo a pár ze šlapadel na vodě ... taky zadarmo, ale budiž jim přáno. Koncert měl spád a hrálo se nám fajn. Zvukař Petr Samek zpočátku trochu bojoval s digitálním mixem, ale nakonec za podpory zvukařů z Malostranské Besedy nad čudlíky zvítězil. Na stěhování aparátu měl pořadatel najaté dva mladé chlapce... při pohledu na ně jsem je v duchu litoval.\nHezký článek o tomto koncertě najdete >>> TADY <<<.\nStřelecký ostrov ....\nSrdečně zveme na koncert Zuzany Michnové, Oskara Petra a skupiny Petr Kalandra Memory Band, který se uskuteční v pondělí 25.7.2011 od 20:00 na pražském Střeleckém ostrově - Lětňák (letní scéna Malostranské Besedy). Pokud bude špatné počasí, koncert proběhne v Malostranské Besedě.\nKoncert se konal v rámci sochařského sympózia.\nDo Domažlic jsme se sjeli z různých stran. Míra z Postřekova, kde byl u příbuzných, pražská sekce z Prahy (jak jinak), já z Plzně, kde jsem byl u rodičů, a kde mně nabral zbytek kapely jedoucí z Mostu (také jak jinak). Na nádvoří domažlického hradu jsme se sešli včas a následovalo tradiční kolečko příprav a zvučení. Jako zvukař s námi jel Zdeněk Mazač. Nám vyhrazený čas jsme naplnili osvědčeným programem a myslím, že jsme si to všichni užívali včetně zaplněného hlediště. Po koncertě jsme chvilku poseděli a pak jsme se rozjeli opět do různých směrů. Byl to vydařený koncert.\nReakci jednoho z návštěvníků si můžete přečíst TADY.\nVe Slivenci na návsi bylo fajn. Zvuková zkouška proběhla se sluníčkem v xichtě. Koncert byl dost zajímavej, protože se před koncertem slavil Oskarovo dům. Lidi super a Zuzana se po koncertě podepisovala na všechno možné, dokonce i na motorkářskou přilbu.\nZaparkovat blízko klubu Vagón je nemožné a tak jsme stěhovali aparát z velké dálky. Přijeli jsem dost brzo a tak jsme lehce narušili v klubu právě probíhající hodinu angličtiny. Zvukař byl s námi rychle hotovej. Oskar byl přítomen jako host a bylo i překvápko – Zuzana. Ta se přišla spíš jen podívat a zapařit. Několikrát se spontánně vyhoupla na pódium, ale spíše se většinu času věnovala tanci pod pódiem.\nPenzion Kamínek je fajn. Své o tom ví od minule Jíra. Zahajovali jsme tady letos kulturní sezónu. Po koncertě jsme popili s běloruskou Irinou a Jíra s ní nechtěl tancovat (ani 2 minuty). Spát se šlo v době, kdy se nad lesem začalo objevovat svítání. Dopoledne jsme si v klídku dali kafíčko a polévku a kafíčko a cigáro pivíčko limonádu sprchu záchod sprchu a vyrazili jsme směr Brno.\nKonkrétněji směr Velké Němčice, kde má svojí výrobnu kytar pan František Furch. Tahle fabrika na kytary slavila 30 let fungování a v rámci oslav probíhaly i koncerty. Po našem příjezdu hrál Robert Křesťan a Druhá tráva, pak firemní předváděcí kytarista, pak nějaké japonské duo, potom skupina Lehká noha ve které hrál také František Furch, pak my, Čechomor (trio), COPáci během kterých jsme odjížděli a po nich ještě David Koller. Mezi diváky se pohyboval i Karel Štěrba s manželkou Vlastičkou a s panem Horkým (nějak si nemohu vzpomenout na křestní jméno, ale vím, že vyrábí zesilovače HOT).\nO týden později opět směr Brno… do klubu “U kouřícího králíka“. Hráli jsme bez Charyho, což je při rozměrech pódiíčka spíše výhoda. Míra se dozvěděl spoustu informací o historii klubu. Druhý den jsme si prošli Brno, Míra a Ampér relaxovali na pláži, podnikli jsme zpět cestu časem, to když jsme se ocitli ve středověké krčmě, viděli jsme paní, co neumí chodit v botách s podpatkem po dlažbě, prošli jsme „schodopád“ a pak jsme jeli na Ježka.\nV Jihlavě slavil pivovar ježek. Pódium stálo v pivovaru na dvoře a před námi na něm poskakovali KISS revival. Během našeho hraní začalo pršet a lidi se přesunuli do pivního stanu proti pódiu. Po nás hrál Michal Prokop chtěli jsme odjet, ale Jíra nás ukecal na 2 písničky, které se změnili na 1 celý koncert. Pak už jen tradiční Melikana a domů.\nMstišovská pouť je …kdo by to řekl …ve Mstišově. Míra přijel na poslední chvíli. Hostoval s námi kytarista Petr Samek. Lidí dost málo, zvuk Jirka Zámečník, a pod pódiem „das ist Duha“ neboli šerif „vlak duchů“, neustále se dožadující jakési písně o které jsme neměli ani potuchy.\nNásledoval zpomalený přesun do Košťat se zastávkou na večeři v Bílině. Na košťanském Woodstocku byl časový skluz a místo ve 23:00 jsme začínali až skoro v jednu. Před námi hrála skupina Hlahol navíc přerušená ohňovou show. Tentokrát byl náš koncert opravdový bigbít. Zbytek diváků skrápěl drobný deštík, ale celkově to bylo moc fajn a všichni jsme si to užívali. Míra odehrál koncert překvapivě vestoje.\nDalší koncert, tentokrát opět v sestavě se Zuzanou Michnovou a Oskarem Petrem bude v Domažlicích 8.7.\nČas ve spojení s leností ...\n... zachraňuje to paměť\nČas strašně rychle utíká a ve spojení s mojí leností nastává problém, že se Vám včas nedostávají informace o odehraných koncertech. Malinko to zachraňuje moje paměť a tak se s Vámi můžu podělit o některé perličky ze zákulisí našich koncertů - i když s drobným spožděním.\nBylo, nebylo ... Malostranská Beseda – poprvé (2.5.). Krásně přeplněný sál, všechno fungovalo dokonale. Z hlediska čtenáře těchto řádků nuda. ...Malostranská Beseda – part 2 (3.5.). Krásně přeplněný sál ... ale néééé .... to bych se opakoval. Daleko zajímavější věci se odehrávali před koncertem. Igor obsadil jediný koupelno – záchod a dával si sprchu. Tím znemožnil vykonávat „drobné potřeby“ zbývajícím osmi členům kapely. A jelikož se neobtěžoval zamknutím, jedním z těch, kdo otevřel dveře byla i Zuzana. Spatřila mokrého Igora v Adamově rouchu a měla z toho drobný šok. Navíc se Igor koupal těsně před hraním v domnění, že hrajeme od 21 hodin, leč skutečný začátek byl ve 20:30.\nS otevíráním lázeňské sezóny máme již dost zkušeností z nám nedalekých Teplic. A protože jsou daleko známější lázně než Teplice, zahráli jsme si 6.5. v Karlovo (vole) Varech. Neustále nás překvapuje navigace našeho řidiče Petra Bláhy. A nejen nás, ale i samotného Petra. Ten, jenž je známý svojí tvrdohlavostí, neposlouchá chybné údaje navigace, což je vlastně drobné Petrovo plus... ale on neposlouchá ani naše dobře míněné rady, což je jeho velké mínus. Nejen že díky tomu poznáváme temná zákoutí různých měst, ale zjišťujeme co všechno vydrží kapelní vozidlo. Tak tedy – svahová dostupnost VW je .... úžasná. Mohli jsme sice jet kousek a po rovině, ale jeli jsme delší cestou, z prudkého kopce a do ještě prudšího kopce. Nakonec se Péťa trefil do velice úzké brány, aniž by „pražákovi“ zboural sloupek. Všichni byly napnutí jak to dopadne ... řeč je o hokejovém utkání ČR – SR. Koncert dopadl taky parádně.\nDo Plzně (13.5.) jsem se těšil, protože já sám jsem původem z Plzně. Pozval jsem spoustu lidí a pár jich opravdu přišlo. První půlku jsem měl trochu mindrák, protože jsem nebyl vidět. Úžasný osvětlovač totiž za mně postavil výrobník mlhy a mlžil a mlžil a mlžil ... měl jsem dojem, že se mu mlžící tlačítko zaseklo jednou, ale navždy. Další jeho perličkou bylo zhasínání. To že zhasnul s posledním úderem bubeníka bylo super. Horší bylo, když kompletně zhasnul v půlce první sloky, kdy Linda nutně potřeboval vidět na tečky na hmatníku. Po koncertě zaperlil osvětlovač naposledy, když se svalil z pódia do již prázdného sálu. Na mojí otázku: ...„žiješ?? ...jsi v pohodě?? ...“ zazněla odpověď: „ ...to se mi občas stává...“\nCestou do Písku jsme 21.5. na obloze viděli těžké bouřkové mraky. V Písku však během koncertu ani kapka. Veselým okamžikem byl Jírův pád z pódia při balení bicích. To se mu nějaká vyšší moc pomstila za to, že místo toho, aby si hned při příjezdu začal stavět bicí zmizel, a vrátil se po chvíli s klobásou a pivem. Naštěstí nespadl úplně na zem a zachytil se v polovině letu o prázdné bedny od aparatury. Míra si po koncertě povídal dlouho se Zuzanou a my ho nechtěli rušit, tak jsme raději šli ke stánku na pivo. Jo .... a zvučil nás Zdeněk Mazač ... a to tak, že skvěle!\n26.5 - Kladno na zámku... dobrý. Linda si dal před koncertem 2 klobásy (já taky). Před námi zahrálo a zazpívalo duo Andezit. Díky tomu se lehce posunul náš start. Koncert ubíhal a nad Kladno se přesouvaly těžké mraky. Do finále nám na play listu zbývaly asi tři písničky, ale nebylo možné to dohrát. Do větru, deště, blýskání a hromobití jsme dali finálové Břímě. Po koncertě nám Zuzana „spočítala“ naše povahy jakousi Pythagorovou mřížkou. Díky tomu už víme, že Linda má intuici a je ovlivněný prostředím v němž se nachází, já jsem vyrovnaný a „nemám šestku“, Igor má Auroru ... teda auru... nebo má plynová kamna? ... teda karmu? .... já už fakt nevím...každopádně tam někde musela být zakódována jeho rychlost ... teda nerychlost.\nMezi ploty pouze s Memory Bandem (29.5.). Lidí se před pódiem sešlo dost. Hrálo se nám pohodově. Po koncertě jsme chvilku poslouchali Blue Efekty, pak jsme šli na jídlo kde si Jíra dal 2 × guláš (já né) a pak jsme si chvilku poslechli Dana Bártu a zase jsme frčeli domů.\n... z roku 2009\nJak jsem tady před časem sliboval, odebral jsem fotogalerie z roku 2009. Stránka s fotkama se už strašně dlouho načítala a tak jsem jí "odlehčil". Z každé galerie jsem vybral několik zajímavých kousků, které budou roztříděny do galerií "Z klubů, Z festivalů, Z kapelního života ... atd.\nVšem, kteří do našeho fotoarchivu přispívali, přispívají a přispívat budou, tímto moc děkujeme.\nOpět proti proudu...\n... kapelního času - Ostrava, Frauenau, Pelhřimov, Žďár n.S.\nOstrava vůbec není černá, jak se to říká. A nebo je možné, že ta část, ve které je městský kulturní dům je prostě jiná. Po příjezdu (15.4.) nastal tradiční řetězec událostí…. aparát, zvuk … a pak koncert. Během koncertu se do první řady posadil mladík s velikou cedulí, na které bylo napsáno… Marsyas – legenda českého folkrocku. Míra pohotově vyndal z opaskového pouzdra malý foťák a tuto jedinečnost si během pauzy mezi písničkami zvěčnil. Po koncertě jsme přejeli cca 25 km do Jeseníků (myslím, že obec se jmenovala Pstruží), do sympatického penzionu s hospůdkou, a ač bylo již dost hodin, dostali jsme najíst a napít. A tak, jak byla náročná páteční cesta do Ostravy, tak i sobotní cesta zpátky neposkytla posádce auta náležité pohodlí. Za její bezpečný a bezchybný průběh se však sluší poděkovat našemu řidiči. Děkujeme Péťo…!\nDalšímu hraní (26.3.) předcházela návštěva vyhlášené restaurace „U štěpána“. Velké porce výborných pečených hovězích žeber a dalších jídel konečně zajistil v naší kapele chvíli ticha. Následoval přesun.\nHraní v zahraničí je pro nás v pohodě … už jsme jednou hráli na Slovensku. Trochu nás ale překvapilo, že máme problém domluvit se v německém Frauenau. Jediný, kdo nám mohl poskytnout obousměrný překlad byl Jirka Charypar a také majitel klubu Thomas. První hrála místní skupina Culpa. Dlouho si připravovali zvuk. Měli zásadní problém s nefungujícími odposlechy. Nenápadně jsem se přikradl k mixpultu, chvilku jsem ho očumoval a pak jsem zcela nenápadně zmáčkl tlačítko o kterém jsem byl přesvědčen, že je to pravé (i když bylo levé) a najednou odposlechy fungovaly. Tím jsem si vysloužil od obsluhy aparátu (který nebyl zvukařem) uznání a se slovy „… perfekt tonmeister…wunderbar …gut technik…“, i když jsem si nejdříve myslel, že mi nadává. Ale když mi začal s úsměvem na líci třást mojí pravicí (že by rým??), uvědomil jsem si, že to nadávky nebudou. Pak se Culpa ještě dlouho zvučila, pořád jim něco pískalo a něco nehrálo. Měli aparaturu zapojenou velice zvláštně, takže když odehráli svůj blok a vyklidili pódium, celý aparát jsem si „předrátoval“ a nastavil podle svého a to v rekordním čase cca 15 minut. Jediný kdo nám během hraní rozuměl (kromě Thomase) byl i EX-čech Dušan ze sousedního města. Míra uváděl skladby v mezinárodní řeči a tak jsme ten večer hráli např. Blues Old Women, Ice man, … a i já jsem se přidal uvedením skladby Někdy se jdu opít – I´am Going To Hospoda. Užívali jsme si to, němci tančili … super. Ráno jsme vyluxovali Thomasovi spíž… nezbyl na něj ani kousek chleba … a to se chlubil, že jich v Německu mají několik tisíc druhů. Poseděli jsme, dali kafe a jeli jsme. Cestou jsme se zastavili v pizzerii u Dušana ve Zwieselu. Nechal nám upéct pravou italskou maxi pizzu, kterou upekl pravý maxi němec v pizzerii maxi českého majitele.\nPo dlouhé době jsme s naším bandem zavítali 25.3.do pelhřimovského klubu U tygříka. Jirky Charypar měl ten den hraní se Švihadlem a tak jeho místo v Tygříkovi obsadil náš „tour zvukař“ Petr Samek. Ač absolvoval jednu společnou zkoušku, zahrál všechno skvěle. Patrně se věnoval před koncertem několikadennímu samostudiu.\nDo Žďáru nad Sázavou jsme jeli (10.3.) bez Igora, kterého přepadl nějaký zákeřný virus. Pro tento koncert jsme ho nahradili výborným všestranným muzikantem – mandolínistou a houslistou Jirkou Vopavou. Starší kulturáky mají svojí specifickou akustiku, převážně horší pro hlasitější hudební produkci. A tak tomu bylo i tady. Zvuk se šířil všemi neurčitými směry, ale nakonec od houkání zpětné vazby pomohlo drobné posunutí odposlechů. Zvukař Petr Samek se s akustikou sálu nakonec popral statečně a …zvítězil… ke spokojenosti posluchačů i naší. K doplnění informací o celé akci se sluší ještě dodat, že řidič „pražské sekce“ Zdeněk Halamásek přijel pro Zuzanu ve slušivé uniformě myslivce (to proto, že na dopravu nám zapůjčuje auta firma Auto Myslivec).\nKoncert 3. 5. 2011 ...\n... v Malostranské besedě\nZ velmi důvěryhodných zdrojů máme zaručenou informaci, že na pokladně Malostranské Besedy zbývá posledních 50 vstupenek na úterní (3.5.) koncert v pražské MB. Heslo následujících dní (možná hodin) zní: KDO DŘÍV PŘIJDE, TEN BUDE U TOHO !!!\nDěláte nám radost přátelé a nejen nám, ale i pořadatelům. Moc se na Vás těšíme a to nejen v Praze, ale na všech místech, která náš band s společně se Zuzanou Michnovou a Oskarem Petrem navštívíme.\nNikam jsem neodešla!\nFONO Dialogue: Zuzana Michnová\nTomáš Klement 17.03.2011 20:02 - Český Rozhlas\nPo více než šesti letech se Zuzana Michnová vrátila na koncertní podia. Jaký z toho má pocit? A píše i nové písničky?\nRok 2011 je zatím ve znamení návratu Marsyas na koncertní podia. I v době hospodářské krize, kdy si hudební kluby zoufají, je aktuální turné Petr Kalandra Memory bandu velmi úspěšné. Fanoušci si užívají společného návratu Zuzany Michnové a Oskara Petra, dvou ze tří zakládajících členů Marsyas, na koncertní podia. Plno bylo i minulý čtvrtek v divadle ve Ždáru nad Sázavou, kde se nejprve představila výtečná kapela Petr Kalandra Memory band se svými „kalandrovkami“. Po té se ke skupině připojil Oskar Petr a vedle svých sólových věcí z Fabrici Atomici zahrál i Záliv Žďár a „pupendovského“ Zmrzlináře. Nakonec se přidala Zuzana Michnová a došlo na většinu legendárních hitů Marsyas ze všech tří alb. Po koncertu jsem pak Zuzanu Michnovou odchytl a na aktuální turné a psaní nových písniček jsem se jí zeptal. Vzhledem k tomu, že běžně Michnová rozhovory neposkytuje, je toto interview velkou lahůdkou.\nRozhovor ze stránek Českého rozhlasu spustíte >>> ZDE <<<\nČekáme na příspěvek od Míry Kuželky ... no to by bylo na dlouho .... takže jedna malá zákulisní zpráva - Ampér si koupil novou baskytaru. Od tohoto koncertu bude hrát na "motorku" Yamaha TRB 1005J NT.\nKoncert hezky popsal pro Bulletin rádia Beat hudební publicista Vojtěch Lindaur. Bylo by nečestné a nesportovní se o tento článek s Vámi nepodělit. Nuže - lidé čtěte:\nJako solnej sloup Z pražské premiéry obnovených Marsyas jsem nebyl ve své kůži, ani nevím proč. Ale jelikož jsem měl se Zuzanou Michnovou i Oskarem Petrem jakési řízení a kytarista Kalandra Memory Bandu, kamarád Jirka Charypar mě ubezpečil, že se pohřeb nešťastného satyra odkládá na neurčito, krátce před začátkem koncertu jsem přece zaklepal na dveře šatny pražské Akropole. Objal jsem se s velmi soustředěnou Zuzanou, plivl Oskarovi na rameno a pak jsem následující dvě hodiny málem nevěřil svým uším a blahořečil Charypara, že mě tam vytáhl.\nJakkoli nemám tyhle návraty v lásce (přece jen jsem nechtěl přemazat zážitky z prvních koncertů Marsyas na strahovských kolejích v pětasedmdesátém), propadl jsem se ten večer časem, zaplašil nostalgii a jen jsem si užíval, obdivoval a taky trochu truchlil za Petra Ká. Kapela, kterou na jeho počest postavil zpěvák a kytarista Miroslav Kuželka (Memory band: Jiří Charypar (g), Oldřich Šimků (g), Jan Petrásek (bg), Jiří Stárek (dr), Igor Šikula (harm)) zní profesně dokonale a zároveň uvolněně jak při nějakém jam session. Kuželka má podobně „lajdácky“ bluesový témbr jako měl Kalandra a perly z Petrova repertoáru volil s jistotou. U mikrofonu se pak prostřídali prošedivělý Oskar (hrál ze svých sólových alb) a též stříbrovlasá Zuzana, oba v neskutečné hlasové pohodě, zpívali „lví silou velem sokolím“ řečeno po sokolsku. K mé lítosti Zuzana nekolorovala Zmrzlináře a vůbec – společně zpívali dost málo. Zní (C,S,N&Y), Hrnek, Pin Up Girl, Příště se ti radši vyhnu a myslím, že i Záliv žár. A samozřejmě „grande finale“ Nebskou bránu či Like a Rolling Stone.\nStál jsem jako solnej sloup, slano i v očích.


Vítejte na Ayurvedic Breakfast — Noviny&Novinky\ndomů > Zdraví > Ayurvedic Breakfast > Vítejte na Ayurvedic Breakfast …\nVítejte na Ayurvedic Breakfast\nJiž před čtyřmi lety jsme vytvořili prostor, kde chceme sdílet vše o životní cestě plné energie a zdraví, jejíž nedílnou součástí je prevence a imunita. Specializujeme se na prezentaci "healing resorts" v Evropě i ve světě, na zdravé inspirace z Česka. Nyní je Ayurvedic Breakfast součástí N&N Praha/Berlin.\nPROČ AYURVEDIC BREAKFAST?\nWeb vznikl původně pro inspirativní ájurvédské snídaně, na kterých se setkávali lidé, aby se mohli svými myšlenkami a projekty vzájemně obohatit, propojit a inspirovat. Později se ze snídaní staly večeře s ájurvédským menu pod taktovkou Garyho Wrighta a návštěvou hosta ze stran špičkových českých kuchařů. Součástí je také přednáška na specifické téma nejen o ájurvedě, ale také o alternativní medicíně, Qi Gongu, konopí, ayahuasce, cranio-sakrální terapii, biorezonanci apod. Aktuální termíny akcí najdete na související facebookové stránce ZDE.\nWeb jsme začali postupně obohacovat nejen o témata, která se vázala ke zmíněným akcím, ale také právě k ájurvédě, nauce o životě, a jejích souvislostech. Tento smysluplný životní styl se poslední dobou začíná velmi rychle dostávat do světa evropské společnosti, do relaxačních center, hotelů, kuchyní a mezi efektivní léčebné metody. Postupně jsme vybudovali platformu, kde přinášíme výjimečný obsah týkající se nejen trendů zdravého životního stylu z Česka i ze zahraničí, ale i inspirací pro cestování do výjimečných destinací, pro vaření s láskou, udržitelné a vědomé uvažování, zkrátka inspirací pro váš život.\nProcházíme cestičkami, které nejsou značené, hledáme, kudy se vydat, abychom se na věci kolem nás podívali pod jiným úhlem, často vkročíme do sfér, o kterých se mlčí… Baví nás příběhy lidí, kteří žijí jinak než hlavní proud. Nehodnotíme, nenavádíme, pouze poodkrýváme vrstvy, restaurujeme myšlenky našich předků, rozkrýváme principy přírody. Vydali jsme se na objevitelskou cestu různými dimenzemi života s alternativním úhlem pohledu. Proč? Protože můžeme, protože si vážíme svobody myšlení i slova, a protože nás to baví! Pojďte s námi, pokud chcete. Vítejte v prostoru ayurvedicbreakfast.cz\nPŘEČTĚTE SI ROZHOVOR SE ZAKLADATELKOU DANUŠÍ SIERING – ZDE!


Oldřich Zábrodský Ing. Příbram - Obchodní rejstřík\nKurzy.cz > Obchodní rejstřík > Oldřich Zábrodský > Ing. Oldřich Zábrodský\nZde najdete informace o osobě Oldřich Zábrodský Ing. Příbram.\nPokud hledáte jinou osobu s tímto jménem, podívejte se na seznam osob se jménem "Oldřich Zábrodský".\nOldřich Zábrodský Ing. Příbram - Obchodní rejstřík, propojení na firmy*\nECOINVEST PŘÍBRAM , s.r.o.\nRovná 1, Příbram V-Zdaboř, 261 01 Příbram Společník s vkladem 1.11.2016\nRovná 1, Příbram V-Zdaboř, 261 01 Příbram Společník s vkladem 16.5.2014\nRovná 1, Příbram V-Zdaboř, 261 01 Příbram Společník s vkladem 11.1.2000\nRovná 1, Příbram V-Zdaboř, 261 01 Příbram Společník s vkladem 13.9.1995\nRovná 1, Příbram V-Zdaboř, 261 01 Příbram Člen statutárního orgánu, jednatel 13.9.1995\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Člen dozorčí rady, předseda 10.7.2016\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Akcionář 15.7.2014\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Člen představenstva 16.5.2012\nEKOTOTALBAU CZ s.r.o.\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 1.4.2014\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Člen statutárního orgánu, jednatel 5.3.2014\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 21.3.2014\nKOVO L s.r.o.\nPod Branou 10, Příbram I, 261 01 Příbram Společník s vkladem 26.3.1997\nDubečská 3238/36, Strašnice (Praha 10), 100 00 Praha Člen statutárního orgánu, jednatel 2.6.2009\nDubečská 3238/36, Strašnice (Praha 10), 100 00 Praha Člen statutárního orgánu, jednatel 1.6.2006\nDubečská 3238/36, Strašnice (Praha 10), 100 00 Praha Člen statutárního orgánu, jednatel 27.5.2003\nDubečská 3238/36, Strašnice (Praha 10), 100 00 Praha Člen statutárního orgánu, jednatel 11.12.2000\nDubečská 3238/36, Strašnice (Praha 10), 100 00 Praha Člen statutárního orgánu, jednatel 25.11.1997\nDubečská 3238, Strašnice, 100 00 Praha\nZaniklý subjekt: 1. října 2012 Člen dozorčí rady 2.6.2008\nZaniklý subjekt: 1. října 2012 Člen dozorčí rady 10.5.2005\nZaniklý subjekt: 1. října 2012 Člen dozorčí rady 7.5.2002\nSOJOVÉ KLÍČKY, s.r.o.\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 15.11.2013\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Člen statutárního orgánu, jednatel 9.7.1997\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 21.11.2001\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 9.7.1997\nSpeciál Servis, spol. s r.o. v likvidaci\nNitranská 1625/22, Vinohrady (Praha 3), 130 00 Praha\nZaniklý subjekt: 18. prosince 2013 Společník s vkladem 20.12.1991\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 29.11.2013\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Člen statutárního orgánu, jednatel 19.7.2005\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 13.11.2013\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 16.6.2007\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Společník s vkladem 19.7.2005\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Člen statutárního orgánu 27.6.2014\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Správní rada 27.6.2014\nAloise Jiráska 264, Příbram IV, 261 01 Příbram Člen představenstva 7.4.2009\nOldřich Zábrodský Ing. Příbram - události, poslední změny v rejstřících\n1.11.2016 Společník s vkladem ECOINVEST PŘÍBRAM , s.r.o.\n10.8.2016 Zapsán člen dozorčí rady, předseda EKOPRUMSTAV a.s.\n20.10.2015 Akcionář EKOPRUMSTAV a.s.\n15.7.2014 Zapsán akcionář EKOPRUMSTAV a.s.\n27.6.2014 Správní rada SVZ Příbram a.s.\n27.6.2014 Zapsán člen statutárního orgánu SVZ Příbram a.s.\n16.5.2014 Vymazán společník s vkladem ECOINVEST PŘÍBRAM , s.r.o.\n1.4.2014 Zapsán společník s vkladem EKOTOTALBAU CZ s.r.o. , vklad: 200 000,-Kč\n1.4.2014 Vymazán společník s vkladem EKOTOTALBAU CZ s.r.o.\n21.3.2014 Zapsán člen statutárního orgánu, jednatel EKOTOTALBAU CZ s.r.o..\n21.3.2014 Zapsán společník s vkladem EKOTOTALBAU CZ s.r.o. , vklad: 40 000,-Kč\n29.11.2013 Zapsán společník s vkladem SVZ Centrum s.r.o. , vklad: 160 000,-Kč\n15.11.2013 Změna: Člen statutárního orgánu, jednatel SOJOVÉ KLÍČKY, s.r.o., zmenil adresu.\n15.11.2013 Společník s vkladem SOJOVÉ KLÍČKY, s.r.o.\n15.11.2013 Člen představenstva SVZ Příbram a.s.\n15.11.2013 Člen představenstva TEPLO PŘÍBRAM a.s.\n13.11.2013 Společník s vkladem SVZ Centrum s.r.o.\n13.11.2013 Změna: Člen statutárního orgánu, jednatel SVZ Centrum s.r.o., zmenil adresu.\n27.1.2011 Vymazán člen statutárního orgánu, jednatel OBALOVNA PŘÍBRAM ,s.r.o..\n10.6.2010 Zapsán člen statutárního orgánu, jednatel OBALOVNA PŘÍBRAM ,s.r.o..\n10.6.2010 Vymazán člen statutárního orgánu, jednatel OBALOVNA PŘÍBRAM ,s.r.o..\n16.6.2007 Vymazán společník s vkladem SVZ Centrum s.r.o.\n5.3.2007 Vymazán člen statutárního orgánu, jednatel ECOINVEST PŘÍBRAM , s.r.o..\n19.7.2005 Zapsán společník s vkladem SVZ Centrum s.r.o. , vklad: 67 000,-Kč\n19.6.2002 Vymazán společník s vkladem KOVO L s.r.o.\n21.11.2001 Vymazán společník s vkladem SOJOVÉ KLÍČKY, s.r.o.\n11.1.2000 Zapsán společník s vkladem ECOINVEST PŘÍBRAM , s.r.o. , vklad: 180 000,-Kč, splaceno: 100 %\n11.1.2000 Vymazán společník s vkladem ECOINVEST PŘÍBRAM , s.r.o.\n25.11.1997 Zapsán člen statutárního orgánu, jednatel OBALOVNA PŘÍBRAM ,s.r.o..\n9.7.1997 Zapsán společník s vkladem SOJOVÉ KLÍČKY, s.r.o. , vklad: 50 000,-Kč, splaceno: 50 %\n26.3.1997 Zapsán společník s vkladem KOVO L s.r.o. , vklad: 25 000,-Kč\n13.9.1995 Zapsán společník s vkladem ECOINVEST PŘÍBRAM , s.r.o. , vklad: 20 000,-Kč, splaceno: 100 %\n13.9.1995 Zapsán člen statutárního orgánu, jednatel ECOINVEST PŘÍBRAM , s.r.o..\nSouhrnné informace k osobě Oldřich Zábrodský Ing. Příbram\nTato stránka obsahuje informace o osobě Oldřich Zábrodský Ing. Příbram, které jsou uvedeny ve veřejných rejstřících a jsou tedy ze zákona veřejné*. Osoba Oldřich Zábrodský Ing. aktuálně působíaktuálně působí a působila v 6 společnostech v 10 společnostech.\nOsoby jsou přiřazovány ke společnostem, v nichž mají angažmá, na základě automatického strojového výběru. Cílem naší aplikace je pomoci uživatelům najít rychle co možná nejvíce veřejných relevantních údajů k osobě "Oldřich Zábrodský Ing.", nemůžeme však zaručit, že budou vždy správné a úplné, např. proto, že stejná fyzická osoba může být v obchodním rejstříku zapsána pod různými jmény či s odlišnou adresou - v takovém případě nemusí aplikace rozpoznat, že jde o tutéž osobu.\nstředa 21.8.2019 00:20:47


Předpěstování sadby v přenoskách na vejce | Zahrádkářská poradna\nPředpěstování sadby v přenoskách na vajíčka krok za krokem\nPři předpěstování sadby zeleniny a květin nemusíme za každou cenu nakupovat hromady květináčků a sadbovačů, abychom měli všechno potřebné kam vysít. V dnešní moderní době se hledí na ekologičnost a recyklaci, proto neváháme a využijeme kartonové přenosky od vajec. Nemusíme je vyhazovat do odpadu a využijeme je tímto šikovným způsobem.\nK předpěstování využijte přenosky na vajíčka, šetříte svoje finance i přírodu (Zdroj: Depositphotos)\nVyužití této metody sadbování má svoje nesporné výhody. Z klasických květináčků se sazeničky velmi špatně vyjímají a můžete je poškodit. Kartonové přenosky na vejce představují zcela ekologický přístup, protože tím šetříte přírodu a při vyjímání vzrostlé sadby jednoduše obal rozstřihnete a tím zabráníte jakémukoliv poškození.\nKartonová přenoska na vajíčka\nSemínka rostlin, které chcete vysít\nPodmiska nebo miniskleníček, do které vložíme oseté přenosky se substrátem\nNejprve si vyberte vhodnou přenosku. Měla by být v dobrém stavu bez popraskaných stěn a jiných poškození. Na obrázku výše vidíte, jak vypadá opravdu pěkná přenoska, která skvěle poslouží pro pěstitelské účely.\nPřenoska na vajíčka nabízí větší využití, než si můžete myslet (Zdroj: Jaromír Malich)\nTuto přenosku pomocí ostrých nůžek rozstřihněte na dva kusy, které poslouží jako sadbovače bez nutnosti cokoliv nakupovat. Výstupek vpředu pro zajištění uzavřené přenosky odstřihněte pryč.\nPřenoska po úpravě nůžkami (Zdroj: Jaromír Malich)\nOba díly přenosky nejprve ve spodní části opatřete malými otvory pro odtok vody, následně je vyplňte připraveným substrátem, urovnejte a přitlačte. Mějte už připraveny semínka, které použijete.\nTěsně před výsevem (Zdroj: Jaromír Malich)\nProveďte výsev. Nezapomeňte, že řídký výsev je lepší, protože klíčící rostlinky se snáze vyjednocují a taky se zásadně snižuje riziko napadení mladých rostlinek houbovými chorobami.\nPo výsevu nezapomeňte zem mírně přitlačit, aby osivo naklíčilo (Zdroj: Jaromír Malich)\nPak umístěte přenosky s osivem na podmisky. V chladnějších místnostech je vhodné použít miniskleníček, který má stříšku s větráním, díky tomu vždy jednoduše provedete výměnu vzduchu bez toho, aby při větrání sadba trpěla průvanem.\nHotový výsev připravený k umístění na světlé místo (Zdroj: Jaromír Malich)\nA je hotovo. Skleníček s osením přemístěte na slunečné místo, kde postupně začnou všechna semínka klíčit. Již během prvního týdne o sobě začne dávat budoucí sadba vědět, nezapomeňte na pravidelné rosení, které je vhodnější než zalití proudem vody.\nHotový výsev ve větratelném miniskleníčku (Zdroj: Jaromír Malich)\nPublikováno: 23. 3. 2021, Autor: Jaromír Malich, Profil autora: Jaromír Malich


Montér kovových konstrukcí Kladno Nabídka práce v SUPROX s.r.o. | Správný krok.cz\nKde jsem: Správný krok.cz » Pracovní nabídka Montér kovových konstrukcí\nMontér kovových konstrukcí Kladno\nSpolečnost SUPROX s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Montéři kovových konstrukcí.\nmanuální zručnost, 100% docházka, fyzická zdatnost, zdravotní způsobilost, praxe v oboru výhodou.\nvýroba, montáž a opravy, seřizování, údržba a ošetření prvků\nMontér - zajištěný svoz zdarma / stravenky Příbram\nMontér/montážník Kostelec nad Černými lesy\nMontér na lakovně s ubytování zdarma - plat 25 000 - 30 000 Kč Kralupy nad Vltavou\nZámečník/ montér/ mechanik, Středokluky, mzda od 25.000,- Kč, 1\nMontér nástaveb vozidel 4x4 Říčany\nMontér - Středokluky, mzda od 25.000,-Kč dle praxe Slaný\nBc. Krištof Surmik +420 723 468 817\nOdesláním tohoto formuláře poskytnete vyplněné osobní údaje Inzerentovi (zadavateli pracovní pozice) SUPROX s.r.o. (IČO 04582438), který může tyto údaje dále spravovat a zpracovávat. V případě, že je Inzerentem personální nebo pracovní agentura, mohou být tyto údaje poskytnuty i dalším subjektům za účelem zprostředkování zaměstnání.


KOUPEJTE SE JAKO SULTÁN! :: Hlína pro dům\nZdravé bydlení - úvod>KOUPEJTE SE JAKO SULTÁN!\nRádi pečujete o své tělo? Líbí se Vám design orientálních lázní? Tak proč si neudělat koupelnu, kterou by nepohrdl ani samotný sultán? Marocký štuk, jemná přírodní omítka, se používal již v dobách římských císařů. Dnes se znovu objevuje na scéně evropských koupelen a vytlačuje z nich i velmi luxusní obklady. Proč je tomu tak? Hned Vám to prozradíme.\nMarocký štuk neboli Tadelakt se v současné době těší rostoucí oblibě nejen tradičně v Orientu, ale také v evropských státech. To je dáno především jeho výjimečnými vlastnostmi, které oceníte zejména v interiérech s větší vlhkostí vzduchu, jako je například koupelna. Tadelakt je vlastně velmi jemná omítka naprosto beze spár a hlavně je voděodolná. Pokud si chcete ušetřit práci s drhnutím zašlých spár, kde se udržuje velké množství nečistot, Tadelakt Vás v tomto ohledu rozhodně nezklame. Je zárukou velké čistoty a hygieny při minimální údržbě. Díky voděvzdornosti se běžně používá jako alternativa obkladů v těsné blízkosti sprchy, umyvadla a dalších místech, která přicházejí do častého a intenzivního kontaktu s vodou. Někdy se jím omítá i samotná sanita. Výhodou je tedy účinná prevence proti plísním. Z užitných vlastností dále stojí za zmínku dobré termoregulační vlastnosti.\nNa své si přijdou jak prakticky založení lidé, kteří ocení výše uvedené kvality marockého štuku, tak milovníci ušlechtilého designu. Marocký štuk dodá interiéru velmi zajímavou tvář. Jeho sympatický přírodní vzhled s jemným, hladkým a lesklým povrchem umožňuje jeho použití v tradičních (zde Orientem inspirovaných) i v moderních a nadčasových interiérech. Jak by také ne. Vždyť hladké lesklé povrchy právě letí! Ne náhodou se tento materiál používá jako levnější či bezpečnější imitace mramoru tam, kde by mramor mohl narušit statiku budovy.\nTadelakt se totiž skládá ze směsi mramorové moučky, hašeného vápna, křemenného písku, vypálené jílovité zeminy, popela a celulózy. Díky konsistenci Tadelaktu lze namíchat takřka libovolný barevný odstín.\nPoužití marockého štuku neomezuje pouze na oblast koupelny, kde v kombinaci s bílou vznikají vskutku nádherné prostory. Jeho reprezentativní vzhled zabarvený v různých odstínech může hosty příjemně přivítat v hale, dále dekorovat obývací pokoj či dotvářet útulné prostředí kuchyně.\nMarocký štuk je luxusní přírodní materiál s velmi dlouhou životností a dobrou trvanlivostí. Od toho se také odvíjí jeho cena. Pokud jste se rozhodli, že si doma zřídíte alespoň malou demoverzi orientálních lázní či okázalé sultánské koupelny, počítejte s tím, že Vás metr čtvereční štuku bude stát od 3000 až do 5000 korun. Od 2000 korun na metr čtvereční se pohybuje cena surovin, samotná aplikace závisí na její složitosti, a to od 1000 Kč na čtvereční metr. Hrdí domácí kutilové si proto často koupí pouze materiál a do realizace se pustí sami. Výsledek však obvykle za moc nestojí. Marocký štuk lze sice nanášet na většinu běžných povrchů, dokonce i na panelové či sádrokartonové stěny. Práce s ním však není vůbec jednoduchá, a proto Vám tento experiment příliš nedoporučujeme! Po nanesení střídavými tahy štětcem je nutné, štuk vyleštit a vyhladit kamenem, aby se docílilo hladkého povrchu. Dále je třeba, nanést vrstvu speciálního mýdla, aby stěna z marockého štuku získala odolnost vůči špíně. Pokud chcete ušetřit, blízký příbuzný Tadelaktu, benátský štuk, je o trochu levnější, rozhodně však nešetřete na práci! Krutě by se Vám to vymstilo! Chcete přeci, aby Vaše štukovaná koupelna (nebo jiná místnost) zůstala krásná a reprezentativní po hodně dlouhou dobu.\nFoto 1: www.tadelakt.co.uk\nFoto 2: www.thermofloc-benelux.com\nFoto 3: www.malerblatt-medienservice.de


Šamanovo doupě: Od moře k vodopádu\nOd moře k vodopádu\n(Užít si cesty údolím Nachal David v Ejn Gedi)\nVčera jsme měli náročný cestovní den. Dnes bude taky náročný. Ale nejdřív se osvěžím ve vodách Mrtvého moře. Janinka při včerejší večerní procházce opětovně odmítla možnost smočení, když by se musela k mrtvé vodě trmácet roklinou, takže vybíhám sám ještě před snídaní hned po ránu, tedy v osm hodin. Slunce jako obrovský reflektor září nad jordánskými horami, schovává se do kouřma, chvílemi zalézá do roztřepených mráčků. Ale je teplo. Opět u autobusové zastávky překonám devadesátku, a pak se vnořím do rokliny, ze které včera vyšel mladý cizinec. Jde o vymleté koryto Davidova potoka vlastně. Říkám si, že v takovém potoku snad žádné zrádné propadající se bolani nebude, že by ho už musely zimní vody vymlít. (Omlouvám se všem čtenářům blogu, ale dál následuje neodstranitelná miniaturizace, způsobená plodnou spoluprací Wordu na cizím počítači a sveřepou umanutostí redakčního systému Blogspot... Budete si to muset přečíst zde na tomto Neviditelně psím odkazu.)\nZatím je na jeho kraji propadlá silnice. Teď v ranním osvětlení vidím, že se nejedná o zborcenou dlažbu, ale betonový podklad, na který pravoúhlý rastr vykreslila síť obnažených ocelových drátů. Na dně rokliny vede mezi ostrými kameny téměř neznatelná pěšinka, která obkružuje jámu, kam by se Janinka vešla celá. Ještěže jsme sem včera se svými omezenými mobilními svítítky nešli! A ještěže mám pevné pohorky, vyzkoušené v kamenitých Jizerkách. Roklina se noří pod okolní terén asi o dvacet metrů, v jejich stěnách mohu sledovat stratigrafii místa. Vycházím na solné pláži. Ona to byla původně kamenitá pláž, ale teď jsou její kameny pokryty solí, která tvoří jakési růžice, či spíš květák. Trochu výše na svahu je ta sůl zahnědlá, jak eroduje postupem času. Blíž a blíž k vodě je bělejší a bělejší. Svah zde není povlovný, ale tvoří terásky, zjevně jde o letokruhy vysychání Mrtvého moře. Snímám solné balvany přímo u moře, jejich povrch, vypadá jako zmrzlá mořská pěna. Okraj břehu zdobí solná kra, naštěstí se v jednom místě otevírá záliv s kamenitým vstupem do vody. No, cesta sem vůbec nebyla pro maminky, ani vlez do vody.\nA ještě ke všemu jsem si zapomněl vzít šlapky, které kvůli tomu táhnu v bagáži až z Prahy. Přímo u vody jsou solné kuličky vybaveny ostrými hranami, ale ty loňské jsou už vyhlazeny působením atmosféry a času. Najdu si jedno vhodné místo pro dvě nohy trochu výše, kde odložím šatstvo. Protože nechci zbytečně balancovat a riskovat pád na solné struhadlo, nebudu se na opuštěném pobřeží navlékat do plavek. Trošku je ejště problém, jak se zasunout do vody. Ano, jistě, pozadu, jako bych si sedal na nafukovačku. Tahle nafukovačka je snad i trochu teplejší než vzduch. Ale hodně se houpá, ráno fouká od Jordánska svěží vánek. Jde o to, aby mne vlnky nespláchly k okrajovým solným mysům zátočiny. Ale nakonec vypádluju ven a užívám si solné lázně!\nDeset minut jsem šel na pláž, pět minut jsem snímal solné pobřeží, pět minut jsem se převlékal do plaveckého, a deset minut jsem si lebedil ve vlnkách Mrtvého moře. Nicméně povinnosti volají. Janinka chudinka už šla asi sama na snídani, je čas vrátit se. Hromádka šatstva na břehu slouží jako maják. Nejdříve se na pokoji rychle osprchuju, protože na téhle pláži dnes sprchy nenajdete. No a najednou je devět, Jana končí se snídaní, já začínám, a nadšeně vyprávím o proběhlém dobrodružství. Skutečně, ani jsem se neodřel při vylézání, a následném otření a oblékání. Nemohu s dobrým svědomím nikomu tuhle koupel doporučit kvůli možným rizikům, ale já jsem si je "uřídil". Janu teď mrzí, že nešla se mnou, ale já jsem rád, že se mi dneska neodřela. Ale ještě se odřít můžeme, v Davidově údolí, kam teď směřujeme.\nDobře jsem to naplánoval: Kufry jsme si včera moc nerozbalovali, takže jejich sbalení bylo rychlé. Na recepci jsem si domluvil, že mohu nechat naložené auto parkovat v uzavřeném areálu hotelu do tří, kdy teprve budou najíždět noví hosté, takže se nemusíme obávat případného vykradení. Inu ano, i tenhle hotel nakonec patří do čtyři kilometry vzdáleného kibucu, i tady se branka otevírá po prohlédnutí hosta kamerami. Jsme vlastně na nejsevernější výspě mezinárodně uznaného izraelského pobřeží Mrtvého moře, "Západní břeh" začíná tři kilometry na sever po devadesátce, nebo míli proti proudu Davidova potoka. Tím směrem jsme se vydali, kolem přeplněného parkoviště (dobře jsem vymyslel parkování u hotelu!) ke vchodu do přírodní rezervace Ejn Gedi.\nVlevo je přeplněné parkoviště pod stromy, vpravo opuštěné ploché dno vádí, na němž rostou široké nízké akácie. Je odtud dobrý výhled do údolí, které se zužuje a ve strmém zářezu stoupá po zlatém úbočí stupňovité hory (Har) Jišaj, vysoké 250 metrů nad mořem, tedy 670 m n. M. m. Biblický Jišaj byl otec krále Davida, je hezké, že zde, nad jeho údolím, má horu! Ve svahu se zde otevírá řada jeskyň, v některé z nich se i schoval David („v místech bezpečných Engadi“), když ještě nebyl král, ale jen královský hudebník. Král Saul usiloval o jeho bezživotí. Měl pro to dobrý důvod. Vlastně špatný důvod!\nHospodin zanevřel na krále Saula neb byl neposlušen slov jeho. Vyslal proroka Samuela k Jišajovi, aby mezi jeho syny nalezl nového krále. Jišaj měl synů osm, vybrán byl ten nejmladší, který jako nejmladší pásl ovce (někdo z rodiny to dělat musí). Načež dle božího pokynu Samuel Davida pomazal. Prvním pomazaným vladařem byl sice stále kralující Saul, ale jeho synům se toho již nedostalo. Místo nich byl k budoucímu kralování pomazán David. Ovšem když je někdo mrtvý, nemůže kralovat.\nI přitáhl Saul se třemi tisícovkami svých vojáků hledati Davida do této kralické „země kamsíků”. Vypráví se, že přišel až ke vchodu do jeskyně, kde byl David ukryt, ale protože ta byla zakryta pavučinou, nevešel dovnitř. Usoudil, že tam se pronásledovaný sok neskryl. Podcenil píli izraelských pavouků!\nJeště než se nám odkryje pohled na ony jeskyně, musíme nejdříve vstoupit do rezervace. Prostor před pokladnami mi opět připomene Afriku: Je přikryt kruhovou rákosovou střechou. A tísní se v něm hustý dav turistů, zejména izraelských turistů. Špatně jsem vymyslel dobu návštěvy! Je izraelský svátek, největší nenáboženský svátek země, Jom ha-acmaut, Den nezávislosti. (Tento den se, jak už víte, slaví podle židovského kalendáře 5. ijaru, nikoli 14. května, kdy byla nezávislost roku 1948 vyhlášena. Tehdy bylo totiž také 5. ijaru.) Omluvou mi je, že jsem to tak neplánoval, prostě když jste v Izraeli dva týdny, tak máte velkou šanci zažít některý ze svátků. A tento svátek se právě izraelskému obyvatelstvu hodí k tomu, aby vyrazil do přírody a užíval si volna a svátku. Jeruzalém je jen 75 kilometrů daleko, hodinu cesty autem či autobusem. Naštěstí nemusíme stát frontu na lístky, protože lístky na tři vstupy do národních rezervací máme ještě z Guvrinu. Modré karty jsou nám podruhé proštípnuty a jsme vpuštěni dovnitř. Nemuseli jsme ani stát frontu na vodu, přesněji na vodovodní kohoutky s chladnou pitnou vodu, protože jsme zásobeni z hotelu.\nV roce 2014 jsem na vstupní planince potkal kozorožce núbijského, který s hrdým postojem hlídal své stádečko, jež se páslo na zeleni na dně vádí. Nějak tady na nás ty tři roky nepočkal! Stejně jako další obyvatel těchto míst, daman skalní. Minule se tu toto přerostlé morče vyhřívalo na sluníčku a ve fotografických blescích na dotek od betonové cestičky. Nikoli tedy na skále, ale na silné větvi blízkého stromu. Dnes někam odešlo společně s kozorožcem, nejspíš kvůli přeplněnosti prostoru turisty. Prý se tu někde vyskytují i levharti, ti však nebyli ke spatření ani minule. Aniž vlci, šakali či lišky.\nCo zůstalo a co mne stále překvapuje: Cestou vzhůru se na dně vádí nejdříve objevuje vlhko, pak nízká voda, načež přicházíme k prvnímu vodopádu, který je už na vodu bohatý. Jak jsem si dříve zapsal: „Čím hlouběji do pouště proti proudu potoka jdete, tím je v něm více vody! Člověk má pak pocit, že někde hluboko v poušti musí téci celý veletok.” Pokud však poušť značí „pusté místo“, pak zde pusto vůbec není. Je tu velice přelidníno, a to tak, že téměř nejde udělat obrázek, aniž by na něm nebyla nějaká postava. Vzdávám focení osamělé přírody a snímám vodopád i s lidmi, kteří se u něj vyskytují.\nČlověk je vlastně taky příroda, moc se neliší od opice, až na to, že to je „nahá opice“. Zde tedy svou nahotu skrývá do plavek. Návštěvníci si nejspíše přečetli bedekr, kde se uvádí, že se mohou do koupacích hávů převléknout na záchodě u vstupu, kde si taky „na požádání“ můžete zdarma vyzvednout klíč od šatní skříňky. Tady se pod prvním podstatným, asi pětimetrovým vodopádem někteří sprchují tedy v kraťasech, ale výše jsme už nějaké oplavkované turisty viděli, jak se ráchají ve vodě a sluní. (Ovšem ti asi šatních skříněk a převlékacích záchodů nepoužili.) Tak buďto četli onen bedekr, anebo to jsou místňáci z Jeruzaléma, kteří se sem jezdí osvěžit jako my do Křivoklátského dolu k rybníku na Harasově...\nČekají nás další vodopády. Ale nejdříve k nim musíme vystoupat po schodech, vytesaných do skály, případně po kovových schodištích. Davy se naštěstí shromažďují hlavně u rozkošných osvěžujících jezírek, a tak nemusíme jít v průvodu. Teď oceňuji, že je tato stezka jednosměrná a zejména na těch schodech se nemusíme prát s turistickým protiproudem.\nSkály na nás zírají shora, menší skalky se povalují všude kolem cesty. Jde o různé slepence z kamenů, kamínků a uschlého bláta, které jsem pozoroval v průřezu v rokli, kterou jsem se šel ráno vykoupat. V takových „skalách“ se skalním damanům dobře kutají nory. Jedna taková slepená skála je mému srdci blízká. Má tvar srdce, a její fotografii jsem odtud jako ememesku posílal své přítelkyni Janě, která měla v té době ještě před (nepovedenou) transplantací kostní dřeně a se kterou jsem právě začínal chodit. Janince se ta fotka tak líbila, že ji určitě někdy chtěla vidět na vlastní oči.\nTeď tady jsme, ale Jana jen proběhla, musím ji zavolat kousek zpátky, abychom zde vyrobili něco pamětních snímků. No jo, no, zase nějaká skála. A kousek za ní druhý podstatnější vodopád, dopadající do tůňky, která dnes slouží jako koupaliště, či spíše brouzdaliště či osvěžiště.\nJdeme dál a výše, procházíme tunely, proraženými v masivu suchého papyrového rákosí, pod nohama nám šplouchá voda. Je tak čirá, že je ve slunci nad písečným dnem téměř neviditelná. Ze všech pramenů a pramínků v této oblasti jich za rok vytryskne na tři miliony kubíků! A ano, slouží nejen k osvěžení turistů a zavlažování, ale dokonce se i balí pro další prodej. Procházíme kolem segmentu tvrdých skal, ze kterých stéká voda po zelených lístcích. Jako v trojské botanické zahradě ve skleníku Fata Morgana. Místní mikroklima zde umožňuje růst vegetace nejen pouštní, stepní a středomořské, ale dokonce i tropické. U některých rostlin je zdejší místo dokonce nejsevernějším bodem jejich výskytu! Víc se o tom snad dovíme v blízké botanické zahradě.\nUž jsme tak vysoko, že se nám rozevírá zpětný pohled z údolí na hladinu Mrtvého moře a obrys jordánských hor, oddělených od samotné hladiny bílým pásem oparu. Už jsme tak vysoko, že na druhé straně vidíme svůj dnešní cíl v Ejn Gedi, stříbřitou stuhu Davidova vodopádu. Jak jsme vysoko? Když dojdeme až k němu tak vlastně nízko, asi 250 metrů pod mořem. Od vchodu do rezervace jsme vystoupali během kilometru asi 150 metrů. Odtud vidíme geomorfologické rozložení zdejšího údolí. Má nejméně tři podstatnější patra či obří schody, každý je asi 150 až 200 metrů vysoký. Dostali jsme se na nejvyšším bod prvního patra, pod spodní hranu druhého patra. Až do druhého patra vedou boční stezky k nádherné vyhlídce, to ale ponecháme zdatnějším turistům, kteří mají více času a které ještě nečeká Masada a večer hotel v Jeruzalémě.\nJsme u Davidova vodopádu, sem jsme chtěli dojít a tak tu jsme. Já sem vlastně šlapu proti proudu - nejdříve tedy proti suchu - potoka už od hladiny Mrtvého moře. Dnes je ve vodopádu o něco více vody než posledně, ale také se do jeho dopadové tůňky hrne víc turistů než minule. My se totiž nehrnuli, ani teď se nehrneme, zejména proto, že skála pod vodopádem je za drátem, za nějž jest vstup zakázán. Ani se tak nebojíme pokuty (jež může dosáhnout až 730 šekelů), jako je nám nepříjemno rvát se s davy o místo pod fotografickým sluncem... Pokud si chceme vyfotit padající proudy vody bez lidí, musíme tak činit bez úplně nejspodnějších partií. I tak se nám celý vodopád do záběru vejde jen těžko. Jeho výšku odhaduji na 20 metrů, tenký proud vody jede nejdříve po skále jak po skluzavce, teprve pak ji opouští a padá volným pádem, ve kterém se tříští až na jednotlivé kapičky. Vlevo od tohoto oči poutajícího hlavního vodopádu vytéká z jeskyně další, mnohem nižší boční proud, klouzající po šikmé skále.\nUžili jsme si, zafotili si, a už musíme zpátky dolů, jednosměrně po druhém břehu kaňonu. Ten je nejdříve hodně pustý, kamenitý, skalnatý, slepencový. Mineme odbočku vpravo nahoru, po níž bychom se dostali k vodopádům Šulamit, samotným pramenům Ejn Gedi a k Jeskyni lásky. Lze tudy vystoupat až na náhorní plošinu a o něco jižněji sejít údolím Nachal Arugot. Ale to by byla výprava na celý den, která se musí hlásit u vchodu, aby o vás měla místní Horská služba přehled. My toho máme dost už teď, slunce stoupá, spolu s ním i teplota.\nKousek za tímto rozcestím je nad cestou další zajímavá slepencová skalka. Opět mi připomíná srdce, ale tentokrát rozpůlené srdce. Skála je rozdělena puklinou, do níž se vejde i lidské měřítko. Ano, nejen lidské srdce může puknout...\nStrmá stráň je ozdobena tabulkou s výstrahou: Pozor! Kozorožec („Ibex“) může ze svahu uvolnit kameny. Dávejte pozor na zvířata, procházející kolem cesty. Dáváme pozor, ale z kozorožců vidíme jen jejich hovínka na cestě. Až když sejdeme skoro dolů, objeví se v průhledu keřů vysoko na horizontu typicky zahnutý kozorožčí roh. Je tam, je tam! I se stádečkem. Název „Ejn Gedi” je tedy potvrzen, znamená totiž „kozorožčí” či „kozí” nebo dokonce „kůzlečí“ pramen. Jsem rád, že Janinka mohla uvidět živého divokého kozlíka, po chvíli kolem proběhne i nečekaně čilý daman. V křoví se ozývá se svým typickým „kovtííí juť!“ pěkný ptáček, a je i vidět: Uhlově černý endemický špaček se zlatohnědým zabarvením konců letky. (Nevyskytuje se tedy výlučně na Masadě, jak jsem si myslel!) Vlky či hyeny si budeme muset prohlédnout v nějaké ZOO.\nSpokojeně vycházíme z rezervace, neodřeli jsme se, ani nezahynuli. Tady se rozdělujeme. Jana na mne počká někde na lavičce u stolu, kde se občerstvují turistové, já zaběhnu k hostelu pro auto a pak sem pro ni zajedu, aby se nemusela trmácet. A pak pojedeme na Masadu.\n(Prožito v údolí Davidova potoka v úterý 2. května 2017, psáno v Praze na Lužinách v pondělí 2. a úterý 3. října 2017. )\nFotogalerie z výpravy za koupáním v ústí Nachal David: ZDE\nFotogalerie z Nachal David, Ejn Gedi: ZDE\nFotogalerie z rezervace Nachal David, Ejn Gedi v roce 2014: ZDE\nVyprávění o Ejn Gedi z roku 2014: Mír kozorožců\nCestopis Mír v Izraeli z Šamanových předcházejících tří cest po Izraeli seženete u knihkupců\n(třeba v e-shopu na Neoluxoru mají ještě poslední kusy; vedou ho tam v učebnicích:)\nči na besedách s autogramem přímo od autora.\n(U vydavatele je již kniha rozebraná.)\nVystavil Šaman v 18:34\nMalebný Ejn Kerem\nMOBY DICK: A je vymalováno\nHurá na Jeruzalém!\nMOBY DICK: Koho nevolit\nSedm Ejn Gedi\nMOBY DICK: Hold Katalánsku


GMO | AGRI ČR+\nV poslední době se (znovu) bojuje o prodloužení licence používání glyfosátu, který je mj. součástí nejpoužívanějšího herbicidu Roundup. V následujícím článku se vám problematiku glyfosátu pokusíme přiblížit. Více\nEFSA informuje o GMO\nEFSA na své webové stránce otevřel nové téma zaměřené na GMO. Téma má několik sekcí, ve kterých naleznete nejnovější informace týkající se GMO. Více\nTTIP: Co je v sázce pro zemědělství EU?\nVyjednávání TTIP probíhá od července 2013 a má za cíl vytvořit největší oblast volného trhu na světě. Předpokládá se, že dopad na zemědělství EU bude značný, dokonce větší než jakákoliv dosavadní dohoda o volném trhu. Více\nSpolečnost Monsanto má velké problémy\nPokles ploch využívaných pro GMO kukuřici v EU a naopak nadprodukce kuřice v USA stojí za finančními problémy společnosti Monsanto, která se specializuje na osiva a zemědělské chemikálie. Více