Pro jiná použití, vidět Argentina (disambiguation) .\nSouřadnice : 34 ° S 64 ° W  /  34 ° S 64 ° W / -34; -64\nRepública Argentina ( španělština )\n„ En unión y libertad “\n(„V jednotě a svobodě“)\n(„Argentinská národní hymna“)\nArgentinské území v tmavě zelené barvě; nárokované, ale nekontrolované území ve světle zelené barvě.\n34 ° 36'S 58 ° 23'W  /  34,600 ° S 58.383 ° W / -34 600; -58,383\nKečuánština v Santiagu del Estero\nQom , Mocoví a Wichí v Chaco\nVelština v Chubutu\n96,7% Evropané a Mestici (většinou italského a španělského původu)\n79,6% křesťanství -\n62,9% římský katolík -\n15,3% protestantismus -\n1,4% ostatní křesťané\n18,9% bez náboženství\n1,2% jiná náboženství\nArgentinský (méně časté)\n• Vedoucí kabinetu ministrů\n• Květnová revoluce\n25. května 1810\n9. července 1816\n1. května 1853\n2 780 400 km 2 (1 073 500 čtverečních mil) ( 8. )\n44 938 712 ( 31. )\n14,4 / km 2 (37,3 / sq mi) ( 214. )\n903,542 miliardy $ ( 25. )\n20 055 $ ( 56. )\n445,469 miliardy USD ( 30. )\nvelmi vysoká · 48\nUTC -3 ( UMĚNÍ )\nArgentina ( španělsky: [aɾxenˈtina] ), oficiálně Argentinská republika (španělsky: República Argentina ), je země ležící převážně v jižní polovině Jižní Ameriky . Sdílí převážnou část jižního kuželu s Chile na západě a je také ohraničena Bolívií a Paraguayem na severu, Brazílií na severovýchodě, Uruguayem a jižním Atlantickým oceánem na východě a Drakeovým průchodem na jihu. S pevninskou oblastí 2 780 400 km 2 (1 073 500 čtverečních mil) je Argentina osmou největší zemí na světě, čtvrtou největší v Americe , druhou největší v Jižní Americe po Brazílii a největší španělsky mluvící zemí podle oblasti . Suverénní stát je rozdělen do třiadvaceti provincií ( španělsky : provincias , singulární Provincia ) a jeden autonomní město ( Ciudad Autónoma ), Buenos Aires , což je federální kapitál národa (Španělský: Capital Federal ) podle rozhodnutí Kongresu . Provincie a hlavní město mají své vlastní ústavy, ale existují pod federálním systémem . Argentina požaduje svrchovanost nad částí Antarktidy , Falklandských ostrovů (španělsky: Islas Malvinas ) a Jižní Georgie a Jižních sendvičových ostrovů .\nNejdříve zaznamenaná přítomnost člověka v moderní Argentině sahá až do paleolitu . Inca Empire rozšířila na severozápadě země v Pre-Columbian časy. Země má své kořeny ve španělské kolonizaci regionu v průběhu 16. století. Argentina povstala jako nástupnický stát místokrálovství Río de la Plata , španělského zámořského místokrálovství založeného v roce 1776. Po vyhlášení a boji za nezávislost (1810–1818) následovala prodloužená občanská válka, která trvala až do roku 1861 a vyvrcholila reorganizace země jako federace z provincií s Buenos Aires jako jeho hlavním městem. Země poté požívala relativní mír a stabilitu, přičemž několik vln evropské imigrace , zejména Italů a Španělů , radikálně přetvořilo její kulturní a demografické vyhlídky; 62,5% populace má úplné nebo částečné italské předky a argentinská kultura má významné vazby na italskou kulturu .\nTéměř bezkonkurenční nárůst prosperity vedl k tomu, že se Argentina na počátku 20. století stala sedmým nejbohatším národem na světě. Podle projektu Maddison Historical Statistics Project měla Argentina nejvyšší reálný HDP na obyvatele na světě v letech 1895 a 1896 a trvale byla v první desítce nejméně před rokem 1920. V současné době je na 61. místě na světě. Po Velké hospodářské krizi ve třicátých letech klesla Argentina do politické nestability a ekonomického úpadku, který ji tlačil zpět do zaostalosti, i když po několik desetiletí zůstávala mezi patnácti nejbohatšími zeměmi. Po smrti prezidenta Juana Peróna v roce 1974 nastoupila k prezidentskému úřadu jeho vdova Isabel Martínez de Perón . V roce 1976 byla svržena převratem podporovaným USA, který zavedl pravicovou vojenskou diktaturu . Vojenská vláda pronásledovala a vraždila řadu politických kritiků, aktivistů a levičáků ve Špinavé válce , období státního terorismu, které trvalo až do zvolení Raúla Alfonsína za prezidenta v roce 1983. Několik vůdců junty bylo později odsouzeno za své zločiny a odsouzeno do vězení.\nArgentina je rozvojová země a zaujímá 48. místo v indexu lidského rozvoje , což je po Chile druhé nejvyšší v Latinské Americe . Jedná se o regionální mocnost v Latinské Americe a v mezinárodních záležitostech si zachovává svůj historický status střední mocnosti . Argentina udržuje druhou největší ekonomiku v Jižní Americe , třetí největší v Latinské Americe a je členem G-15 a G20 . Je také zakládajícím členem Organizace spojených národů , Světové banky , Světové obchodní organizace , Mercosuru , Společenství latinskoamerických a karibských států a Organizace iberoamerických států .\n2.3 Nezávislost a občanské války\n2.4 Vzestup moderního národa\n5.3 Média a komunikace\n6.2 Genetické studie\n6.7 Zdravotní péče\n7.5 Výtvarné umění\n7.9 státní symboly\n11.1 Legální dokumenty\nPopis země slovem Argentina byl nalezen na benátské mapě v roce 1536.\nV angličtině název „Argentina“ pochází ze španělského jazyka ; samotný název však není španělský, ale italský . Argentina ( maskulinní argentino ) znamená v italštině „(vyrobené) ze stříbra, stříbrné barvy“, pravděpodobně vypůjčené od starofrancouzského adjektiva argentinské „(vyrobené) ze stříbra“> „stříbrné barvy“, které již bylo zmíněno ve 12. století. Francouzské slovo argentin je ženská forma argentinu a pochází z argentu „stříbro“ s příponou -in (stejná konstrukce jako starofrancouzský acerin „(vyrobený) z oceli“, od acier „ocel“ + -in nebo sapin ) ( vyrobený) z jedlového dřeva ", z OF míza " jedle "+ -in ). Italské pojmenování „Argentina“ pro zemi znamená Terra Argentina „země stříbra“ nebo Costa Argentina „pobřeží stříbra“. V italštině je adjektivum nebo vlastní podstatné jméno často používáno autonomním způsobem jako substantivum a nahrazuje jej a říká se l'Argentina .\nJméno Argentina bylo pravděpodobně poprvé dáno benátskými a janovskými navigátory, jako byl Giovanni Caboto . Ve španělštině a portugalštině jsou slova pro „stříbro“ plata a prata a „(ze) stříbra“ se říká plateado a prateado . Argentina byla poprvé spojena s legendou o stříbrných horách , rozšířenou mezi prvními evropskými průzkumníky povodí La Plata .\nPrvní písemné použití jména ve španělštině lze vysledovat v La Argentině , báseň z roku 1602 od Martína del Barca Centenera popisující region. Ačkoli „Argentina“ byla běžně používána již v 18. století, španělská říše formálně pojmenovala „ Viceroyalty Río de la Plata “ a po získání nezávislosti „ Spojené provincie Río de la Plata “.\n1826 ústava součástí prvního užívání názvu „Argentinské republiky“ v právních dokumentech. Název „Argentinská konfederace“ se také běžně používal a byl formován v argentinské ústavě z roku 1853 . V roce 1860 byl prezidentským dekretem ustálen název země jako „Argentinská republika“ a v tomto roce ústavní změna stanovila všechna jména od roku 1810 jako právoplatná.\nV angličtině byla země tradičně nazývána „argentinská“, napodobující typické španělské použití v Argentině a možná vyplývající z chybného zkrácení plnějšího názvu „Argentinská republika“. „Argentinec“ vypadl z módy během poloviny až konce 20. století a nyní se tato země jednoduše označuje jako „Argentina“.\nVe španělštině je „Argentina“ ženská („ La [República] Argentina “), přičemž se používá ženský článek „la“, protože původní slabika slova „Argentina“ je nepřízvučná .\nHlavní článek: Historie Argentiny\nHlavní článek: Domorodé obyvatelstvo v Argentině\nCave of Hands v provincii Santa Cruz , s původní umělecká díla z doby před 13,000-9,000 lety.\nOpevnění Pucará de Tilcara v provincii Jujuy , součást Incké říše .\nNejstarší stopy lidského života v oblasti nyní známé jako Argentina pocházejí z období paleolitu , další stopy jsou v mezolitu a neolitu . Do doby evropské kolonizace byla Argentina relativně řídce osídlena širokým počtem rozmanitých kultur s různými sociálními organizacemi, které lze rozdělit do tří hlavních skupin. V první skupině jsou základní lovci a sběrači potravin bez vývoje keramiky , jako je Selknam a Yaghanů v extrémním jihu. Druhou skupinou jsou vyspělí lovci a sběrači potravin, kteří zahrnují Puelche , Querandí a Serranos na středovýchodě; a Tehuelche na jihu - všichni dobyli Mapuche šířící se z Chile - a Kom a Wichi na severu. Poslední skupinou jsou farmáři s keramikou, jako jsou Charrúa , Minuane a Guaraní na severovýchodě, s lomítkem a semisedentární existencí; pokročilá Diaguita sedavý způsob obchodování kultura v severozápadu, který byl podmanil incké říše kolem roku 1480; Toconoté a Hênîa a Kâmîare ve středu země a Huarpe v centru-západ, kultura, která zvýšila lama dobytek a byl silně ovlivněn Inků.\nHlavní článek: Colonial Argentina\nViz také: Španělská kolonizace Ameriky\nKapitulace Beresfordu Santiagu de Liniers během britských invazí na Río de la Plata\nEvropané poprvé dorazili do regionu 1502 plavbou Amerigo Vespucci . Španělští navigátoři Juan Díaz de Solís a Sebastian Cabot navštívili území, které je nyní Argentinou, v roce 1516, respektive 1526. V roce 1536 založil Pedro de Mendoza malou osadu Buenos Aires , která byla v roce 1541 opuštěna.\nDalší kolonizační snahy pocházely z Paraguaye - založení Guvernorátu Río de la Plata - Peru a Chile. Francisco de Aguirre založil Santiago del Estero v roce 1553. Londres byl založen v roce 1558; Mendoza , 1561; San Juan , 1562; San Miguel de Tucumán , v roce 1565. Juan de Garay založil Santa Fe v roce 1573 a téhož roku Jerónimo Luis de Cabrera založil Córdobu . Garay šel dále na jih, aby znovu založil Buenos Aires v roce 1580. San Luis byla založena v roce 1596.\nŠpanělská Říše podřízena ekonomický potenciál argentinského území k okamžitému bohatství stříbrných a zlatých dolů v Bolívii a Peru, a jako takový se stal částí Viceroyalty Peru až do vytvoření Viceroyalty Río de la Plata v 1776 s Buenos Aires jako jeho kapitál.\nBuenos Aires odrazilo dvě nešťastné britské invaze v letech 1806 a 1807. Myšlenky osvícenského věku a příklad prvních atlantických revolucí vyvolaly kritiku absolutistické monarchie, která vládla v zemi. Stejně jako ve zbytku španělské Ameriky vyvolalo svržení Ferdinanda VII. Během poloostrovní války velké znepokojení.\nNezávislost a občanské války\nHlavní články: Argentinská válka za nezávislost a argentinské občanské války\nPortrét generála Josého de San Martina , libertadora z Argentiny, Chile a Peru .\nZahájení procesu, ze kterého Argentina měla ukázat jako nástupnický stát Viceroyalty je 1810 May revoluce nahradil místokrál Baltasar Hidalgo de Cisneros s prvním Junta , nové vlády v Buenos Aires ve složení místní obyvatelé. Při prvních střetech války za nezávislost rozdrtila Junta monarchistickou kontrarevoluci v Córdobě , ale nepodařilo se jim překonat konflikty zemí Banda Oriental , Upper Peru a Paraguay , které se později staly nezávislými státy.\nRevolucionáři se rozdělili na dvě antagonistické skupiny: centralisty a federalisty - tah, který by definoval první desetiletí nezávislosti Argentiny. Assembly of the Year XIII jmenován Gervasio Antonio de Posadas jako v Argentině první Nejvyšší ředitel .\nDne 9. července 1816 kongres v Tucumánu formalizoval Deklaraci nezávislosti , která se nyní slaví jako Den nezávislosti, státní svátek. O rok později generál Martín Miguel de Güemes zastavil monarchisty na severu a generál José de San Martín vzal armádu přes Andy a zajistil nezávislost Chile ; poté vedl boj ke španělské pevnosti v Limě a vyhlásil nezávislost Peru . V roce 1819 přijalo Buenos Aires centralistickou ústavu , kterou federalisté brzy zrušili .\nBitva o Cepedu z roku 1820 , vedená mezi centralisty a federalisty, vyústila v konec vlády nejvyššího ředitele . V roce 1826 přijalo Buenos Aires další centralistickou ústavu , přičemž Bernardino Rivadavia byl jmenován prvním prezidentem země. Vnitřní provincie však proti němu brzy povstaly, vynutily si rezignaci a zahodily ústavu. Centralisté a federalisté obnovili občanskou válku; ten zvítězil a v roce 1831 vytvořil Argentinskou konfederaci , kterou vedl Juan Manuel de Rosas . Během svého režimu čelil francouzské blokádě (1838–1840), válce Konfederace (1836–1839) a kombinované anglo-francouzské blokádě (1845–1850), zůstal však neporažen a zabránil další ztrátě území státu. Jeho politika omezení obchodu však rozhněvala vnitřní provincie a v roce 1852 ho Justo José de Urquiza , další mocný caudillo , zbavil moci . Jako nový prezident Konfederace Urquiza přijal liberální a federální ústavu z roku 1853. Buenos Aires vystoupilo, ale poté, co bylo poraženo v bitvě u Cepedy v roce 1859, bylo donuceno zpět do Konfederace .\nVzestup moderního národa\nHlavní články: Seznam prezidentů Argentiny , Generace 80 a Neslavná dekáda\nViz také: argentinský – chilský námořní závod ve zbrojení a jihoamerický závod v dreadnought\nBěhem květnové revoluce se lidé shromáždili před Buenos Aires Cabildo\nBartolomé Mitre přemohl Urquizu v bitvě u Pavonu v roce 1861 a zajistil převahu v Buenos Aires a byl zvolen prvním prezidentem sjednocené země. Za ním následovali Domingo Faustino Sarmiento a Nicolás Avellaneda ; tato tři předsednictví založila základny moderního argentinského státu.\nPočínaje rokem Julio Argentino Roca v roce 1880 zdůrazňovalo deset po sobě jdoucích federálních vlád liberální hospodářskou politiku . Masivní vlna evropské imigrace jsou podporovány, na druhém místě za Spojenými států s-téměř došlo ke znovuobjevení-argentinské společnosti a ekonomiky, které by roce 1908 se umístil na zemi jako sedmý nejbohatší rozvinutého národa na světě. Díky této imigrační vlně a klesající úmrtnosti se argentinská populace zvýšila pětkrát a ekonomika 15krát: od roku 1870 do roku 1910 se argentinský vývoz pšenice zvýšil ze 100 000 na 2 500 000 t (110 000 až 2 760 000 malých tun) ročně, zatímco vývoz zmrazeného hovězího masa vzrostl z 25 000 až 365 000 t (28 000 až 402 000 malých tun) ročně, čímž se Argentina řadí mezi pět nejlepších světových vývozců. Jeho počet kilometrů v železnici vzrostl z 503 na 31 104 km (313 až 19 327 mil). Díky novému veřejnému, povinnému, bezplatnému a sekulárnímu vzdělávacímu systému gramotnost rychle vzrostla z 22% na 65%, což je úroveň vyšší, než by většina latinskoamerických zemí dosáhla o padesát let později. Reálný HDP navíc rostl tak rychle, že navzdory obrovskému přílivu imigrantů se příjem na obyvatele mezi lety 1862 a 1920 snížil ze 67% úrovní rozvinutých zemí na 100%: V roce 1865 byla Argentina již jedním z 25 nejlepších národů podle příjmu na obyvatele. Do roku 1908 překonalo Dánsko, Kanadu a Nizozemsko a dosáhlo 7. místa - za Švýcarskem, Novým Zélandem, Austrálií, Spojenými státy, Velkou Británií a Belgií. Příjem Argentiny na obyvatele byl o 70% vyšší než v Itálii, o 90% vyšší než ve Španělsku, o 180% vyšší než v Japonsku a o 400% vyšší než v Brazílii . Navzdory těmto jedinečným úspěchům země pomalu plnila své původní cíle industrializace: po prudkém rozvoji kapitálově náročných místních průmyslových odvětví ve 20. letech 20. století zůstala významná část výrobního sektoru ve 30. letech náročná na pracovní sílu.\nJulio Argentino Roca byl hlavní postavou Generace 80. let a je známý tím, že řídil „ Dobytí pouště “. Během jeho dvou funkčních období prezidenta došlo k mnoha změnám, zejména k velkým infrastrukturním projektům železnic; rozsáhlá imigrace z Evropy a laicizing legislativa posílení státní moci.\nV letech 1878 až 1884 došlo k takzvanému Dobytí pouště , jehož cílem je neustálé střety mezi domorodci a Criollosem na hranici a přivlastňování domorodých území, které ztrojnásobilo argentinské území. První dobytí spočívalo v sérii vojenských vpádů na území Pampa a Patagonie, jimž dominovaly domorodé národy, a jejich rozdělení mezi členy Sociedad Rural Argentina , finančníky expedic. Dobytí Chaca trvalo až do konce století, protože k úplnému vlastnictví národního hospodářského systému došlo až tehdy, když byla pouhá těžba dřeva a taninu nahrazena produkcí bavlny . Argentinská vláda považovala domorodé obyvatele za podřadné bytosti bez stejných práv jako Criollos a Evropané.\nV roce 1912 přijal prezident Roque Sáenz Peña všeobecné a tajné volební právo mužů , což umožnilo Hipólitovi Yrigoyenovi , vůdci Radikální občanské unie (UCR), vyhrát volby v roce 1916 . Přijal sociální a ekonomické reformy a rozšířil pomoc malým farmám a podnikům. Během první světové války zůstala Argentina neutrální . Druhá správa Yrigoyen čelila hospodářské krizi, která se urychlila velkou hospodářskou krizí .\nV roce 1930 byl Yrigoyen vyloučen z moci armádou vedenou José Félixem Uriburu . Ačkoli Argentina zůstávala až do poloviny století mezi patnácti nejbohatšími zeměmi, tento státní převrat znamená začátek stabilního hospodářského a sociálního úpadku, který zemi tlačil zpět do zaostalosti.\nUriburu vládl dva roky; poté byl v podvodných volbách zvolen Agustín Pedro Justo a podepsal kontroverzní smlouvu se Spojeným královstvím . Argentina zůstala neutrální během druhé světové války , rozhodnutí, které mělo plnou britskou podporu, ale bylo odmítnuto Spojenými státy po útoku na Pearl Harbor . Nový vojenský puč svrhl vládu a Argentina vyhlásila válku mocnostem Osy 27. března 1945, měsíc před koncem druhé světové války v Evropě . Ministr sociálních věcí Juan Domingo Perón byl propuštěn a uvězněn kvůli jeho vysoké popularitě mezi pracovníky. Jeho osvobození bylo vynuceno masivní lidovou demonstrací a on vyhrál volby v roce 1946 .\nHlavní článek: Peronism\nOficiální prezidentský portrét Juana Dominga Peróna a jeho manželky Evy Perónové , 1948\nPerón vytvořil politické hnutí známé jako Peronism. On znárodněna strategických průmyslových odvětví a služeb, lepší mzdy a pracovní podmínky, zaplatil plnou vnější zadlužení a dosáhl téměř plnou zaměstnanost . Ekonomika však začala klesat v roce 1950 kvůli nadměrným výdajům. Jeho velmi oblíbená manželka Eva Perón hrála ústřední politickou roli. V roce 1947 prosazovala Kongres, aby uzákonil volební právo žen , a vyvinula bezprecedentní sociální pomoc nejzranitelnějším částem společnosti. Její zhoršující se zdravotní stav jí však nedovolil kandidovat na viceprezidenta v roce 1951 a následující rok zemřela na rakovinu. Perón byl znovu zvolen v roce 1951 , čímž překonal i svůj výkon z roku 1946. V roce 1955 námořnictvo bombardovalo Plaza de Mayo v nešťastném pokusu zabít prezidenta. O několik měsíců později, během takzvaného puče za osvobozující revoluci , rezignoval a odešel do exilu ve Španělsku.\nNová hlava státu, Pedro Eugenio Aramburu , zakázané Peronism a zakázal všech jejích projevech; nicméně Peronisté udržovali organizované podzemí. Arturo Frondizi z UCR zvítězil v následujících volbách . Povzbuzoval investice k dosažení energetické a průmyslové soběstačnosti, zvrátil chronický obchodní deficit a zrušil zákaz peronismu; přesto si jeho snaha zůstat v dobrém vztahu s Peronisty a armádou vysloužila odmítnutí obou a nový převrat ho vytlačil. Šéf Senátu José María Guido však rychle zareagoval, uplatnil anti- mocenskou vakuovou legislativu a místo toho se stal prezidentem; volby byly zrušeny a peronismus znovu zakázán. Arturo Illia byl zvolen v roce 1963 a vedl k celkovému zvýšení prosperity; ale jeho pokusy legalizovat Peronism vyústil v jeho svržení v roce 1966 ze strany Juan Carlos Onganía -LED převrat nazýván argentinský Revolution , vytváří novou vojenskou vládu, která snažil vládnout neomezeně dlouho.\nHlavní článek: Dirty War\nAdmirál Emilio Massera , generálporučík Jorge Videla a brigádní generál Orlando Agosti (zleva doprava) - pozorování vojenské přehlídky ke dni nezávislosti na Avenida del Libertador , 9. července 1978.\n„Špinavá válka“ (španělsky: Guerra Sucia ) byla součástí operace Condor, která zahrnovala účast pravicových diktatur Southern Cone. Špinavá válka zahrnovala státní terorismus v Argentině a jinde v Jižním kuželu proti politickým disidentům, přičemž vojenské a bezpečnostní síly zaměstnávaly městské a venkovské násilí proti levicovým partyzánům, politickým disidentům a komukoli, o kom se věřilo, že je spojován se socialismem nebo nějak v rozporu s neoliberální hospodářské politiky režimu. Samotné oběti násilí v Argentině zahrnovaly odhadem 15 000 až 30 000 levicových aktivistů a militantů, včetně odborářů, studentů, novinářů, marxistů , peronistických partyzánů a údajných sympatizantů. Většina z nich byla oběťmi státního terorismu . Počet obětí partyzánů je téměř 500–540 mezi vojenskými a policejními úředníky a až 230 civilisty. Argentina obdržela technickou podporu a vojenskou pomoc od vlády Spojených států během administrativy Johnson , Nixon , Ford , Carter a Reagan .\nPřesná chronologie represí je však stále diskutována, protože v některých smyslech začala dlouhá politická válka v roce 1969. Odboráři byli cílem atentátu na peronistické a marxistické polovojenské jednotky již v roce 1969 a jednotlivé případy státem sponzorovaného terorismu proti Peronismus a levice lze vysledovat až k bombardování Plaza de Mayo v roce 1955. Masakr Trelew z roku 1972, akce Argentinské protikomunistické aliance od roku 1973 a „ deklarace vyhlazení“ Isabel Martínez de Perón proti levicovým partyzánům během Operativo Independencia (v překladu Operace nezávislosti) v roce 1975, byly také navrženy jako data pro začátek Špinavé války.\nOnganía uzavřel Kongres, zakázal všechny politické strany a rozložil studentské a dělnické odbory. V roce 1969 vedla nespokojenost lidí ke dvěma masivním protestům: Cordobazo a Rosariazo . Teroristická partyzánská organizace Montoneros unesla a popravila Aramburu. Nově zvolený šéf vlády Alejandro Agustín Lanusse , který se snaží zmírnit rostoucí politický tlak, nechal Héctor José Cámpora peronistickým kandidátem místo Perónem. Cámpora zvítězil ve volbách v březnu 1973 , udělil milost odsouzeným členům partyzánů a poté zajistil Perónův návrat ze svého španělského exilu.\nV den, kdy se Perón vrátil do Argentiny, střet peronistických vnitřních frakcí - pravicových vůdců odborů a levicové mládeže z Montoneros - vyústil v masakr v Ezeize . Cámpora rezignoval, přemožen politickým násilím, a Perón vyhrál volby v září 1973 se svou třetí manželkou Isabel jako viceprezidentkou. Byl vyloučen Montoneros ze strany a stal opět tajná organizace. José López Rega zorganizoval Argentinskou protikomunistickou alianci (AAA) pro boj proti nim a Lidovou revoluční armádu (ERP). Perón zemřel v červenci 1974 a jeho nástupkyní byla jeho manželka, která podepsala tajný dekret, který zmocňuje armádu a policii k „vyhlazení“ levicového podvracení a zastavuje pokus ERP zahájit povstání na venkově v provincii Tucumán. Isabel Perón byla o rok později vyloučena juntou tří ozbrojených sil vedených armádním generálem Jorge Rafaelem Videlou . Iniciovali národní proces reorganizace , často zkrácený na Proceso .\nProceso vypnout Kongresu, odstranil soudce Nejvyššího soudu, zakázaných politických stran a odborů, a uchýlil se k nuceným zmizením podezřelých členů partyzánských a někdo věřil být spojován s levým křídlem. Do konce roku 1976 ztratil Montoneros téměř 2 000 členů; v roce 1977 byla ERP zcela poražena. Silně oslabený Montoneros zahájil v roce 1979 protiútok, který byl rychle zničen a skončila partyzánská hrozba. Junta přesto zůstala u moci.\nV roce 1982 tehdejší hlava státu, generál Leopoldo Galtieri , povolila invazi na britská území jižní Georgie a 2. dubna na Falklandské ostrovy . To vedlo k válce o Falklandy se Spojeným královstvím a argentinské kapitulaci dne 14. června. Porážka v ulicích Buenos Aires následovala porážku a vojenské vedení odpovědné za ponížení se vzdalo. Reynaldo Bignone nahradil Galtieriho a začal organizovat přechod k demokratické vládě.\nHlavní články: Argentinská hospodářská krize (1999–2002) , Kirchnerismus a Cambiemos\nDva členové pluku jízdních granátníků střežící ústavu argentinského národa uvnitř paláce Kongresu .\nRaúl Alfonsín zvítězil ve volbách v roce 1983 a vedl stíhání osob odpovědných za porušování lidských práv během procesu Proceso : Proces Juntas a další bojové soudy odsoudili všechny vůdce puče, ale pod vojenským tlakem uzákonil Full Stop a Due Obedience zákony, které zastavily stíhání dále v linii velení . Zhoršující se hospodářská krize a hyperinflace snížily jeho podporu veřejnosti a volby v roce 1989 vyhrál Peronist Carlos Menem . Brzy poté nepokoje přinutily Alfonsína k předčasné rezignaci .\nMenem přijal neoliberální politiku: pevný směnný kurz , deregulace podnikání , privatizace a odstranění ochranných bariér na chvíli ekonomiku normalizovaly. Prominul důstojníky, kteří byli odsouzeni během Alfonsínovy vlády. 1994 Ústavní Změna povoleno Menem se bude zvolen na druhé funkční období . Ekonomika začala upadat v roce 1995 se zvyšující se nezaměstnaností a recesí; UCR pod vedením Fernanda de la Rúa se vrátil k prezidentskému úřadu ve volbách v roce 1999 .\nAlberto Fernández , prezident Argentiny\nDe la Rúa udržel Menemův ekonomický plán navzdory zhoršující se krizi, která vedla k rostoucí sociální nespokojenosti. Na masivní únik kapitálu reagovalo zmrazením bankovních účtů , což vyvolalo další nepokoje. Tyto nepokoje prosinci 2001 přinutil k rezignaci. Kongres jmenoval Eduarda Duhaldeho úřadujícím prezidentem, který zrušil fixní směnný kurz stanovený Menemem, což způsobilo, že mnoho Argentinců ztratilo významnou část svých úspor. Na konci roku 2002 začala hospodářská krize ustupovat, ale atentát na dva piqueteros policií způsobil politický rozruch a přiměl Duhalde posunout volby kupředu. Novým prezidentem byl zvolen Néstor Kirchner .\nPosílení Neokeynesiánský hospodářské politiky stanovené podle Duhalde, Kirchner ukončil ekonomickou krizi dosáhnout významné fiskální a obchodní přebytky a strmý růst HDP. Pod jeho správou Argentina restrukturalizovala svůj nesplácený dluh s bezprecedentní slevou asi 70% na většinu dluhopisů, splatila dluhy s Mezinárodním měnovým fondem , očistila armádu důstojníků pochybnými záznamy o lidských právech, zrušila a zrušila zákony Full Stop a Due Obedience , rozhodl je jako protiústavní a obnovil právní stíhání Juntasových zločinů. Neusiloval o znovuzvolení, místo toho prosazoval kandidaturu své manželky, senátorky Cristiny Fernándezové de Kirchnerové , která byla zvolena v roce 2007 a znovu zvolena v roce 2011 . Vláda Fernándeze de Kirchnera dohlížela na pozitivní zahraniční politiku s dobrými vztahy s ostatními jihoamerickými národy; vztahy se Spojenými státy a Spojeným královstvím však zůstaly velmi napjaté. Jorge Rafael Videla , který vedl represi během Špinavé války , byl v roce 2010 odsouzen k doživotí v civilním vězení pod správou de Kirchnera; později zemřel ve vězení v roce 2013.\nDne 22. listopadu 2015, po nerozhodném výsledku v prvním kole prezidentských voleb dne 25. října , Mauricio Macri vyhrál první tajné volby v historii Argentiny, když porazil kandidáta Fronty na vítězství Daniela Scioliho a stal se zvoleným prezidentem. Macri je první demokraticky zvolený ne radikál nebo Peronist prezident od roku 1916. On nastoupil do úřadu dne 10. prosince 2015. V dubnu 2016 Macri vláda zavedla úsporná opatření určená k boji proti inflaci a veřejné deficity.\nHlavní článek: Geografie Argentiny\nAconcagua je nejvyšší hora mimo Asii, má 6 960,8 metrů (22 837 stop) a nejvyšší bod na jižní polokouli .\nS pevninským povrchem 2 780 400 km 2 (1 073 518 čtverečních mil) se Argentina nachází v jižní Jižní Americe a sdílí pozemské hranice s Chile přes Andy na západ; Bolívie a Paraguay na sever; Brazílie na severovýchod, Uruguay a jižní Atlantik na východ; a Drakeův průchod na jih; na celkovou délku pozemní hranice 9 376 km (5 826 mi). Jeho pobřežní hranice nad řekou Río de la Plata a jižním Atlantickým oceánem je dlouhá 5 117 km (3180 mil).\nNejvyšším bodem Argentiny je Aconcagua v provincii Mendoza (6 959 m (22 831 stop) nad mořem), také nejvyšší bod na jižní a západní polokouli . Nejnižší bod je Laguna del Carbón v provincii San Julián Great Depression v provincii Santa Cruz (-105 m (-344 ft) pod hladinou moře, také nejnižší bod na jižní a západní polokouli a sedmý nejnižší bod na Zemi)\nNejsevernější bod je na soutoku řek Grande de San Juan a Río Mojinete v provincii Jujuy ; nejjižnější je mys San Pío v provincii Tierra del Fuego ; nejvýchodnější je severovýchodně od Bernardo de Irigoyen, Misiones a nejzápadnější je v národním parku Los Glaciares v provincii Santa Cruz. Maximální vzdálenost mezi severem a jihem je 3 694 km (2 295 mil), zatímco maximální vzdálenost mezi východem a západem je 1 423 km (884 mil).\nNěkteré z hlavních řek jsou Paraná , Uruguay - které se spojují a tvoří Río de la Plata, Paraguay , Salado , černoch , Santa Cruz , Pilcomayo , Bermejo a Colorado . Tyto řeky jsou vypouštěny do Argentinského moře , mělké oblasti Atlantského oceánu nad Argentinským šelfem , neobvykle širokou kontinentální plošinou . Jeho vody jsou ovlivňovány dvěma hlavními oceánskými proudy: teplým brazilským proudem a studeným falklandským proudem .\nHlavní článek: Prostředí Argentiny\nZleva doprava: argentinský Dogo , Jaguar , andský kondor a magellanští tučňáci .\nArgentina je jednou z nejvíce biologicky rozmanitých zemí na světě, která hostí jednu z největších ekosystémových odrůd na světě: na jejím území je zastoupeno 15 kontinentálních zón, 2 mořské zóny a oblast Antarktidy. Tato obrovská rozmanitost ekosystémů vedla k biologické rozmanitosti, která patří mezi největší na světě:\n9 372 katalogizovaných druhů cévnatých rostlin (24. místo)\n1038 katalogizovaných druhů ptáků (na 14. místě)\n375 katalogizovaných druhů savců (na 12. místě)\n338 katalogizovaných druhů plazů (16. místo)\n162 katalogovaných druhů obojživelníků (19. místo)\nPůvodní pampa neměla prakticky žádné stromy; některé dovážené druhy, jako je americký platan nebo eukalyptus, jsou přítomny podél silnic nebo ve městech a venkovských usedlostech ( estancias ). Jedinou stromovitou rostlinou původem z pampa je vždyzelená Ombú . Povrchové půdy pampa jsou tmavě černé barvy, primárně mollisoly , známé obecně jako humus . Díky tomu je region jedním z nejvíce zemědělsky produktivních na Zemi; je to však také zodpovědné za zdecimování velké části původního ekosystému, aby se uvolnilo místo pro komerční zemědělství. Západní pampy dostávají méně srážek, tato suchá pampa je pláň krátkých trav nebo stepí .\nNárodní parky Argentiny tvoří síť 35 národních parků v Argentině. Parky pokrývají velmi rozmanitou sadu terén a biotopů , od národního parku Baritú na severní hranici s Bolívií po národní park Tierra del Fuego na dalekém jihu kontinentu. Administración de Parques Nacionales (National Parks Administration) je agentura, která zachovává a řídí tyto národní parky spolu s přírodních památek a národních rezerv uvnitř země.\nHlavní články: Klima Argentiny a Klimatické oblasti Argentiny\nArgentina se vyznačuje geografickými polohami, jako je tento ledovec, známý jako ledovec Perito Moreno\nObecně platí, že Argentina má čtyři hlavní typy podnebí: teplé, mírné, suché a studené, to vše určuje rozloha napříč šířkou, rozsah nadmořské výšky a reliéfní prvky. Ačkoli jsou nejlidnatější oblasti obecně mírné , Argentina má výjimečné množství klimatické rozmanitosti, od subtropické na severu až po polární na dalekém jihu. V důsledku toho existuje v zemi široká škála biomů , včetně subtropických deštných lesů, polosuchých a suchých oblastí, mírných plání v pampy a chladné subantarktické oblasti na jihu. Průměrné roční srážky se pohybují od 150 milimetrů (6 palců) v nejsušších částech Patagonie po více než 2 000 milimetrů (79 palců) v nejzápadnějších částech Patagonie a severovýchodní části země. Průměrné roční teploty se pohybují od 5 ° C (41 ° F) na dalekém jihu do 25 ° C (na severu).\nMezi hlavní větrné proudy patří chladné větry Pampero, které vanou na plochých pláních Patagonie a Pampy; po studené frontě foukají ze severu v polovině a na konci zimy teplé proudy, které vytvářejí mírné podmínky. Sudestada obvykle mírní nízkých teplotách, ale přináší velmi silné deště, drsné moře a pobřežní záplavy. Nejběžnější je pozdní podzim a zima podél centrálního pobřeží a v ústí řeky Río de la Plata. Zonda , je horký suchý vítr , má vliv Cuyo a centrální Pampas. Vítr Zonda, který byl během sestupu z And z výšky 6 000 m (19 685 stop) stlačen, může foukat celé hodiny s poryvy až 120 km / h (75 mph), které způsobují požáry a způsobují škody; mezi červnem a listopadem, kdy fouká Zonda, obvykle ovlivňují vyšší nadmořské výšky sněhové bouře a vánice ( viento blanco ).\nHlavní článek: Politika Argentiny\nVe 20. století zažila Argentina značné politické nepokoje a demokratické zvraty. Mezi lety 1930 a 1976 svrhly ozbrojené síly v Argentině šest vlád; a země střídala období demokracie (1912–1930, 1946–1955 a 1973–1976) s obdobími omezené demokracie a vojenské vlády . Po přechodu, který začal v roce 1983, byla v Argentině obnovena demokracie v plném rozsahu. Argentinská demokracie přetrvala krizí 2001–2002 a do současnosti; je považován za silnější než oba jeho předchůdci před rokem 1983 a další demokracie v Latinské Americe .\nHlavní články: Vláda Argentiny a ministerstva Argentinské republiky\nCasa Rosada , pracoviště prezidenta\nArgentina je federální ústavní republika a zastupitelská demokracie . Vláda je regulována systémem kontrol a vyvážení definovaným ústavou Argentiny , nejvyšším právním dokumentem země. Sídlo vlády je město Buenos Aires , jak určený Kongresu . Volební právo je univerzální , rovné , tajné a povinné .\nNárodní kongres skládá ze Senátu a Poslanecké sněmovny .\nLegislativní odvětví sestává z dvoukomorového Kongresu, který se skládá ze Senátu a Poslanecké sněmovny . Kongres vydává federální zákony , vyhlašuje války , schvaluje smlouvy a má pravomoc peněženky a obžaloby , kterými může odstranit členy vlády. Poslanecká sněmovna zastupuje lidi a má 257 hlasujících členů zvolených na čtyřleté funkční období. Sedadla jsou rozdělena mezi provincie podle počtu obyvatel každý desátý rok. Od roku 2014 má deset provincií jen pět poslanců, zatímco provincie Buenos Aires , která je nejlidnatější, má 70. Senátorská komora zastupuje provincie, má 72 členů volených celkem na šestileté období, přičemž každá provincie má tři sedadla; jedna třetina křesel Senátu je volena každý druhý rok. Alespoň jedna třetina kandidátů předložených stranami musí být ženy.\nV Executive větev je prezident je velitel-in-šéf armády, může vetovat legislativní účty dříve, než se stane zákonem, s výhradou Kongresu ovládání-a jmenuje členy kabinetu a dalších úředníků, kteří spravují a vymáhat federální zákony a opatření. Prezident je volen přímo hlasováním občanů, vykonává čtyřleté funkční období a může být zvolen do funkce nejvýše dvakrát po sobě.\nSoudní větev zahrnuje Nejvyšší soud a nižší federální soudy vykládají zákony a převrácení těch zjistí protiústavní . Soudní systém je nezávislý na výkonné moci a legislativě. Nejvyšší soud má sedm členů jmenovaných prezidentem - se souhlasem Senátu - kteří slouží doživotně. Soudce nižších soudů navrhuje Rada pro soudnictví (sekretariát složený ze zástupců soudců, právníků, výzkumných pracovníků, výkonné moci a legislativy) a jmenuje je prezident po schválení Senátem.\nArgentina je federací třiadvaceti provincií a jednoho autonomního města Buenos Aires. Provincie jsou z administrativních důvodů rozděleny na departementy a obce , s výjimkou provincie Buenos Aires, která je rozdělena na partidos . Město Buenos Aires je rozděleno na obce .\nProvincie mají veškerou moc, kterou se nerozhodly delegovat na federální vládu; musí to být reprezentativní republiky a nesmí být v rozporu s ústavou. Kromě toho jsou plně autonomní: přijímají své vlastní ústavy, svobodně organizují své místní samosprávy a vlastní a spravují své přírodní a finanční zdroje. Některé provincie mají dvoukomorové legislativy, zatímco jiné mají jednokomorové .\nBěhem války za nezávislost se hlavní města a jejich okolní venkovské oblasti staly provincemi, i když zásah jejich kabild . Anarchie roku XX dokončila tento proces a formovala původních třináct provincií. Jujuy se odtrhl od Salty v roce 1834 a ze třinácti provincií se stalo čtrnáct. Poté, co se na deset let vystřídal, přijalo Buenos Aires v roce 1861 ústavu Argentiny z roku 1853 a v roce 1880 se stalo federálním územím.\nZákon z roku 1862 označený jako národní území pod federální kontrolou, ale mimo hranice provincií. V roce 1884 sloužili jako základny pro zřízení gubernií Misiones, Formosa, Chaco, La Pampa, Neuquén, Río Negro, Chubut, Santa Cruz a Tierra del Fuego. Dohoda o hraničním sporu s Chile v roce 1900 vytvořila národní území Los Andes ; jeho země byly začleněny do Jujuy, Salty a Catamarcy v roce 1943. La Pampa a Chaco se staly provinciemi v roce 1951. Misiones tak učinil v roce 1953 a Formosa , Neuquén , Río Negro , Chubut a Santa Cruz v roce 1955. Poslední národní území, Tierra del Fuego se v roce 1990 stala provincií Tierra del Fuego v provincii Antártida e Islas del Atlántico Sur . Má tři složky, ačkoli dvě jsou nominální, protože nejsou pod argentinskou suverenitou. První je argentinská část Tierra del Fuego; druhá je oblast Antarktidy nárokovaná Argentinou, která se překrývá s podobnými oblastmi požadovanými Spojeným královstvím a Chile; třetí zahrnuje dvě sporná britská zámořská území Falklandských ostrovů a Jižní Georgie a Jižní Sandwichovy ostrovy .\nHlavní článek: Cizí vztahy Argentiny\nVedoucí představitelé G 20 se sešli v Argentině na summitu G20 v Buenos Aires v roce 2018 .\nZahraniční politiku vyřizuje ministerstvo zahraničních věcí, mezinárodního obchodu a bohoslužby , které odpovídá prezidentovi .\nStředního výkonu , Argentina zakládá své zahraniční politiky na základě obecných zásad nevměšování , lidská práva sebeurčení , mezinárodní spolupráce , odzbrojení a mírové řešení konfliktů .\nZemě je jednou z hlavních světových ekonomik G-15 a G-20 a zakládajícím členem OSN , WBG , WTO a OAS . V roce 2012 byla Argentina znovu zvolena na dvouleté nestálé místo v Radě bezpečnosti OSN a účastní se hlavních mírových operací na Haiti , Kypru , Západní Sahaře a na Středním východě .\nArgentina, prominentní latinskoamerická a jižní kuželská regionální mocnost , spoluzaložila OEI a CELAC . Je také zakládajícím členem bloku Mercosur a má za partnery Brazílii, Paraguay, Uruguay a Venezuelu . Od roku 2002 země zdůrazňuje svou klíčovou roli v latinskoamerické integraci a blok - který má některé nadnárodní legislativní funkce - je jeho první mezinárodní prioritou.\nDiplomatické mise v Argentině .\nArgentina si nárokuje 965 597 km 2 (372 819 čtverečních mil) v Antarktidě , kde má nejstarší nepřetržitou přítomnost státu na světě od roku 1904. To se překrývá s požadavky Chile a Spojeného království , ačkoli všechny tyto nároky spadají pod ustanovení Smlouvy o Antarktidě z roku 1961 , z nichž je Argentina zakládajícím signatářem a stálým konzultantem a sekretariát Smlouvy o Antarktidě sídlí v Buenos Aires.\nArgentina zpochybňuje svrchovanost nad Falklandskými ostrovy (španělsky: Islas Malvinas ) a Jižní Georgií a Jižními sendvičovými ostrovy , které Spojené království spravuje jako zámořská území .\nHlavní článek: Ozbrojené síly Argentinské republiky\nPrezident je držitelem titulu vrchního velitele argentinských ozbrojených sil jako součást právního rámce, který ukládá přísné oddělení mezi národní obranou a systémy vnitřní bezpečnosti:\nSystém národní obrany , do výlučné odpovědnosti federální vlády, koordinovaný ministerstvem obrany , který zahrnuje armádu , námořnictvo a letectvo . Vládne a sleduje jej Kongres prostřednictvím výborů pro obranu domů a je organizován na základním principu legitimní sebeobrany: odrazení jakékoli vnější vojenské agrese, aby byla zaručena svoboda lidu, národní suverenita a územní celistvost. Mezi její sekundární mise patří zapojení do mnohonárodních operací v rámci OSN, účast na misích vnitřní podpory, pomoc spřáteleným zemím a vytvoření subregionálního obranného systému.\nArgentinský torpédoborec ARA Almirante Brown (D-10)\nVojenská služba je dobrovolná, s věkovým počtem od 18 do 24 let a bez branné povinnosti . Argentinská obrana byla historicky jednou z nejlépe vybavených v regionu, dokonce spravovala vlastní zařízení pro výzkum zbraní, loděnice, munici, továrny na tanky a letadla . Skutečné vojenské výdaje však po roce 1981 stabilně klesaly a rozpočet na obranu v roce 2011 činil přibližně 0,74% HDP, což je historické minimum, pod latinskoamerickým průměrem.\nSystem Security vnitra společně spravuje federální a provinční vlády předplatili. Na federální úrovni je koordinován ministerstvy vnitra, bezpečnosti a spravedlnosti a monitorován Kongresem. Je prosazována federální policií ; prefektura , která splňuje pobřežní hlídka povinnosti; Gendarmerie , který slouží strážní hraniční úkolů; a policii letištní bezpečnosti . Na úrovni provincií je koordinován příslušnými ministerstvy vnitřní bezpečnosti a prosazován místními policejními agenturami.\nArgentina byla jedinou jihoamerickou zemí, která v roce 1991 poslala válečné lodě a nákladní letadla do války v Perském zálivu na základě mandátu OSN, a nadále se podílela na mírových snahách na různých místech, jako je UNPROFOR v Chorvatsku / Bosně , záliv Fonseca , UNFICYP na Kypru (kde a námořní pěchoty, které letectvo poskytlo vzdušnému kontingentu OSN od roku 1994) a MINUSTAH na Haiti . Argentina je jedinou latinskoamerickou zemí, která udržuje jednotky v Kosovu během operací SFOR (a později EUFOR ), kde jsou bojové inženýry argentinských ozbrojených sil začleněny do italské brigády .\nV roce 2007 byl vyslán argentinský kontingent zahrnující vrtulníky, čluny a čistírny vody, aby pomohl Bolívii proti nejhorším povodním za poslední desetiletí. V roce 2010 byly ozbrojené síly rovněž zapojeny do humanitárních reakcí na Haiti a v Chile po příslušných zemětřeseních.\nHlavní článek: Ekonomika Argentiny\nViz také: argentinský zahraniční obchod\nArgentinské zemědělství je relativně kapitálově náročné a dnes poskytuje přibližně 7% veškeré zaměstnanosti.\nEkonomika Argentiny, která těží z bohatých přírodních zdrojů , vysoce gramotného obyvatelstva, diverzifikované průmyslové základny a exportně orientovaného zemědělského sektoru, je třetí největší v Latinské Americe a druhá největší v Jižní Americe . Má „velmi vysoké“ hodnocení v indexu lidského rozvoje a relativně vysoké HDP na obyvatele , se značnou velikostí vnitřního trhu a rostoucím podílem odvětví vyspělých technologií.\nPřístup k biokapacitě v Argentině je mnohem vyšší než světový průměr. V roce 2016 měla Argentina na svém území 6,8 globálních hektarů biologické kapacity na osobu, což je mnohem více než světový průměr 1,6 globálního hektaru na osobu. V roce 2016 Argentina použila 3,4 globálního hektaru biokapacity na osobu - jejich ekologická stopa spotřeby. To znamená, že využívají o polovinu méně biologické kapacity, než obsahuje Argentina. Výsledkem je, že Argentina provozuje biokapacitní rezervu.\nCatalinas Norte je důležitou obchodní komplex složený z devatenácti komerčních kancelářských budov a obsadil mnoha předními argentinským společnostem.\nStřední rozvíjející se ekonomikou a je jedním z největších rozvojových zemí světa, Argentina je členem G20 . Historicky však byla jeho ekonomická výkonnost velmi nerovnoměrná, přičemž vysoký ekonomický růst se střídal s těžkými recesemi, nesprávným rozdělením příjmů a - v posledních desetiletích - se zvyšující chudobou. Na začátku 20. století dosáhla Argentina rozvoje a stala se sedmou nejbohatší zemí světa. Přestože si až do poloviny století dokázala udržet místo mezi patnácti nejlepšími ekonomikami, utrpěla dlouhý a trvalý pokles, ale stále je to země s vysokými příjmy.\nVysoká inflace - slabost argentinské ekonomiky po celá desetiletí - se opět stala problémem, s roční mírou 24,8% v roce 2017. Aby vláda odradila a podpořila peso, zavedla kontrolu v cizí měně. Distribuce příjmů , která se od roku 2002 zlepšila, je klasifikována jako „střední“, přestože je stále značně nerovná.\nArgentina je v indexu vnímání korupce 2017 Transparency International na 85. místě ze 180 zemí , což je o 22 pozic více než v roce 2014. Argentina urovnala svoji dlouhodobou krizi nesplácení dluhů v roce 2016 pomocí takzvaných supích fondů po zvolení Mauricia Macriho, což umožnilo Argentině vstoupit na kapitálové trhy poprvé za deset let.\nVláda Argentiny selhala 22. května 2020 tím, že nezaplatila věřitelům splatnost 500 milionů USD. Pokračují jednání o restrukturalizaci dluhu ve výši 66 miliard USD.\nHlavní článek: Průmysl v Argentině\nAtucha Nuclear Power Plant byla první jadernou elektrárnou v Latinské Americe . Elektřina pochází ze 3 provozovaných jaderných reaktorů : Jaderná elektrárna Embalse , Atucha I a II .\nV roce 2012 představovala výroba 20,3% HDP - největší sektor v národní ekonomice. Polovina průmyslového vývozu, dobře integrovaná do argentinského zemědělství, má venkovský původ.\nS růstem produkce 6,5% v roce 2011 se diverzifikovaný výrobní sektor opírá o neustále rostoucí síť průmyslových parků (314 od roku 2013)\nV roce 2012 byly objemově nejvýznamnějšími odvětvími: zpracování potravin, nápoje a tabákové výrobky; motorová vozidla a automobilové díly; textil a kůže; rafinérské výrobky a bionafta ; chemikálie a farmaceutika; ocel, hliník a železo; průmyslové a zemědělské stroje; domácí spotřebiče a nábytek; plasty a pneumatiky; sklo a cement; a záznamová a tisková média. Kromě toho je Argentina od té doby jednou z pěti nejlepších vinařských zemí na světě. Bylo však také klasifikováno jako jedna ze 74 zemí, kde byly pozorovány případy dětské práce a nucené práce a zmíněny ve zprávě z roku 2014 vydané Úřadem pro mezinárodní pracovní záležitosti . Seznam zboží ILAB vyrobeného dětskou prací nebo nucenou prací ukazuje, že mnoho zboží vyrobeného dětskou prací nebo nucenou prací pochází ze zemědělského sektoru .\nCórdoba je hlavní argentinské průmyslové centrum, kde se nacházejí výrobci kovů, automobilů a automobilových dílů. Další význam má oblast Velkého Buenos Aires (zpracování potravin, metalurgie, motorová vozidla a automobilové díly, chemikálie a petrochemie, předměty dlouhodobé spotřeby, textil a tisk); Rosario (zpracování potravin, metalurgie, zemědělské stroje, rafinace ropy, chemikálie a činění); San Miguel de Tucumán (rafinace cukru); San Lorenzo (chemikálie a léčiva); San Nicolás de los Arroyos (ocelářství a metalurgie); a Ushuaia a Bahía Blanca (rafinace ropy). Další výrobní podniky se nacházejí v provinciích Santa Fe (tavení zinku a mědi a mletí mouky); Mendoza a Neuquén (vinařství a zpracování ovoce); Chaco (textil a pily); a Santa Cruz, Salta a Chubut (rafinace ropy).\nElektrická produkce Argentiny v roce 2009 činila více než 122 TWh (440 PJ ), z čehož asi 37% bylo spotřebováno průmyslovými činnostmi.\nHlavní článek: Doprava v Argentině\nMezinárodní letiště Ministro Pistarini bylo otevřeno v roce 1949.\nArgentina má největší železniční systém v Latinské Americe, s 36 966 km (22 970 mil) provozních tratí v roce 2008, z úplné sítě téměř 48 000 km (29 826 mil). Tento systém spojuje všech 23 provincií plus město Buenos Aires a spojuje se všemi sousedními zeměmi. Používají se čtyři nekompatibilní měřidla ; to nutí prakticky veškerou meziregionální nákladní dopravu projíždět Buenos Aires. Systém upadal od 40. let 20. století: pravidelně narůstal vysoký rozpočtový deficit, do roku 1991 přepravoval 1400krát méně zboží než v roce 1973. V posledních letech však systém zaznamenal vyšší míru investic ze strany státu, v příměstských železničních tratích i dálkových tratích, obnova kolejových vozidel a infrastruktury. V dubnu 2015 argentinský senát přijal drtivou většinou zákon, který znovu vytvořil společnost Ferrocarriles Argentinos (2015) a účinně re-znárodnil železnice v zemi, což je krok, který viděl podporu všech hlavních politických stran na obou stranách politického spektra.\nBuenos Aires Underground je nejstarší podzemní dráha v Latinské Americe , na jižní polokouli a ve španělsky mluvícím světě .\nDo roku 2004 Buenos Aires, všechna hlavní města provincie kromě Ushuaia a všechna středně velká města byla propojena 69 412 km (43 131 mi) zpevněných silnic, z celkové silniční sítě 231 374 km (143 769 mi). Nejvýznamnější města spojuje rostoucí počet rychlostních silnic , mezi které patří Buenos Aires – La Plata , Rosario – Córdoba , Córdoba – Villa Carlos Paz, Villa Mercedes – Mendoza, generál José Gervasio Artigas na trase 14 a provincie Route 2 Juan Manuel Fangio , ostatní. Nicméně tato silniční infrastruktura je stále nedostatečná a nedokáže zvládnout prudce rostoucí poptávku způsobenou zhoršením železničního systému.\nV roce 2012 tam bylo asi 11 000 km (6 835 mil) vodních cest , většinou zahrnujících řeky La Plata, Paraná, Paraguay a Uruguay, s Buenos Aires, Zárate , Campana , Rosario, San Lorenzo, Santa Fe, Barranqueras a San Nicolas de los Arroyos jako hlavní říční přístavy . Mezi největší námořní přístavy patří La Plata - Ensenada , Bahía Blanca, Mar del Plata , Quequén - Necochea , Comodoro Rivadavia , Puerto Deseado , Puerto Madryn , Ushuaia a San Antonio Oeste . Buenos Aires je historicky nejdůležitější přístav; od 90. let se však oblast přístavu Up-River stala dominantní: táhnoucí se podél 67 km (42 mi) břehu řeky Paraná v provincii Santa Fe, zahrnuje 17 přístavů a v roce 2013 představovala 50% veškerého vývozu.\nV roce 2013 existovalo 161 letišť se zpevněnými přistávacími dráhami z více než tisíce. Mezinárodní letiště Ezeiza , asi 35 kilometrů (22 mi) od centra města Buenos Aires, je největší v zemi, následuje Cataratas del Iguazú v Misiones a El Plumerillo v Mendoza. Aeroparque ve městě Buenos Aires je nejdůležitějším vnitrostátním letištěm.\nHlavní článek: Komunikace v Argentině\n„ Estudio País 24, program Argentinců “ na kanále 7 , první televizní stanici v zemi\nPrůmysl tiskových médií je v Argentině vysoce rozvinutý a má více než dvě stě novin. Mezi hlavní národní patří Clarín (centrista, nejprodávanější v Latinské Americe a druhý nejrozšířenější ve španělsky mluvícím světě), La Nación (středo-pravý, vydáván od roku 1870), Página / 12 (levičák, založena v roce 1987). , Buenos Aires Herald (nejprestižnější latinskoamerický deník v angličtině, liberál, jehož historie sahá až do roku 1876), La Voz del Interior (centrum, založené v roce 1904) a Argentinisches Tageblatt (německý týdeník, liberál, vychází od roku 1878)\nArgentina začala jako první na světě pravidelného rozhlasového vysílání dne 27. srpna 1920, když Richard Wagner 's Parsifal byl vysílán týmem mediků vedených Enrique Telemaco Susini v Buenos Aires Teatro Coliseo . Do roku 2002 bylo v zemi registrováno 260 AM a 1150 FM rozhlasových stanic.\nArgentinský televizní průmysl je velký, rozmanitý a populární v celé Latinské Americe s mnoha inscenací a televizních formátů , které byly vyvezeny do zahraničí. Od roku 1999 mají Argentinci nejvyšší dostupnost kabelové a satelitní televize v Latinské Americe, od roku 2014 celkem 87,4% domácností v zemi, což je míra obdobná jako ve Spojených státech, Kanadě a Evropě.\nDo roku 2011 měla Argentina také největší pokrytí síťovými telekomunikacemi mezi latinskoamerickými mocnostmi: přibližně 67% její populace mělo přístup k internetu a 137,2% předplatné mobilních telefonů.\nHlavní článek: Věda a technika v Argentině\nSAC-D je argentinský satelit pro vědu o Zemi postavený společností INVAP a vypuštěný v roce 2011.\nArgentinci obdrželi tři Nobelovy ceny za vědy. Bernardo Houssay , první latinskoamerický příjemce, objevil roli hormonů hypofýzy při regulaci glukózy u zvířat a v roce 1947 se podělí o Nobelovu cenu za fyziologii nebo medicínu . Luis Leloir objevil, jak organismy ukládají energii přeměňující glukózu na glykogen a sloučeniny, které jsou zásadní v metabolismu sacharidů , obdržel Nobelovu cenu za chemii v roce 1970. César Milstein provedl rozsáhlý výzkum protilátek a sdílel Nobelovu cenu za fyziologii nebo medicínu v roce 1984. Argentinský výzkum vedl k léčbě srdečních chorob a několika forem rakoviny. Domingo Liotta navrhl a vyvinul první umělé srdce, které bylo úspěšně implantováno do lidské bytosti v roce 1969. René Favaloro vyvinul tyto techniky a provedl první koronární bypass .\nArgentinský jaderný program byl velmi úspěšný. V roce 1957 byla Argentina první zemí v Latinské Americe, která navrhla a postavila výzkumný reaktor s domácí technologií RA-1 Enrico Fermi . Toto spoléhání se na vývoj vlastních jaderných technologií namísto jejich pouhého nákupu v zahraničí bylo konstantou argentinského jaderného programu prováděného civilní Národní komisí pro atomovou energii (CNEA). Jaderná zařízení s argentinskou technologií byla postavena v Peru, Alžírsku, Austrálii a Egyptě. V roce 1983 země připustila, že je schopna vyrábět uran v kvalitě zbraně , což je důležitý krok k sestavení jaderných zbraní ; od té doby se však Argentina zavázala používat jadernou energii pouze pro mírové účely. Jako člen rady guvernérů Mezinárodní agentury pro atomovou energii má Argentina silný hlas v podpoře úsilí o nešíření jaderných zbraní a je pevně odhodlána prosazovat globální jaderné zabezpečení. V roce 1974 to bylo první zemí v Latinské Americe, aby in-line obchodní jaderné elektrárny Atucha I . Ačkoli argentinské díly vyrobené pro tuto stanici činily 10% z celkového počtu, jaderné palivo, které používá, je od té doby zcela vyrobeno v zemi. Později jaderné elektrárny používaly vyšší procento argentinských komponent; Embalse , dokončený v roce 1983, 30% a reaktor Atucha II z roku 2011 40%.\nPrezident Macri na INVAP se SAOCOM A a B, dvěma plánovanými družicovými souhvězdími Země argentinské kosmické agentury CONAE . plánovaná data spuštění pro 1A a 1B byla dále posunuta zpět do října 2017 a října 2018.\nNavzdory skromnému rozpočtu a četným neúspěchům se akademičtí pracovníci a vědy v Argentině těší mezinárodnímu respektu od přelomu 20. století, kdy Luis Agote vymyslel první bezpečný a účinný prostředek k transfuzi krve , stejně jako René Favaloro , který byl průkopníkem v zlepšení operace bypassu koronárních tepen . Argentinští vědci jsou stále na špici v oblastech, jako jsou nanotechnologie , fyzika , počítačové vědy , molekulární biologie, onkologie, ekologie a kardiologie. Juan Maldacena , argentinský-americký vědec, je přední osobností teorie strun .\nKosmický výzkum je také stále aktivnější v Argentině. Mezi argentinské satelity patří LUSAT-1 (1990), Víctor-1 (1996), PEHUENSAT-1 (2007) a satelity vyvinuté argentinskou kosmickou agenturou CONAE ze série SAC. Argentina má vlastní satelitní program, návrhy jaderných elektráren (4. generace) a veřejnou jadernou energetickou společnost INVAP , která poskytuje jaderné reaktory několika zemím. CONAE, která byla založena v roce 1991, od té doby úspěšně vypustila dva satelity a v červnu 2009 zajistila dohodu s Evropskou kosmickou agenturou o instalaci antény o průměru 35 metrů a dalších zařízeních na podporu mise na observatoři Pierra Augera , přední světové observatoř kosmického záření . Zařízení přispěje k mnoha vesmírným sondám ESA, stejně jako k vlastním domácím výzkumným projektům CONAE. Nová anténa, která je vybrána z 20 potenciálních míst a jedné z pouhých tří takových instalací ESA na světě, vytvoří triangulaci, která umožní ESA zajistit nepřetržité pokrytí mise\nHlavní článek: Turismus v Argentině\nTuristický ruch v Argentině se vyznačuje svými kulturními nabídkami a bohatým a rozmanitým přírodním bohatstvím. V roce 2013 měla země 5,57 milionu návštěvníků, což se řadí mezi mezinárodní turistické příjezdy jako nejlepší destinace v Jižní Americe a druhé v Latinské Americe po Mexiku. Tržby od mezinárodních turistů dosáhly v roce 2013 4,41 miliardy USD, což je pokles z 4,89 miliardy USD v roce 2012. Hlavní město země, Buenos Aires , je nejnavštěvovanějším městem v Jižní Americe . Existuje 30 argentinských národních parků včetně mnoha světových památek .\nIguazú Falls , v Misiones , je to jeden z New7Wonders přírody .\nHlavní článek: Demografie Argentiny\nViz také: Argentinci\nBeaux Arts , racionalista , art deco a belgicko-nizozemská architektura na ulici Callao v Buenos Aires.\nSčítání lidu 2010 počítal 40,117,096 obyvatel, a to až od 36,260,130 v roce 2001. Argentina řadí na třetí místo v Jižní Americe v celkové populaci, na čtvrtém místě v Latinské Americe a 33. ve světě. Jeho hustota obyvatelstva 15 osob na kilometr čtvereční rozlohy je hluboko pod světovým průměrem 50 osob. Míra populačního růstu v roce 2010 byla odhadem 1,03% ročně, s mírou porodnosti 17,7 živě narozených na 1 000 obyvatel a úmrtností 7,4 úmrtí na 1 000 obyvatel. Od roku 2010 se hrubá čistá míra migrace pohybovala od pod nulou až po čtyři přistěhovalce na 1 000 obyvatel ročně.\nArgentina je uprostřed demografického přechodu ke starší a pomaleji rostoucí populaci. Podíl osob mladších 15 let je 25,6%, což je mírně pod světovým průměrem 28% a podíl osob starších 65 let je relativně vysoký na 10,8%. V Latinské Americe je na druhém místě za Uruguayí a výrazně nad světovým průměrem, který je v současné době 7%. Argentina má jednu z nejnižších měr populačního růstu v Latinské Americe a poměrně nízkou kojeneckou úmrtnost . Míra porodnosti 2,3 dítěte na ženu je výrazně pod maximem 7,0 dětí narozených na ženu v roce 1895, přesto je stále téměř dvakrát vyšší než ve Španělsku nebo Itálii, které jsou kulturně a demograficky podobné. Střední věk je 31,9 roku a střední délka života při narození je 77,14 roku.\nV roce 2010 se Argentina stala první zemí v Latinské Americe, druhou v Americe a desátou na světě, která legalizovala manželství osob stejného pohlaví.\nHlavní články: Etnografie Argentiny a imigrace do Argentiny\nVíce než 25 milionů nebo 62,5% argentinské populace má alespoň jednoho předka italského přistěhovalce .\nStejně jako v jiných oblastech nového osídlení, jako jsou USA , Kanada , Austrálie , Nový Zéland a Uruguay , je Argentina považována za zemi přistěhovalců. Argentinci obvykle označují zemi jako Crisol de Razas (kelímek ras nebo tavící kotlík ).\nV koloniálních dobách bylo etnické složení Argentiny výsledkem interakce předkolumbovského domorodého obyvatelstva s kolonizující populací španělského původu a se subsaharskými africkými otroky. Před polovinou 19. století byla etnická struktura Argentiny velmi podobná etnickému složení ostatních zemí hispánské Ameriky .\nMezi lety 1857 a 1950 byla Argentina zemí s druhou největší imigrační vlnou na světě, se 6,6 miliony, druhou v počtu přijatých přistěhovalců (27 milionů) za Spojenými státy a před ostatními oblastmi nového osídlení, jako je Kanada, Brazílie a Austrálii. Masové evropské přistěhovalectví však nemělo stejný dopad na celou zemi. Podle sčítání lidu z roku 1914 bylo 30% argentinské populace cizího původu, včetně 50% lidí ve městě Buenos Aires, ale cizinci byli pouze 2% v provinciích Catamarca a La Rioja (severozápadní region).\nJe pozoruhodné, že v té době se národní populace zdvojnásobovala každé dvě desetiletí. Tuto víru vydrží populární výrok „los argentinos descienden de los barcos“ (Argentinci sestupují z lodí). Proto většina Argentinců pochází z přistěhovalců z 19. a 20. století z velké imigrační vlny do Argentiny (1850–1955), přičemž velká většina těchto přistěhovalců pochází z různých evropských zemí, zejména z Itálie a Španělska. Většina Argentinců pochází z několika evropských etnických skupin, především italského a španělského původu, přičemž více než 25 milionů Argentinců (téměř 60% populace) má částečný italský původ.\nArgentina je domovem významné arabské populace; včetně těch, kteří mají částečný původ, je počet arabských Argentinců 1,3 až 3,5 milionu, většinou syrského a libanonského původu. Stejně jako ve Spojených státech jsou považovány za bílé . Většina arabských Argentinců jsou křesťané patřící k maronitské církvi , římskokatolické , východní pravoslavné a východní obřadní katolické církve . Menšinu tvoří muslimové , i když největší muslimská komunita v Americe. Asijské populace v počtu zemí kolem 180.000 osob, z nichž většina jsou z Číňanů a korejského původu, i když starší japonská komunita pocházející z počátku 20. století, stále existuje.\nStudie z roku 2010 provedená na 218 jedincích argentinským genetikem Danielem Corachem prokázala, že genetická mapa Argentiny se skládá ze 79% různých evropských etnik (hlavně italských a španělských), 18% různých domorodých etnik a 4,3% afrických etnických skupin ; 63,6% testované skupiny mělo alespoň jednoho předka, který byl domorodý .\nOd 70. let imigrace většinou pocházela z Bolívie , Paraguaye a Peru , menší počet z Dominikánské republiky , Ekvádoru a Rumunska . Argentinská vláda odhaduje, že 750 000 obyvatel chybí oficiální dokumenty, a zahájila program na podporu nelegálních přistěhovalců, aby deklarovali svůj status výměnou za dvouletá pobytová víza - v rámci programu bylo dosud zpracováno více než 670 000 žádostí.\nHomburguer et al., 2015, PLOS One Genetics: 67% evropský, 28% indiánský, 4% africký a 1,4% asijský.\nAvena et al., 2012, PLOS One Genetics: 65% evropský, 31% indiánský a 4% africký.\nProvincie Buenos Aires: 76% evropských a 24% dalších.\nJižní zóna (provincie Chubut): 54% evropská a 46% ostatní.\nSeverovýchodní zóna (provincie Misiones, Corrientes, Chaco a Formosa): 54% evropských a 46% dalších.\nSeverozápadní zóna (provincie Salta): 33% evropských a 67% dalších.\nOliveira, 2008, na Universidade de Brasília : 60% evropská, 31% indiánská a 9% africká.\nNational Geographic : 52% Evropanů, 27% indiánských předků, 9% Afričanů a 9% dalších.\nHlavní článek: Jazyky Argentiny\nNářeční varianty španělského jazyka v Argentině\nDe facto oficiálním jazykem je španělština , mluvený téměř všichni Argentinci. Země je největší španělsky mluvící společností, která všeobecně zaměstnává voseo , použití zájmena vos namísto tú („vy“), což také vyžaduje použití alternativních tvarů slovesa. Vzhledem k rozsáhlé argentinské geografii má španělština mezi regiony velké rozdíly, ačkoli převládajícím dialektem je Rioplatense , který se primárně používá v povodí La Plata a má podobný přízvuk jako neapolský jazyk . Italští a další evropští přistěhovalci ovlivnili Lunfardo - regionální slang - prostupující lidovou slovní zásobu i dalších latinskoamerických zemí.\nMezi argentinskou populací je velmi rozšířeno několik druhých jazyků:\nAngličtina, vyučuje se od základní školy . 42,3% Argentinců tvrdí, že to mluví, přičemž 15,4% z nich tvrdí, že mají vysokou úroveň porozumění jazyku.\nItal , 1,5 milionu lidí.\nArabština , zejména její severní levantský dialekt , jeden milion lidí.\nStandardní němčina , 400 000 lidí.\nJidiš , 200 000 lidí, největší židovská populace v Latinské Americe a 7. na světě.\nGuaraní , 200 000 lidí, většinou v Corrientes (kde je to oficiální de iure ) a Misiones.\nKatalánština , 174 000 lidí.\nKečuánština , 65 000 lidí, většinou na severozápadě.\nWichí , 53 700 lidí, hlavně v Chaco, kde je to spolu s Kom a Moqoit oficiální de iure .\nVlax Romani , 52 000 lidí.\nAlbánec , 40 000 lidí .\nJaponci , 32 000 lidí.\nAymara , 30 000 lidí, většinou na severozápadě.\nUkrajinec , 27 000 lidí.\nVelština , 5 000 lidí v Patagonii. Některé okresy jej začlenily jako vzdělávací jazyk.\nHlavní článek: Náboženství v Argentině\nFrantišek , první papež z Nového světa, se narodil a vyrůstal v Argentině.\nÚstava zaručuje svobodu náboženského vyznání . Ačkoli nevynucuje ani oficiální, ani státní víru, dává římskému katolicismu preferenční status.\nPodle průzkumu CONICET z roku 2008 bylo Argentinců 76,5% katolíků , 11,3% agnostiků a ateistů , 9% evangelických protestantů , 1,2% svědků Jehovových a 0,9% mormonů , zatímco 1,2% následovalo jiná náboženství, včetně islámu , judaismu a buddhismu . Zdá se, že se tato čísla v posledních letech poměrně významně změnila: údaje zaznamenané v roce 2017 naznačují, že katolíci tvořili 66% populace, což naznačuje pokles o 10,5% za devět let, a nenáboženství v zemi je 21% populace , což naznačuje téměř zdvojnásobení za stejné období.\nZemě je domovem největších muslimských i největších židovských komunit v Latinské Americe, která je sedmou nejlidnatější na světě. Argentina je členem Mezinárodní aliance pro připomenutí holocaustu .\nArgentinci vykazují vysokou individualizaci a deinstitucionalizaci náboženských vír; 23,8% tvrdí, že se vždy účastní bohoslužeb; 49,1% zřídka ano a 26,8% nikdy.\nDne 13. března 2013, argentinský Jorge Mario Bergoglio se kardinál arcibiskup Buenos Aires , byl zvolen římským biskupem a Papež z katolické církve . Přijal jméno „ František “ a stal se prvním papežem buď z Ameriky, nebo z jižní polokoule ; on je první papež narodil mimo Evropu od voleb z papeže Řehoře III (kdo byl Syřan ) v 741.\nViz též: Seznam měst v Argentině podle počtu obyvatel\nArgentina je vysoce urbanizovaná a 92% její populace žije ve městech: deset největších metropolitních oblastí představuje polovinu populace. Ve městě Buenos Aires žijí asi 3 miliony lidí, včetně metropolitní oblasti Velkého Buenos Aires je celkem 13 milionů, což z něj činí jednu z největších městských oblastí na světě.\nV metropolitních oblastech Córdoba a Rosario žije přibližně 1,3 milionu obyvatel. Mendoza, San Miguel de Tucumán, La Plata, Mar del Plata, Salta a Santa Fe mají každý nejméně půl milionu lidí.\nPopulace je nerovnoměrně rozdělena: asi 60% žije v regionu Pampas (21% z celkové plochy), včetně 15 milionů lidí v provincii Buenos Aires. Provincie Córdoba a Santa Fe a město Buenos Aires mají po 3 milionech. Sedm dalších provincií má přes milion lidí: Mendoza, Tucumán, Entre Ríos, Salta, Chaco, Corrientes a Misiones. Se 64,3 obyvateli na kilometr čtvereční (167 / sq mi) je Tucumán jedinou argentinskou provincií, která je hustěji osídlena než světový průměr; naproti tomu jižní provincie Santa Cruz má kolem 1,1 / km 2 (2,8 / čtvereční míli).\nNejvětší města v Argentině\n( Odhad oblasti metra INDEC 2015 )\n1 Buenos Aires (Autonomní město) 3 054 000 11 Resistencia Chaco 409 000\n2 Córdoba Córdoba 1 519 000 12 Santiago del Estero Santiago del Estero 406 000\n9 Santa Fe Santa Fe 530 000 19 Formosa Formosa 258 000\n10 San Juan San Juan 513 000 20 San Luis San Luis 218 000\nHlavní článek: Vzdělávání v Argentině\nArgentina se historicky umístila na předním místě v globálním žebříčku gramotnosti s podobnými sazbami jako vyspělé země.\nArgentinský vzdělávací systém se skládá ze čtyř úrovní:\nPočáteční úroveň pro děti ve věku od 45 dnů do 5 let, přičemž poslední dva roky jsou povinné.\nPovinná úroveň základní nebo nižší školy trvající 6 nebo 7 let. V roce 2010 byla míra gramotnosti 98,07%.\nStřední nebo střední škola povinná úroveň trvající 5 nebo 6 let. V roce 2010 ukončilo střední školu 38,5% lidí starších 20 let.\nVyšší úroveň , rozdělena do terciárního, vysokých škol a postgraduálních dílčích úrovních. v roce 2013 působilo po celé zemi 47 národních veřejných vysokých škol a 46 soukromých. V roce 2010 absolvovalo vysokou školu 7,1% lidí starších 20 let. Mezi nejdůležitější patří veřejné univerzity v Buenos Aires , Córdobě , La Plata , Rosario a National Technological University .\nArgentinský stát zaručuje všeobecné, sekulární a bezplatné veřejné vzdělávání pro všechny úrovně. Odpovědnost za dohled nad vzděláváním je organizována ve federálních a jednotlivých provinčních státech. V posledních desetiletích vzrostla role soukromého sektoru ve všech fázích vzdělávání.\nHlavní článek: Zdravotní péče v Argentině\nLékařská fakulta University of Buenos Aires, alma mater mnoha z 3 000 absolventů medicíny v zemi ročně\nZdravotní péče je poskytována kombinací plánů sponzorovaných zaměstnavateli a odborovými svazy ( Obras Sociales ), státních pojistných plánů, veřejných nemocnic a klinik a prostřednictvím soukromých plánů zdravotního pojištění. Počet zdravotnických družstev je přes 300 (z toho 200 souvisí s odbory ) a poskytují zdravotní péči polovině populace; národní INSSJP (populárně známý jako PAMI) pokrývá téměř všech pět milionů seniorů.\nExistuje více než 153 000 nemocničních lůžek, 121 000 lékařů a 37 000 zubařů (poměry srovnatelné s rozvinutými zeměmi ). Relativně vysoký přístup k lékařské péči historicky vyústil ve vzory úmrtnosti a trendy podobné rozvinutým zemím: od roku 1953 do roku 2005 se úmrtí na kardiovaskulární onemocnění zvýšila z 20% na 23% z celkového počtu, úmrtí na nádory ze 14% na 20% , dýchací potíže od 7% do 14%, zažívací choroby (neinfekční) od 7% do 11%, mrtvice trvale 7%, úrazy, 6% a infekční choroby, 4%. Příčiny spojené se senilitou vedly k mnoha ostatním. Úmrtí kojenců klesla z 19% všech úmrtí v roce 1953 na 3% v roce 2005.\nDostupnost zdravotní péče rovněž snížila kojeneckou úmrtnost ze 70 na 1 000 živě narozených v roce 1948 na 12,1 v roce 2009 a zvýšila průměrnou délku života při narození ze 60 let na 76. Ačkoli jsou tato čísla příznivě srovnatelná s globálními průměry, nedosahují úrovně rozvinutých národy a v roce 2006 se Argentina umístila na čtvrtém místě v Latinské Americe.\nHlavní článek: Kultura Argentiny\nViz též: Seznam Argentinců\nGauchos během jineteada.\nEl Ateneo Grand Splendid byl The Guardian jmenován druhým nejkrásnějším knihkupectvím na světě .\nArgentina je multikulturní země s významnými evropskými vlivy. Moderní argentinská kultura byla do značné míry ovlivněna italskou , španělskou a další evropskou imigrací z Francie, Velké Británie a Německa. Jeho města se z velké části vyznačují jak převahou lidí evropského původu, tak vědomým napodobováním amerických a evropských stylů v módě, architektuře a designu. Muzea, kina a galerie jsou hojná ve všech velkých městských centrech, stejně jako tradiční zařízení, jako jsou literární bary nebo bary nabízející živou hudbu různých žánrů, i když existují menší prvky indiánských a afrických vlivů, zejména v oblastech hudby a umění. Druhým velkým vlivem jsou gaučové a jejich tradiční venkovský životní styl soběstačnosti. Nakonec byly domorodé americké tradice absorbovány do obecného kulturního prostředí. Argentinský spisovatel Ernesto Sabato přemýšlel o povaze argentinské kultury takto:\nS primitivní hispánskou americkou realitou zlomenou v povodí La Plata kvůli imigraci se její obyvatelé poněkud zdvojnásobili se všemi nebezpečími, ale také se všemi výhodami této podmínky: kvůli našim evropským kořenům hluboce spojujeme národ s trvalé hodnoty starého světa; kvůli našemu stavu Američanů se spojujeme se zbytkem kontinentu, a to prostřednictvím folklóru vnitra a starého kastiliána, který nás sjednocuje, cítit jaksi povolání Patria Grande San Martín a Bolívar, které si kdysi představovali.\nHlavní článek: argentinská literatura\nČtyři z nejvlivnějších argentinských spisovatelů. Zleva vlevo dole vpravo: Julio Cortázar , Victoria Ocampo , Jorge Luis Borges a Adolfo Bioy Casares\nPřestože argentinská bohaté literární historie začala kolem 1550, dosáhl plné nezávislosti s Esteban Echeverria ‚s El Matadero , v romantickém mezník, který hrál významnou roli ve vývoji 19. století je argentinský příběh rozdělené podle ideologické propasti mezi oblíbené, federalistické eposu José Hernández ' Martín Fierro a elitářský a kultivovaný diskurz Sarmientoho mistrovského díla Facundo .\nModernistické hnutí postupovala do 20. století, včetně představitelů, jako Leopoldo Lugones a básníka Alfonsina Storni ; to bylo následované vanguardismem , s Ricardo Güiraldes 's Don Segundo Sombra jako důležitý odkaz.\nJorge Luis Borges , nejuznávanější argentinský spisovatel a jedna z nejvýznamnějších osobností dějin literatury , našel nové způsoby pohledu na moderní svět v metaforě a filozofické debatě a jeho vliv se rozšířil i na autory po celém světě. Mezi jeho nejslavnější díla patří povídky jako Ficciones a The Aleph . Byl přítelem a spolupracovníkem Adolfo Bioy Casares , který napsal jeden z nejvíce chválil sci-fi románů , vynálezem Morel . Julio Cortázar , jeden z předních členů latinskoamerického boomu a významné jméno v literatuře 20. století, ovlivnil celou generaci spisovatelů v Americe a Evropě.\nPozoruhodnou epizodou v historii argentinské literatury je sociální a literární dialektika mezi takzvanou floridskou skupinou pojmenovanou tímto způsobem, protože její členové se scházeli společně v kavárně Richmond na Floridě a publikovali v časopise Martin Fierro , jako Jorge Luis Borges , Leopoldo Marechal , Antonio Berni (umělec), mimo jiné v porovnání se Boedo Group of Roberto Arlt , Cesar Tiempo , Homero Manzi (tango skladatel), které se scházeli v japonské Cafe a publikoval svá díla s redakcí Claridad , s oběma kavárna a vydavatel na Boedo Avenue.\nDalší vysoce ceněné Argentinští spisovatelé, básníci a esejistů patří Estanislao del Campo , Eugenio Cambacérès , Pedro Bonifacio Palacios , Hugo odpadky , Benito Lynch , Enrique Banchs , Oliverio Girondo , Ezequiel Martínez Estrada , Victoria Ocampo , Leopoldo Marechal , Silvina Ocampo , Roberto Arlt , Eduardo Mallea , Manuel Mujica Láinez , Ernesto Sábato , Silvina Bullrich , Rodolfo Walsh , María Elena Walsh , Tomás Eloy Martínez , Manuel Puig , Alejandra Pizarnik a Osvaldo Soriano .\nHlavní článek: Hudba Argentiny\nDaniel Barenboim , hudební ředitel Státní opery v Berlíně ; Předtím působil jako hudební ředitel Orchestre de Paris a La Scala v Miláně .\nTango , hudební žánr Rioplatense s evropskými a africkými vlivy, je jedním z mezinárodních kulturních symbolů Argentiny. Zlatý věk tanga (1930 až polovina padesátých let) odrážel jazz a swing ve Spojených státech a představoval velké orchestry jako Osvaldo Pugliese , Aníbal Troilo , Francisco Canaro , Julio de Caro a Juan d'Arienzo . Po roce 1955 virtuózní Astor Piazzolla popularizoval Nuevo tango , jemnější a intelektuálnější trend žánru. Tango se dnes těší celosvětové popularitě u skupin jako Gotan Project , Bajofondo a Tanghetto .\nArgentina vyvinula silné scény klasické hudby a tance, které vedly k renomovaným umělcům, jako je skladatel Alberto Ginastera ; Alberto Lysy , houslista; Martha Argerich a Eduardo Delgado , pianisté; Daniel Barenboim , pianista a ředitel symfonického orchestru ; José Cura a Marcelo Álvarez , tenorové; a baletní tanečníci Jorge Donn , José Neglia , Norma Fontenla , Maximiliano Guerra , Paloma Herrera , Marianela Núñez , Iñaki Urlezaga a Julio Bocca .\nMartha Argerich , všeobecně považovaná za jednu z největších pianistek druhé poloviny 20. století\nNárodní argentinský lidový styl vznikl ve 30. letech 20. století z desítek regionálních hudebních žánrů a ovlivňoval celou latinskoamerickou hudbu . Někteří z jejích tlumočníků, jako Atahualpa Yupanqui a Mercedes Sosa , dosáhli celosvětového ohlasu.\nRomantická balada žánr zahrnuty zpěváky mezinárodního věhlasu, jako Sandro de América .\nArgentinský rock se vyvinul jako zřetelný hudební styl v polovině 60. let, kdy se Buenos Aires a Rosario staly kolébkou začínajících hudebníků. Zakládající kapely jako Los Gatos , Sui Generis , Almendra a Manal následovaly Seru Giran , Los Abuelos de la Nada , Soda Stereo a Patricio Rey y sus Redonditos de Ricota , s významnými umělci jako Gustavo Cerati , Litto Nebbia , Andrés Calamaro , Luis Alberto Spinetta , Charly García , Fito Páez a León Gieco .\nTenorový saxofonista Leandro "Gato" Barbieri a skladatel a dirigent big bandu Lalo Schifrin patří k mezinárodně nejúspěšnějším argentinským jazzovým hudebníkům.\nDalším populárním hudebním žánrem v současnosti je Cumbia villera, subžánr hudby cumbia vznikající ve slumech v Argentině a popularizovaný po celé Latinské Americe a latinských komunitách v zahraničí.\nHlavní článek: Divadlo v Argentině\nTeatro Colón , třetí nejlepší operní dům na světě.\nBuenos Aires je jedním z největších divadelních měst na světě. Scéna mezinárodního kalibru se soustředí na Corrientes Avenue , „ulici, která nikdy nespí“, někdy označovanou jako intelektuální Broadway v Buenos Aires. Teatro Colón je globální mezník pro operní a klasická představení; jeho akustika je považována za jednu z pěti nejlepších na světě. Mezi další důležitá divadelní místa patří Teatro General San Martín , Cervantes , obě v Buenos Aires City; Argentino v La Plata, El Círculo v Rosario, Independencia v Mendoze a Libertador v Córdobě. Griselda Gambaro , Copi , Roberto Cossa , Marco Denevi , Carlos Gorostiza a Alberto Vaccarezza jsou někteří z nejvýznamnějších argentinských dramatiků.\nArgentinské divadlo sahá až do počátku, kdy místokrál Juan José de Vértiz y Salcedo vytvořil v roce 1783 první divadlo kolonie La Ranchería . V této fázi, v roce 1786, měla premiéru tragédie Siripo . Siripo je nyní ztraceným dílem (je zachováno pouze druhé dějství) a lze jej považovat za první argentinskou divadelní hru, protože ji napsal básník Buenos Aires Manuel José de Lavardén, měla premiéru v Buenos Aires a její děj byl inspirován historickou epizodou rané kolonizace pánve Río de la Plata : zničení kolonie Sancti Spiritu domorodci v roce 1529. Divadlo La Ranchería fungovalo až do zničení požárem v roce 1792. Druhou divadelní scénou v Buenos Aires bylo Teatro Coliseo , otevřen v roce 1804 během funkčního období místokrále Rafaela de Sobremonte . Byla to nejdelší nepřetržitě fungující fáze národa. Hudební tvůrce argentinské národní hymny, Blas Parera , se proslavil jako spisovatel divadelní hudby na počátku 19. století. Žánr utrpěl během režimu Juana Manuela de Rosase , ačkoli později v tomto století vzkvétal vedle ekonomiky. Národní vláda dala argentinskému divadlu svůj počáteční impuls založením divadla Colón v roce 1857, které hostilo klasická a operní i divadelní představení. Úspěšný gambit Antonia Petalarda z roku 1871 při otevření opery Teatro inspiroval ostatní k financování rostoucího umění v Argentině.\nHlavní článek: Kino Argentiny\nArgentinský filmový průmysl byl historicky jedním ze tří nejrozvinutějších v latinskoamerickém filmu , společně s filmem produkovaným v Mexiku a Brazílii . Zahájeno v roce 1896; počátkem třicátých let se již stala předním filmovým producentem v Latinské Americe, kde se udržovala až do počátku padesátých let. První animované celovečerní filmy na světě byly vyrobeny a vydány v Argentině karikaturistou Quirino Cristiani v letech 1917 a 1918.\nAndy Muschietti , režisér filmu It , nejlépe vydělávajícího hororu všech dob.\nArgentinské filmy získaly celosvětové uznání: země získala dvě Oscary za nejlepší neanglicky mluvený film , za oficiální příběh (1985) a Tajemství v jejich očích (2009), ze sedmi nominací:\nPříměří ( La tregua ) v roce 1974\nCamila v roce 1984\nOficiální příběh ( La historia oficial ) v roce 1985\nTango v roce 1998\nSyn nevěsty ( El hijo de la novia ) v roce 2001\nTajemství v jejich očích ( El secreto de sus ojos ) v roce 2009\nDivoké příběhy ( Relatos salvajes ) v roce 2015\nKromě toho byli argentinští skladatelé Luis Enrique Bacalov a Gustavo Santaolalla oceněni Oscary za nejlepší originální skóre a Armando Bó a Nicolás Giacobone se podíleli na Oscarech za nejlepší původní scénář pro rok 2014. Argentinská francouzská herečka Bérénice Bejo také získala nominace na Oscara za nejlepší herečku ve vedlejší roli v roce 2011 a získala Césarovu cenu za nejlepší herečku a cenu za nejlepší herečku na filmovém festivalu v Cannes za roli ve filmu The Past .\nArgentina také získala sedmnáct cen Goya za nejlepší zahraniční film ve španělštině s filmem Král a jeho film (1986), Místo na světě (1992), Gatica, el mono (1993), Podzimní slunce (1996), Ashes of Paradise ( 1997), The Lighthouse (1998), Burnt Money (2000), The Escape (2001), Intimate Stories (2003), Blessed by Fire (2005), The Hands (2006), XXY (2007), The Secret in their Eyes (2009), Chinese Take-Away (2011), Wild Tales (2014), The Clan (2015) a The Distinguished Citizen (2016), která je s dvaceti čtyřmi nominací zdaleka nejoceňovanější zemí v Latinské Americe .\nMnoho dalších argentinských filmů bylo oceněno mezinárodní kritikou: Camila (1984), Man Facing Southeast (1986), A Place in the World (1992), Pizza, Beer, and Cigarettes (1997), Nine Queens (2000), A Mezi ně patří Red Bear (2002), The Motorcycle Diaries (2004), The Aura (2005), Chinese Take-Away (2011) a Wild Tales (2014).\nV roce 2013 bylo ročně vytvořeno přibližně 100 celovečerních filmů.\nViz také: argentinská malba\nLas Nereidas Písmo od Lola Mora\nMezi nejznámější argentinské malíře patří Cándido López a Florencio Molina Campos ( naivní styl ); Ernesto de la Cárcova a Eduardo Sívori ( realismus ); Fernando Fader ( impresionismus ); Pío Collivadino , Atilio Malinverno a Cesáreo Bernaldo de Quirós ( postimpresionismus ); Emilio Pettoruti ( kubismus ); Julio Barragán ( konkretismus a kubismus) Antonio Berni ( neofigurativismus ); Roberto Aizenberg a Xul Solar ( surrealismus ); Gyula Košice ( konstruktivismus ); Eduardo Mac Entyre ( generativní umění ); Luis Seoane , Carlos Torrallardona , Luis Aquino a Alfredo Gramajo Gutiérrez ( modernismus ); Lucio Fontana ( prostorový ); Tomás Maldonado a Guillermo Kuitca ( abstraktní umění ); León Ferrari a Marta Minujín ( konceptuální umění ); a Gustavo Cabral ( fantasy umění ).\nV roce 1946 vytvořil Gyula Košice a další hnutí Madí v Argentině, které se poté rozšířilo do Evropy a Spojených států, kde mělo významný dopad. Tomás Maldonado byl jedním z hlavních teoretiků Ulmského modelu designu, stále globálně velmi vlivného.\nMezi další argentinské umělce s celosvětovou slávou patří Adolfo Bellocq , jehož litografie má vliv od 20. let 20. století, a Benito Quinquela Martín , zásadní malíř portů, inspirovaný sousedství La Boca , které je spojeno s přistěhovalci .\nMezinárodní laureáti sochaři Erminio Blotta , Lola Mora a Rogelio Yrurtia napsali mnoho klasických evokujících památek argentinského panoráma města.\nHlavní článek: Architecture of Argentina\nPohled na ulici Bolívar s výhledem na Cabildo a Diagonal Norte v historickém centru Buenos Aires. Je vidět charakteristická konvergence města různých architektonických stylů, včetně španělského koloniálního , Beaux-Arts a modernistické architektury .\nKolonizace přinesl španělský barokní architektury , která může být ještě ocení ve své jednodušší Rioplatense stylu v redukci z San Ignacio Mini , v katedrále v Córdobě , a Cabildo z Luján. Italské a francouzské vlivy vzrostly na počátku 19. století se silnými eklektickými podtexty, které dodávaly místní architektuře jedinečný pocit.\nCurutchet dům , světového dědictví UNESCO v La Plata\nČetní argentinští architekti obohatili panoráma své vlastní země i těch po celém světě: Juan Antonio Buschiazzo pomohl popularizovat architekturu Beaux-Arts a Francisco Gianotti spojil secesi s italskými styly, z nichž každý přidal vkus argentinským městům na počátku 20. století. Francisco Salamone a Viktor Sulčič zanechali dědictví ve stylu Art Deco a Alejandro Bustillo vytvořil plodnou skupinu neoklasické a racionalistické architektury . Alberto Prebisch a Amancio Williams byli velmi ovlivněni Le Corbusierem , zatímco Clorindo Testa představil brutální architekturu místně. César Pelli ‚s a Patricio Pouchulu ‘ s futuristy výtvory ozdobily městech po celém světě: PELLI je 1980 návraty ke slávě Art Deco 1920 dělal jemu jeden z nejprestižnějších světových architektů s Norwest Center a Petronas Towers mezi jeho nejvíce oslavovaných kreací .\nHlavní článek: Sport v Argentině\nDiego Maradona , jeden z hráčů FIFA 20. století\nPato je národní sport , starodávná hra s koňmi, která místně vznikla počátkem 16. století a předchůdcem koňské hry . Nejpopulárnějším sportem je fotbal . Spolu s Brazílií a Francií byl mužský národní tým jediným, kdo vyhrál nejdůležitější mezinárodní trojici: světový pohár , pohár konfederací a zlatou olympijskou medaili . Získala také 14 Copas América , 7 panamerických zlatých medailí a mnoho dalších trofejí. Alfredo Di Stéfano , Diego Maradona a Lionel Messi patří k nejlepším hráčům v historii hry.\nV zemi je ženský lední hokej tým Las Leonas , je jedním ze světově nejúspěšnější čtyři olympijských medailí , dvě pohárech světa , což je Světová liga a sedm Champions Trophy . Luciana Aymar je považována za nejlepší ženskou hráčku v historii tohoto sportu a je jedinou hráčkou, která obdržela ocenění FIH Player of the Year Award osmkrát.\nBasketbal je velmi oblíbený sport. The pánské reprezentace je jediný v FIBA Americas zónu, která získala pětice korunu: Mistrovství světa , olympijské zlato , Diamond ples , Americas Championship , a Pan American Gold Medal . Dobyla také 13 jihoamerických mistrovství a mnoho dalších turnajů. Emanuel Ginóbili , Luis Scola , Andrés Nocioni , Fabricio Oberto , Pablo Prigioni , Carlos Delfino a Juan Ignacio Sánchez jsou někteří z nejuznávanějších hráčů v zemi, všichni jsou součástí NBA . Argentina hostila mistrovství světa v basketbalu v letech 1950 a 1990.\nLionel Messi , šestinásobný vítěz FIFA Ballon d'Or , je současným kapitánem argentinského národního fotbalového týmu .\nRugby je další populární sport v Argentině. Jak 2017, mužský národní tým , známý jako 'Los Pumas', soutěžil na mistrovství světa v ragby pokaždé, když se konal, a dosáhl historicky nejvyššího výsledku v roce 2007, kdy skončil třetí. Od roku 2012 Los Pumas soutěžili s Austrálií , Novým Zélandem a Jižní Afrikou v The Rugby Championship , přední mezinárodní ragbyové soutěži na jižní polokouli. Od roku 2009 sekundární mužský národní tým známý jako „Jaguares“ soutěžil s USA , Kanadou a Uruguayem jako první týmy na Americas Rugby Championship , které Los Jaguares vyhrál šest z osmikrát.\nArgentina vyprodukovala jedny z nejpůsobivějších šampionů v boxu , včetně Carlose Monzóna , nejlepší střední váhy v historii; Pascual Pérez , jeden z nejvíce zdobených boxerů muší váhy všech dob; Horacio Accavallo , bývalý mistr světa v muší váze WBA a WBC ; Víctor Galíndez , od roku 2009 držitel rekordu v po sobě jdoucích světových obhajobách titulu lehké těžké váhy, a Nicolino Locche , přezdívaný „The Untouchable“ pro svou mistrovskou obranu; všichni jsou účastníky mezinárodní síně slávy boxu .\nTenis byl docela populární mezi lidmi všech věkových skupin. Guillermo Vilas je největším latinskoamerickým hráčem otevřené éry , zatímco Gabriela Sabatini je nejuznávanější argentinskou hráčkou všech dob - když se dostala na 3. místo v žebříčku WTA , oba jsou účastníky mezinárodní tenisové síně slávy .\nArgentina v Polo nepochybně vládne , vyhrála více mezinárodních šampionátů než kterákoli jiná země a od 30. let byla zřídka poražena. Polo Championship Argentine je nejdůležitější mezinárodní tým trofej tohoto sportu. Země je domovem většiny světových hráčů, mezi nimi Adolfa Cambiasa , nejlepšího v historii Polo.\nHistoricky měla Argentina v automobilových závodech silnou pozici . Juan Manuel Fangio byl pětkrát mistrem světa Formule 1 ve čtyřech různých týmech, vyhrál 102 ze svých 184 mezinárodních závodů a je široce považován za největšího jezdce všech dob. Dalšími významnými závodníky byli Oscar Alfredo Gálvez , Juan Gálvez , José Froilán González a Carlos Reutemann .\nHlavní článek: argentinská kuchyně\nArgentinské hovězí maso jako asado , tradiční pokrm\nKromě mnoha těstovin, klobás a dezertů, které jsou běžné v kontinentální Evropě, si Argentinci pochutnávají na široké škále původních a Criollo výtvory, včetně empanadas (malé plněné pečivo), locro (směs kukuřice, fazolí, masa, slaniny, cibule, a tykev), humita a kamarád .\nZemě má nejvyšší spotřebu červeného masa na světě, tradičně připravovaného jako asado , argentinské grilování. Vyrábí se z různých druhů masa, často včetně chorizo , sladkého chleba , chitterlingu a klobásy .\nBěžné dezerty zahrnují facturas ( pečivo ve vídeňském stylu ), koláče a palačinky plněné dulce de leche (druh mléčného karamelového džemu), alfajores (sušenky pečené v sendviči s čokoládou, dulce de leche nebo ovocná pasta) a tortas fritas ( smažené koláče)\nArgentinské víno , jedno z nejlepších na světě, je nedílnou součástí místního menu. Mezi nejvyhledávanější odrůdy patří Malbec , Torrontés , Cabernet Sauvignon , Syrah a Chardonnay .\nHlavní článek: Národní symboly Argentiny\nNěkteré z argentinských národních symbolů jsou definovány zákonem, zatímco jiné jsou tradicemi bez formálního označení. Vlajka Argentina se skládá ze tří vodorovné pruhy stejnou šířku a barevným světle modré, bílé a světle modré barvě, s Slunce května ve středu střední bílého pruhu. Vlajku navrhl Manuel Belgrano v roce 1812; jako národní symbol byl přijat 20. července 1816. Erb , který představuje svaz provincií, se začal používat v roce 1813 jako pečeť úředních dokumentů. Argentine National Anthem byl napsán Vicente López y Letadla s hudbou Blas Parera , a byl přijat v roce 1813. The National kokardy byl poprvé použit v průběhu května revoluce z roku 1810 a byl vyrobený úředník o dva roky později. Panna Lujánská je patronkou Argentiny .\nHornero , žijící na většině území daného státu, byl vybrán jako národní pták v roce 1928 po průzkumu nižší školy. Ceibo je národní květinový symbol a národní strom , zatímco quebracho Colorado je národní lesních stromů. Rhodochrosite je známý jako národní drahokam. Národní sport je pato , jezdecká hra, která byla populární mezi gauchosy.\nArgentinské víno je národní likér a mate , národní infuze . Asado a locro jsou považovány za národní jídla .\nRejstřík článků souvisejících s Argentinou\nOficiální web (ve španělštině)\nNárodní institut pro podporu cestovního ruchu\n„Argentina“ . Světový Factbook . Ústřední zpravodajská služba .\nArgentina v Curlie\nArgentina v Latinskoamerickém síťovém informačním centru\nArgentina na univerzitních knihovnách - University of Colorado Boulder\nKlíčové předpovědi vývoje pro Argentinu na mezinárodních futures\nGeografická data týkající se Argentiny na OpenStreetMap\nWikimedia Atlas Argentiny\nTato stránka byla naposledy upravena 20. října 2020 v 00:46 (UTC) .


Praha 1, U plovárny 337/1, 11800\nV zahradě Občanské plovárny najdete gastro a kulturní stan Molo. Bistro bar s mezinárodní kuchyní pod vedením šéfkuchaře Jana Mužátka mladšího.\nKategorie: kultura|koncerty, hudbagastro|restaurace\nV zahradě Občanské plovárny najdete gastro a kulturní pop-up stan Molo. Bistro bar s mezinárodní kuchyní pod vedením šéfkuchaře Jana Mužátka mladšího.\nMolo nabízí také hudební a divadelní program, nechybí ani odpočinková zóna s lehátky na pontonech a výhledem na Vltavu.\nMolo je nový prostor, kam Pražané mohou zajít na signature drink, ochutnat mezinárodní street food a poslechnout si na pontonech s výhledem na Vltavu živou hudbu nebo djs.\nKulturní dramaturgie prostoru bude široká, Molo plánuje koncerty, djs večery, ale i pohybové divadlo či stand-up. Kromě toho budou na místě postupně k dispozici lehátka na pontonech, piknikové deky, frisbee či houpací sítě.\nU plovárny 337/1


jarekk.jk - UPC Zone - diskuzní fórum o UPC\nO uživateli jarekk.jk\njarekk.jk začal sledovat uživatele připojení VOIP 28. června 2017\njarekk.jk odpověděl uživateli jarekk.jk's téma na Novinky a všeobecná diskuze\njarekk.jk přidal téma Novinky a všeobecná diskuze\nMám internetové připojení od UPC přes modem EPC 2203. Vše je funkční. Pokud ale místo PC připojím VOIP telefon Well lp-302, přestane blikat kontrolka na modemu, na displeji tel. se neobjeví obrazovka pro MENU a když ještě propojím z druhé LAN zdířky telefonu PC, tak se k internetu nepřipojím. Samozřejmě, že obě zařízení resetuji (1/2minuty) a telefon má čerstvý protokol o funkčnosti od JOYCE ČR, s.r.o. Předpokládám, že když vytáhnu kabel z PC a zapojím do telefonu, tak by se to mělo nějak projevit na displeji. V návodu stojí, že se dá telefon aktivovat i bez PC. Když kabel z telefonu vytáhnu a zasunu do PC, jede internet normálně. Myslím si, jestli není nějak zablokovaný modem EPC 2203, ale jak to zjistit? UPC se zatím ani neobtěžoval s odpovědí, a tak prosím o radu.


Odstoupení od kupní smlouvy - MP3naMiru.cz\nprodej slevy sleva akce nove telefon pro nový mobil online obchod eshop k na usb telefonu akci mobilu telefony apei tablet univerzal iphone defender mini přenosné mobily shop kabel mp3\n> Vše o nákupování> Odstoupení od kupní smlouvy\nV případě, že nejste se zbožím spokojeni, můžete ho bez udání důvodu vrátit do 14ti dnů od převzetí balíčku. My Vám dle vašeho přání zboží vyměníme nebo vrátíme peníze. Platí při vrácení zboží zpět bez znatelného poškození i funkčnosti a jen s kompletním příslušenstvím.\n1. Odstoupení od kupní smlouvy provádí ten, kdo zboží objednal, a to ve lhůtě 14 kalendářních dní ode dne převzetí zboží. Prosíme o sdělení telefonního číslo nebo e-mail pro rychlé spojení v případě nějaké nesrovnalosti.\n2. K odstoupení od smlouvy nám pošlete e-mail na adresu reklamace@mp3namiru.cz (pro rychlejší zpracování prosíme o vyplnění a zaslání reklamační formulář). Nebo v tištené či psané podobě přiložte do balíčku se zbožím.\n3. Zboží nám zašlete na adresu: (nezasílat na dobírku)\n4. Zboží zasílejte neporušené a neopotřebované, nejlépe v originálním obalu.\nPokud si přejete vrátit peníze, učiníme tak převodem na účet, případně na Vaši žádost poštovní poukázkou. Náklady na přepravu (zaslání) zboží od zákazníka do MP3naMiru.cz hradí zákazník.\nRC Dron JJRC H31 kvadrokoptéra bílá


Ohlédnutí za ATB 2019 - Angusfarm Soběsuky\nOhlédnutí za ATB 2019\nV sobotu 5. 10. jsme pořádali už 8. ročník mistrovství České republiky v míchání tataráku a musíme říct, že jsme si to opět neskutečně užili. V Soběsukách se sešla pořádná parta trampů, za což jsme moc rádi. Celý den jsme si užívali výborné jídlo a pití, na ohni jsme si opekli buřty, u srdce nás zahřálo vystoupení country zpěváka Tomáše Linky… Prostě pohoda.\nSamozřejmě jsme taky pořádně fandili bojovníkům o mistrovský titul. Do klání se zapojilo rekordních 58 soutěžících z řad našich hostů. Do finále se probojovalo 6 nejlepších a celkovým vítězem se stal Štěpán Míčka, který uchvátil odborné porotce tataráčkem s lanýžovým olejem a obhájil tak prvenství z roku 2015. Druhé místo získala loňská vítězka Magdalena Abtová a bronzovou příčku obsadila Blanka Šlemendová.\nLetos navíc míchala i samotná porota ve složení člen Národního týmu kuchařů a cukrářů AKC ČR Patrik Bečvář, spolumajitel sítě Farmářský obchod Tomáš Popp, trenér a nutriční specialista Martin Feiferlík a mladá naděje české gastronomie Petr Bartoš. Z tohohle souboje vyšel jako vítěz Patrik Bečvář.\nVšem ještě jednou děkujeme za účast, vítězům gratulujeme a moc se těšíme na příští rok!\nZde je recept na umíchání nejlepšího tataráku pro rok 2019, který zvítězil v soutěži Mistrovství ČR v míchání tataráku – ATB 2019.\n500 g hovězí kýty z plemene Angus (ořech)\n2 čajové lžičky lanýžového oleje\n2 čajové lžičky kečupu\nHovězí maso nameleme spíše nahrubo. V Angusfarm ho meleme na 3 mm hrubosti. Nakrájíme si bylinky a červenou cibulku hezky najemno. Maso smícháme se všemi ingrediencemi a máme hotovo. Nezapomeneme tatarák před servírováním řádně ochutnat. Případně ho můžeme dosolit.\nTopinky připravujeme tzv. na sucho – bez oleje. Důležité je vybrat vhodný druh chleba. V Angusfarm topinky připravujeme z kváskového chleba z řemeslných pekáren.


TRENDY TRENDYNowWeekMonth 79Via Ferrata či Klettersteig: Turistika pro odvážné1 64V Dolní Moravě otevřeli 55 metrů vysokou Stezku v oblacích2 3120 tipů, které pomohou fungovat vztahu na dálku3\tAFP: Německé obce plánují dálnice jen pro cyklistyEYEmag redakce31.12.2015Zajímavosti4 min read\nŠiroká a osvětlená dráha, bez všudypřítomných semaforů, křižovatek a automobilového provozu: tento sen cyklistů by se brzy mohl stát skutečností v mnoha německých městech a obcích. Ty totiž plánují „dálnice“ pro jízdní kola, aby se uvolnily zácpy v dopravě. V Severním Porýní-Vestfálsku už koncem listopadu otevřeli pět kilometrů cyklistické dráhy v rámci ambiciózního projektu výstavby trasy dlouhé zhruba 100 kilometrů mezi Duisburgem a Hammem.\nProjekt inženýra Martina Tönnese z regionálního sdružení měst a okolních obcí v Porúří (RVR) předpokládá, že bude propojeno deset aglomerací, včetně Bochumi a Dortmundu, a čtyři univerzity. Dráha má částečně vést po bývalé železnici.« REKLAMA »\nBerlín 31. prosince (ČTK/AFP)\ncykloturistikadopravakoloNěmeckosportvolný časRelated Posts Co jste o islámu nevěděli O čem se bavit s muslimem?\nVeronika Svrčinová8.11.2016 Kurňa, fandím…aneb když plane srdce fanouškovo\nLibor Pokorný10.5.2016 9 sexuálních faktů a historek z olympijské vesničky\nVeronika Svrčinová24.8.2016 Berlín – jediné město svého druhu\nVeronika Svrčinová16.5.2017 6 věcí, které musíte stihnout do konce léta\nLucie Martináková21.8.2016 Kam vzít letos provětrat lyže nebo snowboard? 10 nejlepších lyžařských středisek v Česku


Lesklý úplet - lamé - růžové | Prodej látek galanterie eshop\nLesklý úplet - lamé - růžové\nMetalický lesklý úplet. Vhodné na sportovní dresy, společenské oblečení, šaty, sukně, taneční oblečení, kostýmy. Složení: 97%PES, 3%EA Šíře: 140... celý popis\nMetalický lesklý úplet. Vhodné na sportovní dresy, společenské oblečení, šaty, sukně, taneční oblečení, kostýmy.\nSložení: 97%PES, 3%EA\nCena uvedena za 1 mer. Látky stříháme již od 10 cm\nBrokát Havana - růžový\nElastický satén - sytě růžový\nElastický tyl - růžový\nOrganza metráž - tmavě růžová\nPlavkovina - sytě růžová\nŠifon - sytě růžový\nTAFT - SYTĚ RŮŽOVÝ\nÚplet s glitry - sytě růžový\nÚplety PES, PAD, VI ... ÚPLETY JEDNOBAREVNÉ ÚPLETY S FLITRY,GLITRY,LESKLÉ OSTATNÍ


PCTuning • Zobrazit téma - Odpojování do wifi sítě Dell E5430\nPrávě je po 13. červenec 2020, 08:42\nOdpojování do wifi sítě Dell E5430\nPředmět: Odpojování do wifi sítě Dell E5430\nZaslal v: ne 12. duben 2020, 08:49\nZaložen: 25. únor 2013\njiž delší dobu se potýkám s odpojováním wifi od domácí sítě (platí i pro jiné). Odpojování je čistě náhodné (někdy 2x za minutu a někdy půl dne nic). Vyzkoušel jsem nespočet nastavení, které kolují po internetu, ale žádné úspěšné. Reinstalace ovladače a aktualizace nepomohla. Operační systém WIN10.\nPokud je počítač připojen přes LAN není žádný problém.\nOtázka zní, lze nějak zjistit, co odpojuje wifi? Nějaká diagnostika, která by zjistila co a nebo proč je wifi odpojována?\nPředmět: Re: Odpojování do wifi sítě Dell E5430\nZaslal v: ne 12. duben 2020, 08:53\nA ostatní zařízení se ti neodpojují?\nNevšiml jsem si ničeho, co by se odpojovalo. Vše pracuje jak má.\nZaslal v: ne 12. duben 2020, 09:55\nInstaluj pouze ovladace, bez PROSet.\nZaslal v: ne 12. duben 2020, 10:32\nTěchto noťasů mi prošlo rukama cca 100ks a celkem dost jich mělo vadné wifi karty. Po výměně z jiného kusu klid.\nCore i7 9700K, Asus Z370 -PII , 32GB DDR4, RX 5700 XT 8GB, WD Green 120GB M2 SSD,NVME Samsung 1TB, LCD Dell 29" + ViewSonic 32"\nZaslal v: po 13. duben 2020, 05:36\nNevím, co tím přesně myslíte.\nRozumím, mám to jako poslední řešení. Koukal jsem na Ebay je to cca €10.\nZaslal v: po 13. duben 2020, 09:01\nTo nevadi, 10E neni tak moc.\nZaslal v: út 14. duben 2020, 22:44\nPoradim co delam ja. V nastaveni hw v ramci te wifi karty ve vlastnostech zakazat prepinani do usporneho rezimu.