Duben 2016 « Archiv | Šeptání do vrby\n27. dubna 2016 v 22:27 | Putování po Evropě\nPotěšilo nás, že je stále co objevovat.\nPřístav prošel obrovskou proměnou. Odtud jsme se před deseti lety byli podívat na Tremitských ostrovech a také jsme se z něj plavili na obhlídku mořských jeskyní. Z původního mola, které tu bylo před lety, je tu klasický přístav s chráněným kotvištěm pro lodě a s velkým zázemím v podobě obchodů a obchůdků, restaurací a odpočinkové zóny. Fotila jsem a byla rozhodnuta, že fotky musím poslat našim přátelům do Olomouce, aby viděli, co se v Rodi za deset let změnilo. V přístavu jsme vydrželi docela dlouho. Seděli jsme na lavičce, vypadali jako cestující, kteří chtějí někam odplout a relaxovali. Vítr stále foukal, ale oproti ránu už byl slabší.\n24. dubna 2016 v 12:00 | Putování po Evropě\nRáno se skrz žaluzie dralo dovnitř sluníčko.\nPo snídani jsme se vypravili k moři. Vydali jsme se tentokrát na druhou stranu a leženi si rozdělali na malé pláži mezi útesy. Prošli jsme se po břehu, sebrali pár mušlí a zjistili, že je tu také malá hospoda a na části pláže se pronajímají lehátka. Bylo tady kouzelně a byl tu klid. Voda se po včerejším dešti neochladila a byla příjemná. Na druhém konci pláže, pod skálou, se pohybovalo několik lidí a vypadalo to, jako by něco hledali. Zvědavost nám nedala, takže jsme doplavali na druhý konec pláže a z vody vylezli u skály. Zjistili jsme, že ti hledající jsou sběrači slávek, které tady nabízí snad všechny restaurace. Ti nejpilnější měli plné tašky.\nPláž, která se jmenuje Jalillo\nÚtesy, u kterých jsme si rozložili lehátka nabízely částečně stín, takže jsme se obešli bez plážového stanu, který muž odmítal sebou nosit. Přemýšleli jsme, zda bude odpoledne pláž kvůli vysokým útesům celá ve stínu, či zda na ní bude svítit slunce a také, jak vysoko vystoupá odpoledne příliv. Nic jsme nevymysleli.\nPo obědě a siestě jsme šli raději z výše uvedených důvodu na velkou pláž. Aby mě znovu nebolela hlava, vzala jsem si klobouk, který jsem si před lety koupila v Toskánsku.\nTeploměr na restauraci ukazoval 35°C a obloha byla azurově modrá. Leželi jsme na pláži, četli si, chodili si zaplavat. Prostě paráda. Při jednom z návratů z vody jsme si všimli, že kousek od nás si rozložili ležení druzí češi, kteří jsou v rezidenci. Znovu jsme pozdravili a znovu nic! Muž jen tiše ucedil: "Tak si trhni!" K páru, který jsme v neděli už viděli, patřil mladý muž, který kouřil jednu cigaretu za druhou a hezká dívka. Byla divná. Zpoza slunečních brýlí jsem se na ní občas podívala a došlo mi, že bude mentálně na úrovni malého dítěte. A přitom tak hezká holka. Možná i to byl důvod, že nám nikdo neodpověděl na pozdrav.\nNa pláži jsme vydrželi až do večera. A výsledek? Vzala jsem si nové plavky, které byly víc vykrojené a připálila si pozadí. Zbytek těla byl v pohodě, základ z domova byl dobrý.\nPo sprše jsem si natřela červená místa Panthenolem, se kterým mám tu nejlepší zkušenost a který nesmí chybět ve výbavě.\nVečer se na nás zase přišly podívat kočky. Všem jsem dala jména. Kočička, která byla březí, dostala jméno Mamina a hubené kočce jsem říkala Twigi. Tušila jsem, že má Twigi kot'ata, protože vždy zhltla to, co dostala do misky a zmizela.\nKočky jdou na večerní návštěvu\nPak jsme zapnuli počítač a zjistili, že se má nejen ochladit, ale že mají přijít i bouřky.\nProbudila nás bouřka a silný déšt. Hromy se odrážely ve skalách a byl to pěkný rachot. Večer jsem úmyslně pověsila osušky na terasu, aby z nich déšt' vypláchl sůl. V ranním šeru a silném dešti jsem vylezla na terasu a zavřela deštník nad stolem, aby ho vítr, který bouřku provázel, nepoškodil. Blesky křižovaly oblohu a při jedné silné ráně muž nadskočil, jak se lekl. Muselo to být hodně blízko. Pak bouřka ustala a ševelení deště nás znovu uspalo.\nProbudili jsme se až po osmé. Na terase byl neskutečný nepořádek. Jehličí z borovice, ale i prach a další nepořádek ze dvou vedlejších teras. Navíc i okap ústil na terasu. Otvor v zídce na spodku terasy byl ucpaný jehličím, protekl jen prach. Nosila jsem si vodu v kbelíku a splachovala ten nepořádek. Svíčka proti komárům byla plná vody.\nDnes to na koupání asi moc nebude. Rozhodli jsme se, že pojedeme na výlet.\nPřed desátou jsme vyrazili směrem na Vieste a pak se vydali do kopců Forresta Umbra. A zatímco na pobřežní komunikaci ukazoval teploměr příjemných 22°C, v kopcích to bylo už jen 12°C. Projížděli jsme kolem obory, která je na jednom z nejvyšších míst a všimli si spousty zaparkovaných aut. Našli jsme si místo k zaparkování a vrátili se. Daňci byli až u samého plotu a nechali se krmit bílým italským chlebem, zejména od rodin s malými dětmi. Je to taková atrakce, daňci v oboře, dokonce se o nich píše v turistických průvodcích. My však měli premiéru, viděli jsme je takhle poprvé, i když už jsme tudy projížděli během dvou předchozích pobytů několikrát.\nV duši jsem měla pocit dítěte.\nByla jsem poprvé tak blízko, že jsem se jich, nebýt plotu, mohla dotknout. I když, nejbližší setkání jsem zažila před lety na Šumavě. Skákala jsem přes Zelenohorský potok pod Pravětínskými Ladami na ostrůvek, na kterém byla laň, o které jsem však neměla tušení. Potkaly jsme se přesně nad potokem, laň se otřela svým bokem o mojí tvář. Okamžitě se kolem mě začaly rojit mouchy a mušky, které předtím obtěžovaly laň. Nevím, která z nás se tehdy polekala víc. Já byla v šoku a pak přemýšlela nad tím, jaká to byla klika, že jsme se nad tím potokem nesrazily.\nUdělala jsem několik fotek a muž si je natočil na video.\nNaše cesta pokračovala pak dolů z kopců, uzoučkými silničkami se serpentýnami, aby pak znovu stoupala k Monte Sant'Angelo, které je nejvyšším obydleným místem Gargana. Tentokrát jsme se tu nezastavovali, tak jako v minulých letech.\nCílem výletu byla Lucera, kterou jsme už dvakrát navštívili a zejména její římský amfiteátr. Byl tehdy uzavřen kvůli rekonstrukci a my nikde nezjistili, do kdy. Takže po první návštěvě v roce 2005 jsme to zkusili i v roce následujícím a se stejným výsledkem. Snad budeme mít tentokrát štěstí.\nObloha nad mořem se znovu mračila. Déšt', který ráno zaléval Peschici pokračoval jižním směrem.\nPo klikatících se serpentýnách mezi skalami jsme sjeli dolů k pobřeží do Manfredonie. Tady jsme udělali zástavku v nákupním centru. Při vystupování z auta začaly padat z oblohy obrovské kapice deště, které pleskaly o dlažbu a okamžitě osychaly. Podívala jsem se na oblohu. Nad kopci Monte Sant'Angelo bylo ještě azurově modro a nad mořem se obloha černala. Došli jsme si na záchod, v místní restauraci poobědvali vynikající pizzu. V supermarketu jsme zakoupili plážový deštník, který byl v akci. Stan manžel zavrhl, proto se koupě deštníku jevila jako ten nejlepší nápad. Když jsme se vraceli do auta, docela slušně pršelo.\nUjížděli jsme před deštěm, ale ten nás u Amendoly dohnal. Voda se lila z oblohy, kterou křižovaly blesky a stěrače to téměř nestíhaly. Fotila jsem si tu průtrž mračen skrz čelní sklo a pak zapnula na fot'áku video a lijící se vodu zdokumentovala.\nPak jsme nechali dešt'ový mrak za sebou a pokračovali do Lucery.\nI když jsme tu byli potřetí, povedlo se nám v labyrintu uliček zabloudit. Na vině byla rozkopaná příjezdová silnice a my do města vjeli téměř z jihu. Obě předchozí návštěvy jsme sem přijeli také od Manfredonie. Pamatovala jsem si, že amfiteátr je na na samém okraji města. Nakonec jsme se zorientovali a našli ho. Obloha nad námi byla černošedá a znovu hrozila deštěm. Pocit, že si déšt' vezeme sebou, zesílil. Zaparkovali jsme a po přístupové cestě se vydali k amfiteátru. Brána byla znovu zavřená. To néééé! Stála jsem u zamčených vrat, které zdobil řetěz a velký visací zámek a připadala si bezmocně. Říká se, do třetice všeho dobrého? Manžel obcházel a pak na mně zavolal. Vedle vrat byla branka a na ní cedule, která oznamovala, že se amfiteárt otevírá v 15:30. Rozhodli jsme se, že se půjdeme podívat do města, kde už jsme sice byli, ale je stále co objevovat. Pak se sem vrátíme.\nKdyž jsme se vraceli zpátky k autu, začalo znovu pršet. Zprvu jen pár kapek, ale pak se spustil lijavec. Posledních pár metrů jsme už utíkali. Průtrž mračen, kterou jsme projížděli u Amendoly, došla až sem.\nMy ten déšt' opravdu táhneme celý den za sebou.\nNa procházku to moc nevypadalo a my zvažovali, co dál. Do otevření amfiteátru chyběla hodina a čtvrt. Čekat? Nebo se vrátit zpátky do Peschici? Nakonec jsme se rozhodli počkat na otevření, doufajíc, že se vodní živel vyřádí a my si pak amfiteátr konečně prohlédneme. Lilo a lilo. V navlhlé bundě mi začala být zima, okna byla opocená z toho, jak jsme uvnitř dýchali. Muž pustil na chvilku v autě dokonce topení. Zkusila jsem na škvírečku otevřít okno, ale do auta pršelo. Seděli jsme a čekali. Občas jsem se podívala skrz zmoklé čelní okno, ale nad námi bylo stále černo. Krátce před půl čtvrtou kolem nás projelo auto a vjelo na přístupovou cestu k amfiteátru. Došlo nám, že přijeli zaměstnanci, kteří amfiteátr otevřou. Podívala jsem se na vedlejší zahradu a zjistila, že je částečně pod vodou. Zem byla tak nasycená, že se voda přestala vsakovat. Ted' by tu mohli úspěšně pěstovat rýži.\nZahrada, vedle které jsme parkovali\nDéšt' neustával a obloha byla ještě černější.\n"Tak co? Půjdem dovnitř, nebo se na to vykašlem?"\nPodívala jsem se na muže a dlouho s odpovědí váhala. Na jednu stranu jsem se chtěla do římského amfiteátru podívat, ale na druhou se mi vůbec nechtělo do deště. Také mi došlo, že v dešti se mi bude dost špatně fotit.\n"Já nevím, ráda bych to viděla."\nVystoupila jsem z auta a než jsem otevřela kufr, abych z něj vytáhla deštník, byla jsem promočená. Muž vylezl také a já si všimla, že má naprosto zoufalý výraz. Kolem nás tekly potoky vody, kterou kanály nestačily pobrat, na druhé straně ulice, která byla níž, se z kanálu stal téměř vodotrysk. Z přístupové cesty k amfiteátru byla řeka. Udělala jsem pár kroků a pak se otočila na muže: "Víš co, kašlem na to. Bude to všechno mokrý, můžeme tam někde uklouznout a vůbec si to neužijem." Ta úleva, se kterou se na mně podíval, mě rozsemála. V mžiku byl v autě a já ho následovala, mokrá jako krysa. Sundala jsem promočenou bundu a pověsila jí na opěrku sedadla. Muž zapnul topení v autě.\nProseděli jsme naprosto zbytečně více než hodinu v dešti v autě, doufajíc a očekávajíc, že přestane pršet. Nedočkali jsme se. Římský amfiteátr v Luceře, zůstal pro nás i nadále neznámým a neobjeveným místem. Chybělo tak málo. A to se říká - do třetice všeho dobrého ….\nDešt'ový pohled na amfiteátr\nVzala jsem si autoatlas a hledala nějakou trasu pro návrat. Jestli ještě prší i u Peschici, bude průjezd po serpentýnách o ústa. Našla jsem krásně rovnou silnici přes San Severo. Bude to sice delší, ale vyhneme se tomu opravdu nepříjemnému a nebezpečnému úseku. Při průjezdu uličkami města nás pak nás rozesmála smečka toulavých psů, kteří se tísnili v zástavce autobusu. Lilo a lilo. Potoky vody se valily po ulicích, z kanálů vytékala nahoru voda, někde i tryskala a nikde žádný člověk.\nCesta na San Severo byla pohodová a klidná. Prudký déšt' se zmírňoval a u Apricena, města, kde se těží a zpracovává mramor, už nepršelo.\nZa Apricenem jsem manžela poprosila, aby zastavil. Vylezla jsem z auta a vystoupala na horizont, abych si zdokumentovala pohled, který se mi před chvílí objevil skrz čelní sklo auta. Na obzoru byly nádherně vidět Tremitské ostrovy. Občas jsou vidět, ale takhle zřetelně jsem je viděla poprvé. Nadšeně jsem se vrátila do auta.\nPohled, který se otevřel na horizontu - Tremitské ostrovy a Lesinské jezero\nTremity - zleva San Domino, Cretaccio a San Nicola, kde je podle pověsti pohřben Diomédes\nZměnili jsme původní trasu a jeli na Torre Mileto.\nZ pláže jsem si fotila znovu Tremity. Obloha se začala protrhávat a sem tam se objevilo modro.\nPokusila jsem se z pláže v Torre Mileto přiblížit ostrov San Nicola,\nale na fotce je to méně výrazné než tomu bylo ve skutečnosti.\nHrad nad přístavem v levé části lze jen tušit.\nPoodjeli jsme o kus dál, zaparkovali auto a šli se podívat k věži na Torre Mileto. Obešli jsme ji, udělali pár fotek a vrátili se k autu. Moře bylo trochu bouřlivé, vítr hnal vlny k pobřeží a Tremity byly jen jakoby malý kousek od nás.\nZa věží byly tři dělové hlavně, které byly vyloveny z moře\nVěž, která kdysi sloužila jako obranný prvek,\nzejména proti nájezdům Saracénů, je krásně zrekonstruovaná\nObláčky nad mořem byly nadýchané jako krajky\nKdyž doma z okna vidím mezi paneláky na Dědině Milešovku, mění se počasí.\nPokud toto pravidlo platí i v Itálii, bude od zítřka hezky. :-D\nZ Torre Mileto jsme pak pokračovali na Isola Varano, což je úzký pruh země mezi Jadranem a Varanským jezerem. Našli jsme místo, kde jsme před deseti roky bydleli a zavzpomínali si. Pak přes Foce Varano a San Menaio jsme se vrátili do Peschici. Bylo tady sucho, po nočním dešti ani památky.\nAsi jsme ten déšt' opravdu odvezli do Lucery.\nVečer přišly znovu na návštěvu kočky. Nejprve dorazil Prašivec, který už vypadal o poznání lépe. Záda už neměl umaštěná. Muselo mu dát spoustu práce, aby se "dal do pucu". Dostal paštiku a pak se ještě rozhlížel, co máme. Dala jsem mu ještě kus sýra a pak se rozesmála, jak hlasitě mlaskal.\nPak dorazila Twigi s kotětem. Fotila jsem si ho a pak jsem si všimla, že Twigi syčí. Že by jí vadilo focení. Ne, nevadilo.\nV šeru jsem zaregistrovala dalšího kocoura. Byl mladý, bílý a měl flek přes ucho a druhý na boku. Barevně odpovídal kotěti. Že by tatínek? V tom přiběhl Prašivec a kocoura, který byl podstatně mohutnější, zaháněl. Ouško, jak jsem si ho pojmenovala, uznal, že ve smečce, pokud do ní patřil, je přeci jen o něco níž než Prašivec, se dal na ústup.\nNádherné okaté kotě\nOuško v podřizující se pozici\nBylo vidět, že kocouři si hlídají svá teritoria. Na předním dvorku vládl Zrzek pana Luigiho a tady nahoře zase Prašivec.\nZrzka jsem nikdy nahoře neviděla a Prašivec na dolní dvorek také nechodil.\nChudák Ouško, ten možná nepatřil nikam a odevšad ho vyháněli.\n18. dubna 2016 v 23:49 | Putování po Evropě\nVstáváme do prosluněného dne.\nSpalo se nám báječně, už i proto, že na manželské posteli byly dělené matrace. Většinou tomu bývá naopak, matrace bývá v celku, což znamená, že když se jeden z nás převrací, většinou vzbudí i toho druhého. Tedy, nejsem si úplně jistá tím, že když se převracím já, budím manžela. Ale když se obrací on, jsem pokaždé vzhůru.\nVzpomínám si na pobyt v Paříži, kde jsem byla s kamarádkou. Já, poněkud prostorově výrazná, a ona, která má padesát kilo i s postelí. V hotelu byly nedělené matrace. Iva si šla lehnout dříve a než jsem opustila sprchu, podřimovala. Lehla jsem si na svou půlku a okamžitě měla Ivu na svých zádech. Jen vzdychla a pronesla: "Ležíme jako ve škarpě." :-D\nNarazili jsme na několik malých "vad na kráse". Byl tu jeden dost podstatný nedostatek a tím byla naprostá absence jakéhokoli háčku. Na vniřní straně koupelnových dveří bylo cosi, co ho připomínalo, přilepené náplastí, ale když jsem tam zkusila pověsit pytel na použité prádlo, to cosi spadlo. Vozíme sebou háčky na přísavky, ale na dlaždicích, které byly krásné, ale s hrubou strukturou, nedržely. Jediné místo, kde se háčky udržely, bylo francouzské okno. Ač nerada, udělala jsem z poloviny vstupu věšák. Ve sprchovém koutu byla pouze pevná sprcha, která byla hodně vysoko a závěs úplně nezabránil tomu, aby se voda dostala i na podlahu koupelny. To jsme zjistili už večer. Toaletní papír jsme nechali stát vedle záchodu, ale byl vlhký, kvůli vodě ze sprchového koutu. Manžel došel do auta a přinesl tejpu. Přilepil s ní na dlaždice kus provázku a tam uvázal novou roli. Mokrou jsme dali na slunce.\nOvšem oproti předchozímu roku, kdy v apartmánu chybělo téměř vše, to byl luxus.\nS těmi malými nedostatky jsme si poradili.\nV devět hodin jsme měli sraz s delegátkou z cestovní kanceláře, která za námi přijela. Zjistili jsme, že tu nejsme jedinými Čechy. Na druhé straně u brány byla ještě jedna česká rodina. Pozdravili jsme a oni nic. Byli takoví zvláštní. Paní, odhadem pětačtyřicetiletá, byla těhotná, držela se partnera za ruku. Delegátka se na ně podívala a pak je poslala zpátky do apartmánu, s tím, že za nimi pak přijde. Nám zodpověděla několik dotazů a pak když zjistila, že jsme na Garganu už potřetí, naznala, že nemá smysl nám vykládat o památkách a dalších cílech. Dala nám na sebe telefon, kdybychom cokoli potřebovali a pak pronesla, že musí za těmi divnými lidmi, že tam to nebude tak jednoduché, jako s námi.\nVrátili jsme se do apartmánu, vzali si lehátka a osušky a vydali se k moři. Od delegátky jsme věděli, že větší část pláže je privátní a tudíž placená, a také kde jsou úseky pláže veřejné. Objevili jsme malou plážičku mezi útesy, hned na kraji velké pláže. Líbila se mi, ale manžel měl nějaké pochybnosti. "Je to tady celé mokré", pronesl. "To nevadí lehátka uschnou a aspoň se tu nebude prášit." Když si lehal, brblal. Dopoledne jsme doslova a po písmene relaxovali. Povalovali jsme se na lehátku a já si četla. Voda byla příjemná. V půl dvanácté jsme sebrali lehátka a osušky a šli zpátky do apartmánu. Odpoledne si sebou asi vezmeme plážový stan, který jsem z nějakého rozmaru, krátce před odjezdem, koupila. Přeci se hned první den nepřismahneme. Manželovi jsem to cestou do mírného stoupání sdělila a on souhlasil. A zatímco já jsem připravovala náš první "italský oběd", muž na terase rozložil stan. Pak jsem zaregistrovala nadávání a vyhlédla ven. At' se snažil jak chtěl, stan se mu nedařilo složit.\nOdpoledne jsme šli znovu na pláž. Lehátka, která jsou ze silonu, přes poledne uschla. Osušky nikoliv. Ze skříně jsem vyndala suché a šlo se. Samozřejmě bez stanu, protože muž pronesl, že by na té pláži vypadal jako Vlasta Burian se žehlícím prknem.\nPlážička, na které jsme se dopoledne povalovali, byla pod vodou. Už nám bylo jasné, proč byl písek mokrý. Příliv nezastavíme. Vydali jsme se tedy na hlavní pláž a zamířili k její veřejné části. Tady byl písek suchý. Bylo pod mrakem, ale příjemně. Teploměr na nedaleké restauraci ukazoval 37°C. Překvapilo nás, že na veřejné pláži téměř nikdo nebyl. Vzhledem k tomu, že byla neděle, to bylo překvapivé. Kolem čtvrté vylezlo slunce a pražilo. Došlo mi, že bez deštníku či stanu, prostovlasá a hlavně první den, bych se mohla, i přes namazání a jakýs takýs základ, šeredně spálit. V moři jsem byla více než na lehátku. Ledva jsme oschla, šla jsem znovu do vody. Muž zašel koupit zmrzlinu, abychom se osvěžili. Bylo to ale na krátko. Takže znovu do moře. Pak mě začala pobolívat hlava a navíc nám došlo pití, které jsme si vzali sebou. Manželovi jsem řekla, že jdu do apartmánu, protože mi to pro dnešek stačí. Usmál se a pak řekl, že mi chtěl navrhnout totéž. Cestou zpátky jsme zjistili, že nejvíc lidí je na samém kraji pláže u útesů, které poskytují stín.\nZastavili jsme se v obchůdku kousek od rezidence. Koupili jsme vodu, vajíčka a těstoviny. "Dej to do tý tašky." Chvilku jsem protestovala, chtěla jsem alespoň ta vejce nést v ruce. Nakonec skončilo vše v plážové tašce. Doma, při vyndávání nákupu jsem zjistila, že ne všechna vejce přežila transport. Ta, která vydržela vcelku, jsem umyla a dala do lednice. Už mi bylo jasné, co bude k večeři. :-D Časopisy 100+1, které jsme si vzali sebou, byly upatlané vyteklými bílky, stajně tak i osušky. Byly zralé na vyprání. Hlavně, že jsem si při balení musela vyslechnout komentář, že jich beru sebou zbytečně moc. Ty z dopoledne naštěstí už uschly. V koupelně jsem vyprala ty upatlané a pověsila je na terasu. K večeři jsme měli míchaná vejce.\nVstali jsme před půl sedmou a po snídani se vydali do Vieste na trhy. O tom, že mám ráda italské trhy jsem už psala. Chtěli jsme koupit nějaký závěsný věšáček na dveře u koupelny, abychom měli kam pověsit ručníky a osušky. Našli jsme prodejce, který je měl, ale když viděl náš zájem, nechtěl slevit. A mě se zase nechtělo dávat 16€ za věšák, který budeme potřebovat jen tři týdny tady a co pak s ním doma.\nObjevila jsem krásné tričko za 2€ a když jsem se ho chystala zaplatit, vrhla se na mně žena podobného věku jako já. Řvala na mně a snažila se mi vytrhnout kabelku z ruky. Zařvala jsem na ní, že je to moje taška a ona začala ječet "policie a dokumenty". Kolem nás se srotil dav. Ječela jsem na ní taky, at' ty policajty zavolá a prodejce se snažil situaci uklidňovat. Baba se nevzdávala a dál mi rvala kabelku z ruky. Naštěstí přišel manžel a zařval na ní. To jí trochu zarazilo. Stále však trvala na tom, že jsem jí ukradla dokumenty a že je mám v tašce. Požádala jsem prodejce, aby zavolal policii. Baba stále trvala na svém. S mužem za zády jsem vytáhla peněženku a ukázala jí, že na fotce jsem opravdu já, že tu mám průkazku na své české jméno a že peněženka je moje. Baba se hrnula strčit ruce do mé tašky. Plácla jsem jí přes ně. Stále ječela a dav kolem houstl. Tohle se tu asi neděje každý den. Podala jsem manželovi peněženku a otevřela tašku. Ukázala jsem babě mobil a podala ho mužovi. Pak jsem vytáhla krabičku s léky a papírové kapesníky. Dav kolem vyčkával. Babě jsem dovolila nahlédnout do prázdné kabelky a pak na ní zaječela, že čekám její omluvu. Prodejce se také podíval do mé kabelky a babě hrubě vynadal.\nUdělalo se mi zle. Klepaly se mi nohy a ruce, chtělo se mi zvracet a z dálky jsem slyšela, jak baba blekotá nějakou omluvu a u toho stále něco mele o dokumentech. A pak byla tma. Když jsem se probrala, seděla jsem na nějaké bedně a prodavač mi podával lahev s chlazenou vodou. Muž mě držel za ruku a měl ustaraný výraz. Dav kolem se nezmenšoval. Prodavač mě ujistil, že tu můžu sedět, jak dlouho budu chtít a ptal se, jestli už je mi líp. Nebylo. Baba tam byla stále a něco mumlala. Pak jí dvě ženské parádně seřvaly. Znovu se omlouvala a že si mně s někým asi spletla. Nevím, jak dlouho jsem tam seděla. Pak mě muž pomohl vstát a mě se stále klepaly nohy. Chtěla jsem zaplatit prodavači za vodu, ale ten mě ujistil, že nic nechce a ptal se, jak mi je. Už trochu líp. Pak prodavač zařval na babu a ta odešla pryč.\nKdyž jsem kráčela zavěšená do manžela uličkou pryč, několik lidí se mě s účastí ptalo, zda už jsem v pořádku. Nebyla jsem, ale už jsem tam nechtěla být. Nohy mi stále brblaly. Líp se mi udělalo asi za půl hodiny. Trhy, na které jsem se tolik těšila, jsem si tentokrát neužila.\nKabelka měla natržené ucho a já se rozhodla, že jí vyhodím. Připomínala by mi totiž tenhle hodně ošklivý zážitek.\nDnes, když nad tím zpětně přemýšlím a čtu si rukou psané řádky, mám stále pocit ošklivosti. Nevím, jestli té ženě opravdu někdo ukradl doklady. Někdy o tom i trochu pochybuji. Třeba si mně jen vyhlídla a byla to finta, jak někoho okrást.\nDodnes mě mrzí, že tu policii tehdy nikdo nezavolal.\nVzpomněla jsem si na svou kamarádku, která byla v Neapoli na zájezdu a když šla jednou z uliček, žena, která šla proti ní, jí hodila do náruče dítě. Kamarádka samozřejmě dítě chytila, asi by to udělal každý. Pak si pro dítě přišel chlap a kamarádka zjistila, že jí chybí taška, kterou měla sebou. Peníze, doklady - všechno pryč. Místo prohlídky města musela na konzulát a finance jí půjčila průvodkyně, která měla zájezd na starosti. Také na to vzpomínala s hořkostí.\nCestou domů jsme se zastavili v obchodě, kam jsem chodívali pravidelně nakupovat v době, kdy jsme bydleli v Baia Falcone. Koupili jsme si zmrzlinu, podobnou jako je Calipo. Teploměr ukazoval 32°C a zmrzlina v papírovém kornoutu rychle tála.\nKdyž jsem chtěla zbytek vypít, parádně jsem se zlila. Jako by mi včera to praní nestačilo.\nV apartmánu jsem uvařila oběd. Venku zašlo slunce a začalo drobně mžít. Potřebovala jsem ze sebe spláchnout všechny ty ruce, které se mě dotýkaly. Pocit, že jsem špinavá sílil a já vlezla do sprchy. Pak jsem vyprala blůzu od zmrzliny a šaty, které jsem si pocintala při obědě. Uvědomila jsem si, že se mi stále klepou ruce.\nKdyž déšt' téměř ustal, došlo nám, že na koupání to dnes nebude.\nV drobném mžení jsme se vypravili po pláži do přístavu Peschici. Krátké džíny a k tomu žabky. Teploměr na restauraci ukazoval 25°C. Bylo příjemně a ty droboučké kapky vody nás osvěžovaly.\nNa pláži bylo pár lidí, ale seděli oblečení na lehátkách. Jeden člověk byl ve vodě. Došli jsme na konec pláže a vydali se k majáku. Na začátku sypané hráze se pracovalo. "Možná, že nás vyženou", pronesl muž. Nevyhnali nás a my pokračovali až před maják.\nPohled z hráze na historické centrum Peschici\nPohled na druhou stranu, kde jsme pod kopcem bydleli\nMaják na konci hráze\nKdyž jsme se pak vraceli zpátky, všimli jsme si, že v našich stopách jdou další lidé. Zřejmě se osmělili tam jít, když nás nikdo nevyhnal. Na kraji hráze už byla spuštěná závora a navíc přidané prkno, aby tam už opravdu nikdo nechodil.\nZ hráze jsme se vydali do přístavu a mně potěšilo zjištění, že tu kotví Frecci Azzurra (Modrá šipka), lod' na které jsme se před deseti lety plavili na Tremitské ostrovy. Z její paluby jsme pozorovali delfíny. Vzpomněla jsem si na francouzského kapitána se kterým jsem se snažila mluvit francouzsky, či spíš oprašovat zbytky své francouzštiny. Od jara do podzimu žil v Peschici a pak na zimu odjížděl do Nice, kde měl dům. Vyprávěl mi o mělkém moři u Nice, kterým se dá jít několik kilometrů od pevniny. Kde je mu asi konec?\nKdyž jsme obcházeli přístav po horním ochozu, z lodi vylezl prošedivělý pán. Postava odpovídala, ale byl daleko a já navíc neměla brýle. Možná to byl on. :-D\nZ horního ochozu byl krásný pohled na město a i na pláž, na jejímž druhém konci jsme bydleli. U útesů byla malá kaplička a pod ní divoce bouřící vlny, narážející na skály. Na vrcholu skaliska byl hrad.\nPohled z ochozu na historické centrum a hrad Castello del Recinto Baronale\nSkaliska u přístavu\nZ Peschici (ale i dalších míst Gargana, odplouvají denně lodě na Tremitské ostrovy. Zde se dají koupit lodní lístky, ale také mapy či pohlednice.\nPřed prodejnou lodních lístků stojí sloup, na němž jsou šipky, ukazující nejen světové strany,\nale i směr jednotlivých větrů. Takový Mistrál fučí na severozápad.\nVraceli jsme se od přístavu a došli ke schodům. Šipka, která mířila nahoru, nás nalákala k návštěvě města. Chvilku jsme váhali, ale pak se rozhodli vystoupat nahoru. Mramorové schody, mokré deštěm, pěkně klouzaly. O to víc, že jsem měla na nohou žabky. To nebyla ta nejlepší výbava.\n"Po schodoch, po schodoch, poznávam poschodia... jak zpívá Richard Müller\nJsem známá tím, že mívám problémy s dechem, což u astmatika není nic tak neobvyklého. Nedostatek vzduchu v plicích maskuji a kamufluji focením, kdy sbírám dech pro další výstup. Ale že bude mít problémy i manžel, jsem netušila. Opakovaně odpočíval. Když došel pod poslední schodiště, dokonce si sedl na lavičku.\nA já při stoupání fotila květenu kolem a pohledy na přístav a moře z výšky. Jsou seřazeny tak jak pokračovalo stoupání:\nFíkovník, neboli smokvoň s fíkem\nNa hráz a kousek přístavu jsem se dívala už trochu z výšky.\nVzadu u lesa vedle bílé budovy jsme bydleli\nSolanum rantonnetii - Lilek modrý, který je u nás také známý jako hořcový stromek\nDalší oleandr, pro změnu v bílém\nA zase jsme o něco výš\nBougainvillea - myslím si, že v češtině ještě nemá jméno\nPohled přes střechy domů, na moři se už odráží první sluneční paprsky\nUž svítilo slunce.\nMuž seděl na lavičce a já o kus níž na zídce. Těch několik schodů k lavičce se pro mně stalo v daný moment nepřekonatelnou překážkou. Seděla jsem a dýchala "jak čtyři". Podívala se na manželský pár v našem věku, který jsme při našem stoupání po schodech došli a předběhli. Pán měl úplně propocenou košili a my s mužem na tom nebyli o moc lépe.\nMiluju kočky a mám zejména slabost pro ty zrzavé.\nZatímco my se pachtíme nahoru, pan kocour relaxuje před autem\nOdpočati jsme pak přešli ulici, která serpentýnami vede nahoru do města a pak vystoupali poslední schodiště ke hradu, který jsem už fotila z přístavu. Zeptala jsem se muže, zda se půjdeme podívat dovnitř, ale nechtěl. Pokračovali jsme tedy do města, kde jsme se "odměnili" zmrzlinou. Prošli se městem, prohlédli jsme si několik památek a na "hlavní třídě" si koupili lahev s pitím.\nFotografie z nejvyššího místa, odkud je krásná vyhlídka\nLze dohlédnout až k Manaccore\nI tady je možno najít visací zámky, na znamení lásky\nKostel Chiesa del Purgatorio\n(Nejsvětější duše v očistci)\nZaujaly mě i zajímavě zdobené dveře kostela\nPrůhled dolů na hráz u přístavu\nKostel Chiesa Sant'Elia Profeta - patrona města\nFotila jsem ho jen zvenčí, uvnitř byla mše\nArchanděl Michael, s jehož zobrazením se lze setkat téměř na celém Garganu\nVěž brány Porta del Ponte je porostlá kaparovníky\nS lahví vody jsme se pak vydali zpátky do rezidence. Po mramorových schodech do přístavu jsme jít nechtěli, ale jinou cestu jsme neznali. Před lety jsme tu už sice byli, ale dojeli jsme sem autem. "Tak půjdeme po silnici", rozhodl se muž. Uličkami mezi hotely jsme se opravdu dostali k silnici, po které jsme kdysi odjížděli. Tehdy jsme jí moc nesledovali, ale ted' jsme zjistili, že podél ní je vybudován chodník s hezkým modrým zábradlím. Sestupovali jsme po dost příkrém chodníku a moje nohy v žabkách trpěly. Gumový pásek se mi zařezával hluboko mezi prsty a bolelo to čím dál, tím víc. Když jsem zjistila, že se mi udělaly parádní puchýře, žabky jsem zula a šla dál bosky.\nV polovině kopce jsme si všimli cestičky lesem, která propojovala chodník, který kopíroval serpentýnu ulice. Ač nerada, obula jsem znovu žabky a vydala se z kopce lesem.\nTento pohled se nám otevřel, když jsme vylezli z lesa\nSlunce ozařovalo malý kousek moře.\nMoje babička tomuhle úkazu říkávala, že slunce táhne vodu\nVyšli jsme na poslední serpentýnu nad přístavem. Zábradlí pokračovalo na druhé straně ulice, tak jsme přešli. Ocitli jsme se na schodech, které ústily u silnice, po které jsme sem v sobotu přijeli. Vedle hlavní silnice se povalovalo velké tele. Nepřekvapilo nás to, potkat krávy nebo ovce na silnici, je tu docela běžné.\nCesta po rovině k rezidenci už byla za odměnu.\nByli jsme utrmácení a ušlí. Vyčítala jsem si, že jsem si nevzala lepší boty. Ale my původně do města jít nechtěli a na dva kilometry pláže byly žábky ideálním obutím, nota bene, když jsem je po většinu cesty pláží nesla v ruce a šla bosa.\nVečer se na nás znovu přišly podívat kočky. Abych je rozlišila, všechny jsem si pojmenovala.\nHubená mourinka, která měla někde určitě kot'ata dostala jméno Twigi a druhá, která byla březí, byla Mamina.\nBabička měla pravdu. Slunce opravdu táhlo vodu a večer se znovu spustil déšt'.\nPokračování deníku je zde.\n10. dubna 2016 v 22:57 | Putování po Evropě\nOtevírám další sešit, ten, který jsem začala psát loni v červnu.\nKoupila jsem si nový. Linky na něm jsou přerušeny svislou červenou čárou asi dva centimetry od kraje listu. Proč? To nevím, ale mě se nakonec oddělené místo hodilo. Psala jsem do něj datum, ujeté kilometry, dálniční poplatky, tankování a dokonce si malovala i ikonku s počasím a denní teplotou.\nZačínám vzpomínat nad rukou psanými řádky a píšu.....\nJe pátek 12. června 2015.\nVstáváme brzy, čeká nás už čtrnáctá cesta do Itálie.\nNašim cílem je Gargano, kde jsme si pobyt zajistili už v prosinci 2014.\nCestě tentokrát předcházelo větší plánování než obvykle a to, kudy tentokrát pojedeme.\nNaše sdělovací prostředky už v předstihu informovaly o hraničních kontrolách a uzavřených oblastech Bavorska. Ne, nemělo to žádnou souvislost s uprchlickou krizí, ale se setkáním mocných celého světa v podobě summitu G7 v bavorském zámku Elmau. Odjížděli jsme sice až po jeho skončení, ale varování a uzavírky platily dál, protože mocipáni z G7 se přesunuli jen o několik kilometrů dál kousek za hranice, do tyrolského Telfsu, na konferenci Bilderberg. Tady došlo od 9. do 14. června 2015 k setkání opravdu těch nejmocnější z mocných této planety v politice, obchodu a médiích.\nNechtěli jsme riskovat to, že nás někde před Garmisch-Partenkirchenem někdo donutí zastavit, otočit se a vracet se do Mnichova. Cestu jsem konzultovala s našimi přáteli v Bavorsku, kteří pak poslali email s trasou, kudy by jeli oni. Sledovala jsem zprávy, hledala na internetu další možnosti a na plánovači tras jsme pak společně s manželem vybírali tu nejvhodnější variantu. Seděli jsme nad mapou, nahlíželi do plánovače v počítači a zvažovali, zda bude výhodnější jet po "staré alpské", která je co se kilometrů týče kratší, nebo jet po dálnici, tak, jak jsme jezdívali při prvních cestách, neznajíc zkratky a obávajíc se průjezdu Mnichovem. Dálniční trasa byla co se kilometrů týče delší, ale podstatně rychlejší. Trasu od přátel z Bavorska jsme nakonec zavrhli, vedla místy po silnicích nízkých tříd a ve finále bychom museli přes Salzburg.\nNakonec jsme trasu nenaplánovali. Uvidíme, jak bude cesta probíhat a až pak se rozhodneme mezi "starou alpskou" a dálnicí.\nOd domu jsme odjížděli krátce před půl osmou. Přemýšlela jsem, zda máme vše, co jsme chtěli vzít, ale pak usoudila, že to podstatné máme a bez nepodstatného se obejdeme či si to v nejvyšší nouzi koupíme. Za nedalekým hobby marketem jsme najeli na dálnici D5.\nUjeli jsme pouhých 7 kilometrů od domova a dálnice se zastavila. Bylo to na pátém dálničním kilometru. Pak se to trochu rozjelo odstavným pruhem a znovu zastavilo. A stále dokola. Sunuli jsme se v koloně dalších aut a kamiónů tři kilometry až ke sjezdu na Rudnou, kde ležel na boku převrácený kamion. Zasahoval, i když o něco méně, i do směru na Prahu.\n"To je mazec", ucedil manžel.\nNevypadalo to vůbec hezky. Tři kilometry sunutí se v koloně zabraly 40 minut.\nOd Rudné pokračovala cesta bez problémů, poslouchali jsme rádio a těsně před Rozvadovem zaslechli, že se část D5 okolo Rudné uzavírá, aby mohl být odstraněn havarovaný kamion. Nehoda se stala už v noci a řidič jí nepřežil.\nVzpomněla jsem si na kamaráda, který dlouhé roky jezdil jako kamioňák a projel celou Evropu. Odešel od práce, kterou miloval, protože už nemohl vydržet podmínky, které u dopravce panovaly. Musel mít dvě kolečka do tachografu, co kdyby ho někdo kontroloval, zda dodržuje povinné přestávky. Navíc část diet musel odevzdávat nadřízenému. Kdo neodevzal "povinný desátek", měl smůlu a o cestách do zahraničí si mohl nechat jenom zdát.\nKdo ví, jaké podmínky měl řidič, který nechal svůj život na přehledném místě u Rudné.\nNa Rozvadově jsme zastavili, muž dotankoval nádrž a pak jsme si na pumpě došli na záchod.\nPokračovali jsme po už tolikrát projeté dálniční trase A6, A93 a A9 k Mnichovu a před ním jsme odbočili na jeho obchvat.\nBylo krásné slunečné počasí, teploměr v autě ukazoval 34°C a cesta ubíhala bez větších problémů.\nAž pak... krátce před sjezdem na A8 se doprava začala zpomalovat. Zaregistrovali jsme pomalu se sunoucí kolonu do míst, kam bychom se také potřebovali dostat, protože do té doby jsme si to svištěli v rychlém pruhu. Paráda, jeden německý řidič nás pustil před sebe a my se sunuli v koloně směrem, kterým jsme potřebovali jet. Najeli jsme na dálniční přivaděč... A pak konec a vše se zastavilo. Zůstali jsme stát pod mostem propojujícím městský okruh s dálnicí. Ozvalo se houkání a auta se disciplinovaně zařadila na pravý a levý kraj vozovky. Nejprve projela sanita, po ní hasiči z nedalekého Ottobrunnu, dálniční policie, státní policie, další ambulance, hasiči z Mnichova. Pak jsem zaregistrovala vrtulník. Nikdo neprotestoval, nikdo neremcal. Někteří vystoupali nahoru k mostu a z výšky si vše fotili. Muž si vzal fot'ák a šel se také podívat. Seděla jsem v autě, psala první řádky deníku, dveře dokořán a jen když jsem slyšela přijíždět další auta, přivřela jsem. Ta disciplina nás fascinovala, nikdo nic nezkoušel, nikdo se nepokoušel objet to přes krajnici, či se otočit, nebo třeba jen vycouvat, tak, jak se tomu děje občas u nás. Stejně jako my, na ten "pořádek", který tu panoval, koukali Holand'ané, kteří stáli na druhé straně pod mostem. Pak přijela další hasičská auta s posypovým materiálem. Zdalipak také mají vapex jako my, nebo něco lepšího, napadlo mně. Pak další a další auta s četami uklízečů. Dívala jsem se fascinované na to divadlo. Auta s technikou se řadila do mezery, kterou vytvořili disciplinovaně řidiči, stojící na okrajích dálničního přivaděče. Vrtulník odlétl a pak začala houkat sanita, což bylo dobré znamení. Byla jsem ráda, že jsme zůstali "viset" pod mostem. Ve stínu to bylo mnohem příjemnější, než na palčivém slunci.\nPrvní fotografie cesty na jih vznikla pod dálničním mostem\nTam vepředu se stalo něco ošklivého\nPo hodině a čtvrt se řidiči, kteří se do té doby potulovali kolem, začali vracet do aut. Opět klidně a disciplinovaně. Všimla jsem si, že se rozjíždí i autobus, který zůstal stát kus za mostem na krajnici. Žádné předjíždění, žádné troubení. Řidiči v autech dodržovali ukázkově pravidlo zipu. Muž jen ucedil, že u nás by se ted' začalo předjíždět a nastala by strkanice. Věřila jsem tomu, protože už jsme se několikrát s něčím podobným setkali. Tady ne, tady proběhlo vše v klidu a předpisově.\nPomalu jsme se sunuli za kolonou aut a dojeli k místu nehody, která zastavila dopravu. Na přivaděči se srazily dva kamiony. Vepředu chorvatský, vzadu slovinský, který měl naložená auta. Chorvat měl vzadu do kamionu tunel, Slovinec téměř neměl kabinu, předek zdemolovaný a ze zadu auta, která se nárazem srazila a pokračovala směrem do kabiny. Všechna naložená auta byla rozbitá. Nebyl to vůbec hezký pohled. Byli jsme opravdu jen kousek za nehodou a mně došlo, že nebýt zdržení ráno u Rudné, byli bychom už dávno pryč, než k nehodě došlo.\nKdyby ... také nemuselo k žádné nehodě dojít, kdyby se jezdilo opatrněji.\nPokračovali jsme dál po A8, stále fascinováni disciplinou německých řidičů a tou precizní organizací při likvidaci následků nehody. A také jsme doufali, že to ten Slovinec přežil. Varianta "stará alpská" padla, už jsme nabrali slušné zdržení.\nSkrz boční okno či čelní sklo jsem si fotila okolní kopce\nNa jednom z posledních německých odpočívadel jsme si udělali přestávku, došli jsme se občerstvit a koupili jsme si rakouskou dálniční známku. I tady se zdražovalo, známka stála už 8,70€.\nTím, že jezdíme přes Ga-Pa, poplatek za rakouskou dálnici ušetříme. Chceme-li ušetřit za průjezd Brennerským průsmykem po dálnici, sjíždíme na Bergiselu za pumpou na silnici B182 a projíždíme údolím řeky Sill.\nNa vrcholcích hor byly ještě zbytky sněhu\nNa Bergiselu jsme natankovali plnou nádrž, protože v Itálii jsou pohonné hmoty podstatně dražší.\nTenktokrát jsme údolí vynechali a zvolili brennerskou dálnici, kde jsme zaplatili poplatek 9 €.\nMýto před Brennerským průsmykem\nCesta po dálnici A22 probíhala v pohodě, nikde žádné kolony, žádné zdržení. Na odpočívadle pod Paganellou jsme si udělali zastávku, jednak kvůli záchodu a také si protáhnout kosti. Od Innsbrucku je to skoro 200 km. Bylo teplo, ale obloha byla zamračená.\nNa odpočívadle mě zaujaly červené hortenzie, uprostřed růžových a nafialovělých.\nVůbec nevypadaly na to, že by byly jiné odrůdy.\nCesta byla poklidná bez jakéhokoliv zádrhele. Sledovala jsem krajinu kolem a porovnávala jí s předchozími cestami. V Pádu bylo nezvykle málo vody, naopak kolem jeho břehů přibyla další rýžová pole. Byl-li stav řeky důsledkem zavlažování rýžovišt', netuším. Dálniční nadjezdy, které poškodilo zemětřesení v květnu 2012, byly už z větší části opraveny.\nJeli jsme jižním směrem a vše bylo v pořádku až do Bologni. I když přiznám, že by mně asi hodně překvapilo, kdyby tomu tady bylo jinak. Kolony na dálnici A14 začaly už při napojení z A1 a pokračovaly přes celé město. Za San Lazzaro se provoz na dálnici na malou chvilku rozjel, aby se pak po několika stech metrech zastavil. Troubení, přejíždění z pruhu do pruhu, házení myšek a jízda po odstavném pruhu, po níž následoval úhybný manévr mezi jakž takž jedoucí auta, která musela okamžitě brzdit a v podstatě zastavit dopravu, se tu opakovala v různých variantách. Vzpomněla jsem si na polední disciplinovanost na německé dálnici. Není to jen o temperamentu řidičů, Němci mají opravdu v sobě disciplinu.\nTímhle způsobem jsme se pohybovali po dálnici směrem k Jadranu.\nVšimla jsem si, že slunce už je hodně nízko a došlo mi, že do kempu Paradiso v Casteldimezzo, který jsme loni objevili, to už letos asi nestihneme. Zastavili jsme se na odpočivadle Rubicone, dali si kávu, došli si na záchod a před návratem na dálnici se domlouvali, kde z ní sjedeme.\nPodívala jsem se na vyschlé koryto řeky, které bych asi překročila tento rok suchou nohou. To se to Caesarovi chlubívalo, že překročil Rubicone. :-D\nZ dálnice jsme sjeli na Rimini sud, tedy Rimini jih. Mýto z Vipiteno až sem stálo 33,50€.\nVzpomněla jsem si přitom na italskou komedii Riminu Rimini s Paolem Villaggiem. Zvláštní asociace. Ten film jsem viděla před spoustou let a utkvěla mi vzpomínka v podobě kolon aut valících se do tohoto města. Město bylo klidné, bylo ještě před hlavní sezónou. Dokážu si však představit, jak to tady asi vypadá v srpnu. Nikdy jsme ještě v Rimini nebyli. Snažili jsme se najít nějaký kemp na přenocování. Už bylo šero a byl nejvyšší čas, něco objevit. Dojeli jsme na pobřežní komunikaci, doufajíc, že něco objevíme. Předpoklad, že na konci města, až skončí souvislá řada hotelů a penzionů, jen občas přerušená uličkou k moři, bude kemp, nevyšel. Zatímco ve všech městech na pobřeží, kde jsme kdy spali, jsou na obou koncích města kempy, Rimini je vyjímka. Místo konce města a očekáváné mezery v zástavbě, pokračovala souvislá řada hotelů a dalších ubytovacích kapacit. Jedinou změnou bylo označení místa, kudy jsme jeli. Projeli jsme Bellarivu, Marebello, Rivazzurra, Miramare a já už začala propadat malomyslnosti. Dojeli jsme do Riccione, kde už jsme kdysi nocovali. Nebyl to tehdy ideální nocleh, kemp ležel v těsném sousedství železniční tratě. Projeli jsme celým městem a až na jeho úplném konci jsme objevili kemp Adria. Byla už téměř tma. Jet někam dál, nemělo smysl. Zastavili jsme před vjezdem a šli se zeptat na možnost přenocování. Prý není problém. Od recepce se zvedl starší pán, vzal si kolo a jel před námi, aby nám ukázal místo. Stan jsme stavěli za tmy a jen díky osvětlení v kempu, se nám to podařilo. Za celou dobu jsme nezaslechli vlak. Ale tehdy, před lety, když jsme v tomto městě stavěli stan, také žádný nejel, to až pak. Stan stál, nastěhovala jsem do něho lehátka a deky. Vyrazili jsme na "výzvědy", abychom zjistili, kde jsou umývárny a záchody. Bylo to nedaleko. I když nám u vjezdu opatřili auto nálepkou pro případ, že bychom chtěli někam večer vyrazit, zůstali jsme v kempu. Jen z lednice jsme si vyndali dvě bagety a plechovky s pivem. Hodně opožděně jsme povečeřeli, pak si dali sprchu a zalezli do stanu.\nVlaky slyšet nebylo.\nV noci mě probudila bouřka a pak ještě třikrát déšt'.\nRáno nás kolem sedmé hodiny probudili ptáci. Stan byl mokrý po nočních deštích.\nVylezla jsem ven a musela se pousmát. Opět s tím naším "piccola tenda", působíme mezi obytnými vozy, mobilhomy a karavany poněkud nepatřičně.\nPo ranní hygieně jsem šla na umývárku vařit vodu na snídani. Většina lidí ještě spala, v kempu byl klid. Po snídani jsem umyla hrnky a lžičky od snídaně a zabalila je do cestovní tašky. Nikam jsme nespěchali, větší část cesty byla už za námi.\nStan jsme nechali stát, aby pokud možno co nejvíce oschnul. Vše ostatní jsme zabalili do auta a pak se vydali na ranní procházku. Pokladna v kempu bude otevírat až za třičtvrtě hodiny, jak nám večer sdělil pán na noční recepci.\nU vjezdu do kempu, v jakémsi akváriu, se točí dva delfíni, které pohání proud vody\nPřed akváriem mě zaujalo krásně kvetoucí solanum\nRecepce kempu je otevřená do hluboké noci, aby se mohli ubytovat podobní opozdilci jako my\nA tady je ředitelství, kde funguje pokladna a něco jako infocentrum\nPřešli jsme ulici, po které jsme přijeli a šli se podívat k moři. Ke kempu patřila luxusně vybavená pláž a dětské hřiště, u kterého manžel pronesl: "Tak odtud bysme holky hned tak nedostali." Došli jsme k moři. Na obloze bylo sice ještě pár mráčků, ale byli to šediví beránci a z těch pršet už určitě nebude. Sebrala jsem si pár mušlí, abych měla suvenýr a pak jsme se vraceli zpátky do kempu. Ještě jsme měli čas.\nČást dětského hřiště\nProšli jsme kempem až úplně dozadu a tam uslyšeli z dálky první vlak a pak také motory z nedalekého závodního okruhu Misano. Jezdí se tu třeba mistrovství světa silničních motocyklů MotoGP a spousta dalších závodů.\nKemp Adria je velký. Na cestě jeho středem je ještě vidět voda po nočním dešti\nJinou cestou v kempu jsme se vrátili ke stanu. Ještě nebyl úplně suchý, ale už z něj nekapala voda, tak jako ráno. Složili jsme ho a položili na věci na zadním sedadle. Došli jsme si na záchod před cestou, muž pak sedl do auta, aby dojel před direkci, kam já šla pěšky. Cena za nocleh byla 27,80€.\nNastoupila jsem k manželovi do auta a vyjeli jsme směrem na jih. Musela jsem se pousmát. Zatímco jsme včera večer ujeli téměř 12 kilometrů po pobřeží, než jsme objevili kemp, tady byly za sebou rovnou tři. Vedle Adrie, kde jsme nocovali, byl v jeho sousedství kemp Fontanelle, pak odbočka ke kempu Riccione (to byl ten, kterým téměř projížděly vlaky) a kousek od odbočky kemp Alberello.\nPro ty, kteří by jeli na jih a chtěli nocovat v kempu - je zbytečné sjet z dálnice v Rimini. Lepší je opustit dálnici až v Riccione, dojet na pobřežní Viale Torino, kde jsou k dispozici tři kempy téměř vedle sebe.\nPřes Misano Adriatico jsme dojeli do města Cattolica. Před lety jsme tady navštívili mořské akvárium, jehož návštěva určitě stojí za vidění. Zaparkovali jsme nedaleko centra a šli se projít po městě.\nNašli jsme první kostel, který měl fasádu z neomítnutých cihel\nTady je ještě jednou z jiného úhlu a v lepším světle\nNahlédli jsme i do jeho interiéru\nDalší kostel s přilehlým klášterem stál asi v půlkilometrové vzdálenosti\nTady je z trochu jiného úhlu\nJeho interiér byl nádherný\nSocha Krista byla zvláštně nasvícena\nNa svém blogu se snažím, abych všechny stavby, pokud možno, pojmenovala. Nepovedlo se.\nPropátrala jsem oficíální stránky města Cattolica, bádala v mapách, ba i prolezla všechny čtyři tištěné průvodce Itálie, které vlastním. Jména kostelů jsem nikde nezjistila. A co víc, v ani jednom průvodci není zmínka o městu Cattolica, které je pravděpodobně pokládáno za natolik bezvýznamné, že se o něm nikde nepíše.\nJediné zmínky o tomto městě mají naše cestovní kanceláře, které zde nabízejí ubytovací kapacity a upozorňují především na čisté pláže.\nAbych neukazovala jen hezké stavby - i toto je Cattolica :-D\nK autu jsme se vrátili asi po hodině a půl. Slunce se do nás opíralo a vypadalo to na teplý den. Při výjezdu z města jsme zaregistrovali pumpu s hodně levnou naftou, tedy v porovnání s cenami, které jsme včera viděli na dálnici. Manžel se otočil, vytočil tím za námi jedoucího Itala, který svůj nesouhlas dal najevo hlasitým troubením a jel zpátky k pumpě.\n"Jezdíš jak Ital", řekla jsem a netušila, že ho tím pozlobím. Když vylézal z auta, něco vrčel. Já totiž pořád nemohla zapomenout na tu německou disciplinu.\nOpustili jsme Cattolicu a pokračovali dál po SS16, která je silnicí lemující italské pobřeží a na kterou jsme najeli po opuštění města. Minuli jsme odbočku ke kempu Paradiso, která byla od místa, kde jsme nocovali vzdálená asi 15 kilometrů. Mohli jsme to včera zvládnout. Je dobré, si tohle zapamatovat, až budeme příště pátrat mezi vysokými domy po kempu.\nTím, že jsme opravdu nespěchali, jsme se rozhodli pokračovat pobřežím. Projížděli jsme města a městečka, vzpomínali, která z nich už jsme navštívili, či v nich přenocovali. Viděli jsme spoustu zajímavých míst. Po průjezdu Pesaro jsme se dostali na stejnou pobřežní komunikaci, po které jsme jeli v minulém roce. Stejně jako tehdy, i ted' tu byla po obou stranách zaparkovaná auta koupajícesechtivých návštěvníků a v důsledku toho i přenosné značky s omezenou rychlostí. Auta a motorky byly zaparkovány snad úplně všude. Moc jsme se tomu nedivili, byl víkend, nádherné slunečné počasí a teplota v autě ukazovala 36°C. Projeli jsme Fano a pobřeží vypadalo podobně, jako to předchozí, auta, motorky a dokonce i policie, která se tam snažila nějakým způsobem zavést alespoň trochu pořádek. Moc se jim nevedlo. Při průjezdu Senigallie jsme zavzpomínali na kemp, kde jsme kdysi nocovali a pak, aniž bychom ho hledali, jsme ho odjevili, protože naše cesta nás zavedla přímo k jeho bráně. Cesta po silnici SS16 probíhala v pohodě. Vzdálili jsme se od pobřeží a zvažovali, zda nenavštívíme Anconu. Nakonec jsme si to rozmysleli a pokračovali dál. Podjeli jsme dálnici, projeli Osimo a dojeli do města, které jsme už před lety navštívili. Jedná se o druhé nejnavštěvovanější italské poutní místo (po Vatikánu) a tím je Loreto. Snažila jsem se ho z auta za jízdy vyfotit a vznikla docela zajímavá série fotek, jednou jí doplňovala dopravní značka, podruhé kukuřice, potřetí nevzhledná výrobní hala, která při průjezdu po dálnici vidět není.\nDominantou města Loreto je nepřehlédnutelná bazilika Sv. chýše\nNa dálnici A14 jsme se vrátili na nájezdu za Loretem a pokračovali po ní až na sjezd Poggio Imperiale. Mýtné z Loreta až sem činilo 19,50€.\nTady už jsme se cítili téměř jako doma. Gargano se stalo našim cílem už po třetí. Byli jsme zvědaví, co se tu za ty roky, kdy jsme tu nebyli, změnilo. Naše poslední návštěva Gargana byla v roce 2006. Světlé krávy, na silnici kousek za dálničním sjezdem, nás nepřekvapily, je to tady dost obvyklé. Ale pobavily nás další krávy, které stály na mostě a shlížely na přijíždějící turisty. Trochu mě v ten moment mrzelo, že jsem nechala fot'ák v tašce. Pak jsem ho vyndala doufajíc, že se třeba objeví další zajímavý objekt. Povedlo se mi pouze vyfotit vlak, který jel kousek nad námi a mířil do Cagnana.\nMěsta a městečka, jejichž názvy jsme si četli na směrnících, nám byla známá. Za těch devět let se tady toho moc nezměnilo. Jen nový kus silnice u Ischitelly jsme neznali. Myslela jsem si, že bude pokračovat dál, ale končila a nám nezbyla jiná možnost, než z kopců od Vico del Gargano sjíždět po příšerných serpentinách dolů k pobřeží.\nObávaná trasa Vice del Gargano na pobřežní komunikaci.\nJejí celková délka je cca 14 km a převýšení, které je jen v její první polovině\nje více než 300 metrů. Na mnoha místech se téměř podjíždí vozovka.\nVzpomněla jsem si na mladý pár z Ostravy, se kterým jsme při našem posledním pobytu sousedili. Paní tehdy přijela a šla si ihned lehnout. Pak nám říkala, že se jí ještě nikdy nestalo, aby se jí udělalo v autě špatně. Zle se jí tehdy udělo v serpentýnách.\nDojeli jsme na pobřeží, zle se nám neudělalo, ale byli jsme rádi, že jsme v pořádku dole. Do cíle zbývalo už posledních několik kilometrů. Po pobřeží Gargana se silnice také pěkně kroutí, ale není tu velké převýšení. Cíl naší cesty Peschici už byl na dohled, čekala nás poslední, taková utahovací, zatáčka. Proti nám se vyřítil zlatý autobus cestovní kanceláře Vegatour, který si zatáčku najel do protisměru. Chybělo málo! Naštěstí oba zabrzdili, jak můj muž, tak řidič autobusu. Autobus kousek couvnul, muž také couvnul. Na naší pravé straně byla skála. Autobus se kolem nás protáhl a řidič z okna děkoval. Ne, vůbec to nebyl hezký pocit. Ujet 1500 km a kousek před cílem .... raději nedomyslet.\nMísto ubytování jsme našli bez problémů. Díky Google Earth jsem si doma ubytování našla a muže navigovala přesně na místo.\nPan Luigi už na nás čekal.\nApartmán byl oproti tomu minulému velký a prostorný.\nNad terasou stála velká borovice, která poskytovala stín.\nNa zídce seděl obrovitý kocour, myl se a pozoroval nás. Když jsem si ho prohlédla, zjistila jsem, že je celý nějaký umaštěný. Asi mu někdo polil záda, nebo se motal tam, kde neměl. Ucho měl natržené, bylo na něm vidět, že je to rváč. Překřtila jsem si ho na Prašivce. Ještě, že mi nerozuměl.\nNanosili jsme si věci z auta do místa. kde budeme tři týdny bydlet. Když bylo vše na místě, sedli jsme si na terasu s kávou a relaxovali.\nByli jsme zatím jedinými obyvateli, ale dlouho jsme sami nezůstali, protože se na nás večer přišly podívat další dvě kočky. Ozvala se rána a kočky zmizely. Co to bylo? Pak další rána. Došla jsem na kraj rezidence a všimla si ohňostroje. Skrz stromy moc dobře vidět nebyl, ale jít na mořský břeh se mi nechtělo. Určitě by ohňostroj skončil dříve, než bych došla někam, odkud bude lépe vidět.\nAž druhý den jsme zjistili, že v Peschici se slavil sv. Antonín.\n7. dubna 2016 v 15:44 | Putování po Čechách\nDnešním článkem se opět zapojuji do soutěže na blogu u VendyW o nejkrásnější církevní památku.\nDlouho jsem se probírala svým fotoarchivem a vybírala z množství fotografií kostel, který bych vám chtěla představit. Nakonec volba padla na Děkanský kostel Všech svatých v Litoměřicích.\nLitoměřice patří mezi nejstarší česká města. Jejich vzniku předcházela existence raně středověkého přemyslovského správního hradu a jeho aglomerace. Samo královské město vzniklo mezi roky 1219 až 1228.\nMěsto si od 13. do 17. století udrželo dominantní postavení mezi městy celé severní poloviny Čech. Důkazem je množství práv a privilegií, kterými je různí čeští panovníci, včetně Karla IV., obdařili. Nejzávažnější bylo právo skladu, které znamenalo, že každý obchodník plující po Labi, byl povinen vyložit své zboží a po tři dny ho nabízet na zdejším trhu. Teprve pak mohl ve své cestě pokračovat.\nDalším důležitým právem bylo právo mílové, což znamenalo, že v okruhu jedné české míle nesměla být provozována žádná výdělečná činnost. Velikost české míle byla kolísavá, mívala až 10,5 km.\nTěmito právy se mohlo pyšnit jen opravdu málo českých měst. V oněch dobách byly Litoměřice jedním z nejdůležitějších říčních přístavů na Labi.\nPřevážně české Litoměřice zažily v roce 1620, po porážce na Bílé Hoře, příliv německého etnika, a v menší míře také etnika italského. Přesto byla čeština stále hlavním jazykem, a to až do období tereziánských a josefínských reforem. Roku 1739 pronikla němčina do městských knih, od roku 1775 se stala vyučovacím jazykem městské školy. O zachování českého jazyka se zasloužil Josef Jungmann, který zde mezi roky 1799 - 1815 vyučoval na místním českém gymnáziu. Roku 1836 zde zemřel básník Karel Hynek Mácha. Oba slavné čechy si město připomíná at' už pamětní deskou či sochou.\nNení také bez zajímavosti, že Litoměřice patřily v době totality k jedinému městu u nás, kde byla Teologická a bohoslovecká fakulta. Ta byla roku 1990 začleněna do Teologické fakulty University Karlovy v Praze.\nAle vrat'me se ke kostelu.\nJedná se o velice starý, původně románský kostel.\nPoprvé je zmiňován 12. února 1235. Nachází se zde nejstarší dochované zdivo ve městě, jedná se o několik zazděných oken ze 13. století. Před polovinou 14. století byl kostel součástí raně středověkého městského opevnění. Z této doby pochází i gotická věž vysoká 54 metrů. Je poprvé připomínaná v roce 1341.\nPřibližně roku 1350 zde začal kázat Konrád Waldhauser, než byl v roce 1360 povolán Karlem IV. do Prahy.\nRoku 1480 kostel prošel gotickou přestavbou.\nMezi roky 1501-1517 byla také goticky upravena kostelní věž mistrem Jiříkem z Plzně. Věžní hodiny pocházejí z roku 1554.\nV roce 1584 věž doplnil zděný ochoz se čtyřmi nárožními věžičkami.\nPozoruhodná stanová střecha kostela vznikla roku 1570 pod vedením mistra Valentina Schneidera.\nV roce 1612 byla stavba prodloužena po dnešní průčelí.\nV roce 1655 došlo k povýšení z původního proboštství na Litoměřickou biskupskou diecézi.\nRoku 1686 kostel částečně vyhořel. Vše bylo provizorně upraveno tak, aby mohl sloužit svému účelu.\nItalský stavitel Giulio Broggio obnovil koncem 17. století kapli sv. Barbory a postavil kapli sv. Rocha. V této době došlo také ke spojení kostela s věží, která do té doby stála samostatně. Konečný barokní vzhled a současná podoba kostela je dílem Giulia Broggia a jeho syna Octavia. K barokizaci kostela došlo mezi roky 1718 - 1719. Sochařské a štukatérské práce prováděli Franz Tollinger a Petr Antonius Bianchi.\nGiulio a Octavio Broggiovi byli posléze pohřbeni pod presbytářem kostela.\nHlavní oltář postavil syn Octavia Broggia Antonio, pravděpodobně podle návrhů svého otce. Pozoruhodným obrazem zde je "Kristus na hoře Olivetské" od tzv. Litoměřického mistra z počátku 16. století.\nKolem kostela býval až do roku 1790 hřbitov.\nDíky barvě věže bývá také nazýván jako Bílý kostel.\nFotografie kostela vznikly při dvou návštěvách Litoměřic a dělí je od sebe pět let. Bohužel v obou případech byl kostel uzavřen, takže fotografie interiéru vznikly pouze ze zádveří skrz mříže.\nPřijměte proto pozvání na prohlídku této církevní stavby:\nTento pohled na kostel se otevře při vstupu či vjezdu do historického centra\nV roce 2011 byly už stromy zelené\nZkusila jsem kostel vyfotit bez střech aut\nPohled z horní části náměstí\nV roce 2011 tu bylo podstatně méně aut\nVyfotit celý portál kostela najednou se jeví jako problém, uličky jsou úzké, domy ho kryjí\nPohled nahoru na věž\nPohled na čelní fasádu kostela\nPohled z Jezuitské uličky přes střechy domů\nVmáčknuta do průjezdu jsem se pokusila vměstnat do objektivu celý kostel\nPohled na část kostela z jihu\nDetail jižní strany kostela\nSocha Panny Marie s Ježíškem z roku 1680 jako připomínka morové epidemie\nBoční pohled na kostel - přední polovina\nBoční pohled na kostel - zadní polovina\nMísto, kde byl až do roku 1790 hřbitov\nPohled z Mostecké ulice\nZnovu zadní část, tentokrát z jiného úhlu\nZadní část s věží z Dlouhé ulice\nPohled z Dlouhé z roku 2016, kdy se honily mraky a hrozily deštěm\nTentýž pohled z roku 2011 - bylo krásně a slunečno\nChybí tomu slunce a barvy\nPohled z téměř severní strany\nDetail výzdoby severní strany kostela\nSeverní strana kostela z roku 2011 - slunce dělá divy\nInteriér kostela focený skrz mříže\nPohled do interiéru - kromě hlavního oltáře je zde ještě dvanáct bočních oltářů\nBoční oltář (2011)\nTentýž oltář focený v roce 2016\nNechala jsem se inspirovat a vyfotila také kliku, která je velice zvláštní\nDoufám, že se vám prohlídka Děkanského kostela Všech svatých v Litoměřicích líbila i přes občasnou letošní absenci slunce, díky němuž by se fotky určitě rozjasnily.\nPro zájemce o církevní architekturu mám doporučení - 10. června 2016 se bude už poněkolikáté konat Noc kostelů a to je vyjímečná příležitost vyfotit si to, co bývá povětšinou za mřížemi uzavřených kostelů.


Nemovitosti Kamenná Horka na pronájem\nAktuální nabídka Reality Kamenná Horka na pronájem denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si Reality Kamenná Horka na pronájem než Vás někdo předběhne.\nKategorie Reality Kamenná Horka na pronájem se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele Reality Kamenná Horka na pronájem neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je Reality Kamenná Horka na pronájem právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné Reality Kamenná Horka na pronájem\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii Reality Kamenná Horka na pronájem, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující Reality Kamenná Horka, a to Reality Kamenná Horka na prodej, Reality Kamenná Horka na pronájem, Reality Kamenná Horka na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii Reality Kamenná Horka na pronájem nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích Reality Kamenná Horka, Reality Kamenná Horka na prodej, Reality Kamenná Horka na pronájem, Reality Kamenná Horka na dražba.\nReality Kamenná Horka na pronájem upřesnění typu nemovitosti\nDocela široké hledání v kategorii Reality Kamenná Horka na pronájem, vůbec nevíme co přesně hledáte za druh nemovitosti. Vyberte si z kategorie Reality Kamenná Horka na pronájem vhodný druh/typ nemovitosti, který odpovídá Vaši představám.\nDalší lokality v okolí Reality Kamenná Horka na pronájem\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii Reality Kamenná Horka na pronájem, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr Reality Kamenná Horka na pronájem. Určitě lépe naleznete Reality Kamenná Horka na pronájem, který hledáte.


Leasing a úvěr na nová i ojetá vozidla, stroje a zařízení. Nabízíme také výhodný zpětný leasing, operativní leasing a leasing nemovitostí. Při volbě naší společnosti ušetříte nejen čas, ale i významně snížíte cenu financovaného předmětu.\nPoskytování informací o hypotečních úvěrech, půjčkách, leasingu, zdravotním pojištění, rychlých půjčkách, pojištění, povinném ručení atd. Zprostředkování těchto služeb on-line.\nHelfertova 335/17, Brno-Černá Pole\nIN-TEL SE-CO, spol. s r.o.\nSpecializujeme se na externí vedení účetnictví a daňové evidence, vedení personální agendy a zpracování mezd živnostníků, malých a středních společností se sídlem v Brně - městě a okrese Brno - venkov.\nV Dědině 34, Říčany u Brna (Starý Lískovec)\nVranovská 45/1, Brno-Zábrdovice\nPoskytujeme daňové poradenství, zpracováváme daňová přiznání v kanceláři i u klientů. Nabízíme zastupování před úřady, vedení účetnictví a daňové evidence, mzdového účetnictví a také auditorské služby. Mluvíme česky, anglicky, španělsky.\nChládkova 898/2, Brno-Žabovřesky\nNabízíme vám leasing dopravní techniky, autobusů, stavebních a zemědělských strojů, manipulační techniky a technologií.\nVídeňská 815/89a, Brno (Brno-střed-Štýřice)\nJsme úspěšná aukční síň a prodejní galerie obrazů. Aukce obrazů pořádá společnost v Praze na Žofíně (drží rekordní prodeje obrazů - Kupka, Kokoschka), pořádá internetové aukce a veřejné dražby (obrazy a jiné komodity), zajišťuje bezplatné poradenství.\nLerchova 299/7, Brno (Brno-střed-Stránice)\nAdam & Adam, spol. s r.o.\nÚčetní firma a tvůrce účetního systému Delfy, vyvinutého přímo účetními a obchodníky.\nProvazníkova 1231/7, Brno-Černá Pole\nNabízíme právnickým i fyzickým osobám kompletní služby v oblasti vedení účetnictví a daňové evidence včetně bezplatného účetního a daňového poradenství. Vše na odborné úrovni garantované certifikací SÚ a prací daňového poradce (ev.č. 2641).\nMezírka 750/13, Brno-město\nMatzenauerova 2220/2, Brno-Žabovřesky\nPoskytují hypotéky, úvěry, půjčky, vyplácí exekuce, pomáhají s přeúvěrováním, konsolidace.\nHviezdoslavova 1191/55a, Brno-Slatina\nNabízíme vedení, rekonstrukci a kontrolu všech typů účetnictví, a to jak v naší kanceláři, tak i u klienta, případně prostřednictvím vzdáleného přístupu, a dále služby v oblasti daní, personalistiky, mezd, auditu, mikroekonomiky, managementu.\nKřenová 186/60, Brno-Trnitá\nNabízíme našim zákazníkům vlastní ekonomický software,daňové a ekonomické poradenství,zajišťujeme vedení účetnictví a daňové evidence včetně kompletního zpracování mzdové agendy.\nŠámalova 743/101, Brno (Židenice-Zábrdovice)\nIng. Ludvík Prager - organizační a ekonomický poradce\nNabídka služeb v oblasti zvýšení efektivnosti a restrukturalizace firmy.\n1. máje 2, Zastávka\nZajišťujeme správu a údržbu bytových i nebytových nemovitostí, aukce a dražby, revitalizaci výstavby nájemních jednotek, ubytování a služby s tím spojené, zabezpečení provozu nemovitostí po všech stránkách i činnost realitního charakteru.\nUspořádáme pro vás akreditované kurzy podvojného účetnictví v délce trvání dvou měsíců s maximálním počtem účastníků deset osob. Zaručujeme individuální přístup a příjemné prostředí. Dále vám nabízíme veškeré daňové a účetní služby. Odborný garant - daňový poradce č.3798, bilanční účetní č.516.\nPůjčky, úvěry, hypotéky i pro dlužníky. Řešíme exekuce, oddlužení nemovitosti, dražby, oddlužení podnikatelů. Nabízíme konsolidace a pře úvěrování půjček. Půjčky, úvěry, hypotéky on-line.\nCharbulova 290/105, Brno-Černovice\nPoskytujeme nebankovní i bankovní úvěry, půjčky, hypotéky na bydlení i bez účelové hypotéky.\nHněvkovského 179/33, Brno-Komárov\nPoskytování informací a sjednávání pojištění osob, vozidel, majetku, odpovědnosti za škodu, podnikatelských a průmyslových rizik cestovního pojištění a penzijního připojištění. Nabízíme i stavební spoření a hypoteční úvěry.\nNaše advokátní kancelář poskytuje kompletní právní servis v České republice i Slovenské republice. Specializujeme se na bez zálohové vymáhání pohledávek v ČR i SR, obchodní právo, nemovitosti a zakládání společností.\nJakubská 121/1, Brno-město\nZpracujeme daně z příjmu s odkladem do 30.6.2008. Nabízíme mezinárodní daňové poradenství, daňové optimalizace, aplikace smluv o zamezení dvojího zdanění, majetkové a kapitálové transformace, krizové řízení a likvidace, euro společnosti, oceňování.\nVídeňská 134/102, Brno-Dolní Heršpice\nIng. Igor Pantůček, daňový poradce\nJiráskova 242/42, Brno (Brno-střed-Veveří)\nIng. Martina Svobodová, daňový poradce\nIng. Vilém Matyáš, daňový poradce\nPtašínského 307/4, Brno (Královo Pole-Ponava)\nIng. Andrea Votavová, Ph.D., daňový poradce\nIng. Jarmila Marková, daňový poradce\nHrnčířská 574/8, Brno (Královo Pole-Ponava)\nIng. Štěpán Gregor, daňový poradce\nIng. Milan Obdržálek, daňový poradce\nA&CE Group (dále jen A&CE) je auditorskou a poradenskou společností patřící ve svém oboru mezi deset největších společností v České republice. Ve...\nJUDr. Eva Zemanová, daňový poradce\nJsem daňový poradce poskytující právní pomoc a finančně ekonomické rady ve věcech daní, odvodů, poplatků a jiných podobných plateb, jakož i ve věcech, které s daněmi přímo souvisejí.\nPřívrat 1454/12, Brno\nMartin Skoták, daňový poradce\nPlevova 2542/3, Brno\nIng. Věra Minaříková, Ph.D., daňový poradce\nKainarova 2664/65, Brno\nHelena Novotná, poradenství\nNabídka poradenství, učetnictví, daňové evidence a mezd.\nPanská 397/2, Brno (Brno-Město)\nMgr. Leo Valenta - vedení účetnictví Brno\nNabízíme kompletní zpracování účetnictví pro firmy v Brně a okolí. Pro více informací navštivte naše internetové stránky.\nIng. Eva Doležalová, daňový poradce\nPoskytnutí investiční poradenství týkající se investičních nástrojů a přijímání a předávání pokynů týkajících se investičních nástrojů.\nHarvest Staff, s.r.o.\nNabízení poradenství podnikatelů,nabízíme několik forem spolupráce.\nJana Uhra 162/4, Brno (Brno-střed-Veveří)\nFDV - 1, s.r.o.\nPoskytování komplexních služeb v oblasti pohledávek obchodu a nemovitostí.\nČechyňská 416/18, Brno (Brno-střed-Trnitá)\nprodej amerických veteránu


Celebrity, které mají hezčí matky, než jsou samy Hlavní stránka ›\nOstatní › Celebrity, které mají hezčí matky, než jsou samy Demi Moore & Rumer Willis a další celebrity, které mají hezčí matku, než jsou samy David Marák\nrubrikace: Ostatní Slavné osobnosti a celebrity, které vypadly na svět z lůna ženy, která je hezčí, než ony samy. Ano, složitější spojení ve větě, tedy více krkolomné, už jsme napsat nemohli. Ale to nevadí. V zásadě si musíte pamatovat jen jedno - to, že je vaše holka hezká, neznamená, že nestojí za to vomrknout i její matku. Co víte, nebude chtít jedna, bude chtít druhá. V ideálním případě pak obšťastníte obě. A když to budou celebrity? Taková paní Cyrusová? No, tam raději jen tu matku. Nebudeme zase přehánět, že?


Šest zvukových knih na Vánoce, od Dickense po nejnovějšího vítěze Bookerovy ceny - interiérynone\nHlavní interiéryŠest zvukových knih na Vánoce, od Dickense po nejnovějšího vítěze Bookerovy ceny\nPro milovníky knih, kteří nikdy nemají čas na čtení, mohou zvukové knihy udělat skvělý dárek. Vybrali jsme pět dobrých možností.\nVšechny ceny jsou správné v době, kdy jdete do tisku, ale jen slovo o cenách. Mnoho služeb audioknih - včetně Audible - účtuje mnohem více za jednorázové stažení než za měsíční předplatné. Služba předplatného Audible začíná na 7, 99 GBP, Kobo na 6, 99 GBP a tak dále - obě vám umožní vybrat si jakoukoli knihu, která se vám líbí, i když je uvedena na 20 nebo více GBP. A na rozdíl od služeb streamování hudby (např. Spotify) stále vlastníte zvukovou knihu i po uplynutí předplatného.\nDavid Copperfield od Charlese Dickense, četl Martin Jarvis\nAudioknihy nejsou levné a rovnice je obzvláště těžké vzít v úvahu, když uvažujete o koupi klasického románu, který pravděpodobně již máte na polici. Ale toto opravdu skvělé čtení knihy, která je vážně vážná, stojí za každý cent. Obzvláště když si uvědomíte, že doba běhu je více než 34 hodin.\nNe že by to bylo tak dlouho: Martin Jarvis díky své vrstevnické schopnosti jako krásně jasného čtenáře i úžasného všestranného herce postavy dělá celou věc tak lehkou a přístupnou jako dobrá rozhlasová hra. Opravdu, rychle zapomenete, že knihu čte jen jedna osoba - a budete ohromeni znovu pokaždé, když si vzpomenete, že se jednalo o práci jednoho muže.\nPokud jde o samotný příběh ">\nDickens to pojmenoval jako svůj oblíbený ze všech svých románů. "Stejně jako mnoho nadšených rodičů mám v srdci srdce oblíbené dítě, " řekl jednou. "A jmenuje se David Copperfield." Po poslechu této verze vidíme proč.\nK dispozici na MP3 CD od 9, 11 GBP nebo přes Audible\nLincoln v Bardu George Saunders, přečtený obsazení více než 100\nAno, ve výše uvedeném řádku není žádná chyba: verze audioknihy letošního vítěze Booker Price používá více než 100 různých hlasů. Mezi nimi jsou hollywoodské stánky včetně Susan Sarandon, Ben Stiller a Don Cheadle, sám Saunders a dokonce i několik autorových dětí. Výsledkem je poněkud neobvyklý záznam audioknihy, který, jak jste si představovali, je často nejasný a matoucí. To je bezpochyby přesně zamýšlený účinek, protože jedním z hlavních aspektů knihy je její zmatená kakofonie hlasů, důvěryhodných i nedůvěryhodných.\nRomán sám o sobě se zabývá obsazení často bizarních postav uvízlých v Bardu, představovaných zde jako posmrtný hybrid, který si půjčuje prvky křesťanství, buddhismu a několika dalších hlavních náboženství, ale který primárně působí jako očistec mezi státy. Jednu smutnou noc se mladý syn Abrahama Lincolna Willie připojí k mrtvým; návštěva jeho smutného otce za hrobem svého milovaného chlapce a jeho vliv na ztracené duše, které jsou svědky jeho bdění, se dotýká a nakonec inspiruje.\nK dispozici ke stažení od 13, 11 GBP\nAgatha Christie, vražda na Orient Express, plně obsazená nahrávka\nVeteránský herec Tom Conti vstoupil jako velký belgický detektiv do jednoho z nejtrvaleně populárnějších příběhů Agathy Christie. V noci je v Jugoslávii zavražděn cestující na vlaku se sněhem vázaným; naštěstí pro posluchače se v té době na palubě nachází nejlepší světový detektiv, který vyřeší původně nepochopitelný případ.\nAudible adaptace příběhu je vysoce kvalitní produkcí: stejně jako Conti, Art Malik hraje roli vypravěče, zatímco existují také příspěvky od herců včetně Sophie Okenedo a Rula Lenska. Dokonce i zvukové efekty byly zjevně zaznamenány ve vlaku samotném a výsledkem je svižný a autentický poslech, který je chytře upraven z původního textu, aniž by se nic nestihlo - doba běhu přes šest hodin mluví sama za sebe.\nJediný bugbear "> neúplný záznam knihy samotného Davida Sucheta, skvělého herce, který hrál v televizi téměř čtvrt století.\nK dispozici prostřednictvím Audible, nebo si můžete zakoupit verzi Davida Sucheta zde\nDracula od Brama Stokera, četl Alan Cumming, Tim Curry, Simon Vance a kol\nKlasická gotická hrůza Brama Stokera je v roce 2017 stará 120 let, což se zdá být stejně dobré jako kdykoli předtím, než se vrátíte k původnímu textu, který si mnozí pravděpodobně nikdy nečetli. Příběh je vyprávěn prostřednictvím řady vzpomínek v denících a dopisech vedených protagonisty po dobu několika měsíců v Rumunsku a Anglii - Jonathana Harkera, genea, který se ocitá v nádherně zakazujícím transylvánském zámku, ale také všem z jeho snoubenky, různí další přátelé a lovec upírů psychiatrů a cumů Van Helsing.\nStruktura knihy je vhodná pro mnoho vypravěčů této oceněné audioknihy, přičemž Simon Vance jako Harker odvádí skvělou práci, když poslouchá posluchače v první polovině zhruba 15 hodin běhu. Tim Curryho památné ztvárnění Van Helsing žije na prodlouženém konci, který by, kdyby Stokerova klasika byla dnes zveřejněna, pravděpodobně jeho editorem nemilosrdně omezil.\nJe uveden jako exkluzivní zvuk, ale také jsme jej našli od 13, 30 GBP na MP3 CD.\nKlasika dětství včetně Alenky v říši divů a Vítr ve vrbách, přečtené Alanem Bennettem\nVítr ve vrbách; Alenka v říši divů; Přes zrcadlo; Medvídek Pú; a The House at Pooh Corner, všechny přečtené velkým Alanem Bennettem. Ideální pro dlouhé cesty autem, kde můžete vidět svátky o svátcích - k dispozici jako CD nebo ke stažení.\nOd 19, 99 £ na CD nebo ke stažení.\nTajný život krav Rosamund Young, přečtený autorem\nNádherné psaní Rosamundy Youngové, které jsme za posledních několik týdnů uváděli na tomto webu, oživuje tuto velmi osobní památku zemědělství. Myšlenka zacházet s každým zvířetem na farmě spíše jako s jednotlivcem než s komoditou je dechem čerstvého vzduchu a hovoří o neuvěřitelném respektu, který Rosamunda vůči tvorům ve své péči má.\nJe to fascinující, promyšlené, vtipné, smutné a fascinující - autorovo čtení je jasné, i když trochu na pomalé straně, ale v takové osobní knize přidaná autentičnost slyšení spisovatelových slov svým vlastním hlasem nahrazuje vše, co profesionální herec mohl přinést.\nDostupné prostřednictvím Audible\nCopyright interiéry: Šest zvukových knih na Vánoce, od Dickense po nejnovějšího vítěze Bookerovy ceny - interiérynone


Wiky Žehlící prkno\nDětské žehlící prkno pro malé hospodyňky vypadá jako opravdové, které používá maminka. Vyper panenkám oblečení a vyžehli jej na žehlícím prkně potaženém růžovou látkou s kovovou konstrukcí. Žehlicí prkno je praktické, skládací a stabilní. Má kvalitní kovové provedení konstrukce. Velikost 52 cm. Vhodné pro děti od 3 let.\nKlein Vileda uklízecí vozík - Obsahuje vše co malá hospodyňka potřebuje k úklidu - koště, mop, lopatka a smetáček, kbelík... Více >>\nPořiďte vaší malé hospodyňce tento parádní úklidový vozík. Nechybí mu lopatka, smetáček, mop ani koště. Díky praktickým kolečkám si může vaše princezna úklidové potřeby převážet, kam potřebuje. Pusťte se do úklidu domácnosti a užijte si při tom spoustu legrace... Více >>\nRappa Sada uklízečka\nUklízet domácnost je nikdy nekončící práce. Vybavte svého malého pomocníka uklízení sadou, která obsahuje kyblík, malý smetáček s lopatkou, velký smeták a mop. Set je uložený v dárkové krabici. Specifikace: Uklízecí sada sada potěší všechny malé pomocníky. Obsahuj.. Více >>


Zveme vás na ochutnávku Pedagog mentorem :: Školy v Zemi Komenského\nDomů > Zveme vás na ochutnávku Pedagog mentorem\nZveme vás na ochutnávku Pedagog mentorem\nPřipravili jsme pro vás ochutnávku kurzu Pedagog mentorem.\nUskuteční se 8. 12. 2015 od 9 do 13 hodin v Akademii Libhcavy. Cena je 300 Kč včetně oběda. Hlaste se, prosím, u paní Denisy Štěpánkové: stepankova@koucinkakademie.cz\nPedagog mentorem je osmidenní kombinovaný vzdělávací program Pedagog mentorem, který je akreditovaný MŠMT jako DVPP a který je šitý na míru pro pedagogické pracovníky od MŠ až po VOŠ. Jednotlivá setkání budou probíhat v odstupu asi jednoho měsíce. V programu budeme pracovat formou výkladu, koučování, mentorování, tréninku, a budeme využívat patřičné techniky.\nPředpokládané datum zahájení celého kurzu je začátek roku 2016.


Čas vlků, Sleduj filmy online zdarma na SledujuFilmy.cz\nSledujete: Čas vlků\nPopis: Počátek apokalypsy, která bývá v germánské mytologii označována jako čas vlků; blíže neurčená průmyslová katastrofa zničila svět. Stejně jako spousta jiných prchá i Anna se svou rodinou z města na venkov, aby unikla všudypřítomnému chaosu. Rychle a bolestně se však přesvědčí o tom, že již není úniku. Lidé zbavení majetku a veškerých výdobytků civilizace se spojují do tlup, aby mohli vůbec přežít. Zloba, násilí a vražda se stávají legitimními prostředky k zachování vlastního života.(Dny evropského filmu)\nČas vlkov (festivalový název)\nRok: 2003 /SK titulky /Země: Francie / Rakousko / Německo /Délka: 110 min.\nOlivier Gourmet, Patrice Chéreau, Maurice Bénichou, Isabelle Huppert, Daniel Duval, Michaël Abiteboul, Béatrice Dalle, Marián Mitaš, Brigitte Roüan, Serge Riaboukine, Anaïs Demoustier, Michael Haneke, Valérie Moreau, Georg Friedrich, Rona Hartner, Branko Samarovski, Thierry van Werveke, Vlado Zboroň, Luminița Gheorghiu, Florence Loiret Caille, Costel Cascaval, Maria Hofstätter, Adriana Trandafir, Franck Gourlat, Simon Hatzl, Maryline Even, Margita Huťťová , Sonja Romei , Klaus Ortner


Zdeněk Krejčí (Olomouc - Lazce) - Najisto.cz Klávesové zkratky Na obsah stránky Načítám... Najisto.cz Můj profil menu Přidat firmu zdarma Úvodní strana Hodnocení Najisto.cz Internetové obchody a služby On-line obchody Drogerie a kosmetika Parfumerie a kosmetika Zdeněk Krejčí (Olomouc - Lazce) Zdeněk Krejčí (Olomouc - Lazce) Nabídka kosmetiky, šperků a dámského oblečení. Upravit údaje Je toto moje firma? Ano Ne tel: +420 604 391 088 e-mail: obchod@vseprozenyzababku.cz web: www.vseprozenyzababku.cz Urxova 441/2 Olomouc - Lazce 772 00 mapa volat Hodnocení ***** 0 hodnocení Ohodnotit Navigovat Více informací Napište nám Povinná pole Zpráva:\nSekce a Štítky Parfumerie a kosmetika Olomouc dámské parfémy kosmetické služby krémy na obličej modeláž gelových nehtů modeláž nehtů pánské parfémy Vyzkoušejte také CEDRO sole s.r.o. - Laky na nehty Už od roku 1994 vyrábíme kvalitní nehtovou kosmetiku. Zboží ... A-vlasy - Vlasová kosmetika a kadeřnické potřeby Jsme internetový obchod s profesionální vlasovou kosmetikou a ... Urtica šampon Malá rozvíjející se firma zabývající se ruční výrobou převážně ... Dárek pro krásu Udělejte radost svému partnerovi, příbuznému, kamarádovi nebo ... Horňácká lékárna, s.r.o. - Léky a zdravotnické potřeby Hodonín Provozujeme lékárnu a online lékárnu, kde pořídíte volně ... LHD Cosmetics s.r.o. - Kvalitní kosmetika Dodáváme: antipigmentační krémy proti stárnutí pleti, léčivá ... Reklama Zavřít Přihlášení nebo Přihlásit se trvale


Diářová razítka Aladine Stampo BULLET JOURNAL, 46 ks - Koníčky | Aladine.cz\nSada originálních razítek k dozdobení, dotvoření či výrobě vlastního Bullet Journalu. Motivy na téma koníčků, zájmů a trávení volného času. Obsahuje 46 ks. Rozměr archu je 13,2 x 19,2 cm.Celý popis\nZapisujte od teď úplně jinak - kreativně! Pomohou vám s tím naše originální razítka pro plánování a rozvrhování stránek v Bullet Journalu, deníku nebo diáři.\nSada obsahuje 46 razítek s tématy zájmů, koníčků a volnočasových aktivit.\nDo svého BUJO plánovače si razítkujte ikony činností, které vás čekají anebo které chcete vyzkoušet. Razítka zájmů a koníčků využijete i při mapování svého volného času v různých trackerech a kontrolovat tak svoje plány. Těmito krásnými razítky také prozáříte listy s kalendáriem ve svých diářích, obrázky můžete i vybarvovat anebo dokreslovat.\nPokud si píšete doma rozvrhy na lednici, tak to vyzkoušejte kreativně s razítky. S dětmi si vyrobte plánovač, aby nezapomněly na žádné kroužky, tréninky a zájmy. Jednotlivé motivy se dají využít na výrobu vlastních nálepek, záložek, rozdělovníků i washi pásek, které pak využijete ve svých denících nebo albech.\npapírové projekty - záložky do knížek, visačky, vlastní balicí papír, přáníčka, scrapbookové stránky, alba, zážitkové deníky apod.


Fotbalisté Boleslavi jedou do Zlína v roli favorita - Boleslavský deník\nFotbalisté Boleslavi jedou do Zlína v roli favorita\nMladá Boleslav/ Tři body, získané ve Zlíně, by potvrdily druhou příčku prvoligové tabulky.\nZítra budou boleslavští fotbalisté hrát předehrávané utkání jara I. fotbalové Gambrinus ligy ve Zlíně od 17 hodin.\nZ dosavadních devíti vzájemných utkání Mladá Boleslav vyhrála pět. Dvakrát se hrálo nerozhodně a dvakrát Mladá Boleslav prohrála. Celkové skóre 11:6 je aktivní ve prospěch Mladé Boleslavi. V posledních třech utkáních rozhodoval o bodech vždy jenom jeden gól.\nPoslední vzájemné utkání FK Mladá Boleslav – FC Tescoma Zlín 1:0 se hrálo v neděli 10. srpna 2008 na mladoboleslavském Městském stadionu. Po bezgólovém poločasu, ve kterém Rajnoch trefil tyč, rozhodla v 65. minutě parádní ofenzívní akce, ve které Sylvestre poslal po levé straně Poláčka a jeho ostrý přízemní centr dorazil do zlínské sítě Papadopulos.\nHlasy z mladoboleslavské kabiny před utkáním ve Zlíně:\nTrenér mužstva Pavel Hapal: „Ve Zlíně prostředí znám, působil jsem tam rok jako trenér a vím, že hrací plocha nebude optimální, ale na to se nemůžeme vymlouvat. Chceme uspět a to pro nás znamená zvítězit.“\nSpolu s tradičně nerovným terénem zlínského hřiště a očekávanou sveřepostí domácích hráčů v boji o ligovou záchranu budou dalšími komplikacemi absence dvou defenzivních hráčů v mladoboleslavské sestavě. V předchozím mistráku proti Bohemians čtvrtou podzimní žlutou kartu viděli stoper Václav Procházka a záložník Jan Rajnoch.\n„Dva hráči ze základní sestavy, která odehrála všechna utkání, budou samozřejmě chybět, ale máme dostatečně široký kádr, a tak se s tím musíme vyrovnat,“ konstatoval boleslavský lodivod.\nStoper Tomáš Janíček: „Určitě je to pro mě výjimečný zápas v tom, že se vracím na stadion, kde jsem začal hrát první ligu, ale jinak to střetnutí prestižně neberu. Soustředím se především na výkon svého mužstvo, abych mu pomohl k co nejlepšímu výsledu,“ prohlásil šestadvacetiletý stoper, který poprvé proti Zlínu v ligovém utkání nastoupil v letošním srpnu na mladoboleslavském trávníku. V poslední listopadové sobotě se Zlínu premiérově postaví v jeho domácím prostředí na Letné.


Život píše různé příběhy, říká režisérka - Pardubický deník\nPARDUBICE - "Byla jsem moc ráda, že můj celovečerní dokument Marcela zahajoval pardubickou část Febiofestu," řekla režisérka snímku Helena Třeštíková.\nDokumentaristka Helena Třeštíková. | Foto: DENÍK/Tomáš Kubelka\n„Zatím jsem byla zvyklá uvádět filmy především v televizi, kde je hlavním měřítkem sledovanost. Když teď jezdím představovat svůj dokument do kin, je výhodou, že se tu člověk může setkat s diváky a zjišťovat jejich reakce přímo,“ sdělila režisérka.\n„Dojmy z pardubické projekce jsem měla skvělé, protože přijetí od publika bylo úžasné,“ svěřila se Helena Třeštíková, podle níž jsou reakce vesměs všude stejné.\n„Lidé se mi svěřují, že je nutí přemýšlet o svém životě,“ poznamenala režisérka časosběrného dokumentu, jenž byl součástí cyklu Manželské etudy.\n„V roce 1980 přišli psychologové s postřehem, že mnoho mladých manželství se rozvádí. Oslovili nás s návrhem napojit se na několik párů, které vstupují do manželství, a zjistit, jak žijí a co jejich vztahy ohrožuje. Původní plán byl sledovat deset párů pět let, pak šest párů šest roků. Když byly příběhy v roce 1987 odvysílány v televizi s poměrně příznivým ohlasem, shodli jsme se všichni, že bychom se k projektu mohli po čase vrátit. Po sametové revoluci v roce 1989 mi přišlo zajímavé sledovat, na kolik tato dramatická změna společenského zřízení zasáhla do životů všech párů. Tak vznikly Manželské etudy po dvaceti letech, s nimiž se pak pracovalo dál. Z příběhu Marcely tedy nakonec bylo šestadvacet roků opravdového života,“ podotkla Helena Třeštíková.\n„Na začátku nikdo z nás nevěděl, do čeho jde. Bylo to ohromné dobrodružství. Jsem ráda, že všichni vydrželi do konce, přestože je k tomu nezavazovala žádná smlouva. Měli jsme jen ústní dohodu, že pokud bude chtít někdo spolupráci na tomto projektu ukončit, bude muset říct na kameru, z jakého důvodu. Nikdo to naštěstí neudělal,“ pravila režisérka.\n„Život píše různé příběhy a přitom každý z nich je jiný,“ konstatovala Helena Třeštíková, která by v tomto projektu ráda pokračovala.\n„Přestože jsem si myslela, že skončí mou smrtí, zjistila jsem, že jsem možná zbytečně pesimistická. Studenti FAMU navrhovali, že by se mohlo natočit třeba sto let jednoho rodu,“ usmála se režisérka při své návštěvě města perníku. „Když se řeknou Pardubice, vybaví se mi Velká pardubická. To samé platí u Marcely, která je velkou příznivkyní koní,“ dodala.\nBeksu zdecimovaly ztráty\n/FOTOGALERIE/ Odveta za hladké vyřazení ve čtvrtfinále se nepovedla. Naopak. Pardubičtí basketbalisté padli s Olomouckem o dvacet bodů.\nŠkoda Rapid první majitel, servisní knížka, nehavarované Volkswagen Touran první majitel, servisní knížka, koupeno v D, nehavarované Ford Focus první majitel, servisní knížka, koupeno v D, nehavarované Ford Focus první majitel, servisní knížka, koupeno v D, nehavarované Ford Focus první majitel, koupeno v D Ford Focus koupeno v D Ford Fiesta servisní knížka, koupeno v D Ford C-Max první majitel, servisní knížka, koupeno v D, nehavarované


Samsung a Sharp se vyhnuly soudu kvůli kartelu. Raději zaplatí 10 miliard korun | Hospodářské noviny (HN.cz)\nSamsung a Sharp se vyhnuly soudu kvůli kartelu. Raději zaplatí 10 miliard korun\n27. 12. 2011 17:37 / 2 minuty čtení\nelektronika kartel Samsung Sharp LCD\nSedm výrobců obrazovek LCD, mezi kterými je i Samsung a Sharp, je v USA podezřelých z cenového kartelu. V rámci dohody o urovnání zaplatí 539 milionů dolarů (10,6 mld. Kč), z toho Samsung 240 milionů (4,7 mld. Kč) a Sharp 112,5 milionů dolarů (2,2 mld. Kč). Samsung byl namočen i v kartelu v Koreji.\nSedm výrobců obrazovek z tekutých krystalů (LCD), včetně firem Samsung Electronics a Sharp, se dohodlo, že zaplatí 539 milionů dolarů (10,6 miliardy Kč) za urovnání obvinění z kartelu, kterým čelí ve Spojených státech.\nVyplývá to podle agentury Reuters ze soudních dokumentů.\nSamsung zaplatí 240 milionů dolarů a Sharp 115,5 milionu dolarů. Dohodu o urovnání ještě musí schválit soud.\nKromě Samsungu a Sharpu jde o společnosti Chi Mei Innolux Corp., Chunghwa Picture Tubes Ltd., Epson Imaging Devices Corp., HannStar Display Corp. a Hitachi Displays Ltd. Další tři obžalované firmy, AU Optronics Corp., LG Display a Toshiba Corp., se na urovnání ještě nedohodly.\nFirmy se podle obvinění domlouvaly na cenách a potlačovaly konkurenci na trhu s LCD obrazovkami pro televizory, počítačové monitory a notebooky.\nNový zákon zpomalí naši práci, stěžuje si šéf antimonopolního úřadu Rafaj - čtěte ZDE\nSony, Toshiba a Hitachi se spojují kvůli malým LCD obrazovkám. Bojí se Korejců - čtěte ZDE\nBoj o tablety vrcholí. Australský soud vyhověl Applu a zablokoval Samsung - čtěte ZDE\nSpolečnosti podle soudních dokumentů souhlasily rovněž s tím, že zavedou programy pro dodržování antimonopolních pravidel v oblasti cenové politiky a výroby LCD obrazovek.\nRekordní pokuta v Koreji\nNení to první pokuta za cenový kartel v oblasti LCD panelů. Před dvěma měsíci korejské úřady udělily rekordní pokutu deseti společnostem, mezi kterými byl opět Samsung nebo LG. Společnosti zaplatily v přepočtu tři miliardy korun.\nSamsung a LG a další výrobci LCD panelů dostali pokutu za fixování cen - čtěte ZDE\nNejvyšší trest udělil korejský úřad pro kontrolu hospodářské soutěže Samsungu. Ten z celkových tří miliard korun zaplatí jako pokutu 1,5 miliardy korun. Druhou nejvyšší pokutu dostala společnost LG Display – miliardu korun.\nPodle výsledků vyšetřování korejských úřadů se zmíněné firmy v průběhu více než dvou set schůzek dohodly na úrovni cen, pod které nebudou své zboží nabízet, i na upuštění od finančních slev při větších odběrech. Kartel fungoval v letech 2001 až 2006.\nVýrobce LCD vyšetřovala i Evropská komise. Před rokem jim udělila výrobcům LCD panelů pokutu 649 milionů eur, tehdy zhruba 16,3 miliardy korun.\nRozhovor\tV minulém týdnu vláda představila zásadní novelu fungování Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže. Úřad podle ní nebude nově veden předsedou, ale...


Nová taktická svítilna Fenix TK25IR umožní vidět a nebýt spatřen | Týdeník Policie\nNová taktická svítilna Fenix TK25IR umožní vidět a nebýt spatřen\nPrvní svítilnu pro noční vidění uvádí na trh renomovaný výrobce Fenix. Taktická svítilna TK25IR přináší možnost volby infračerveného a bílého světla v unikátně konstruovaném duálním reflektoru.\nVojáci, policisté a další profesionálové v ozbrojených složkách se často dostávají do situací, kdy potřebují v noci vidět a přitom sami nebýt spatřeni. Noční vidění na bázi infračerveného spektra je může ochránit před vystavením se zbytečnému riziku a díky tomu dokáží předcházet nebezpečným situacím. Právě pro tyto profesionály, ale také lovce a všechny dobrodružné povahy je určena nová taktická svítilna Fenix TK25IR. Inovativní a patentovaný systém duálních světelných zdrojů v reflektoru umožňuje snadné přepínání mezi světlem bílým a infračerveným. Svítilna je osazena dvojicí bílých LED CREE XP-G2 S3 s maximálním výkonem 1 000 lumenů a dosvitem 225 metrů a dvojicí infračervených LED o maximálním výkonu 3 000 mW.\nRECENZE: Nabíjecí svítilna Fenix TK20R\nBílé LED nabízí pět režimů výkonu, od uvedeného maximálního s výdrží 2 hodin svícení až po nejnižší ekonomický režim o 15 lumenech s výdrží 4,5 dne nepřetržitého svícení. Nabídku režimů bílého světla doplňuje výstražný stroboskop vhodný například pro odvrácení bezprostředně hrozícího útoku nebo signalizaci. Infračervené světlo je nerozpoznatelné pro běžné oko a je tak velmi žádané profesionály pro taktické použití a značně rozšířené je také mezi lovci. Fenix TK25IR vyzařuje infračervené světlo o vlnové délce 850 nm, které je kompatibilní s většinou nočních vidění. Volit lze z dvou výkonnostních módů 3 000 mW a 1 000 mW.\nRECENZE: Svítilna Fenix FD41\nVšechny světelné režimy se snadno ovládají pomocí dvojice taktických spínačů na konci svítilny. Větší z nich slouží k okamžitému zapnutí a vypnutí svítilny, menší potom na přepínání mezi jednotlivými režimy a aktivaci stroboskopu. Přepínání mezi bílým a infračerveným světlem probíhá díky patentované technologii snadným pootočením hlavy svítilny v libovolném směru. Snadné a praktické ovládání vychází maximálně vstříc požadavkům profesionálů pro taktické použití. Svítilna se napájí jedním Li-ion akumulátorem typu 18650 nebo alternativně dvojicí jednorázových, mrazuvzdorných CR123A baterií. Tělo svítilny vyhovuje standardu IP68, je tedy plně vodotěsné až do 2 metrové hloubky a prachotěsné. Konstrukce svítilny z leteckého duralu je také nárazuvzdorná vůči pádům z 1 metru. Svítilna Fenix TK25IR je dodávána s pevným držákem na opasek s rychloupínacím mechanismem a je kompatibilní s širokou škálou příslušenství od montáží na zbraň, vzdálené spínače přes montáž na kolo až po difuzér nebo stavěcí dopravní kužel.\nSvítilna Fenix TK25IR je dostupná v internetovém obchodě www.kronium.cz i u dalších prodejců značky Fenix. Doporučená maloobchodní cena je 2 899 Kč.\nOdkaz na svítilnu: http://www.kronium.cz/takticka-led-svitilna-fenix-tk25-ir/prod_1779.html


7. Plány do budoucna\nTrolejbus.cz > MHD Pardubice > Historie > 7. kapitola\nV současné době se uvažuje (po dostavbě chybějících komunikací) o možnosti zatrolejování jižní části sídliště Dubina, kde již trolejbusy od roku 2002 převzaly frekventovanou linku 13.\nVe fázi projektové přípravy se nachází trolejbusová trať do Černé za Bory, jejíž první etapa zahrnuje úsek Pardubičky – silo, což je dopravní spojnice do dynamicky se rozvíjející staronové průmyslové zóny a jako taková má naději na úspěšnou realizaci. Druhá etapa sahá až na konec Černé za Bory na dohled k Žižínu. Celou tuto trať může napájet jedna nová měnírna (MR 6 „Zámeček“), která by měla být situována poblíž sila. Záměr vystavět tuto trať opustilo vedení DPmP v roce 2005.\nProjektové práce vrcholí také na obnovení trati do Ohrazenic v původním rozsahu. Na točně MHD zde již před lety byly vystavěny trakční ocelové stožáry při příležitosti realizace silničních přeložek. Napájení tohoto úseku může zajistit stávající měnírna v Polabinách po prodloužení napájecích kabelů.\nProdloužení linky v Lázních Bohdaneč až na konec města k mlýnům se plánuje již řadu let. V polovině 80.let zde byla při rekonstrukci silničního průtahu postavena většina stožárů, avšak realizace je kromě stránky finanční závislá na vyřešení otázky řádného napájení. Nejprve by totiž musela být prodloužena kabelová trasa z Horek alespoň na okraj lázeňského města.\nTrolejbusová doprava využívající nejnovějších technických prostředků, se správně navrženými tratěmi a s dobře udržovanými pevnými trakčními zařízeními i vozidly má své pevné místo mezi moderními prostředky MHD. Poskytneme-li jí dobré podmínky, je dynamická, úsporná i ekologická.\nVyšší pořizovací náklady nutných zařízení jsou kompenzovány nejen nižší cenou za pohonnou energii (pokud jsou tratě dobře využívány), ale i nižším znečištěním ovzduší ve městě. Jako každé jiné městské dopravě i trolejbusům svědčí alespoň minimální preference před ostatní nehromadnou dopravou v přeplněných ulicích a na ucpaných křižovatkách. V tomto směru máme v Pardubicích ještě co dohánět.\nVěříme však, že trolejbusovou dopravu v našem městě do budoucna zachováme a že při jejím provozu a rozvoji budeme dosahovat vždy optimálních parametrů. Vize nastíněné v závěru první kapitoly dávají důvod k optimismu.


www.wallachien-riders.estranky.cz - O Yuki 125 sport\nO Yuki 125 sport\nO Honda 125 CLR-CityFly\nÚvod » O Yuki 125 sport\nYuki 125 Sport - Peněženku vám nevytřese\nPřestože studenti asi nepatří k našim pravidleným posluchačům, protože jsou touto dobou ještě ve škole, posluchají nás jejich otcové, případně dědové. Ale právě ti zpravidla rozhodují nebo alespoň radí v motoristických záležitostech. A dnes uslyšíte o motorce, o které možná někteří uvažují jako o dárku za vysvědčení. Svezeme se dnes na YUKI 125 SPORT.\nV šestnácti si můžete udělat řidičský průkaz skupiny A1, pak budete moct sedlat některý ze strojů o objemu do 125 kubických centimetrů a do výkonu 11ti kilowatů. Kategorie těchto tzv. "začátečnických motorek" je opravdu nabitá. Ještě než otestujeme oblíbenou YUKI 125 sport, cenového leadera trhu s cenou 45 tisíc korun - podívejme se stručně po konkurenci. Další motorkou je Kentoya Lens za necelých padesát tisíc, pak následuje Yamaha YBR 125, s cenou těsně pod šedeáti tisíci. Těsně nad šedeáti tisíci se prodává česká Jawa Dandy - mimochodem jako v jediná v kategorii má obě brzdy kotoučové - a rychlé srovnání uzavřeme Hondu CG 125 za pětašedesát tisíc korun.\nTeď už je zřejmé, že vybrat ideální motorku není nic jednoduchého. Když ale zavelí peněženka, je to jasné. A co skutečně rozhoduje při nákupu motorek dokazují jasně statistiky prodejů, kde je Yuki třetím nejuspěšnějším importérem.\nVzhled motorky člověk nejlépe posoudí sám - teď spokojíme se s kontatováním, že konkrétně naš stroj byl kvalitně zpracovaný. Na prodejně jsme ale viděli také kusy méně povedené. Svou Yuki případně vybírejte opravdu pečlivě, čínská kvalita práce je dosti proměnlivá.\nNež poprvé nastarujeme, musíme nastavit sytič na karburáturu. Má sice dvě polohy, ale ani přesto jsem během testu nedokázal najít potřebný grif, jak motorku jak se říká "natočit na drc". A nezáleželo na tom, byl-li motor studený nebo teplý. Zvlášností Yuki 125 Sport je také to, že při startu je potřeba držet spojku. Samotné řazení rychlostí je pak překvapivě snadné, lehké a přesné.\nKdyž jezdíte na silných strojích, bude Vám 125tka připadat pomalá. Jako šestnáctiletý, bych ale byl zřejmě spokojený. Jen by mě zajímalo jak bych se tenkrát tvářil na těžko snesitelné vibrace, které stroj produkuje v oblasti kolem sedmi tisíc otáček. Jednoválcové motory jsou sice vibracemi charakteristické, ale platí "co je moc, to je příliš". Když zápátráme na internetu, zjistíme, že právě na vibrace si majitelé těchto strojů nejčastěji stěžují. Praskají jim žárovky, mimochodem ty odešly také nám.\nAle jak už jsem konstatoval v úvodu, když za motorku nechcete dát víc jak 45 tisíc, na vibrace si prostě a jednoduše zvyknete. Při delších cestách budete točit na pětku stejně zhruba devět tisíc a v obci budete řadit dřív, než se celá motorka rozklepe.\n7.2 kW / 9.8 koní při 9000 otáčkách\n3.9 litrů na 100 kilometrů\n1.60 - 18


Muž, který hledal svůj stín - 2CDmp3 (Čte Martin Stránský) - David Lagercrantz » Booktook.cz\nNacházíte se: Booktook.cz → Audioknihy → Pro dospělé → Napětí → Muž, který hledal svůj stín - 2CDmp3 (Čte Martin Stránský)\nMilénium - Stieg Larsson (5. díl)\n„Vždycky jsem se tě chtěl zeptat na to dračí tetování…“ … zmíní jednoho dne Holger Palmgren, který získal dokumenty vrhající nové světlo na bezpráví, jež Lisbeth Salanderová zažila v dětství. Dotazovaná si v té době odpykává kratší trest v ženské věznici Flodberga a směřuje k nevyhnutelnému konfliktu se spoluvězeňkyněmi. Požádá tedy Mikaela Blomkvista, aby jí pomohl s dalším pátráním v minulosti. Stopy vedou k Leovi Mannheimerovi, partnerovi makléřské firmy. Jak jsou osudy bohatého mladého muže propletené s dávným Lisbethiným traumatem? interpret: Martin Stránský délka nahrávky14 hodin 1 minuta


Přijmeme ihned: Manikérka - Září 2020 - Jooble\nManikérka - Obchod-služby\n...pozitivní přístup a spokojené klientky. Pracovní doba dle dohody. Smlouva na DPP nebo IČO, dle domluvy.Co od vás očekávámeUkázku Vaší práce Vyučení v oboru manikér/manikérka nebo rekvalifikační kurzCo vám nabízímeFlexibilní pracovní dobu Masáž zdarma :) Super kolektiv\nCZ-ISCO: 51422 Manikéři a pedikéři MANIKÉR / MANIKÉRKA - Místo výkonu práce: Švehlova 393/8, 500 02 Hradec Králové - Pracovní poměr na dobu neurčitou, nástup možný ihned, dvousměnný provoz, jedná se o zkrácený úvazek na 25 hodin týdně - Náplň práce: lakování nehtů, odstranění...\nPrvní kontakt se zaměstnavatelem telefonicky nebo e-mailem Požadujeme praxi v oboru. Znalosyt depilace výhodou. Souhlas zaměstnavatele se zaměstnaneckou kartou\n...přístup a spokojené klientky. Pracovní doba dle dohody. Smlouva na DPP nebo IČO, dle domluvy. Požadujeme: Ukázku Vaší práce Vyučení v oboru manikér/manikérka nebo rekvalifikační kurz - počet míst - 1 Nabízíme: Flexibilní pracovní dobu Masáž zdarma :) Super kolektiv\nCZ-ISCO: 51422 Manikéři a pedikéři MANIKÉR / MANIKÉRKA, PEDIKÉR / PEDIKÉRKA - Místo výkonu práce: Čelakovského 503/14, Hradec Králové - PP na dobu neurčitou, nástup možný ihned - Požadujeme: znalost pracovního postupu manikéra, např. zapilovat nehty, stříhat kůžičku a očistit...\nManikér/ka - vzdělání základní, prac. poměr na dobu neurčitou, prac. doba jednosměnná, hrubá mzda od 21.500,- Kč, pracoviště Studánky č.p. 20 a Studánky č.p. 90, 382 73 Vyšší Brod, kontakt pan Pham Quoc Anh, tel. (***) ***-**** po-pá 8:00 - 14:00 hodin\n.../ znalosti: Kurz manikúry (základní manikúra, p-shine, gelové nehty, zdobení nehtů, případně akrylové nehty), Praxe jako manikér/manikérka výhodou, Znalost hygienických požadavků v oboru, Osobní dovednosti: výborná komunikace, zdvořilost, orientace na výsledek, ochota...\nNáplň práce: manikúra, pedikúra, zkrácený pracovní úvazek: 30 hodin/týden. Pracovní doba: od pondělí do pátku od 8.00 do 20.00 hodin (ranní a odpolední směny). Způsob kontaktu: zasílat životopisy na email.


Nové modely Barracuda NG Firewall F600 nabízí vysoký výkon i flexibilitu | Gesto Communications, s.r.o.\nNové modely Barracuda NG Firewall F600 nabízí vysoký výkon i flexibilitu\nDo bohaté nabídky bezpečnostních řešení společnosti Barracuda Networks spadají rovněž produkty řady Barracuda NG Firewall, jakožto pokročilá hardwarová a softwarová platforma představující novou generaci firewallů pro korporátní zákazníky.\nNa podzim letošního roku společnost Barracuda Networks rozšířila svoji nabídku o nové modely Barracuda NG Firewall F600. Jejich výkon a kapacita umožňuje až 5.7 Gbps propustnosti pro firewall, 1.6 Gbps propustnost pro VPN nebo až 400 tisíc simultánních sessions. K dispozici jsou s různými variantami vysokorychlostních síťových rozhraní typu 1 GbE copper, 1 GbE fiber-optic a 10 GbE fiber-optic. Pro zvýšení spolehlivosti je možné volitelně osadit duální hot-swap napájecí zdroj.\nPokročilé řešení Barracuda NG Firewall (dříve Phion netfence) uživatelům poskytuje komplexní integrované funkce pro zabezpečení sítí a webových serverů, pro které se začalo používat označení Unified Threat Management (UTM Firewall), případně United Threat Management.\nBarracuda NG Firewall zákazníkům nabízí ucelené řešení pro jejich informační bezpečnost, do něhož spadá především filtrování webu a e-mailu, ochrana před neoprávněným přístupem, správa aplikací na úrovni sedmé vrstvy a řízení přístupu k síti včetně zabezpečeného vzdáleného přístupu přes VPN.\nMezi další funkce Barracuda NG Firewall patří inteligentní řízení zátěže linek a záložních spojení podle aplikací a stavu sítě i vysoce efektivní nástroje na dálkovou analýzu provozu a dění na síti. To vše v rámci jediné centrálně spravované platformy, která může pokrývat celou rozsáhlou korporátní síť včetně detašovaných poboček, datových center či jednotlivých vzdálených uživatelů.