🏕 11 UNIKÁTNÍCH DÁRKŮ A SUVENÝRŮ NA NÁKUP V ŘECKU - 🏕 EVROPA - 2019\n11 Unikátní dárky a suvenýry k nákupu v Řecku\nVytištěný hedvábný šátek Serapis\nMastik z Chia\nJedinečná bižuterie od Ileny Makri\nPistácie z Aeginy\nOne and Only kabelka z Mykonosu\nKniha od Atlantis v Santorini\nMýdlo z olivového oleje z Atén\nZlato z Kréty\nValia Gabriel Sandály\nKeramika ze Sifnosu\nUnikátní umělecké dílo\n11 nejkrásnějších vánočních stromků z celého světa!! (Červen 2019).\nCestování do Řecka je jedinečný zážitek, který si budete chtít zapamatovat. Ať už jedete na ostrovy nebo na pevninu, nikdy nebudete mít na výběr ze suvenýrů. Pokud chcete, aby byl dárek jako nezapomenutelný jako váš výlet, přečtěte si naši souhrn nejvíce unikátních předmětů, které si můžete koupit v Řecku.\nSerapis je luxusní značka inspirovaná bohatou historií lodí v Řecku. Vedle značky "ready-to-wear" vyrábí značka také hedvábné šátky, které jsou vytištěny námořními snímky. Mohou být buď opotřebováni, nebo vystaveni na stěnách. Jsou prodávány v nejlepších aténských butikách a jsou perfektním dárkem pro milovníka módy ve vašem životě.\nMasticové stromy na ostrově Chios jsou jedinými masticovými stromy na světě, které vyrábějí pryskyřici. Jako takový se mastic stal jednou z nejznámějších řeckých lahůdek a výroba a distribuce pryskyřice je silně chráněna. Tmel je známo, že má silný antioxidační prvek a údajně má mnoho přínosů pro zdraví. Pokud navštívíte ostrov, pak je nezbytné koupit mastik jako dar nebo suvenýr. Můžete také vyzvednout produkty z pevniny.\nPokud hledáte skutečně jedinečný dárek ze svého řeckého dobrodružství, je nezbytné navštívit butiku Ileany Makri v aténské čtvrti Kolonaki. Klenotník se specializuje na ozdobné, složité vzory, které čerpají z tradičních řeckých motivů. Od diamantů až po jednodušší kousky ve zlatě opustíte s pokladem, abyste si vzpomněli na svůj výlet navždy.\nAegina je známá svými vynikajícími pistáciovými ořechy. Půda plná živin a blízkost země k moři činí ostrov plný a plodný. Pistácie jsou k dispozici z malých stánků podél přístavu. Vezměte zavazadlo nebo dva, než se dostanete na loď. K dispozici jsou také lahodné alternativy, jako je pistáciová pasta a oleje, které dávají perfektní dárek na jídlo.\nMykonos je plná suvenýrů, ale neuspokojí se o modro-bílé kalhoty, které se toulaly mimo obchody v centru města. Je zde jen jediné místo, kde se můžete prodávat za originální řecké suvenýry: Aesthet. V butiku si místní místní návrháři představují celou řadu luxusních zboží. Pokud hledáte v letošním roce koupit trendovou řeckou položku, nejlepší nákup je háčkovaná kabelka od One and Only. Kombinace trendu košíčků s klasickým vzhledem, budete potěšeni, že tuto tašku budete mít po skončení dovolené.\nKnihkupectví Atlantis v Santorini má obdobně mýtickou pověst i pro knihkupectví Shakespeare a Company v Paříži. Společnost Oia byla založena skupinou přátel z Anglie v roce 2002 a je dokladem síly snů a odvahy riskovat. Ať už se rozhodnete koupit jakoukoli knihu, jaký lepší způsob, jak zůstat inspirován, než s vámi přinést malý token dobrodružství?\nBěžte po centrálním trhu v Aténách kdykoliv a zjistíte, že výběr autentických řeckých produktů je téměř ohromující. Návštěvníci najdou vynikající místní maso, víno, byliny a ořechy z rozlehlých stánků. Nicméně, pro něco trochu nezapomenutelného, jděte do bočních ulic kolem trhu, kde najdete malé prodejce nabízející bloky olivového oleje (mimo jiné). Jednoduchý způsob, jak zachránit pokožku při návratu domů.\nZlato je jednou z nejslavnějších nabídek na Krétě. Bohatá přírodní krajina z něj dělá útočiště pro včely a zde najdete lahodné, vonné a jedinečné druhy medu. Po ochutnání krétského medu jistě budete chtít zacházet sami, přáteli a rodinou. K dispozici je z většiny místních obchodů po celém ostrově.\nŽádná řecká letní dovolená není dokončena, aniž by byly vážně dobré sandály. Sandály Valia Gabriel nabízejí jednoduché siluety inspirované starověkými řeckými návrhy. K dispozici na ostrovech a na pevnině, sandály Valia Gabriel jsou druhem, do kterého investujete a nosíte znovu a znovu. Vyberte si z nadčasových svorek nebo více zdobených perel.\nTento zelený ostrov je známý svou keramikou. Neexistuje žádný nedostatek unikátních návrhů, které byste při návštěvě zjistili. Pokud jste kulinářský fanoušek, vyzdvihněte některé z ikonických terakotových hrnců. Jedná se údajně o jeden z důvodů, proč jídla na Sifnos chutná tak chutná a jsou tam, kde se narodilo mnoho delikates ze Sifnosu. Alternativně můžete svůj dům vybavit jemnými figurkami nebo vázami. Vaše upomínkové předměty si po návratu domů zachrání památku tymiánovité, zašpiněné sluneční krajiny.\nSoučasná umělecká scéna v Aténách je skutečně vzrušující, s mladými řeckými umělci, kteří na mezinárodní scéně začínají vytvářet jednotný a zřetelný hlas. Pro nové i zřizované sběratele nabízí prosperující umělecká scéna v Aténách příležitost investovat a podporovat místní talenty. Pokud hledáte jedinečnou příležitost, podívejte se na mnoho výstav v mnoha současných galeriích.


Kde je koňské nebe...\nPřevzato s povolením z www.tbdiamond.cz\nŠampionát francouzských plemeníků roku 1979: na prvním místě Lyphard. Tehdy bylo famóznímu hřebci deset let a spokojeně si pobíhal po francouzské trávě. Ač je to téměř neuvěřitelné, tentýž Lyphard se prohání výběhem ještě dnes - ve svých šestatřiceti letech (!), a užívá si bohatě zaslouženou penzi na Gainesway Farm. (poznámka autora: jako bych to přivolala... přesně týž den, kdy jsem přepsala pětatřicet na šestatřicet, se Lyphard rozběhl po věčných pastvinách...) Stop the Music je pětatřicet, Valid Appeal už je sice v koňském nebi, ale na Floridě se dožil úctyhodného věku třiceti let. A dožil by se nejspíš i víc, nebýt laminitidy... Stejně tak si zaslouženého stáří užili i Seattle Slew, Raja Baba, Pleasant Colony... a tak by se dalo pokračovat do nekonečna. Řada koní měla to štěstí, že jim bylo dopřáno dožít v klidu na farmě, kde byli obklopení láskou a pohodou. Bohužel, ne všichni měli toto štěstí... K napsání následujícího článku mě přivedla nenápadná poznámka u skvělé Iron Reward: "Vyhladověla k smrti."...\nJako Sherlock Holmes...Samozřejmě že mi to nedalo a vrhla jsem se na pátrání. Iron Reward byla totiž polosestrou Iron Liege, vítěze Kentucky Derby 1957, ale hlavně - matkou legendárního Swapse, taktéž vítěze Kentucky Derby a doma v Kalifornii nesmírně populárního hřebce. Že by zrovna takovouhle klisnu nechal někdo vyhladovět k smrti, to moc pravděpodobně nevypadalo, a tak jsem zkoušela hledat dál. Jenže jak se zdálo, nikdo o ničem buď nevěděl, nebo s tím nehodlal vyjít na světlo boží. První stopou byla až jakási Nancy T.: "Rex Ellsworth odešel a nechal koně vyhladovět k smrti. Nemohl je prodat, byli zástavou banky... Hříbata hladověla, klisny potratily... Pamatuju, když se to stalo, byla to velmi smutná doba. Žili jsme nedaleko jeho bývalé farmy, přímo naproti Lakeview TB a myslím, že on byl v Riverside..."\nPokud se o této výpovědi ještě dá pochybovat, o článcích, které se mi dostaly do ruky později, už ne. Než se k nim dostanu, ráda bych se jen zmínila o několika věcech. Následující příběh se bude točit kolem jediné postavy - Rexe Ellswortha, který byl chovatelem i majitelem Swapse a samozřejmě také majitelem Iron Reward. Tradiční verze představující Rexe Ellswortha zní: výborný koňař a člověk, který překonal hranice v chovu plnokrevníka. Tak ho představuje i jeden z článků, použitých k propagaci jedné z knížek série Thoroughbred Legends.\nKovbojský příběh Rexe Ellswortha - článek\nKovbojové Rex Ellsworth a jeho přítel Meshac Tenney nejenže prolomili bariéry a dostali se k dostihům na úrovni nejvyšší třídy, ale také přepsali pravidla pro chov plnokrevníka věcmi, které jsou dnes běžné. "Rex byl víc než kovboj, byl to koňař," říkal veterinář Jock Jocoy. Rex měl dar, měl doslova šestý smysl pro koně. Byl známý pro svou schopnost posoudit koně jen tím, že se na něj podíval. "Podíval se na nohy koně a dokázal by o nich napsat knížku," říkal jeho syn Kim. Za perfektního koně považoval Rex anglického hřebce The Tetrarcha. Věděl, že taky potřebuje The Tetrarchovu krev. Odjel do Kentucky a koupil několik koní za pouhých 600 dolarů. Použil přitom svůj dar posoudit koně podle stavby, a nedíval se přitom na vady. Jeden z jím koupených koní měl dechové problémy, dalším byla klisna neschopná zabřeznout a třetí byl slepý. Ale tito koně měli geny, po kterých Ellsworth toužil. Rex tyto koně použil jako základ svého chovu a jeho impérium začalo růst.\nRex ale potřeboval lepší krev, a tak se vydal do Irska hledat dalšího "The Tetrarcha". Nakonec od Agy Khana koupil hřebce Khaled, syna Hyperiona a pravnuka The Tetrarcha. Khaled připustil Iron Reward, pravnučku War Admirala, a z jejich spojení vzešel Swaps. Swaps měl kvality opravdové hvězdy. Vytáhlý a pohledný ryzák ničil konkurenci v Kalifornii a získal si zástupy fanoušků. Nakonec se vydal na Východ, aby se v Kentucky Derby postavil Nashuovi, hřebci s královským původem. Komentátoři nekritizovali jen šance Swapse v Derby, posmívali se i Ellsworthovi a Tenneymu pro jejich nekonvenční metody. Ale oba kovbojové, Mormoni a přátelé od dob svého dětství, si z toho nic nedělali.\nKdyž Swaps vyhrál Derby, Ellsworth a Tenney ho vzali zpátky do Kalifornie na Hollywood Gold Cup, nehledíc na další dostihy Trojkoruny. Ve své rodné zemi Swaps předvedl sérii elektrizujících a rekordních výkonů, kterým se nemohl vyrovnat žádný jiný kůň. Jeho mistrovské zničení starších koní v Californian Stakes 1955 pozvedlo Swapse mezi nejlepší koně století. V době svého odchodu z dráhy dosáhla sláva Swapse skoro mýtických proporcí.\nVelmi působivé, že? Nic z toho není nepravda, Ellsworth skutečně koupil Khaled od Agy Khana, odchoval po něm Swapse a s ním vyhrál Kentucky Derby. Část hovořící o Swapsových kvalitách taky není nijak přehnaná, i když se to třeba může zdát - každý, kdo viděl jediný Swapsův dostih nebo alespoň slyšel o jeho výkonech, musí dát tomuto článku za pravdu. Ale nic z toho také nezachycuje skutečný příběh Swapse a Rexe Ellswortha. K němu jsem se dostala přes kraťoučký článek Jaye Richardse, což je vpodstatě naprosto nelichotivý nekrolog Ellsworthovi po jeho smrti v 89 letech. Od něj už byl jen krůček k dalšímu článku, který vyšel ve Sports Illustrated 3. února 1975, a na jehož základě je možné dát si dohromady skutečný obraz Ellswortha.\nSports Illustrated 3. února 1975\nRex Ellsworth často říkával: "Dobří koně mohou být odchovaní kdekoliv. Sakra, nepotřebuju ten nátěr kentuckých farem a jejich vyumělkovaných bílých ohrad a mosazné cedulky na dveřích boxů. Ukážu těm chlápkům, že zrovna tak dobře dokážu odchovat koně tady u sebe v Chinu."\nA to také nějaký čas Ellsworth dělal. Roku 1933 se vydal se svým bratrem Herbertem do Kentucky, aby se vrátili do Kalifornie s rozpadlým přívěsem s osmi koňmi - šesti klisnami a dvěma hříbaty, které koupili za svoje životní úspory - pouhých 600 dolarů. Ellsworth jako zapřisáhlý Mormon nikdy nepil ani nekouřil, ale teď rozjel velkou hru - o to, že na ranči v Chinu dokáže vychovávat skvělé koně a dá zapomenout celému světu na Kentucky, Newmarket nebo Chantilly. Žádné bílé ohrady v Chinu; dráty - a klidně i ostnaté - poslouží stejně dobře. A na co modrá tráva - pelety s melasou taky nejsou špatné krmení...\nDalší věc, kterou Ellsworth potřeboval, byl plemeník. Zalíbil se mu Nasrullah, ale Bull Hancock ho hladce přebil a Nasrullaha získal pro Claiborne Farm. Tak se Ellsworth dostal ke Khaled, poněkud bouřlivému synovi Hyperiona, a když Swaps získal Kentucky Derby nad Nasrullahovým synem Nashuou, Ellsworthu a jeho trenérovi Mish Tenneymu patřil celý svět. Pro žurnalisty nastaly pravé žně a poté, co LIFE uveřejnil obrázek Tenneyho spícího ve Swapsově stáji, duo získalo miliony lidí, kteří je uctívali. Nikoho nebolela porážka Nashuy, ačkoliv patřil Williamu Woodwardovi Jr. a jeho trenérem byl legendární Sunny Jim Fitzsimmons, který kdysi připravil pro Trojkorunu Gallant Foxe a Omahu. Po Kentucky Derby se Swaps vrátil do Kalifornie, vydávajíc Preakness a Belmont na milost a nemilost Nashuovi. To ukázalo nutnost dalšího střetnutí obou hřebců, a tak byl jejich match naplánován do Washington Parku na 31. srpen 1955. Je notoricky známé, že Swaps odběhl prakticky všechny své dostihy na třech zdravých nohách, což mu mimo jiné vysloužilo přezdívku The California Cripple. Právě před tímto matchem se zranění Swapsovy nohy opět zhoršilo, ale Ellsworth dál věřil, že jeho kůň v sedle s Billem Shoemakerem dokáže Nashuu porazit. Tentokrát štěstí stálo proti Ellsworthovi - Arcaro v Nashuově sedle udělil The Shoeovi lekci a Nashua docválal v klidu do cíle jako vítěz o šest délek. Po deseti letech Ellsworth přiznal, že "Swaps ten den vůbec neměl běžet; ale po vší té publicitě kolem toho matche jsme nechtěli zklamat fanoušky." Fakt, že při dostihu v takovém zdravotním stavu se Swaps snadno mohl nebezpečně a dokonce fatálně zranit, Ellsworth odmítl komentovat.\nDalší zranění ale přišlo o rok později a Swapse skoro zabilo. Statečný ryzák strávil týdny v závěsu v Garden State, než se mohl vrátit domů do China. Stojí za zmínku, že na jeho uzdravení neměl obrovskou zásluhu nikdo jiný než Jim Fitzsimmons. Ellsworth a Tenney nemeškali a Swapse zatím prodali Dorothy a Johnu Galbreathovým za dva miliony dolarů. Jak jeden z novinářů později vzpomínal, byl se na Swapse podívat na podzim roku 1957 v Chinu. "Tou dobou už byl Swaps mimo nebezpečí a závěs nepotřeboval. Ellsworth nás zavedl do špinavé, nečistěné stáje. Když zapnul jedno jediné světlo ve stáji, Swaps zamrkal a zmateně se stáhnul zpátky před návštěvníky, kteří stáli vedle majitele. Ellsworth Swapse popadl za hřívu a tvrdě ho uhodil do tváře. "Tohle", prohlásil hrubě," tě naučí jak se chovat!" Ani novinář Daily Racing Formu S.H. Fernando nebyl příznivcem Ellswortha a zůstával objektivní: "Ellworth se ke svým koním choval jako k dobytku. S jeho koňmi, od Swapse po posledního claimera, se zacházelo ne jako s aristokraty, ale jako s rančerskými zvířaty..."\nNicméně Ellsworthovo impérium stále rostlo. Tou dobou už měl v Chinu skupinu více než dvou set klisen, mnoho z nich z Anglie, Irska nebo Francie. Ellsworth sám se považoval za přítele Aly Khana a měl od něj řadu klisen, ale Aly Khan mu ve skutečnosti prodával původově dobrá zvířata, která ale byla odpadem jeho vlastního stáda. Ellsworth získal dobrého plemeníka v Nigromante, který mu dal Candy Spotse, ale získal i několik špatných hřebců, jako Toulouse Lautreca. Na dráze, kam viděla veřejnost a chovatelé, Ellsworth vyhrával co se dalo. Bojovali za něj Terrang, Candy Spots, který vyhrál Preakness 1963, The Scoundrel, Olden Times nebo Prove It. Jen Calumet Farm vyhrála na mítinku v Santa Anitě víc než Ellsworth (353 560 dolarů) na přelomu let 1960-61, a Tenney stále drží deváté místo mezi všemi trenéry, kteří kdy měli koně v Santa Anitě. Jenže Ellsworth, jako mnoho jiných impulzivních spekulantů, občas dělal špatné nebo nešťastné tahy. Jeho pověsti nikterak neprospělo, když prodal The Scoundrela za půl milionu dolarů a o pár dní později začal kůň kulhat. Chovatelská část China byla vedena mizerně a brzy se začaly vynořovat takové pověsti o zdejších praktikách, že se do China začali stahovat bezpečtnostní agenti přestrojení za stájníky nebo laboranty. Minimálně jedna z klisen z Východu se vrátila domů v zuboženém stavu a u ostatních byla dokumentace o připouštění tak slabá, že majitelé začínali pochybovat o tom, kdo je vlastně otcem hříběte.\nTady je pravděpodobně začátek dlouhého konce Rexe Ellswortha. Od doby, kdy si poprvé půjčil od banky 160 tisíc dolarů (a to i přes Swapsovy výhry, což bylo téměř 850 tisíc dolarů, a výhry dalších koní), žil v neustálém kolotoči půjčování peněz a vracení. Nakonec se Ellsworth se vydal na Východ hledat nové spojence. Přesunul Candy Spotse, Olden Times a Prove It do Kentucky, kde, jak říkal, budou lépe k dispozici lepším klisnám z Východu. Partnerství s lexingtonským veterinářem Arnoldem Pessinem ale nebylo šťastné - pokusy koupit Maine Chance Farm od majitely Elizabeth Ardenové byly neúspěšné (farma připadla University of Kentucky), a když konečně koupili jinou farmu, přišly finanční potíže a Pessin se stal jediným majitelem farmy, takže Ellsworth ztratil veškeré šance podílet se na zisku. Protože se tu a tam na Ellswortha ještě pořád obracelo štěstí - například když v Evropě koupil hřebečka jménem Prince Royal II, který o měsíc později, v druhém startu pro Ellswortha, získal Prix de l'Arc de Triomphe, což majiteli vyneslo 223 tisíc dolarů - stále ještě Ellsworthovi nedocházelo, že takhle nemůže žít věčně. Navíc Nigromante náhle zemřel a obrovské stádo v Chinu bylo bez hlavního plemeníka. Východiskem se zdálo být partnerství s Arnholtem Smithem, mimo jiné majitelem baseballového týmu Padres a US National Bank. Smith udržoval Ellswortha v činnosti, ale jen do té doby, než se vláda začala zajímat o Smithovy vlastní příjmy, což skončilo převzetím Smithovy banky Crocker Citizens National Bank a vyšetřováním Smithe.\nPřísun peněz tak vyschnul úplně. Koncem roku 1974 začali Ellsworthovi sousedé pozorovat, že klisny z China začínají být vychrtlé a očividně trpící podvýživou. Karen Patterson, jejíž manžel Harris byl v té době v čele California Thoroughbred Breeders Association, byla jednou z prvních, kteří zalarmovali SPCA - Society for the Prevention of Cruelty to Animals (Společnost pro prevenci krutosti ke zvířatům). O dva týdny později se SPCA vypravila do China na jakousi přepadovou akci. To, co objevili, všem vyrazilo dech: v něuvěřitelně špinavém areálu našli 130 koní, většinou chovných klisen. Pět klisen leželo mrtvých nebo umírajících na zemi v suchých a prašných výbězích a tucty dalších byly v otřesném stavu, čtyři klisny dokonce potratily, ostatní klisny pojídaly vlastní výkaly, aby přežily... Neuvěřitelné bylo, že zhruba dvacet dalších koní v Chinu bylo očividně dobře krmených a napájených. Další dvacítka koní byla jen hodiny před kontrolou SPCA převezena do Arizony. SPCA se brzy po příjezdu na místo začala domnívat, že jde o úmyslné zanedbání zvířat. Co bylo ještě víc neuvěřitelné, byla přítomnost Ellsworthova syna na ranči - Kumen Ellsworth byl totiž veterinář... Byl to také on, kdo se pokoušel přemluvit SPCA o ponechání zvířat v péči ranče, ale SPCA převzala dohled nad zvířaty a některá z nich na vlastní náklady krmila ve snaze zachránit jim holý život. Náklady SPCA na jediný den byly 700 dolarů...\nRex Ellsworth se v době prohlídky SPCA nenacházel na ranči, a když byl konečně nalezen na farmě svého druhého syna v Louisianě, pokoušel se svést kondici zvířat na to, že "v Chinu je touto dobou velké sucho" - představitel SPCA George Crosier to odmítl s tím, že v Chinu byl všude dostatek vody - a že má finanční potíže: "Nebyli jsme schopní krmit koně tak jako obvykle." Otázku mrtvých a umírajících klisen smetl Ellsworth ze stolu poznámkou: "Na ranči umírají koně pořád. Máme tam 40 nebo 50 starých klisen, které měly být utraceny už před lety." Pochopitelně podobná "vysvětlení" neuspokojila nikoho, natož SPCA, a jednadvacetistránková zpráva o kondici koní v Chinu se dostala až k zástupci oblasti San Bernardino County. Vypukl skandál a Brian Sweeney, čelný představitel CTBA, prohlásil Ellswortha za "černou skvrnu na našem průmyslu. Co uděláme? Ve spojením s American Horse Council a kalifornskými dostihovými drahami pomůžeme SPCA s jakýmikoliv výdaji. Uvažujeme i o dražbě klisen, ale to je daleko. Zatím musíme především zjistit totožnost klisen a u řady z nich potrvá několik měsíců, než se dostanou do normálního stavu..." Jimmy Kilroe k tomu dodal: "Vzpomínám si na jednu starou, ale trefnou větu, kterou jsem slyšel před mnoha lety: Jsou dvě věci, o kterých kovbojové naprosto nic nevědí. Tou první je kráva, a tou druhou je kůň."\nJedno je jisté - Ellsworth možná věděl, jak vychovat dobrého dostihového koně. Zato nevěděl naprosto nic o zacházení s koňmi jako s živými bytostmi a pro to, co našla SPCA v Chinu, jen málo z jejích představitelů nacházelo slova. Brian Sweeney mimochodem vůbec nepřeháněl, pokud jde o identifikaci klisen - nikdo z SPCA nedokázal (a kdo by to mohl dokázat?) poznat jednotlivé klisny podle jmen. Ale jedna z několika klisen, které bezpečně poznali, ležela téměř mrtvá na zemi, krátce po svých devětadvacátých narozeninách. Kdysi krásná stará dáma byla vnučkou War Admirala a jmenovala se Iron Reward. Matka Swapse si jistě zasloužila lepší konec.\nMohlo by se zdát, že tady je konec příběhu, ale není. Ačkoliv Brian Sweeney před třiceti lety hovořil o obrovském skandálu, realita je trochu jiná. Sports Illustrated uveřejnil rozsáhlý a nepřibarvený Ellsworthův příběh, ale jak se zdá, pro mnoho lidí bylo daleko pohodlnější nic nevytahovat na světlo boží. Snad ve světle toho, že Ellsworthovy aktivity se neomezovaly jen na Kalifornii - například uznávané Kentucky Training Centre, ač kdysi "chudý příbuzný nejlepších tréninkových středisek," je dílem Ellswortha. Navíc je neoddiskutovatelné, že Ellsworth dal Americe ve Swapsovi jednu z jejích největších legend a vůbec nejlepších koní historie. Ellsworth sám byl ještě ke všemu členem California Thoroughred Breeders Association... Kdo mohl mít zájem celou věc rozmazávat? Novináři, kteří Ellswortha vychvalovali do aleluja, chovatelé, kteří mu možná naletěli, nebo snad členové nejdůležitějších organizací, kam Ellsworth patřil? Ať tak či onak, tehdejší mocipáni se raději dívali jiným směrem a tisk je věrně napodoboval. Když po letech Ellsworth zemřel, většina článků vzpomínala na jeho úspěchy, jiné kapitoly jako by nepatřily k jeho životu. A dnes? O tom, jak to skutečně je, nejlépe svědčí, že vypátrat skutečný Ellsworthův příběh trvalo půl roku. Sehnat články - a ty klíčové byly DVA - a informace mi pomohly pouhé dvě osoby. Toto shánění se dělo převážně prostřednictvím amerických diskuzních fór a kromě dvou zmínených osob, Nancy a Stevea, na nich nikdo neměl o příběhu Rexe Ellswortha ani tušení, přestože mají stovky členů. A co je možná ještě otřesnější, jejich členové (včetně uznávaných publicistů) se o Ellsworthovi vyjadřují výhradně v dobrém, dokonce uvažují o napsání knihy o něm... Pokud dnes čtete o Swapsovi, stěží se dozvíte o Ellsworthovi víc než ve zmíněném článku k Thoroughbred Legends. Jeden z nejbrutálnějších majitelů historie je stále oslavován jako hrdina...\nGalerie obrázků - Kde je koňské nebe...\nPopis: Autentický záběr z China (Varování: obrázek je poměrně drastický!) Popis: Autentický záběr z China (Varování: obrázek je poměrně drastický!\n22.07.2005 11:39 - Blanka -\n10.10.2005 21:51 - Aník - Ne moc drastický\n26.10.2005 04:55 - to je jedno - fůj\n08.11.2005 12:17 - Tina - Parchanti\n10.02.2006 20:01 - kiki007 - hnus\n21.02.2006 21:43 - la.ska - dělala bych jim to samé, co dělají těm koním\n25.03.2006 16:20 - wishibka - hnus..\n05.04.2006 12:34 - Freya - Proooč???\n15.04.2006 09:25 - Vesna - hrozné\n26.04.2006 14:08 - Pajdošík - humuuuuus!!!!!\n26.04.2006 14:11 - romik - fujjjjjjjjjjjjjjjjjjjjjjjjjj\n25.05.2006 13:03 - lenka - humus\n19.06.2006 19:27 - Arabinka - aaaa\n09.08.2006 11:32 - Klára - hodnocení\n16.10.2006 20:11 - Stefanie - Šmejdi\n19.11.2006 12:48 - bara - kez bych tak ty kone mohla zachranovat.chudaci\n21.12.2006 18:41 - Nata - reakce\n29.12.2006 13:04 - Descardea - !!!\n02.01.2007 19:07 - MILOVNICEKONI - hh\n02.01.2007 19:09 - MILOVNICEKONI - SOU TO PARCHANTI HNUSNÝ NIC VÍC!!!!!!!!!!!!!!\n10.02.2007 15:55 - Ciklámen - co??\n12.02.2007 20:15 - mackova verca - tyrane zviratka\n19.02.2007 20:11 - joko013 - reakcia\n21.02.2007 17:53 - Kata B. - nechapu je...jak to nekdo muze delat\n05.03.2007 20:35 - Koňák - Víte co jsou lidi?HnusáciXtvrdáciXšmejdixparchanti\n11.03.2007 20:33 - Barca - Je to hruza nechapu jak muze bejt nekdo takovy a\n24.03.2007 21:31 - Majda - Chudacci\n24.03.2007 21:39 - Majda - urazit jim palice!\n13.05.2007 19:28 - báďa - K.T.\n23.05.2007 21:18 - Ancha - :((\n23.08.2007 14:08 - Daralyn - uklidněte se\n23.08.2007 14:10 - Daralyn - prostě se pokuste\n25.08.2007 15:20 - Týnka - Daralynovi\n31.10.2007 21:39 - Lenka - Týrání koní...\n09.04.2008 17:30 - Mončá - Chudáci koně...\n18.05.2008 20:29 - Jnka - proč\n03.06.2008 11:14 - Katka - Hrůza!\n06.08.2008 20:56 - Bibi - kde je konske nebe\n13.09.2008 22:01 - suzi - 1\n08.10.2008 15:01 - Pavlína Hodačová - Ty parchanti\n18.10.2008 17:13 - Katka - Hmm.........\n26.11.2008 14:09 - Barshyi - Nebe\n02.12.2008 15:45 - jaky - ...\n02.01.2009 20:20 - Ev - Chudák\n07.08.2009 17:04 - fríska - týrání\n23.08.2009 07:50 - Zuza - CHudáčci koně\n03.07.2010 08:50 - koníci - biznis\n08.12.2010 15:35 - magda - Nebe\n04.07.2012 21:15 - Sandy - Hrůza\n02.07.2013 20:25 - JOsefina - Vyhladoveni\nDatum poslední změny: 5. července 2005


Díky této směsi se zbavíte plísně na nohou i rukou. Výsledky jsou okamžité a ušetříte stovky eur za drahé procedury – myjsmezeny.cz\nDíky této směsi se zbavíte plísně na nohou i rukou. Výsledky jsou okamžité a ušetříte stovky eur za drahé procedury\n29. júna 2017 by Katerina\nHoubovité onemocnění nehtů je problémem mužů i žen všech věkových kategorií. Jedna moje známá se vrátila z dovolené, kde strávila nějaký ten čas u bazénu a stala se obětí tohoto na první pohled neškodného onemocnění. Ze začátku tomu nepřikládala velký význam, dokud se to nezačalo zhoršovat.\nJejí první pokusy léčení skončily neúspěšně, ale nakonec se jí naskytla lze vycestovat za její milovanou babičkou, která jí se vším pomohla. Jde o jednoduchou metodu, přístupnou pro všechny. Zbavíte se plísní na nohou i rukou!\nZákladem všeho je jablečný ocet a soda. Ocet zabraňuje přežívání plísní a úplně ničí všechny patogeny. Z tohoto důvodu i dermatologové doporučují dělat si koupel s přídavkem octa proti onychomykóze nebo jen jako preventivní opatření. Soda dokonale neutralizuje kyseliny vedoucí k normální rovnováze kyseliny alkalické.\nPřípravek si nanášejte na postižená místa 2x denně a problémů se zbavíte i bez farmaceutických výrobků!\n5 PL jedlé sody\n3 litry horké vody\nPro přípravu si do lavoru nalijte horkou vodu (50-60 stupňů) a přidejte i 250 ml jablečného octa. Chvíli počkejte, dokud se tekutina vychladí na 40-45 stupňů. Následně si do toho ponořte nohy po dobu 15-20 minut.\nPo koupeli si nohy opláchněte čistou vodou a otřete do ručníku.\nO hodinu později tento postup znovu opakujte a do roztoku přidejte i 5 PL jedlé sody.\nPro dosažení rychlých výsledků se doporučuje tento koupel i několikrát do dne.\nPodstata léčby spočívá v tom, že houbovité bakterie jsou v kyselém prostředí zničeny a soda napomáhá zabránit jejich dalšímu šíření. Léto se blíží, nebojte se proto ukázat své nohy!\nV Kazachstánu drasticky zakročili proti pedofilům....\nRetro ceník bordelu z roku 1932 vás rozesměje svým...\nUmírající král se každé ze svých čtyř žen zeptá, j...\nPolský student našel v Osvětimi tyto poznámky R...\nDo ucha si nalil ocet smíchaný s alkoholem a počka...\nLuxusní cigánská svatba na východě Slovenska Stála...\nTento muž uviděl v lese vlka. Když se k němu dosta...\nBabička jela po dálnici příliš pomalu. Důvod, kter...\nNeuvěříte, co dělali po válce s milenkami německýc...\nZtraťte 10 kg za 2 týdny s touto zázračnou látkou!...


Prezident jmenoval devět nových generálů, vojáci složili přísahu – Novinky.cz\nPrezident jmenoval devět nových generálů, vojáci složili přísahu\nPrezident Miloš Zeman dnes při příležitosti státního svátku jmenoval devět nových generálů. Zároveň téměř 350 mladých vojáků a vojákyň složilo slavnostní přísahu. Slib přednesli před prezidentem Milošem Zemanem.\nSlavnostní přísaha vojáků za přítomnosti prezidenta Miloše Zemana, ministra obrany Vlastimila Picka, náčelníka generálního štábu Petra Pavla a dalších vrcholných představitelů ČR a pozvaných hostů se konala 28. října na pražském Hradčanském náměstí.\npondělí 28. října 2013, 14:37\nDo hodnosti generála jmenoval prezident kromě válečných veteránů a hrdinů druhé světové války Alexandra Beera a Jaroslava Klemeše policejního prezidenta Martina Červíčka, rovněž generálního ředitele hasičského záchranného sboru Drahoslava Rybu nebo šéfa vězeňské služby Petra Dohnala.\nZeman dále jmenoval náčelníka Vojenské kanceláře prezidenta republiky Zdeňka Jakůbka, velitele Velitelství výcviku-Vojenské akademie Jána Kožiaka, velitele vzdušných sil Libora Štefánika a ředitele Úřadu pro zahraniční styky a informace Iva Schwarze.\nZeman při jmenování uvedl, že policisté ani hasiči už nemusejí litovat, že nemají ve svém čele generála. O to víc prý těmto složkám přeje, aby svou práci vykonávaly ještě intenzivněji.\nPrezident Miloš Zeman jmenoval 28. října na Pražském hradě do funkce generála Jaroslava Klemeše (vlevo).\nVojáci a vojákyně složili přísahu\nTéměř 350 mladých vojáků a vojákyň v pondělí složilo slavnostní přísahu. Slib přednesli před prezidentem Milošem Zemanem, který ocenil jejich závazek sloužit vlasti. Přísahu skládají mladí vojíni tradičně na den státního svátku. Mezi nimi přísahal i bronzový medailista ze srpnového mistrovství světa v atletice kladivář Lukáš Melich.\nSlib dnes na Hradčanském náměstí složilo 253 studentů prvního ročníku Univerzity obrany, pět studentů prvního ročníku vojenského oboru fakulty tělesné výchovy a sportu Univerzity Karlovy a 89 nových příslušníků Armády ČR, kteří právě absolvují základní výcvik ve Vojenské akademii ve Vyškově.\nZeman, který absolvoval ceremoniál jako prezident poprvé, ocenil službu vojáků při povodních a dalších živelných katastrofách, zároveň ale připomněl vojenské mise v cizině. Své sympatie prý nechce vyjadřovat jen slovy, pojede proto vojáky navštívit do Afghánistánu.\nSlavnostní přísaha vojáků za přítomnosti prezidenta Miloše Zemana.\nZeman na Vítkově zahájil oslavy 95. výročí vzniku Československa


MČR ve vícebojích | AC Slovan Liberec | Oficiální webová prezentace\nZ celkem osmi kategorií jsme na M-ČR obsadili pouze kategorii juniorů, ale zato hned dvěma závodníky - startovali Dam Stádník a Jakub Trafina. Dovolím si stručný komentář k průběhu jednotlivých disciplion :\n60 m - Danovi se povedl start, ale v konci už trochu docházely síly. Kuba se bohužel ve třetím kroku postavil (tím mu najednou skoro všichni ujeli) a tak se mu to pořádně rozjelo až na 40 m, škoda že se neběžela stovka, protože to by všem asi ujel. Výsledek - Kuba 7,60, Dan 7,61 OR\nDálka - stručně řečeno nic moc. Kuba se asi vyskákal v rozcvičení - dva rozběhy = 2x prkno a solidní skok. V závodě pak trošku doplatil na to, že skákal jako první a po objevení svého jména na tabuli čekal cca 3-4 min. na rozběhu již svlečený až se upraví doskočiště a vrchník ho pustí skákat. Pokus byl sice na prkně. ale do tréninkového měl daleko (542 cm). Další pokus byl úplně jiný rytmus a v posledním se sice opět prknu přiblížil, ale už to bylo "opatrné" a zbržděné. Dan se v rozcvičování jakž takž trefil k prknu až na třetí pokus. V soutěži byl prvním pokusem opět úplně mimo (proběh), druhý zacupitaný a stopu od prkna se mu nakonec měřil do soutěže (585 cm) a třetí byl opět o dvě stopy jinde (před).\nKoule - tak tady kluci opět začali závodit, i když je to na ně pořád ještě těžké. Nicméně technicky se to kouli začlo podobat a tak ze sektoru šli oba s osobáky (Kuba 8,50 a Dan 10,23)\nVýška - v rozcvičování jsme trošku bojovali s rozběhy, ale na závod to už bylo rytmicky slušné, a tak jsme se snažili i o nějaké technické provedení. To se na nižších výškách i celkem dařilo. Ovšem jak stoupala laťka, tak Kuba stále více natahoval poslední kroky a Dan naopak šlapal moc pod sebe. I tak si ale Kuba skočil osobák (168 cm), ale mohlo to být i víc. Dan se na 177 zachránil třetím pokusem, ale při dopadu se zranil a bohužel tím pro něj víceboj skončil (i přes rychlá zásah fyzioterapeuta se záda zablokovala tak, že další pokračování možné nebylo. Tak snad ho to rychle pustí a do jednotlivců bude fit.\n60 m př. - druhý den už pokračoval pouze Kuba a na překy se důkladně rozcvičil. Konečně se mu povedl aktivní náběh a i přes drobnou chybu na čtvrté pokořil 9 s. hranici - osobák 8,98 s.\nTyč - na první pokus v soutěži Kuba čekal po rozcvičení cca 3/4 hodiny. Takže tam stěží doběhl (vzhledem k probíhajícím závodům v chůzi měl možnost rozběhání dost omezenou), ale postupně se rozběhal a rozběhy i přechod na tyč nebyly zlé. K lepšímu výkonu chybělo se rozpomenout na práci na tyči (na podzim a i v lednu už to docela šlo). Ale i vzhledem k počtu absolvovaných tréninků jsme výkon 335 celkem brali.\n1 000 m - tady bylo cílem pokořit 3 minuty. V početném poli se na startu Kuba dostal trochu do strkanice, ale nenechal se vybláznit a běžel tempo, jak jsme se dohodli. To pak udržel i ve čtvrtém kole a poslední kolo dokázal i trochu vystupňovat - výsledkem byl osobák 2:57,05 a také osobák v celkovém součtu 3 957 b. čímž v prvním juniorském roce obsadil 11.místo. Příští rok je tedy co vylepšovat, i když z dorostu přijde silná sestava (Doubek, Zuska, Špicar, …).\nToť můj pohled na víceboj a gratulace Kubovi k osobákům, Danovi pak přejeme rychlé zotavení, aby mohl za 14 dní zabojovat na M-ČR juniorů.


Rychlost Internet Explorer 9 Beta versus Chrome 7 - Webdesign, CMS - Webdesign - MyEgo.cz - Radek Hulán webzine\nWebdesign, CMS 19.10.10\nChrome 7 také stále nedokázal rychlostně dotáhnout IE9, a je stále mnohokrát pomalejší v HTML5 (v náročném Fish Tank testu):\nChrome 7 je 50x pomalejší než IE9 Beta\nVaše čísla se mohou samozřejmě lišit, podle rozměru obrazovky a počtu pluginů v prohlížeči. Ale zásadní rozdíl (mezi prohlížeči) tam bude.\nHlavně nechápu to označování verzí, opravdu je nutné opravu 826 chyb měsíc od vydání verze 6 označit hned jako verzi 7? Na koho tímto stupidním marketingem Google míří?\nOsobně se po (celkově pozitivním!) pokusu s Chrome 6 vracím k Internet Exploreru 9 x64 Beta + Mouse Gestures x64 + Flash Player "Square" P2 x64 a asi vyzkouším i LastPass (s podporou x64 a hlavně Yubikey multifactor autentizace). Rychlost IE9 x64 mi u Chrome 6/7 opravdu chybí. Snad v dalších verzích...\nJsem ale rád, že zde vzniknul druhý použitelný prohlížeč - Chrome 7, zatímco Firefox dávno zaostal v minulém století a Opera se uspokojuje spíše na žalobách vůči Microsoftu, než děláním kvalitního browseru.\n1 Daniel Milde 20.10.10, 00:09:46\nNevím, jak moc je ten test vypovídající. Na mém starém notebooku má Chrome 6 výsledek 8 FPS a Firefox 40 FPS.\n2 Radek Hulán 20.10.10, 00:15:48\n záleží na rozlišení a počtu rybiček. Tento testo měl rozlišení 1700x900 px a 100 rybiček, plus současně spuštěný IE9 Beta i Chrome 7. Taky mám v Chrome docela dost pluginů, které jej mohou zpomalovat (ale bez nich se nedá fungovat).\n3 Martin Fišera 20.10.10, 00:20:19\nTo verzování taky nechápu. FishTank není objektivní, jelikož má Chrome 7 stále nativně vypnutou akceleraci.\n4 Radek Hulán 20.10.10, 00:22:23\n nativně je vypnutá proto, že to není stabilní věc u Chrome. To je problém programátorů Google, programátoři Microsoftu jej zjevně nemají ;)\n5 Martin Fišera 20.10.10, 00:33:58\n Nejde tak ani o to proč není nativně zapnutá jako o to, proč porovnávat jeden prohlížeč s HW akcelerací (a v betě) a druhý bez ní (v stable). Porovnání dev verzí prohlížečů by bylo objektivnější a méně sugestivní.\n6 Radek Hulán 20.10.10, 00:38:01\n nesmysl.. až Chrome někdy začne GPU nabízet standardně (jako IE9), zase je porovnám. Teď má ale objektivní rychlostní propad. Je to těžké pro milovníky Google pochopit?\n7 errorsoft 20.10.10, 02:05:13\nJsem rad, ze i zde sem tam vyjde docela objektivni clanek. Mate pravdu, IE9b konecne prinasi urcitou inovaci, ktera obecne pohani svet IT a Microsoft konecne prinasi neco noveho, nejen se snazi dohnat konkurenci. Osobne si myslim, ze by Microsoft trosku mel zvazit situaci a predstavit IE9 i pro jine platformy - je to urcite proti jejich obecnemu konceptu, nicmene s postupnym prechodem na vetsinu aplikaci formou webu by tim zasadil velkou ranu konkurenci - v tomto pripade ne marketingem, jak je zvykem, ale technologii, coz je daleko dulezitejsi .. diky\n8 Jakub Karásek 20.10.10, 07:41:28\nRadku, mám na tebe otázku. Díky tobě jsem kdysi začal používat Roboform a dnes už bez něj nedokážu existovat. Nicméně rád bych používal 64 bitovou verzi IE9, ve které však Roboform nefunguje a vývojáři mi sdělili, že Roboform x64 možná někdy bude, ale zatím není v plánu. Existuje nějaká jeho náhrada pro x64 prohlížeče kompatibilní s Roboformem? Děkuji.\n9 Radek Hulán 20.10.10, 07:47:12\n asi jenom LastPass - funguje nativně v IE9 (včetně x64), FF, Chrome a dalších. Umí importovat data z Roboformu. Bohužel, je to cloud-only řešení, hesla se posílají přes SSL a lokálně dešifrují. Možností jak to dostatečně dobře zabezpečit je ale hardwarový token (Yubikey), v ceně cca US$ 25.\n10 Jakub Karásek 20.10.10, 08:12:59\n Děkuji za info, vypadá to dobře, zkusím ho. Sice se mi moc nelíbí, že budu mít svoje citlivé údaje "někde", ale budu věřit recenzím, že to je bezpečné.\n11 Roman 20.10.10, 08:47:30\nIE9 je skutočne moderný prehliadač a tiež uvažujem o prechode z Chrome resp. Chromeplus. Nechápem ale umiestnenie adresového riadku a kariet stránok na jednu úroveň. Je pravda, že dnes má väčšina ľudí širokouhlý monitor, ale podla mňa to nie je práve najšťastnejšie riešenie. Nie je možné presunúť karty do formborderu po vzore Chrome?\n12 Tomáš Molenda 21.10.10, 18:55:08\nO rychlosti mluvit nehodlám, ta je u Chrome naprosto v pořádku, ale Google by měl trochu zapracovat na featurách, které trošku zkušenější uživatel prohlížeče denně používá... například RSS čtečka či odstranění hlavičky a patičky při tisku...\n13 Odvárko Daniel 24.10.10, 00:21:10\nDobry vecer Radku,\nmam mensi problem, at delam, co delam, ie9beta mi proste nejde nainstalovat.. Mam Windows 7 professional x64, vsechny aktualizace co jsou vyzadovane tak nainstalovane, zkousel jsem i vypnout antivirus a proste pokazde mi to vyhodi, ze instalace nebyla dokoncena, zkousel jsem vsechny jazyky, vsechny varianty (i 32 bit verzi..) a proste nic.. vsechno dela to same.. Instalace nebyla dokoncena (popr. anglicky) dovedl byste mi nejak pomoct?\n14 Radek Hulán 24.10.10, 23:14:43\n asi bych napsal kód chyby a detaily na MS fóra a počkal si na odpověd.. Myslím, že to budou sledovat, aby finálka byla bezchybná.\n15 Odvárko Daniel 24.10.10, 23:59:29\ntak já bych jim tam rád napsal, ale nikde se mi tu žádný kód chyby neukáže :(\n16 Jakub Karásek 31.10.10, 19:42:37\nIE9 se mi líbí, ale není fér srovnávat beta verzi s akcelerací s finální verzí Chrome bez akcelerace, fér by bylo srovnání s beta verzí Chrome s akcelerací. Jen tak pro zajímavost jsem si ten test v Chrome udělal a zde je výsledek -> http://img178.imageshack.us/img178/5324/chromer.jpg...\n17 Jakub Sobotka 14.11.10, 23:11:54\n Udělal jsem si svůj vlastní nezávislý test prohlížečů prostřednictvím fish tank a výsledky vypadají takto. Na čistém OS testovány IE 9 beta, Firefox 4 beta 7 ,Chrome 7.0.517.44 a Opera 10.63 . Rozlišení monitoru 1440x800, počet rybiček 100. Zde jsou výsledky: Firefox 4 beta 7 - 50 fps, IE 9 beta - 39 fps , Chrome - 28 fps a Opera - 10 fps. Pozor!!!! Firefox 4 beta 7 se jeví jako velice nadějný kandidát na nejvyšší post mezi prohlížeči, osobně když jsem měl možnost porovnávat, tak u mne převzal vedení za Chrome, vyniká rychlostí a perfektní ergonomií. IE 9 je pro mne stále jen "čtvrtý do party".


FK Brandýs-Boleslav » 2017 » Prosinec\nAutor: Michal Copák on Prosinec 24, 2017\nVánoční zápas tatínci a ratosleti 2010\nDnes 24.12. Ve 12:30 jsme se sešli k zápasu dětí a tatínků. Velmi napínavý zápas skončil remízou 😀 Ne tak jeden team mel výrazný náskok, ale pak se řeklo, kdo dá gól vyhrál, takže ten gól jsme dali my.. protože jsou Vánoce nechali jsme to na remízu 😀 Za nás povedená akce. Doufám, že dáme častěji..\nVšem klukům a jejich rodinám přejeme bohatého ježíška a hodně štěstí zdraví v novém roce.\nTrenéři: celý článek »\nAutor: Josef Vesecký on Prosinec 17, 2017\nRočník 2009, turnaj Praha-Zličín, 3. místo\nPoslední letošní turnaj kluci z ml. přípravky sehráli v Praze na Zličíně, za účasti 10 týmů z celé ČR. Bilance v základní skupině : tři výhry a jedna remíza.Vinou horšího skóre to znamenalo boj o celkové třetí místo.Soupeřem byla silná Plzeň, po remíze 0:0 následovaly penalty, které kluci zvládli ! Celkovým vítězem se stala 1.FK Příbram. Hoši díky! , trenéři\nAutor: Josef Vesecký on Prosinec 11, 2017\nRočník 2009, turnaj HAMR , 5. místo\nV neděli 10.12. se klukům z ročníku 2009 v Praze na Hamru moc nedařilo. Po dvou výhrách a dvou porážkách jim stačila ke druhému místu v posledním zápase i remíza,bohužel utkání nezvládli a propadli se na konečné 5. místo. Na druhou stranu se moc povedla oslava narozenin našeho hráče Péti Jiráska !\nAutor: Michal Copák on Prosinec 11, 2017\nTurnaj Milovice rocnik 2010\nV posledním turnaji tohoto roku nám naši chlapci udělali velikou radost. Prvni zapas nam sice nevyšel podle predstav, když jsme remizovali se souperem, ktery se za cely zapas nedostal na nasi polovinu. Dali jsme sice gol, ale po pisknuti a nebyl uznam. Nasledujici přímí kop zasahl brevno. Další zápasy jsme měli jasnou převahu a zvitezili jsme 2:0 a 2:0. Byl to hlavne třetí zápas, kdy kluci predvedli neuveritelnou bojovnost. Po nepriznivem zacatku a rychle inkasovanych 2 golech od soupeře, ktery ostatni teamy drtil 7:1 apod. Se kluci zacli zvedat a postupne tlačit, coz vedlo k faulu na utociho hráče a nasledne proměněný přímí kop. To kluky jeste vic nakoplo a začali soupeře mačkat jak citron následovalo vyrovnani na 2:2 a několik sanci kdy jsme mohli jit do vedeni. To se sice nepodařilo, ale i tak asi nejdramatičtější zápas sezóny.\nPosledni zápas jsme zvítězili 1:0. Nakonec tedy pěkné druhé místo. Díky kluci a doufáme, že Vás bojovnost neopustí ani v příštím roce.\nKlíčové okamžiky ve videu. V komentáři... P.s. psáno na mobilu.omluvte preklepy. Pravopis a hrubky 🙂\nAutor: Josef Vesecký on Prosinec 4, 2017\nRočník 2009, turnaj Odolena Voda , 1. místo\nV neděli 3.12. jsme absolvovali halový turnaj v Odolene Vodě,kluci postupně porazili Aritmu Praha,Čechii Kralupy,FC Mělník,Slavii Louňovice a SK Ďáblice. Zaslouženě tak obsadili 1. místo !! Hoši díky,trenéři.\nAutor: Václav Král on Prosinec 4, 2017\nMl. přípravka – MILOVICE 3.12.\nV neděli dopoledne proběhl za naší účasti turnaj ročníku 2009 v Milovicích. Jelikož nedorazilo mužstvo Polaban Nymburk, odehráli jsem tedy jen 4 utkání. První prohra, poté remíza a třetí zápas konečně výhra s vychytanou nulou skvěle chytajícím Patrikem Kupským. Bohužel los nám poslední zápasem přidělil FK Mladou Boleslav. Přes dobrou hru, snahu a nasazení jsem prohráli a celkově, při rovnosti bodů s námi poraženým Unionem Čelákovice, ale díky rozdílu vstřelených a obdržených branek, skončili těsně pod bednou s bramborovou plackou. Nejlepším hráčem turnaje byl vyhlášen náš kapitán Dominik Goryczka, dále Matěj Dostál, Matěj Boček, Vojta Přibyl, Dan Kopecký, Radek Jahoda, Patrik Kupský, Jonáš Král a nováček našeho týmu Nazar Pop. HOŠI DĚKUJEME 🙂 trenéři.


Osvoboď a chraň své srdce - Poklady tohoto světa\nÚvod » Poklady tohoto světa\nPoklady tohoto světa.\nČasto si říkám, že čím déle jsem křesťanem, tím míň toho o Bohu vím a tím tajuplnější se mi zdá. Čtu teď knihu od jednoho známého křesťanského spisovatele s příznačným názvem „Dotknout se neviditelného Boha“, která má přes dvě stě stran a kdo by si myslel, že v ní najde nějaký obecně fungující recept, jak toho dosáhnout, možná by byl zklamán. Pán skutečně jedná zvláštně, dokonce nelogicky. Není možné v tom najít princip. A o to právě jde, aspoň mě čím dál tím víc dochází, jaká je to úžasná milost. Kdyby ten systém existoval, nechtěl bych ani Boha důvěrně poznávat, chtěl bych ho jen využít, aby mi požehnal do těch oblastí mého života, v kterých plavu, aby mi dal věci, po kterých toužím (vždycky bych si dokázal odůvodnit, že nejde o nic sobeckého, ale poslouží to i ostatním a Bohu taky). Bůh tohle neslibuje, Bůh v Ježíšově podobě nám slibuje něco jiného, klid, který nedává tento svět.\nNejdřív bych se chtěl věnovat tomu, co tento svět dává. To je důležité objasnit. Satan Ježíšovi na poušti slibuje, že mu dá všechny poklady světa, když před ním poklekne a bude ho uctívat. Ježíš ho odmítá. Přiznám se, že když jsem to četl ještě kdysi dávno, říkal jsem si, že Ježíš takhle reagoval proto, že satana mimo jiné prohlédl, věděl, co je zač, a když mu sliboval všechny poklady světa, Ježíš musel vědět, že je to lež. Co je však zvláštní, je, že Bible nazývá Satana jako vládce tohoto světa. Vypadá to, že Ježíš mohl opravdu obdržet jisté poklady.\nDo doby, než jsem zatoužil důvěrně poznat Ježíše a přijmout, že také za mě zemřel v Golgotě na kříži, jsem vlastně vždycky bral Boha, jako někoho, kdo je tu proto, aby mi něco dal, vylepšil mě, vyřešil všechny mé problémy a dal mi kód, s kterým s ním můžu komunikovat a mapu, která mi ukáže, kudy přesně mám postupovat ke skrytému pokladu.\nMožná trochu přeháním, ale tak nějak jsem to bral, musí to mít přece logiku, jen si dát tu práci a přijít na to. Bůh=záhada a mě přece děsně láká to rozlousknout. Udělalo by to i dobře mému egu. Přesně tohle dneska dělají všichni, kdo se nachytali v síti pseudobožích služeb typu věštění, vykládání karet, astrologií a prací s energií ve všech možných podobách.\nOna spousta věcí opravdu funguje, po vykonání nějakého předepsaného postupu se dostaví výsledek a přitom tohle hraní s energiemi, čísly, symboly a duchovními bytostmi nepostrádá příměs tajemství a možného odkrývání dalších a dalších bloků v našich životech, důvodů, proč nám něco neklape, nebo přinejmenším zdraví neslouží.\nMůže to znít zvláštně, ale to všechno, co nabízí léčitelé, mistři reiki, východních duchovních směrů, psychotronici, kartářky a astroložky, to jsou ty poklady, které nabízí bůh tohoto světa a víme už, koho Bible nazývá bohem tohoto světa. Můžeme si je od něj koupit. Nemyslím teď penězi, ty ho samozřejmě nezajímají, peníze dáváme esoterikům, kteří mají na duchovní bytosti „kontakt“, a pokud věří, (a hodně z nich opravdu věří), že je to dar od Boha, který musí předat lidem, pak právem musí očekávat, že se o ně samé Bůh stará tím způsobem, že za uzdraveného vyinkasují finance.\nKupujeme si je jinak, výměnou za naší duši, aniž si stačíme všimnout, od koho ty poklady jsou.\nPřenesme se teď do období, kdy byl Ježíš doveden na poušť, aby byl pokoušen ďáblem. Ke střetnutí totiž mělo dojít až ke konci Ježíšova čtyřicetidenního půstu.\nJako první z pokladů mu ďábel nabídl chléb, rychlé řešení podobné zákroku u léčitele, kterému sice nerozumíme, ale který zázraky slibuje, podobné tomu, když odepíšeme na inzerát s věhlasnou věštkyní, která pohne čísly v osudí tahu sportky, tak, že nás po vyprahlém finančním půstu konečně potká velká výhra.\nDruhá nabídka pro Ježíše byla, aby se vrhnul dolů, když ho přeci andělé ponesou na svých křídlech, což mě mocně připomíná snahy některých duchovních proudů se realizovat v dosahování různých metafyzických dovedností, výletů do tzv. astrálního světa, přecházení po žhavých uhlících, podporovaných představou, že mě touto mocí vybavují andělé, boží služebníci.\nPoslední nabídka a zdaleka nejlákavější, zněla tak, že mu satan ukázal všechny království světa se slovy „To všechno ti dám“. Ta věta ale není úplná, dodal ještě: „když mi padneš k nohám“\nJežíš dává život, ten pravý život, neslibuje, že nás přejdou problémy tohoto světa, ani naše problémy, slibuje ale klid, který nemůže nabídnout tento svět.\nČím dál tím víc si říkám, že tento klid pramení jen z lásky a intimního vztahu s Ježíšem a Otcem, tenhle klid není z tohoto světa, a nejlépe se zažívá, když se naše představy o tom co by nám měl svět nabídnout rozboří, a když třeba nejsou vyslyšeny některé naše sobecké modlitby. Bůh je pro mě nevypočitatelný a „nepodplatitelný“.\nProto nemůžu a už ani netoužím pochopit vše ohledně Bible a křesťanství, a toužím víc po Něm, kvůli Němu, který se za nás obětoval na kříži a musel snášet ponížení od těch, které sám stvořil. Kvůli Němu, který se tak záhadně objevil v mém srdci a který mi dává to, co svět nemůže nabídnout.\nA navíc my věříme a už tady na Zemi vnímáme, že ten pravý poklad máme ukrytý v nebi a ten jsme dostali opravdu darem a brzy ho spatříme.


Posedlí | Revolver Revue\nHinč se rozběhl nahoru za Leščukem.\n„Nevíte, co se stalo se slečnou Majou?“\n„Byl tu Cholawicki. Prý s ním odjela.“\nHinč byl tak rozčilený, že mu už bylo jedno, jak to může na Leščuka zapůsobit. Podezíral Cholawického z toho nejhoršího.\n„Já nic nevím,“ zabručel apaticky Leščuk.\nVypadalo to, že ho nic nedokáže vyvést z jeho úzkostného očekávání.\nHinč už ho neposlouchal. Zavolal Maryšku:\n„Je tu někde nějaká zbraň?“\n„Je tu revolver po nebožtíkovi pánovi a taky jeho dvojka.“\n„Přineste mi je, ale tak, aby to paní neviděla. A taky náboje.“\nPřed vchod předjely koně a hosté z penzionu se chystali nasednout, ale vtom skočil do bryčky jasnovidec s brokovnicí a revolverem, a než se slečna Wycisková s paní doktorovou vzpamatovaly, vyhodil jejich zavazadla ven.\n„Jedem!“ zařval na kočího. „Na hrad! Dostaneš dvacet zlotých na pivo, jestli tam budeme do půlhodiny!“\nVyjeli. Ale v tu chvíli dohonil povoz Hendryč a vyskočil na stupátko.\n„Já tady na vás čekám. Mám vám něco vyřídit. Už tu čekám dvě hodiny!“\n„Sedněte si,“ řekl Hinč. „Řeknete mi to cestou. Spěchám.“\n„To je dobře, mě právě v souvislosti s hradem něco napadlo.“\nPomalu Hinčovi vysvětlil, proč přišel.\nOd té doby, co na něj ten pán začal naléhat, pořád má nějaké vidiny... Jako by si chtěl na něco vzpomenout, ale nešlo to. Přeskočilo mu nebo co?\nMá to něco společného s hradem. Pořád mu něco bloudí hlavou... Jako by si na něco chtěl vzpomenout, ale nemůže.\nŘekl o tom manželce, ta mu vynadala a zahnala ho do práce, ale on si umínil dojít do Polyky a poradit se, protože je v tom cosi...\n„Poslyšte, vy jste levák?“ zeptal se ho nečekaně jasnovidec.\n„Nojo, ta moje levá je šikovnější než pravá.“\nHandryč byl tou otázkou trochu překvapen. Ale Hinč neodpověděl.\nDojížděli už ke hradu. Než však dojeli před hradní bránu, vynořily se z nočních temnot dvě postavy – Skoliňski a Řehoř.\n„Je to jasné, jela s ním na hrad,“ řekl profesor. „Sedláci je viděli. Ale bránu zamkl! Nedá se otevřít!“\n„Tak půjdeme podzemní chodbou.“\n„To je moc daleko. Ostatně, určitě ji z vnitřní strany zavřel.“\nByli bezradní. Vtom se z okna nárožní věže ozval sekretářův hlas:\n„Jdete na návštěvu, pánové?“\nSmál se. Dělal si z nich legraci.\n„Je slečna Maja na hradě?“\n„To jste uhádl správně!“\n„Rád bych s ní mluvil, a to hned.“\n„To nepůjde. Slečna Maja je v tuto chvíli ve staré kuchyni. Na vlastní přání. Chtěla se podívat, co se tam děje, a prosila, aby nebyla rušena! Je mi líto, ale nemůžu vás pustit dál.“\n„Otevřete, nebo vyvrátíme bránu!“\n„Tak daleko to tedy došlo? Bohužel. Slečna Maja sem přišla dobrovolně, a jak jsem řekl, nepřeje si být rušena. A do hradu vás pustit nemůžu, protože mi to kníže zakázal.“\n„Ale ovšem! Kníže si s vámi promluví sám!“\nPo chvíli se v okně objevil kníže.\n„Odejděte!“ křičel stařík a mával rukama. „Nikoho dovnitř nepustím! Je to můj hrad! Pryč! Pryč!“\nProfesor udělal pár kroků vpřed.\n„Kníže!“ zvolal. „To jsem přece já! Váš host! Já na hradě bydlím! Pusťte mě dovnitř!“\nAle stařík, jako vyměněný, nepřestával mávat rukama.\n„Pryč! Pryč! To nedovolím! Fráňa mi to zakázal!“ vykřikl najednou jako v extázi. „Fráňa! Nikoho nesmím pustit dovnitř!“\nJeho stříbrošedá ptačí hlava zmizela. Zdálo se, jako by klesl na zem. Nahradil ho Cholawicki.\n„Jak vidíte, pánové, je zákaz knížete kategorický,“ pravil úředně.\n„Pane, nebudeme se spolu bavit jako malé děti,“ řekl Hinč. „Víte stejně dobře jako já, jaký je stav knížete. Máme důvody se domnívat, že jste zneužil důvěry slečny Maji. Chcete snad, abychom použili násilí?“\n„Cože? No, v tom případě jsem ochoten si s vámi promluvit, ale soukromě a beze svědků. Pojďte k vratům, promluvíme si skrze špehýrku.“\nHinč došel k vratům a v malém okénku se v šeru objevila Cholawického ústa.\n„Vážený pane,“ říkala ta ústa ironicky, „jak vidíte, právo je na mé straně, neboť mám formální zákaz knížete, a Maja sem rovněž přišla dobrovolně. Chce se chudinka na vlastní oči přesvědčit, co straší ve staré kuchyni, protože si vzala do hlavy, že se ty síly zmocnily jak jí, tak toho jejího kluka. Mám dojem, že jste se o tento názor značně zasloužil.“\n„O to přece nejde. I mně záleží na tom, aby si v té kuchyni přes noc poseděla.“\n„No tak vidíte,“ říkala ústa. „Já už si nedělám nárok ani na poklady ani na její lásku. Zato si s ní potřebuji vyřídit účty a doufám, že je za mne vyřídí ta místnost.“\n„To je možné, vlastně si tím jsem jist, protože jsem strávil noc ve staré kuchyni a vím, co tam je.“\n„Vám se podařilo utéct, pane profesore, jenže ona neuteče. Jak tedy chcete, pánové? Když mě doženete do krajnosti, vezmu revolver a zabiju ji i knížete i sebe, ujišťuju vás, že život už pro mě nemá velkou cenu. Záleží to na vás. Jestli chcete, abych ji zabil, vyvalte bránu. Ale upřímně řečeno, být vámi, neuchyloval bych se k tak radikálnímu počínání. Věřím, že se stará kuchyň pomstí za mě a já v tom prsty mít nebudu. Tak jak chcete: trochu rozumu, pánové. Jestli budete klidně čekat, máte ještě nějakou šanci. Pokud vyjde z kuchyně živá, pustím ji. Ale když ne, je její osud i osud knížete zpečetěn.“\n„Jestli si myslíte, že se takhle vyhnete odpovědnosti, tak se mýlíte,“ řekl Hinč.\n„Nikdo mi přece nic nedokáže,“ odpověděla ústa nonšalantně. „Napsala mi přece černé na bílém, že tam jde sama. Já ji neunesl. A že vás kníže dovnitř nepustí, to není má vina. Musím se ovšem přiznat, že jsem konečně poznal ono znamení... A kníže je v mé moci. Tak na shledanou.“\nHinč uslyšel jedovatý přerušovaný smích a zvuk vzdalujících se kroků.\nJasnovidec se vrátil k profesorovi celý zoufalý. Ochromovala ho bezmocnost.\nMají čekat? Čekat, až Maja zaplatí životem nebo zdravím svůj nerozumný krok?\nČekat, až se Cholawicki pomstí knížeti, který plní všechny jeho rozmary?\nČekat a nic nedělat, dokud je oba nedovede k nějaké propasti, odkud už není návratu?\n„Jak mohla!“ zoufal si profesor. „Jak mohla!“\n„Kéž bychom se tam mohli dostat a spoutat ho nebo zastřelit dřív, než splní své výhrůžky!“ zabručel Hinč. „To je hrozné. Ona je tam sama. Sama!“\n„V té kuchyni jsem byl. Vím, co to je. To ona nevydrží. Zejména teď, když je vyčerpaná, psychicky oslabená po tom všem, co zažila. Bůh ji opatruj!“\nObrovský hrad se černal v měsíčním světle, ztrácel se v temně fialové obloze. Dva šílenci – a Maja...\n„Jestli se Cholawicki objeví v okně, střílejte,“ rozkázal Hinč a nabil svou dvojku.\nPomyšlení, že se ten šílenec zmocnil Maji a knížete a že se odporná síla kuchyně stala nástrojem v rukou toho ničemy, který v bezbřehé žárlivosti ztratil poslední zbytky člověčenství, bylo hrozné. Co dělat?\nV tu chvíli spatřil, jak Leščuk stojí mezi stromy a opírá se o bicykl. Co ten tu dělá?\nJeho nečekaný příchod se Hinčovi vůbec nelíbil.\nPřestože byla tma, bylo vidět, že chlapec je bledý jako křída.\n„Co tu děláte? Vraťte se do Polyky! Tady nemáte co dělat!“\n„Ona je ve staré kuchyni?“ zeptal se roztřesenými rty Leščuk a kolo se mu převrátilo na zem.\n„No a co? Je tam! Vy tu jen překážíte! Vraťte se!“\nLeščuk se na něj podíval.\n„Proč tam chodila?“\n„Ne. Ona je tam. Šla tam schválně, aby to viděla. Nemůžu ji tam přece nechat. Dopadne to s ní stejně jako se mnou, nebo ještě hůř.“\n„Dostaneme ji odtamtud,“ řekl Hinč, i když o tom nebyl přesvědčen.\n„Ne,“ odpověděl Leščuk tiše, „on se mstí. Ze žárlivosti. Proti tomu se dá dělat jen jediné. Ať tam zavře mě místo ní. Se mnou chce taky zúčtovat. Radši by dostal mě než ji!“\n„Co je?!“ Sekretář byl opatrný a neobjevil se. „Kdo to říká?“\n„Pusťte slečnu Maju a já půjdu do kuchyně místo ní.“\n„Slibte, že ji pustíte, a já u vás zůstanu místo ní. Taky jsem zvědavý, co se tam děje. Souhlasíte?“\nLeščuk správně předpokládal, že ho sekretář nenávidí ještě víc než Maju. Byla to lákavá nabídka.\n„Ne!“ ozval se konečně Cholawicki. „Chcete se sem dostat, abyste se na mě vrhl. Nevěřím vám!“\n„A když mě ti pánové svážou? Ať mě svážou, můžete to zkontrolovat, svážou mě tady před vašima očima. Pak se ode mě vzdálí, vy mě budete moci vtáhnout do hradu a udělat se mnou, co se vám zlíbí.“\n„Hlupáku!“ šeptal Hinč a tahal ho pryč. „To je bláznovství! On tě chytí, ale ji nepustí. Ty to nevydržíš!“\n„Vydržím,“ postavil si hlavu Leščuk. „Když to vydrží ona, vydržím to i já!“\nHinč, Skoliňski a Řehoř se kolem něj shlukli. Mysleli si, že zase dostal záchvat. Jenže Leščuk věděl, co dělá.\n„To se ví, že ji nepustí, ale to je jedno. Když mě strčí do té kuchyně, aspoň tam nebude sama! Ve dvou se to lépe táhne. I kdybych jí nemohl pomoci, aspoň se nebude tolik bát.“\nMluvil rychle, překotně, aby se co nejrychleji přesvědčil.\n„Bůhví co se jí může zjevit. Chci být u ní. A pokud mě on odkrouhne hned, nedá se nic dělat. Nic lepšího nevymyslíme. Máte snad nějaký jiný nápad?“\nHinč musel přiznat, že nemá. Byli úplně bezmocní.\n„Když ho tady před vraty pořádně svážete před mýma očima,“ ozval se Cholawicki, „a když se potom na dvě stě kroků vzdálíte... tak souhlasím. Nic proti tomu nemám. Když je zvědavý, tak ať se jde podívat.“\n„Svažte mě postraňky,“ řekl Leščuk a lehl si na zem.\nŘehoř k němu přiskočil.\n„To ho máme svázat a poslat jako prase na jatka? To je, jako bych ho zabil vlastní rukou! Ať ho sváže někdo jiný, já tedy ne!“\n„To je vyloučeno!“ zašeptal Skoliňski a táhl Hinče pryč. „Nesmíme zapomínat, že už je tím nakažený! Jestli ho Cholawicki strčí k Maje do kuchyně, může to mít nepředvídatelné následky!“\n„Svažte mě!“ naléhal Leščuk. „Svažte mě! Já se nebojím! Když se odvážila ona, odvážím se i já! Nebojím se ani jeho ani duchů! Povídám vám, že se nebojím! Já to vydržím! Povídám vám, že to vydržím! I kdyby tam byl sám ďábel... já se nebojím, nic mi neudělá! Nic!“\nHinč si přejel rukou po čele.\nTen nápad mu připadal jak šílený, tak beznadějný. Vydat svázaného a bezbranného chlapce na pospas rozzuřenému rivalovi?\nKdoví, co by s ním Cholawicki udělal?\nI kdyby ho strčil k Maje do kuchyně, nedostane Leščuk nový záchvat? Sekretář zná přece tajemství staré kuchyně lépe než oni a dobře ví, nač spoléhá...\nNe, takový nápad se může zrodit jen v krajním zoufalství!\nA přece... začínal věřit, že Leščuk může Maju povzbudit na duchu a zachránit ji.\nKde se v něm ta změna vzala?\nNebyl to už ten Leščuk, který byl po selsku vyděšený duchy a ďábly a který pln fatalismu čekal, až propadne šílenství. Kde se v něm vzala ta změna?\nHinč si ho prohlížel, jak tam tak ležel na zemi a čekal, až ho svážou.\nAno, Leščuk se přestal bát! Bylo jasné, že se nebojí a že se bát nebude, kdyby se stalo nevímco. Nebál se! Dospěl k té hranici, za níž je člověk ochoten vystavit se čemukoli, vzmoci se na nejkrajnější riziko, a kdy je ochoten vydržet vše, co je nad lidské síly.\n„Pánové,“ řekl Hinč, „vezměte postraňky od koní a svažte ho!“\nA tak ho začali svazovat. Když pak poodstoupili o dvě stě kroků, vrata se otevřela a sekretář ho vtáhl dovnitř, jako pavouk vtahuje mouchu do své pavučiny.\nProfesor se podíval na hodinky.\n„Budou dvě,“ řekl.\nCo se stalo s Leščukem? Vtáhl ho Cholawicki do kuchyně? Co se stalo se zavřenou a čekající Majou? A co s knížetem?\nTa muka bezmocnosti! Nezbývalo jim než čekat. Míjely čtvrthodiny. Kdy se rozední?\n„To je nanic!“ rozčiloval se Skoliňski. „Ponechali jsme je jejich osudu! I kdyby se snad z té kuchyně dostali bez úhony, oddělá je Cholawicki jinak. Nenechá je odejít! Nedělejme si iluze!“\nByla zde však jistá, ač minimální naděje, že Cholawicki nepůjde do krajnosti. Pokud zavřel Leščuka do kuchyně, Maja ho rozváže a budou se oba moci postavit na odpor.\nTřeba se sekretář vzpamatuje, poleká se své odpovědnosti... Třeba se něco stane...\nKdyby se však snažili dostat do hradu, všechny naděje by pohřbili, Cholawicki by splnil svou hrozbu.\nV úzkosti a temnotách čekali a modlili se, aby už začalo svítat. Profesor, který si pamatoval své strašlivé zážitky ze staré kuchyně, padl na kolena, zaclonil si rukama obličej a celý se třásl.\n„Kde je Handryč?“ zeptal se jasnovidec.\nTeprve teď si povšiml, že sedlák už je dávno pryč. Chtěl ho poslat do vsi, aby zavolal lidi.\nVtom protrhl ticho srdceryvný výkřik.\nStrnuli. To křičela Maja.\nOkno staré kuchyně odtud nebylo vidět, zakrývala je hradba kolem hradu, ale ten výkřik, vyjadřující ten nejstrašnější děs, přicházel právě odtamtud. A ticho, jež po něm nastalo, se zdálo být smrtící.\n„Tak dost!“ vykřikl Hinč.\nVrhli se k vratům a začali na ně tlouct.\nHinč, Řehoř a profesor se vrhli do hradu.\nUtíkali po černých schodech nahoru.\nV prvním patře uslyšeli výstřely z revolveru. To střílel starý kníže, ráz naráz, a současně křičel:\n„To nedovolím! Nedovolím! Pryč! Nerušit! Fráňo!“\nHinč k němu doběhl a srazil ho na zem.\nBěželi dál – k té strašné místnosti.\nJenže dveře vedoucí do síně, která oddělovala kuchyň od zbytku hradu, se před nimi zabouchly, a byly to dveře stejně těžké a masivní jako všechny dveře na hradě.\nHinč do nich začal bušit pěstmi.\nUslyšeli klidný, studený hlas Cholawického:\n„Moment, moment! Nejdřív si to vyřídím s nimi, potom s vámi a nakonec se sebou. Dobře...“\nA sekretářovy kroky se začaly vzdalovat k staré kuchyni. Nespěchal, byl si jistý, že dveře vydrží, než si to vyřídí s Leščukem a Majou.\nHinč začal do dveří střílet z revolveru a profesor z lovecké pušky. Bylo to výrazem čirého zoufalství. Kulky z revolveru zůstávaly ve dřevu, a což teprve profesorovy zaječí broky.\n„To nedovolím! Nedovolím! Fráňa! Je tam Fráňa!“ křičel. „Přišel Fráňa! A vy ho chcete zabít! Jděte pryč, on hned přijde.“\nJak profesor, tak Hinč přestali střílet jako na povel. Naslouchali...\nNaslouchali, co se ozve... Zda výstřely z revolveru Cholawického nebo něco jiného... Co se tam dělo?\nMlčení se prodlužovalo donekonečna.\n„Povídám vám, že přišel Fráňa a odpustí mi! Viděl jsem znamení!“ křičel kníže.\nVtom se ozvaly kroky, pomalé kroky sekretářovy. A dveře se otevřely.\nVrhli se na něj. Jenže on se nebránil. Řekl tiše, protahuje slova:\n„Jděte se podívat, jděte se podívat, jděte se prosím podívat.“\nUkazoval na starou kuchyň a nic víc už ze sebe nevypravil.\nTón jeho hlasu byl tak podivný, že všichni strnuli.\nDveře od staré kuchyně byly napůl otevřené. Hinč, kníže a Řehoř k nim došli – a užasli.\nMaja a Leščuk beze stopy zmizeli.\nMísto nich stál uprostřed místnosti Handryč a bezradně se rozhlížel kolem – jako člověk, který se probudil z hlubokého spánku.\nPo ručníku ani stopy.\n„Kde jsou?“ vykřikl Hinč. „Co jsi s nimi udělal, ty vrahu?“\nChytil sekretáře za ramena. Ten však s vytřeštěnýma očima nepřestával ukazovat na Handryče a šeptat:\nVtom se jakési tělo svezlo na podlahu. To kníže padl na kolena před Handryčem, ruce vztažené, tvář zalitou slzami.\n„Fráňo,“ řekl, „Fráňo...“\n„Kde jste se tu vzal? Jste to vy? Jste to vy, Handryč?“ ptal se Skoliňski, aniž si byl vědom nesmyslnosti svých otázek.\n„Jsem to já... Já už jsem tu byl... byl jsem tu... kdysi...“\nA také omdlel.\nNež však dozněl hluk padajícího těla, Cholawicki se s šíleným řevem vyřítil z místnosti.\nHinč, profesor a Řehoř tam stáli jako tři němé otazníky.\nMaja se ani nepokoušela bušit na dveře, které Cholawicki zavřel. Nepokoušela se prosit ani volat. Věděla, že by to bylo marné. Usedla na postel, zůstala tak sedět bez hnutí a čekala...\nByla tu tma... Ve tmě neviděla tu ohavnou věc visící na háčku, avšak věděla, že tam je – a že se pohybuje.\nZpočátku se jí zdálo, že to vůbec není tak strašné, jak říkal Skoliňski a jak si ona sama představovala. Byla připravena na všechno.\nJejí rozum současně neúnavně pracoval, dohadovala se znovu a znovu, co se tu vlastně má materializovat.\nMarně od toho vší silou své vůle odvracela pozornost a snažila se myslet na věci střízlivé a konkrétní. Na dně bublala otázka – co bude? Co se z toho vyklube?\nVrhne se na ni to něco? Nebo se jí jen zjeví? Třeba ji pouhý pohled na to něco zdrtí navždy? Nebo to něco do ní vstoupí. Nakazí ji, ovládne ji jako Leščuka, a ona...\nNavíc byla přesvědčena, že kdyby si Cholawicki nebyl absolutně jistý tím, že ona to nevydrží, nebyl by ji tu zamkl, nebyl by ji sem přivedl...\nOknem uslyšela hlasy, měla dojem, že poznává hlas Hinče, ale nebyla si tím jistá... a k oknu dojít nemohla, protože bylo příliš blízko kouta, v němž se pohyboval ručník.\nCítila, že se jí dělá mdlo. Marně si opakovala, že sem přišla dobrovolně, že ten zvířecí strach překoná, a právě na tom že závisí její i Leščukův další osud.\nVe tmě však slábla a slábla, cítila už, jak se jí chvějí svaly v obličeji, jak jí na čele perlí pot a jak se propadá do blížící se hrůzné paniky.\nNe, nepoddá se. Nepoddá se! Nenechá se ovládnout tím, co se hýbá v koutě...\nVtom uslyšela, jak se blíží Cholawicki, ale jeho krok byl těžký a něco říkal. Sám sobě?\nNěco však do ní prudce uhodilo a padlo na zem. Když zděšeně ustoupila, sekretář zabouchl dveře.\nNeodvažovala se ozvat. Až konečně uslyšela přerývaný, jakoby zalykající se hlas... Leščuka.\n„Rozvažte mě,“ uslyšela místo odpovědi.\nSklonila se k němu, a když se pokoušela uvolnit provazy, vysvětlil jí, co se stalo a proč se na Cholawického příkaz nechal svázat.\nMaja měla pocit, že by se tady nemělo mluvit, že lidský hlas něco v téhle místnosti narušuje a provokuje...\n„Je to tam?“ zeptal se najednou. „Na které straně? Tam?“\n„Hýbá se to?“\nMlčeli dál. A zase ten bezbřehý hnus, hrůza, šílenství ve vzrůstajícím tichu, křečovitý pohyb. Maja si myslela, že to teď začne, právě teď, když on tu je, mezi nimi musí, musí něco vzniknout, to je jasné. A jeho přítomnost v té tmě ji spíše děsila než uklidňovala.\nNezačne za chvíli šílet, nezačne něco hrozného? Byl to zřejmě osud!\nNevzmohla se na žádnou otázku, protože si byla jista, že v jeho odpovědi uslyší zděšení – a pak to ani ona sama nevydrží a zhroutí se po hlavě do strachu!\n„Tak co? Nic se neděje? A já myslel, že se tady bude něco dít!“\n„Copak necítíte... že se to hýbá? Hýbá!“\n„Já nic necítím. To se vám jen zdá. Co se má hýbat? Jestli chcete, tak ten hadr vyhodím z okna, a bude to!“\nZbláznil se? Zapomněl, kde je? Jeho tón Maje připadal... nemožný, nepravděpodobný.\nMaje přestalo tlouci srdce.\nMěla pocit, že něco praskne, vyjekne, že se něco objeví...\nOn se pohyboval v tom koutě.\n„Nemůžu ho nahmatat. Jo, už ho mám! Visí na háčku? Docela obyčejný ručník! A takových řečí kolem něj! Tak ven!“\nSpatřila jeho postavu proti oknu – a pohyb ruky, kterou ručník vyhazoval. Jeho vlasy jí připadaly divné.\n„A je po strachu. A jestli se tu Cholawicki objeví, dám mu do držky. Musíme tu vydržet do rána a potom...“\nVytržená plotna kuchyňských kamen se nadzvedla a s rachotem spadla na kamennou podlahu. Něco kamna rozbouralo. Zevnitř.\nChtěl něco říct, ale vtom zazněly výstřely.\n„Utíkejte tudy!“ vykřikl venkovan. „Tady je průchod! Honem!“\nA zatímco Maja s Leščukem mizeli v propasti kamen, Handryč stál a se soustředěným a lítostivým výrazem se rozhlížel kolem.\n„Takže teď si můžeme přibližně rekonstruovat tragédii, která se tu kdysi stala,“ říkal Hinč, když s profesorem vcházel do staré kuchyně.\nBylo jasno. Venku štěbetali ptáci. Místnost bez ručníku vypadala docela přívětivě.\n„Představme si,“ pokračoval jasnovidec, „co se tu stalo oné poslední noci, kdy se Fráňa rozzuřil do nepříčetnosti.\nKníže jako vždycky přišel ke dveřím a prosil ho o slitování. Fráňa mu jedovatě odsekl…,´Já ti odpustím!´ a přejel si prstem po krku, což mělo znamenat, že podřízne sebe i otce.\nVidíte tu skulinu ve dveřích? Tou skulinou viděl kníže Fráňův pohyb.\nPak rozzuřený a nešťastný chlapec popadl ručník a udusil se. Nacpal si ho do úst a obtočil kolem krku. Kníže omdlel. A když se probral, Fráňa už nežil.“\nOba se sklonili ke kamnům.\n„Ano,“ řekl profesor, „na dně je proražený otvor, jakýsi komín, který jde až do sklepů. Asi to bude nějaká nedokončená přestavba z minulých let.“\n„Já to vidím!“ přimhouřil oči Hinč. „A když se kníže probral z mdloby, zešílel. Vřítil se do kuchyně, a aby před sebou samým i před jinými lidmi utajil ten hrůzný fakt, chvatně tělo nacpal do kamen – a tělo proletělo až dolů!“\nProfesor vystrčil hlavu z kamen.\n„Aha, teď už chápu, proč si z té kuchyně udělal posvátné místo. Myslel si, že se tady nachází milovaný mrtvý syn.“\n„Nevěděl, že komín je spojnicí až do podzemní chodby ústící mimo hrad. Nevěděl, že se Fráňa neudusil, jen ztratil vědomí. Nenapadlo ho, že takhle by se nikdo udusit nemohl. A konečně nevěděl, že když se Fráňa dostal z hradu ven, vinou nervového šoku úplně ztratil paměť.“\n„Jen mě udivuje, že nikdo ze zdejších lidí v Handryčovi nepoznal Fráňu,“ pravil profesor.\n„Na to jsem se Hendryče ptal,“ odpověděl Hinč. „Vyprávěl mi, jak se po několika týdnech ocitl v Lublině. Onemocněl tyfem, lidé se o něj postarali. Ztrátu paměti připisoval své chorobě.\nTam poznal svou nynější ženu. Vrátili se sem až po letech. Ona jediná tušila, že manžel má něco společného s legendou o Fráňovi a s hradem, ale z pochopitelných důvodů to před ním tajila.\nA kníže? Kníže se naslepo chytal poslední naděje, jak to šílenci dělávají, a namluvil sám sobě, že to Fráňovo kruté gesto bylo znamením odpuštění! Pořád čekal, že mu Fráňa odpustí, jak říkal.“\n„Cholawicki tu seděl celou noc a nic neviděl. Jak se tedy mohl dovědět o tom znamení?“\n„Od Ziolkowské. Ta baba s ním byla domluvená a řekla mu, co jsme během seance zjistili. V kuchyni nic nespatřil, přestože tu proseděl celou noc. Ručník povlával stále silněji, a potom zase stále slaběji. Nic se mu nezjevilo.“\n„Takže tady vlastně nic nestrašilo?“ otázal se zklamaně Skoliňski.\n„Ne. Jen to, že se hýbal ručník.“\nVyšli z kuchyně a ocitli se na hradním nádvoří. Slunce připalovalo.\nPrudké polední světlo obnažilo zpustlost starého hradu. Trsy trávy, trčící ze skulin mezi uvolněnými kameny podezdívky. Oprýskanou omítku, rezavé skvrny zpráchnivělých cihel, šedivé skvrny od zateklé vody, zelené lišeje porostu.\n„Za pár let z toho bude hromada sutin,“ zavrčel Hinč.\n„Vy tu ruinu chcete opravit?“\n„Moje dohoda s knížetem prozatím tuto možnost neobsahuje. No což, dědicem bude Handryč, já jen kustodem, pokud to není příliš vznešené slovo. Mám se starat o movitosti, provést expertizu, hodnotné věci předat muzeím...“\n„A zbude zřícenina,“ poznamenal Hinč.\n„To ukáže budoucnost. Pokud se o hrad nikdo nepostará, samozřejmě se rozsype. Jenže kníže to ještě může uvážit.“\n„Vídám se s ním každý den a zdá se, že se vrací do života. Ten stařec se podobal svému hradu. V jeho psychice narůstaly vrstvy jakýchsi pavučin a prachu. Hodně se o to zasloužil ten ničema Cholawicki. Trýznil starce, mučil ho, chvíli mu dával naději, chvíli se mu vysmíval, a pak ho zase terorizoval a strašil. Dovedl využít jeho mánie, i když neznal její příčinu. Je to ničema, studený, rafinovaný ničema.“\n„Však se taky do té své ničemnosti pěkně zamotal.“\nProfesor zamyšleně stínal svou holí velké listy lopuchu a tvrdý pýr rostoucí u zdi.\n„Tak už to s ničemností bývá.“\n„No a co? Dostane se z toho?“\n„Z čeho? Z té střelné rány? No jistě. Lékaři hned řekli, že je to jen škrábnutí. Doktor Daraš tvrdí, že takhle střílejí dva typy sebevrahů – buď komedianti, nebo zbabělci. Kulka do prsou? No což, dvě zlomená žebra, pocuchané svaly... Kulka z takového starobylého krámu je pořádně veliká. Ale dostane se z toho.“\n„Kníže to ještě neví?“\n„Ne. Když odváželi Cholawického, nebyl ještě při vědomí. Řehoř bude mlčet, protože má staříka rád. A Handryč taky.“\n„Spíš Fráňa. A co Fráňa říká plánům knížete?“\n„Myslím, že proti tomu nic nemá.“\n„Dá se říct, že jste svou partii vyhrál, pane profesore. Hrad zůstane knížeti a Fráňovi, a movitosti půjdou do muzeí. Tak, jak jste chtěl.“\n„Doufám. Ale byl bych radši, kdyby se zachránil i hrad. Ty staré zdi mohou vydržet ještě dlouhá léta. Zvenčí je to ruina, ale jádro zdiva je ještě zdravé. Homogenní kámen. Bude třeba jen vyměnit stropy, podlahy, zesílit podezdívku, udělat novou omítku, a takhle se ta mrtvola dá vzkřísit.“\n„Tak jako jsme vzkřísili knížete.“\n„No, tady jeden otřes nestačí. Bude zapotřebí spousta práce a peněz. Však já je nějak seženu. Opravy se vyplatí, protože do těch starých místností se dá umístit leccos. Jesle, škola, muzeum... Taky by bylo možné neodvážet ty poklady, které tu jsou, naopak nechat je tady a pečovat o ně.“\nChodili podél hradního příkopu kolem chmurných hradeb, zakopávali o kameny vyčnívající z chodníku a propadali se do plevelem zarostlých děr.\n„Hotová ilustrace k pohádce o Šípkové Růžence,“ radoval se profesor a holí ukazoval na věž tyčící se nad olezlými stěnami, na proděravělá cimbuří.\n„Ale už se tu probouzí nový život. Podívejte, pane profesore. Řehoř otvírá okna. Handryčová už přijela a zrovna něco kuchtí. Fráňa už poroučí novým čeledínům. Co nevidět tu bude všechno jiné.“\n„Zlé kouzlo ztratilo svou moc. Roli otráveného jablka sehrál...“\n„Ručník,“ dořekl vážně Hinč. „Někde by tu měl ležet, jestli ho ještě někdo nesebral.“\n„Tady je to,“ řekl profesor a vedl Hinče podél hradeb. „Tady je okno od staré kuchyně.“\n„Kdepak je? Aha, tady leží,“ ukázal Hinč na ručník bělající se v trávě.\nLežel tu tak, jak ho Leščuk vyhodil, a vůbec nevypadal nebezpečně. Přesto si ho oba pánové nedůvěřivě prohlíželi z určité vzdálenosti.\nProfesor polkl sliny. Navzdory všemu cítil děsivý odpor k tomu hadru, který se zdánlivě pořád ještě chvěl a pohyboval, ač velmi nepatrně.\n„Musí se to spálit,“ řekl zhnuseně.\n„To ne!“ zvolal jasnovidec. „Ten ručník a také ta tužka – to jsou jediné dva neprozkoumané předměty v celém tom příběhu. Vezmu je s sebou do Varšavy a podrobíme je vědeckému zkoumání. Uvidíme, co to je! Jaká energie jimi zmítá...“\n„Jen opatrně! Nezapomínejte, že se s tím nedá zacházet beztrestně!“\n„Čím déle o těch věcech přemýšlím,“ řekl Hinč, „tím více jsem přesvědčen, že za Leščukovo šílenství vděčíme jen malou měrou za nepopiratelné fluidum ručníku. Jsou to beze sporu záhady. Ale vlastní příčinou toho šílenství byla Maja.\nTo máte tak,“ pokračoval, „jakmile se v lidském životě objeví neprozkoumaný a tajuplný prvek, máme hned sklon všechno připisovat jeho působení. A to je velká chyba. Rozhodně existuje ještě mnoho sil a jevů, které přesahují naše vědomosti o světě, ale nesmíme to s jejich vlivem přehánět.\nStrůjcem svého osudu je člověk sám. Rozhoduje charakter, svědomí, víra, a ne slepá a temná fluida. Každý lidský život, každý náš příběh je trochu nejasný a tajemný. Pohybujeme se ve světě, který není ještě zcela vysvětlen. Ale to světlo, jaké je, člověku dobré vůle stačí.“\n„V našem případě se neobávám mechanického vlivu toho hadru. S tím vším si vždycky poradíme, i když nám ústa zčernají na uhel.\nA propos,“ dodal jakoby mimochodem, „nevím, jestli jste si všiml, že ta Leščukova tužka byla... inkoustová.“\nProfesor se na něj podíval.\n„Ale to není důležité,“ řekl Hinč, „to by stejně nic nevysvětlilo. Opakuji, že jsme se marně snažili pochopit všechno. Náš život ubíhá v pološeru. Asi bychom mohli přirozeným způsobem vyřešit ještě mnoho záhad, ale vždycky zbude určité minimum nevysvětlených. Tak je tomu vždycky.\nJedno však víme zcela jistě. Že se ve staré kuchyni nic nedělo. V noci se prostě ručník hýbal víc – a to je vše. Lidé se tam mohli zbláznit strachy a představami – jako vždycky od začátku světa.“\n„Rozhodně se toho radši nebudu dotýkat rukama,“ řekl profesor a opatrně nadzvedl ručník klacíkem.\nHinč se shovívavě usmál.\n„Na vědce jste dost malý skeptik, pane profesore.“\n„No, kdybychom nebyli svědky těch psích kusů, které tenhle hadr rozehrál... Brr! Když si vzpomenu na tu noc, kterou jsem tam s ním strávil samotinký!“\n„I v mozku vědce bývá zřejmě představivost silnější než schopnost uvažovat.“\n„To rozhodně. Ale dovolte, abych vám řekl, že na člověka, který je nadpřirozeným zjevům blíž než já, obyčejný homo sapiens, jste skeptik příliš velký.“\n„Když zčernalost Leščukových úst připisujete tomu, že jeho tužka byla inkoustová, pak mi vysvětlete, proč se ten ručník hýbal? Protože to, že se hýbal, je fakt, a žádná iluze, žádná hra představivosti...“\n„Skeptik by řekl: hadrem zřejmě pohyboval průvan. A hledal by ve zdi za ručníkem spáru.“\nProfesor se dal do nuceného, neupřímného smíchu.\n„Je tedy všechno jasné? Žádné záhady už nemáme... Drahý pane, když už tedy zdravý rozum triumfoval nad fikcemi, ráčíte mi dát ještě jeden důkaz kritického skepticismu a vlastnoručně uložíte tu odpornost do kufru?“\nHinč se kousl do rtů. Stáhl obočí.\n„Nezlobte se,“ pokračoval vážně profesor. „Myslím to vážně. Rozumíte, oč mi jde.“\n„Ano,“ zabručel Hinč.\nA pomalu se sklonil pro ručník. Jenže v tu chvíli ho profesor bleskurychle chytil za nataženou ruku a odtáhl ho od ručníku.\n„Dost!“ vykřikl. „To mi stačí...“\n„Za prvé jste zaváhal a otálel, přestože se nebojíte ,mechanického vlivu toho hadru´. Tak jste to řekl, že? A za druhé jste se přece jen rozhodl. Moc zajímavý experiment pro badatele lidské psychiky.“\n„Že přece jen skeptik nejste. Stejně jako já.“\n„Milý pane profesore,“ poklepal ho Hinč po rameni, „stojí za to být čistým skeptikem bez jakékoli příměsi? Tím byste přece ze života sedřel všechny iluze, které mu propůjčují barvy. Poznávat tajemství je hezké, ale jen pro samu zkušenost poznání, ne pro triumf nevíry. Jaká negace vám udělá radost?“\n„Ať žije romantismus,“ dělal si legraci profesor. „U toho zůstaňme. A proto... použijeme klacíku, a ne ruky, abychom ručník uložili a zavřeli.“\nVložili ho do malého kufříku a odjeli zpátky do Polyky.\n„Viděl jste se s Majou?“ zeptal se Skoliňski, když vystupovali před domem.\n„Ne. Ještě jsem s ní nestačil promluvit. Ale mám pro ni novinku. Telefonoval mi soudce, který vyšetřuje Maliňakův případ. Víte, kdo ho zabil? Markýza. Objevili ve zdi skulinu, kterou protáhla oprátku. Všechno se vysvětlilo, když se soudci dostal do ruky detektivní román V osidlech vampíra.\nUkázalo se, že markýza doslovně okopírovala ústřední scénu z této knihy. Vrah položí oprátku na postel tak, že pak stačilo zatáhnout, aby se navlékla na hlavu spící oběti.\nPřipravila to samozřejmě ještě předtím, než si Maliňak šel lehnout, a to nám vysvětluje, proč ho mohla uškrtit, i když byly jeho dveře zamčené zevnitř. Taková perfidnost! Kdyby se byl Leščuk nestal náhodným svědkem vraždy a kdyby byla Maja neotevřela okno, aby ho pustila dovnitř, žádná síla by ho neuchránila před falešným obviněním. Psst... Maja právě jde. Pane profesore, ani slovo o tom, že máme ručník v kufru, nesmíme ji vystavovat dalšímu šoku. Rychle to odneste do domu!“\nBohužel! Profesor příliš spěchal – a došlo ke katastrofě. Kufřík zavadil o zábradlí, otevřel se – a ručník z něj vypadl dva kroky před Majou, která zrovna docházela k bryčce.\n„To nic, to nic!“ vykřikl Hinč a pokoušel se ručník zakrýt svou osobou.\n„Ale uklidněte se,“ řekla, „pro mě už to není nic hrozného.“\nA lehce kopla do nebezpečného hadru nohou.\n„Nemáte strach?“ užasl profesor.\n„Vůbec ne. Leščuk ho přece vyhodil z okna a nic se mu nestalo.“\n„Výborně!“ zvolal dojatě Hinč. „Znamená to, že jste strach překonali? Ručník už na vás nedělá žádný dojem?“\n„Absolutně ne. A víte proč, pánové?“\nUkázala na Leščuka, který se k nim blížil alejí.\nVykřikli překvapením. Leščuk měl šedivé vlasy!\nKdyž se v noci společně vraceli z hradu, nevšimli si toho. Ale na denním světle teď byla jeho hlava bílá jako mléko. Vypadal jako začarovaný.\n„Musíte správně pochopit ženskou duši,“ přesvědčovala je Maja napůl žertovně, napůl dojatě, když všichni tři usedli na lavičku u tenisového kurtu. „Sama jsem se v té kuchyni bála hrozně, ale začala jsem se bát ještě víc, když se tam ocitl i Leščuk. Ve tmě jsem ho neviděla. Představovala jsem si, že má ještě větší strach než já, a proto jsem se – abych tak řekla – bála ještě víc o něho.\nA potom, když s pohvizdováním vyhodil ručník, jsem najednou zjistila, že on se nebojí vůbec. Jenže to bylo ještě horší. Napadlo mě, že je příliš tupý, příliš málo inteligentní na to, aby se bál.\nTo, že se objevil v kuchyni, pro mě naprosto ztratilo význam. Předtím jsem si myslela, že se obětuje pro mě, ale pak jsem zjistila, že ho to nic nestojí.\nNeznala jsem ho, víte? Byl pro mě temnější než ta kuchyň. Měla jsem dojem, že je jiný než já.\nA teprve když jsem se dnes ráno přesvědčila, že on při tom pohvizdování, když vyhazoval ručník, zešedivěl – teprve pak jsem pochopila...“\nMaja se zajíkla a zčervenala.\n„Našel v sobě tu sílu, protože vy jste se vzmohla na to, jít do té kuchyně. On se od vás nakazil odvahou a odhodláním,“ řekl Hinč, neskrývaje radost. „Ale mám pro vás novinu. Už se ví, kdo zabil Maliňaka.“\n„Na to zvědavá nejsem.“\n„Jak to? Vás to nezajímá?“\n„Ne. Vím docela jistě, že on to nebyl. A že jsem to nebyla já. Víte,“ pokračovala pomalu a rozhlížela se přitom po starém dvoře, zahradě a staveních, „my jsme dlouho pochybovali o sobě navzájem, ale když už jsme si jednou začali věřit, nemůže nám vnuknout pochybnosti žádná, ani ta nejdivočejší historka. Nechytí se nás žádné fluidum. Jsme... impregnovaní.“\n„Zaplať pánbůh!“ zvolal jasnovidec. „Konečně to pochopili! Na tomhle světě plném nejasností a záhad, temnot a chaosu, divů a omylů, existuje jen jediná neomylná pravda – pravda charakteru!“\n(Revolver Revue č. 62/2006; přel. Helena Stachová)