Velký rozhovor s Vlastou Chramostovou – Divadelní noviny\nO tvrdé patce chleba a ztracených galaxiích\nCo ještě dodávat k herečce, která o svém životě napsala nejpozoruhodnějí autobiografii posledních dvaceti let, hrála v benefičním představení Tři životy Vlasty Chramostové a poskytla řadu rozhovorů? Sám jsem ji k interview přemlouval několik let. Nakonec jsme se v průběhu jara sešli celkem třikrát. Poprvé hned po jejím návratu ze Soulu, kdy jsem si návštěvu trochu vyčítal. Seděli jsme v kuchyni bytu nad Národním muzeem proslulého pořádáním Bytového divadla a rozhovor asociativně přeskakoval různými časovými pásmy a občas se propadal jako letadlo v turbulencích. I druhé setkání mělo k poklidnému posezení daleko. Paní Vlasta Chramostová měla před představením inscenace Babičky ve zlaté kapličce a v herecké šatně mluvila o své nervozitě a o sobě jako o tvrdé okoralé patce starého chleba (tento příměr při autorizaci vypadl). Teprve třetí setkání nenarušovaly vnější okolnosti, jenomže se ukázalo, že paní Vlasta jako by stále seděla v letadle a měla před představením: ten bytostný neklid je v ní samotné. Věřím, že alespoň toho vnějšího klidu dosáhne už letos na podzim, kdy plánuje dokončení druhého dílu svých pamětí. Soudě i podle tohoto rozhovoru, máme se na co těšit.\nLéta 40., 50., 60.\nKarel Novák, Bohumil Pavlinec, Konrád Babraj. Malé a velké dějiny… a pár minut štěstí\nVčera jste se vrátila z jihokorejského Soulu, kde jste hostovali s divadlem Archa a inscenací Davida Radoka Odcházení. Vy jste asi nikdy předtím nebyla v Asii?\nByla jsem v různých evropských městech, v Americe v New Yorku, v L.A., ale v Asii opravdu ne. Samozřejmě zážitek z docela jiné kultury. Teď si vzpomínám, že jsem se koncem 60. let ocitla na nějakém festivalu v Alžíru. Dopoledne jsme si ještě udělali výlet na okraj saharské pouště. Bavily se tam s námi děti tak okolo deseti let. Chlubily se, že už chodí do školy. Pro ně ohromná věc – chodit do školy. Během odpoledne jsme odletěli domů a večer jsem už hrála ve Vinohradském divadle. Seděla jsem v šatně, líčila se a říkala si, děvečko, technika tě sem převezla rychle, ale duše je ještě na Sahaře u těch pasáčků velbloudů. Teď si připadám podobně. Přicházíte v okamžiku, kdy já tu jsem jenom fyzicky, ale současně ještě v Soulu.\nŘíká se tomu jetlag. Unaveně ale nepůsobíte. Stejně to ale muselo být náročné?\nPro mladé v souboru asi ne, ti stačili poznávat ledacos. Já jsem hlavně chtěla odehrát představení, vždyť proto jsem přijela. Víte, stárnutí přichází ve skocích a ten Soul byl pro mne jedním z nich. Ostatní nás se Skopečkem obdivovali a my si dělali cynickou legraci, že se nejspíš vrátíme v cínových rakvích. V cizině jsem také čerstvě viděla, jak jiný je svět, jak jiná jsem já a jak jiná je ta nová generace: většina mých kolegů se na rozdíl ode mě báječně domlouvala anglicky, úžasně mailovali domů a za pár dní uměli důležité korejské věty. Jednou jsme dali kousek intimní řeči s Honzou Třískou. Vyprávěl, jak se jedna stará dáma amerického herectva proslavila výrokem, že stáří není pro sraby. Vím, o čem mluvila. Mám ale Odcházení ráda, protože David Radok je režisér podle mého srdce a podle mého vkusu. Václav Havel je přesný autor a on je přesný režisér. Václav mi říkal, že kdyby věděl, že ještě zvládnu tříhodinovou Babičku v Národním, tak by mi tu roli v Odcházení napsal větší. V červnu máme poslední šňůru…\nV New Yorku jste předpokládám také hrála. Vaše benefiniční Tři životy?\nTy byly dělané pro domácí publikum, takže jsem se přijetí za oceánem obávala a žertovala s Martinem Paloušem, kterého znám od dětství: Nechceš ty náhodou, aby mě tu nějaký nažhavený radikalista zastřelil? Říkal, že moje představení přece viděl a chce, aby právě ti, co to doma neprožili, věděli, zač toho bylo loket. Nakonec nás přijali ohromně, museli přidávat místa.\nInscenace v Kolowratu Tři životy hodně vychází z vaší autobiografické knihy. Zajímalo by mě, jestli jste měla autorská čtení?\nNe, ale v rozhlase po mně chtěli, abych ji na dvanáct pokračování načetla. Souhlasila jsem, že budu ráda, ale že si natočíme malou zkoušku, jak to bude vypadat. A po ní jsem to odmítla: Prosím vás, pane Halasi, odpusťte, ale chápete, že když člověk něco píše, tak se vyjadřuje jiným slovníkem, používá jiný materiál. Ale když k tomu přistupuji jako herečka, tak to, co je v knize ironické a stručné, to najednou zní vulgárně, příliš drsně či emotivně.\nV tomto smyslu jsou Tři životy více než šťastným řešením: ve spoluhráčích – Davidu Prachařovi a Kateřině Holánové máte komentátory, s kterými navíc můžete improvizovat.\nSamozřejmě, že kostra scénáře je daná, ale stále zbývá velký prostor pro improvizaci, a tak je představení pokaždé jiné. Zvláště David má pro improvizaci velký smysl a mně se moc líbí, jak mě s přesnou mírou humoru shazuje. Je to dědičné: i jeho tatínek měl stejný humor. Pro Davida mám slabost.\nVe Třech životech citujete také Rilkeho: Verše nejsou, jak myslí lidé, pocity, jsou to zkušenosti. Pro jeden verš musíme vidět mnoho cizích měst, lidí a věcí. Musíme mít vzpomínky na mnoho nocí lásky…\nAno, Rilkeho mi dával číst režisér Karel Novák, abych se vzdělávala…\nPojďme mluvit o vašich vzpomínkách na muže, kteří vás ovlivnili. Nemyslím jen muže vašeho života, ale i kamarády. Měli něco společného?\nVšichni moji mužové i kamarádi měli smysl pro humor…\nKarel Novák, vaše první láska. O kolik let byl starší?\nStarší byl o jedenáct let a mně bylo dvaadvacet. Prosím vás, to říkám s ostychem, protože dnešní mladý holky by se asi smály, že mi psali kolegové z mého prvního angažmá v Olomouci, když jsem odešla do Brna – ať do roka a do dne o panenství přijdeš… Na Karla Nováka se dnes už moc nevzpomíná, ale byl vynikající divadelník, který mě mnoho naučil. Mně se vždycky vybaví, že patřil mezi režiséry, kteří hrozně rádi hráli. Jakmile někdo onemocněl, trošku se zaradoval, že si ten záskok zahraje sám. Vzpomínám si, jak v Antigoně odehrál nějakého posla a doteď jej slyším, když říkal, jak vedr-r-ro pálilo. Velmi to prožíval. Studoval kunsthistorii, byl přemýšlivý i živelný člověk. Patřil k režisérům, kteří se cítili být prostředníkem mezi divákem a autorem. Netlačili se dopředu se svými nápady, nýbrž sloužili autorovi. Naučil mě ctít jazyk, žánr, naučil mě řemeslo. Tehdy po válce se české divadlo nadechlo Evropou a my jsme na brněnských scénách hráli velmi rozmanitý repertoár, od antiky až po francouzské konverzačky.\nTakže jste jeho způsob myšlení převzala okamžitě?\nOkamžitě nejde nic. Vzpomínám, jak jsme v Brně hráli Lazarův smích. My mladí jsme viseli přivázaní na křížích a už nevím proč, začali jsme se smát a měli veliké potíže tu hysterii překonat. Novák nás tehdy strašně sprdnul a já se pak za tu neprofesionalitu styděla a uvědomila si, že měl pravdu. Druhý den jsem se mu šla omluvit…\nTehdy vás svedl?\nAle pane redaktore, vy jste jako z Blesku nebo z AHA. Chcete jen intimity. Pravdou ovšem je, že Karel Novák je také kus české novodobé divadelní historie. Měl velký humor, ale současně byl žárlivý. Chodívali jsme po představení do kavárny Opera a jednou mi udělal na parketu scénu, že jsem šla tančit s někým jiným a podle Karla s ním koketovala. Křičel, lomcoval se mnou, až mi roztrhl šaty. Jindy jsme měli před premiérou a on mi vyčítal, že jsem kdesi byla zase moc frivolní, a tak mě škrtil na gauči a já musela předstírat, že už jsem omdlela, aby mě nedorazil.\nTakže jste mu neodpustila?\nAle ano. Šli jsme každý svou cestou po divadlech a čas plynul. Jeho druhou ženou byla Věra Bublíková, s níž jsme se později setkaly v Krejčově Divadle za branou. Tehdy už byl Karel velmi nemocný. Byla šedesátá léta, já jsem měla Milotu a ten mu vozil ze zahraničí léky. Věra o našem starém brněnském vztahu věděla všechno a když Karel umíral, tak chtěl, abych přišla – ale to už je trochu do dívčího románu…\nMohu se zeptat, jak vaše rozloučení vypadalo?\nVěra taktně odešla, my jsme si povídali a věděli, že se vidíme naposledy, pak se obrátil ke zdi… A dost! Život se nevejde do interview, pane redaktore.\nJaký byl ten „první zajímavý muž“ – Bohumil Pavlinec?\nVýborný novinář, chytrý, vzdělaný člověk, takový ten typický mladý, poválečný intelektuál, přesvědčený komunista. Šel do Rovnosti a říkal mi: Víš, co je to práci čest? Miloval mě, byl svobodný a chtěl si mě okamžitě vzít. Na rozdíl od Karla, který mě škrtil, mi v mých čtyřiadvaceti pomáhal z tramavaje. Po mé knize mi jedna kolegyně říkala, že jsem o svém prvním muži nepsala moc dobře. Myslím, že naopak: když jsme se rozváděli, tak mi naše advokátka po letech pověděla, že vždycky, když šla kolem našeho domu, si říkala, jestli nás dva měla rozvést. Prý o mně vždycky mluvil velmi krásně a já o něm také. Náš rozvod souvisí s dobou…\nPočkejte, jak jste vlastně vnímala to jeho přesvědčení?\nVůbec jsem k tomu netíhla. Samozřejmě jsem nebyla ani ve straně. Nebyla to moje zásluha, ale okolnost. Můj tatínek byl velký masarykovec a dva jeho bratři padli za první války v legiích, takže byl z komunisty Pavlince vyloženě nešťastný. Ale na mě udělal dojem na první pohled. Povšimla jsem si ho v kavárně a jeden kolega mi ho představil. Usoudila jsem, že je mimořádně inteligentní a vnímavý: znal všechna moje představení zpaměti, věděl, co jsem měla na sobě, jak jsem co hrála. O politiku jsme se spolu přeli a jak se posléze ukázalo, i v něm cosi hlodalo. Ale musíte vzít v úvahu tehdejší temná a dramatická léta, strach a zpolitizovanou společnost. Pavlinec velice ctil Ottu Schlinga, svého guru. Já ho naopak moc ráda neměla. Pamatovala jsem si, jak hřímal na brněnských stranických mítincích, jak děkuje našim horníkům, zemědělcům, naší inteligenci. Mně to bylo protivné, ale protože jsem byla ještě myšlení mladého, ve smyslu blbého, nezajímalo mě po válce nic jiného než to, abych mohla hrát divadlo.\nV 50. roce jste si Pavlince brala už jako ředitele brněnského rozhlasu, zároveň jste oba chtěli přejít do Prahy, jenomže současně vypukla doba politických procesů…\nPokaždé se hlásím k pojetí Milana Šimečky o velkých a malých dějinách, které se tragicky protínají. Pamatuji se, když popravili Horákovou, že na mě lehl mrak, těžká deka, jenomže já si za pár dní poté brala člověka, s nímž jsme se milovali. Pak zatkli Schlinga jako prvního v chystaném monstrprocesu se Slánským a spol., Pavlince vyvedli z rozhlasu s revolverem v zádech a já hrála na Vinohradech první roli – mladší sestru Vladimíra Iljiče Lenina Olgu ve hře Rodina. Do té doby jsem žila jenom divadlem, a najednou jsem vrazila čumákem rovnou do té hrůzy. To už jsme chápali, že kola velkých dějin rozválcujou naše soukromé štěstí a pracovní úspěchy.\nMusela jste být při tom, když se vašemu muži rozbřesklo…\nJestli si dneska někdo představuje, že když zacinká klíčema, tak se mu rozbřeskne, že byl vlastně vždycky pravičák – o tom si myslím své. Mně všichni ti, co neumějí prohrávat a vždycky vítězí, připomínají svazáky v modrých košilích. Zajímá mě každý člověk, který lidsky nebo společensky prohrál a jak s tím naložil. Ostatní mě nezajímají, protože nic neví. To jsem se zase rozohnila. Šlinga popravili, Pavlinec prohrál. Katastrofálně. Ztratil své ideály, ale naštěstí přežil a poslali ho pracovat do ostravských dolů. Byl dost inteligentní, aby celou naši situaci pochopil.\nZ vaší knihy i představení mi silně utkvělo, jak jste za ním už jako herečka Divadla Československé armády jezdila a setkávali jste se na nádraží, protože jste neměli ani na hotel. Byl to zlomený člověk?\nMě to samozřejmě velmi vyčerpávalo a po šesti letech jsem už nemohla. My jsme se vzali a od prvního dne jsme měli na krku fízly. Musela jsem ho živit z gáže začínající herečky, na druhou stranu jsem jej právě kvůli tomu všemu nemohla opustit. S ním jsem ale také poznala zajímavé lidi, dozvídala se o sovětských čistkách, procesech a vraždách. Poznala i to, co jsem sama zažila o dvacet let později. Měl tisíce kamarádů, pomohl i zachránil spoustu lidí, schopný manažer, ale velice slušný, noblesní člověk – a to se v jediném okamžiku zhroutilo, lehlo popelem. Byl poražený, zlomený, zbavený iluzí. Nechci tím ale srovnávat svá 70. léta s padesátými, kdy šlo o život anebo o těžký kriminál. Také mohl rychle skončit jako mukl určený k likvidaci. Oni jej později vzali na milost, nabízeli mu návrat do strany, a tím začaly zase další jeho problémy. Hlavně jsem byla z těch šesti let šílené unavená a chtěla se jako herečka zachránit. Víte, nikdy neuděláme za ničím tlustou čáru, leda tak jedno velké, rozmázlé…gesto.\nSetkání se sochařem Konrádem Babrajem a celým tím bohémským brněnským světem muselo být pro vás osvobozující.\nMěnila se doba, přiblížil se konec 50. let, po XX. sjezdu jsme už nemohli pochybovat o tom, že Stalin není tatíček národů, ale světový zločinec, do toho jsem se rozváděla s Pavlincem a musím říct, že i kvůli Konrádovi. Poznali jsme se cestou na mládežnický sjezd ve Varšavě, už na hranicích ho ke mně přivedl Josef Kainar jako svého největšího kamaráda. Patřil do prominentní kumštýřské party Skácelů, Mikulášků, kteří si mohli ledacos dovolit. Výborný sochař, bohém, rogožinovský typ, po kterém šly ženské. Mně bylo třicet, jemu asi o sedm let víc. Veliká láska. Ale na dálku na trati Brno – Praha. Takové nevydrží.\nTakže jste pro změnu byla žárlivá zase vy?\nZpočátku jsem samozřejmě neměla žádný důvod. Když jsem pak ale měla syna, jemu velmi vadilo, že na prvním místě je syn, pak divadlo a teprve potom on – to chlapi nemají rádi. Nakonec jsem ho vyhnala, protože jsem říkala, že můžu být podváděná manželka, ale ne podváděná milenka.\nBohémský humor si umím představit, ale co jste se od sochaře mohla naučit?\nVšechna umění jsou si v něčem podobna, to snad nemusím rozvádět. Viděla jsem, jak pracuje na soše, kterou má perfektně promyšlenou, ale pak nějaký detail, řeknu to primitivně – třeba vypiplané ucho musí posunout o pět centimentrů jinam. Potřebuje je pro figuru, ale jinde – jako herec přesný detail pro postavu. Řemeslo je to ale těžké, už s jakým materiálem se musí pracovat. Vzpomínám si, jak dělal slavnou sochu Rudoarmějce do Znojma, za kterou dostal státní cenu…\nRudoarmějců stálo po náměstích našich měst hodně, Holan napsal Rudoarmějce, i jiní básníci je v té době opěvovali. Co jste se například naučila pro své herecké řemeslo od Pavla Kohouta, s nímž jste se musela setkat ve Vinohradském divadle?\nTo je na dlouhé povídání. My jsme se znali, po válce byly naše cesty odlišné, ale kamarádi se z nás stali až po 68. roce v letech disidentských…\nNechcete už dneska skončit?\nSkvělý nápad. Víte, než v padesátých letech minulého století, jsem pořád ještě více v dnešním Soulu. V naprosto tiché oáze uprostřed desetimilionového města. Byla neděle večer. Lidé přicházeli do buddhistického kláštera, zapalovali svíčky, zouvali boty plné všedního prachu a v jeho modlitebnách tiše poklekali na své koberečky. Ve mně se rozhostil jakýsi klid a kupodivu se mi vybavily smířlivé Seifertovy verše z dalekých Čech:\nKdybyste ale mermomocí chtěli vědět, byl jsem šťasten… někdy celý den, někdy celé hodiny… někdy jen pár minut. To stačí.\nPak jsem dlouho stála před jistě dvacet metrů vysokou sochou Buddhy… nad námi nebe plné hvězd…\nLéta 70., 80. 90.\nPavel Kohout, Luboš Pistorius, Miroslav Macháček, František Pavlíček, Otomar Krejča. Jak dlouho jste nezkoušel, pane kolego?\nPro mě je Pavel Kohout delikátní téma, protože nad našimi dlouholetými vztahy se zamračilo při mých osmdesátinách.\nTehdy měly premiéru vaše benefiční Tři životy…\nAno, právě. Pavel pro mě vždycky k mým výročím něco napsal. Snad jste viděl v Kolowratu Kyanid o páté, z kterého se tam stalo jedno ze tří nejúspěšnějších představení. Těsně před prázdninami mi v Národním řekli, že budu mít benefici. Pavel přišel a donesl mi text podle řecké knihy – Psí matka. Kniha se mi velmi líbila, ale uvědomila jsem si, že text potřebuje ještě práci a že se jej nezvládnu naučit. Na závěr své činnosti v Národním jsem si nepředstavovala, že budu něco číst. Po několika dnech trápení jsem poprosila, zbaběle zneužila svého muže, aby Pavlovi řekl, že jeho text dělat nebudu. A pak jsme poněkud zkřížili kordy. Jak zní jedna řecká moudrost: ni mezi městy, ni mezi přáteli nevane vždycky stejný příznivý vítr. Vidím, že se chystáte k další otázce. Řeknu vám tedy ještě jeden úryvek. Z Havlova Odcházení. Kancléř: Nezlobte se, pane redaktore, ale k tomu já se nebudu vyjadřovat. Novinář: A nevyjádříte se ani k tomu, proč se k tomu nebudete vyjadřovat? Odpověď: Nevyjádřím. Otázka: A nevyjádříte se ani k tomu, proč…\nPochopil jsem se. Ale zkusím to oklikou. Autorská ješitnost je neméně citlivá než ta herecká. Vás by nějaké odmítnutí nezranilo?\nNezkoušejte okliku, pojďme jinam. Opravdu jsem chtěla končit s divadlem po té benefici k osmdesátinám. Ale věci se nedějí, jak si je naplánujeme. Přišlo Národní s Němcové Babičkou v Kapličce, přišel Havel s Odcházením v Arše, nové a nové šňůry představení, přišel Soul. Ještě v tomto létě začne Václav sám své Odcházení natáčet. To nejsou věci, které se odmítají. To je spíš jakási moje životní mystika. Nechci už raději nic plánovat, ale v září si nechám odoperovat šedý zákal v druhém oku a pak budu brzdit. V ND chci končit jako disident, co připomíná v Kolowratu minulost a ty, které komunistický režim umlčel.\nNěco jiného je televize a film. Na natáčení se člověk na pár dní, týdnů, na dva měsíce vybičuje. Pracuje s vědomím, že když to koneckonců nenatočím dnes, tak jindy. V nejhorším se to natočí s někým jiným. Jenomže divadlo je nepřetržitá řehole, být stále připraven a stále se vydávat ze svých přebytků temperamentu a emocí. A já už pochopitelně moc přebytků nemám. Vždyť moji herečtí vrstevníci už v podstatě nejsou, protože já šla na brněnskou konzervatoř, když mi bylo patnáct a některým spolužákům jednadvacet. Přicházeli ze zavřených vysokých škol. Když zavřeli i konzervatoř, dělala jsem své první bytové divadlo. Tedy nic nového. Recitovala jsem téhož Seiferta jako po desetiletích. Moje první setkání s dílem „naší paní“ se odehrálo na malinké scéně Nový domov, kde jsem při představení Babičky četla vždycky během přestavby do mikrofonu úryvky z její korespondence. A po letech pak napsal František Pavlíček pro Bytové divadlo v roce 1980 Dávno, dávno již tomu, myslím nejlepší text o Němcové.\nTakže proto jste nemohla odmítnout náročnou titulní postavu Babičky v Národním divadle?\nJistěže. Němcová mě provází celý život podobně jako Anežka Česká. Při své spolupráci s režisérem Pitínským jsem v brněnské katedrále Petra a Pavla na výročí svatořečení Anežky České přímo z kazatelny hřímala Hilbertovu Anežku Přemyslovnu, s níž jsem začínala svou kariéru v Národním divadle. A protože tehdy i tentokrát se blížily volby – vlastně vždycky je před volbami – říkala jsem svůj předvolební příspěvek: Urvěte si vládu, kdo chcete, obtěžkejte se hodnostmi, kolik jich unesete. Vzpomínám si ještě, že při mé premiéře v Národním mi srdce tak bouchalo, až se dmul kostým. Nadávala jsem si: Blbče, přece tě tady a teď neraní mrtvice! Přežila jsem: život je nejlepší dramaturg.\nDneska mi vadí, že už nejdu do ulic na některé demonstrace a v divadle hlasitě neoponuju některým názorům na práci souboru činohry. Podle mne prokázal Michal Dočekal a soubor právě třeba v minulé sezoně mimořádnou vnitřní sílu a vývojeschopnost. Přibyla Nová scéna. Ale i na dalších scénách dosáhli nejvyšší návštěvnosti i s těžkými tituly a střední a mladší generace jako by poslala představeními Godota a Spaseni patetický vzkaz té nejmladší, že laciněji to Thálie nedá. Vypouštějí duši a krev, přivedli do hlediště ND novou generaci diváků, a to je ta hlavní uznáníhodná a velká věc.\nVy jste si po Listopadu svůj návrat k divadlu dlouho rozmýšlela. Byl váš věk tím hlavním důvodem?\nKdyž docinkaly klíče a my jsme tak se Standou seděli, připadali jsme si jako po válce, když se vracejí ranění, invalidé, exulanti, kdy se sčítají mrtví. Najednou jsem cítila, že v třiašedesáti nemám dost odvahy začít znovu. Na druhou stranu jsem brzy poznala, že nebudu mít pokoj, když se nepokusím. Dostala jsem čestné členství Národního divadla a umělecký šéf Ivan Rajmont vyslovil veřejné přání, abych se přece jen vrátila. Znali jsme se z jeho působení v Činoherním studiu Ústí, kam jsme jezdívali na divadlo, když se mi moc stýskalo. Chalupu máme 40 kilometrů a oni i v 70. letech dělali výborné divadlo, měli neskutečný repertoár a skvělé herce, kteří se k nám vždycky hrdě hlásili. Ivan mi dokonce nabízel angažmá, a musím říci, že těch nabídek z divadel po 68. roce bylo více, ale vždycky to, abych tak řekla, narazilo na „nepřekonatelné obtíže“. Ivanova naděje, že bych se po Listopadu měla vrátit, měla povzbuzující účinek, přesto jsem si stále připadala jako bývalý vrcholový sportovec, který sedmnáct let pořádně netrénoval. Měla jsem různé nabídky na hostování i z jiných divadel, ale Ivan řekl: Když se vrátíš na Vinohrady, uzavřeš jakýsi imaginární kruh, kdežto když půjdeš do Národního, budeš začínat znovu, tak jako každý. Měl pravdu. Nakonec jsem si ten tajný sen naší generace – hrát v Národním divadle, neodepřela.\nMohli bychom se vrátit k důležitým mužům vašeho života? S vaším návratem k divadlu mi hned naskakuje jméno Luboše Pistoria, který s vámi v Národním stihl své poslední režie.\nDrahý Pistorius…! Také on se mi zdá nespravedlivě opomíjený podobně jako Karel Novák. Všichni, kdo s ním pracovali ať v Plzni, v Realistickém divadle či na Vinohradech na něho vzpomínají s úctou a uznáním. Pokaždé si vzpomenu, že když byl angažován na Vinohrady, si mě pozval do šéfovské kanceláře a říkal: Podívejte, každý nový šéf si z repertoáru vybere, co chce zachovat. Kdybych to udělal, hrála byste jednatřicet představení do měsíce, takže si rozhodněte, co hrát chcete, a co ne.\nJakkoli jsme si byli nepodobní, měli jsme se rádi, jak se říká, že se protivy přitahují. Na naše setkání tady v Národním, kdy tu hostoval s inscenací Pirandella Je to tak, chcete-li, kde jsem hrála paní Frolovou, stále vzpomínám. Lubošův výklad postavy mi byl ihned blízký, protože má postava měla za sebou tragédii a chovala se tak, až si ostatní mysleli, že je blázen. Podle mě nádherná inscenace a považuji za nenapravitelnou chybu České televize a pana Šrámka, že ji nezaznamenali. Už pro to třetí jednání, které jako režisér – dramaturg ohromně domyslel. Luboš se mnou udělal i mé poslední představení – labutí píseň – před definitivním zákazem: Matku Kuráž v chebském divadle. Přijel se podívat i kamarád Mirek Macháček, který režíroval slavnou inscenaci Kuráže s báječnou Danou Medřickou. Vzpomínám si, jak jsme se po představení vraceli autem do Prahy, vezl nás Milota a Macháček s Lubošem seděli vzadu a povídali si. Mirek Luboše velmi chválil, ale on jako absolutní introvert to špatně snášel. Najednou říká: Prosím vás, Stanislave, mohl byste zastavit? Udělalo se mu z té chvály tak strašně špatně, že musel vystoupit. Křehká duše, i když to tak někdy nevypadalo.\nVáš souputník Pavel Kohout napsal svého času do Divadelek o vašem společném příteli až cyranovsky vzletný text Marťan s lidskou tváří. Opravdu se choval „marťansky“?\nNetvrdím, že ne. Například byl schopen rozebírat a protahovat zkoušky donekonečna. Vím ale, že všichni, kteří ho poznali, na něj vzpomínají s láskou stejně jako já. Pistorius ještě před tím Pirandellem režíroval se mnou v Kolowratu Pohádky, které se bohužel míjely s časem – staré české pohádky v době klipů? Nad Kyanidem si toho už s Pavlem příliš povědět nestačili. Přišla jsem o přítele, který mě věrně doprovázel i v době mého Bytového divadla. Seškrtal se mnou první seifertovský večer Všechy krásy světa, pracoval na Pavlíčkově Boženě Němcové… Olga Scheinpflugová jednou napsala, že skutečný přítel je ten, který člověku zůstane věrný a nevnímá jej jako poraženého, i když leží na lopatkách. A to byl Pistorius. O něm se příliš nemluví i proto, že zůstal pravověrným soudruhem. Dokonce mu tak důvěřovali, že když po 68. roce procházel prověrkami, tak on byl snad jediný případ, že neuhnul on, ale uhnula strana. Strašně slušný, noblesní, vzdělený člověk, tak si ho všichni pamatují. Jinými slovy: nic není černobílé.\nS Macháčkem to je až osudové… My jsme se nikdy nepotkali jako režisér a herečka, ale byli jsme velcí přátelé. On byl trochu blázen a blázni si dobře rozumí. Kupodivu ho miloval i Standa, i když mu teď nadává, že si sedí někde na obláčku a nás v tom tady nechal. Jezdil za námi celých těch dvacet normalizačních let na chalupu, takže jsem měla stálé zprávy z Národního divadla. Vždycky chtěl od nás vědět, jestli nemá z té tramvaje, jak říkal, vystoupit. Říkali jsme mu, ať nezlobí a drží se, dokud to jde. Znali jsme se už i s Ester Krumbachovou. K nám pak jezdil se všemi svými láskami, které byly stále mladší a mladší. Měl pro ně neskutečný duchovní půvab. I když jsme byli kamarádi, někdy jsme se hrozně zhádali a potom jsme jako milenci – Milota a já, hledali k němu cestu zpátky, vzkazovali jsme si a usmířili se. Byl i na mém Bytovém divadle a nikdy nezapomenu, jak jsem Macháčkovi a Iljovi Rackovi říkala zblízka do očí závěrečný text z Boženy Němcové: Kam jsme to spolu jeli, před čím jsme utíkali, čeho jsem se báli, co to jen bylo…? Macháček mi později vyprávěl, jak byli oba rozčilení až k slzám, okamžitě odešli a až do rána chodili po ulicích a povídali si o tom. On mě taky při těch listopadových dnech přivedl do Národního divadla, pamatuji se jako dneska, jak šel na jeviště se mnou a říkal: Uklidni se, rozhlédni se, uvědom si, kde jsi, v jaké situaci a prosím tě si to vychutnej, nespěchej. Byla jsem strašně rozčilená, ale vím, že mě naváděl: řekni stav duše. To byla jediná, zato osudová situace, kdy mě Macháček režíroval. Ale hráli jsme spolu. V televizi. Lustigův Modrý den. Já šlapku a on gestapáka v pražském prostředí. Bohužel se to nedochovalo, všichni jsme byli na indexu.\nFrantišek Pavlíček…? Vzpomínala jste, že ještě v Divadle na Vinohradech jste si nijak blízcí nebyli.\nS jistou ironií říkám, že jsem si vždycky ředitele a šéfy držela od těla. Celý život jsem si vykala s Pavlíčkem, Pistoriem, Krejčou i Krausem. To jenom teď si tykáme s Michalem Dočekalem. Ale je o padesát let mladší. František v jedné vzpomínce popisoval, jak ho nestačili varovat, že se řítím do ředitelny. Tam jsem mu předvedla výstup, který, jak říkal, byl hoden dramatické umělkyně. Zkrátka jsem nedostala roli podle svých představ, protože jsem vždycky hrála jenom velké role a nehodlala jsem přesedlat. Velmi důvěrnými přáteli jsme se stali až za normalizace, podobně jako s dalšími lidmi, s nimiž nás sblížilo vědomí, že za možnost říkat jen to, co si opravdu myslíme, jsme ochotni i něco zaplatit.\nKdyž jste na protest proti jeho odvolání dala v divadle výpověď, bylo to tedy čistě z principu?\nAno, pamatuji si dobře na poslední odborářskou schůzi. Kamarádi ze souboru, s nimiž jsem to na den táhla přesně dvacet let, mě přemlouvali, abych nebourala tu vinohradskou zeď, že tomu, co nutně přijde, budeme čelit. Odpověděla jsem, že naše náhledy se bohužel začínají jaksi odlišovat, protože pro mne se ona zeď rozbourala okamžikem, kdy normalizátoři začali vyhazovat univerzitní profesory a šéfredaktory časopisů, které taky zakázali. Pavlíček, člen ústředního výboru KSČ, byl vyloučen, zbaven ředitelského místa, i když za ním soubor stál a já jsem s jinými z divadla bojovala, aby zůstal – to jsme ještě netušili, jak hluboká propast se pod námi rozevírá. Naivně jsem si myslela, že budu na volné noze, ale během pár měsíců přituhlo a my jsme to neodkladně pocítili. Zakázali mi účinkovat v rozhlase a postupně všude. Takže z Vinohrad jsem odešla z hlubokého přesvědčení, že jde o něco víc než jenom o divadlo a mou kariéru, o kterou mi samozřejmě za mlada šlo na prvním místě.\nJak na vás Pavlíček působil jako člověk?\nNa Vinohradech jsme mu říkali vlčák, on měl takový předkus a přitom velmi precizně vyslovoval. Jak jsem říkala, za normalizace se naše cesty velmi sblížily. Ráda dávám k dobru historku, jak se mě František zastal po jednom z Milotových impertinentních výpadů. Pavlíček se na Milotu zahleděl a tou svou precizně vyslovovanou češtinou pravil: Stanislave, já jsem si vždycky myslel, že vy jste Vlastou poněkud ujařmován, ale teď vidím, že vy jste taková, ale taková kurva, a Vlasta že je světice. Nadšeně jsem volala: Františku, hned tesat do kamene, odlévat do bronzu, protože tak pravil klasik František Pavlíček. Měl také skvělou ženu Alenku a teprve až když velmi záhy zemřela, uvědomila jsem si, že patřila k mým nejbližším podobně jako Olga Havlová. Tak to bohužel je, že své blízké kamarádky plně doceníte, až když odejdou.\nVzpomněla jste také na Otomara Krejču, že vás v přístupu k divadlu ovlivnil neméně než Karel Novák v dobách mládí. Jemu, a tím pádem i Marii Tomášové se ale návrat po Listopadu tak zcela nevydařil.\nKdyž tady člověk nežil, byť jenom deset let, přestal rozumět publiku. Krejča začal hrát pro diváka, kterého opustil v roce 1972, kdy zavřeli Divadlo za branou, jehož úžasná éra vrcholila. Pamatuji si, že jsem často po zkouškách plakala, protože to s Krejčou nebývalo snadné, ale inscenace dělal úžasné. Po Listopadu se vrátil ze světa se světovými zkušenostmi, ale za tu dobu svozů autobusy úroveň diváky velmi poklesla. Už tu nebyli ti diváci Divadla za branou, kteří by vkročili do Divadla za branou II. Snad jedině na Formana tu čekal červený koberec jako na „strýčka z Ameriky“, jinak na nikoho. Když si přečtete memoáry Landovského, to jsou vlastně smutné, až tragické věci. Vždycky jsem nad těmi exulantskými osudy citovala vzácného člověka, jakým byl Karel Kryl: Ne, nejsou návraty. A ten, kdo vyhrává, je čas.\nVraťme se ještě k vašemu návratu, který nebyl snadný, přestože jste tady po celou dobu žila. Které chvíle se vám vybavují?\nNejprve něco veselejšího. Když 18. listopadu v Realistickém divadle vyhlásili divadelníci protestní stávku, vzpomínám si, jak jsem z té radosti, že jsem zase mezi svými, také spěchala podepsat listinu, že začínám stávkovat. Nějak mi v euforii nedošlo, že jsem naopak po těch letech právě přestala. Pochopila jsem, že spolu s herci prožívám to, co jsem doufala zažít před lety, ale mělo to právě těch dvacet let zpoždění. Pak si také vzpomínám, jak jsme začínali zkoušet s Ivanem Rajmontem Hilbertova Falkenštejna, kterého hrál Boris Rösner a ten si přede mnou lehce postěžoval, že dlouho nezkoušel. A že hercovo sebevědomí, když chvilku nezkouší, bývá velmi oslabeno. Zeptala jsem se: A jak dlouho jste nezkoušel, pane kolego? Okamžitě pochopil a začal se smát, protože byl báječný, jeden z prvních kolegů, kteří mě přijali, a hned si ze mě taky začal dělat legraci, což k zákulisí a dobré pohodě patří.\nPsala jste o tom, s jakými obavami z přijetí jste přicházela na první čtenou zkoušku. Nebyla to trochu autosugesce?\nVy mě nutíte říkat pořád tytéž věci, ale co můžu dělat, když mám jenom jeden život a ten je pořád stejnej. Mohu jenom opakovat, že na oné první čtené, když jsem říkala první větu Anežky, bylo hrobové, ostražité ticho. Možná jsem jej slyšela jenom já, protože jsem byla vztahovačná, tak jako celých těch dvacet let, kdy jsem měla pocit, že se stále jenom čeká na nějakou moji chybu. To se nedá jen tak překonat. Tím nechci říci, že mě divadelní svět nepřijal, ale přijímal mě velmi, velmi opatrně a pomalu a musela jsem si to odsloužit. Za těch dalších dvacet let divadelníci vzali na vědomí, že jsem to před dvaceti lety přece jen trošku uměla.\nSnazší jste to asi měla s mladší generací, nebo ne?\nAno. Protože ti už mě neznali vůbec. A bylo logické, že mě obcházeli, pili kafe a jako bych je slyšela říkat, jestlipak ta bába na šikmě neupadne, a jakej ona má vlastně hlas. U generace, která mě znala, jsem čekala, jak se budou chovat ke mně, ne já k nim, já byla připravená a otevřená, takže se všemi, kdo chtěli, jsme se sblížili. Podobně to nakonec probíhalo i s diváky: někteří si mě ještě pamatovali, ale každou další inscenací jsem si ty další, kteří mě nikdy neviděli, musela vydobývat.\nZa dvě hodiny začíná vaše představení Babičky, takže Národní divadlo bychom mohli probrat až příště, souhlasíte?\nStanislav Milota. Láska je dobrá. Umění je dobré.\nPročítal jsem se tím, co jsme zatím nahráli, a nezdá se mi, že bychom se vašemu angažmá v Národním vyhýbali, což ani není dost dobře možné. První sezony jsme probírali určitě, jak vám dnes připadají ta další léta zde?\nI zkušení bardi Národního divadla tvrdí, že si zde člověk může začít připadat jako doma až po deseti letech. Něco na tom je. Dodnes jsem vděčná Ivanu Rajmontovi, že mě sem dotlačil. Ráda bych vám ale ocitovala recenzní postřeh o mé Anežce Přemyslovně: V roli svaté stařeny Anežky se na jeviště poprvé vrátila česká herečka Vlasta Chramostová. A jakkoli bylo na jejím projevu cítit onu dvacetiletou přestávku, příznačné je, že se mnozí zachovali tak, jako by se nechumelilo, a přece bylo možné třeba i souborem nebo způsobem děkovačky tento fakt zvýraznit. Bohužel také většina kritiků to pominula, a dala tak najevo, že disidentství se už nenosí. Škoda. Ale také příznak doby, v níž morální hodnoty dočasně ustupují do pozadí.\nJá vám to čtu jen proto, abych to nemusela říkat. Jiná mladá kritička napsala, že jsem o generálce nebyla schopna udejchat jedno souvětí. Říkala jsem si, kdyby jenom to, děvečko. Jak jsem tam o premiéře stála za scénou, šlo mi o život. Ale to jsem vám už říkala. Nechme ale recenzí. Už jsem vám také vyprávěla o tom, jak jsem čekala, kdo se jak bude ke mně chovat. Bývalo to různé a nebyla v tom ani zlá vůle, vždycky si ale připomenu, jak jeden vzácný, velmi inteligentní kolega mi při první aranžovací zkoušce Falkenštejna říkal: Paní kolegyně, měla byste v té Anežce projít jako socha. Měla jsem v tu chvíli neodbytný pocit, že to nepřežiju! On to nemyslel špatně, ale vůbec jej nenapadlo, že mi takovéto rady opravdu dávat nemusí. Bohužel mi ty sošné figury trochu zůstaly, zlomila to až Dorotea Lope de Vegy, kde mě režisér Mirek Krobot obsadil do role ušmudlané dohazovačky. Podle mě krásná inscenace, kterou diváci nepřijali, protože nevěřili, že by se také komedie mohla zabývat základními otázkami.\nAž na to jedno jediné „neudejchané“ souvětí jste tedy žádné profesní problémy nepocítila?\nKdyž se někdo jednou naučí bruslit anebo plavat, tak se neutopí a na bruslích se aspoň udrží. Naši generaci vychovávalo hraní v různých divadelních prostorách, malých i obrovských. Ze mě ale asi stále mluví mindrák. I dnes cítím potřebu dokazovat, co jsem uměla a nikdy to nezapomněla. Samozřejmě, že mě rozčiluje, když mě někdo podezřívá, že umím zahrát jen patetickou sochu, a pak je ohromen, že umím improvizovat, anebo že mám dokonce smysl pro humor a umím zahrát komickou figuru jako paní Higginsovou. Něco jiného je přece neschopnost špatného herce, který nabubřele duní jako sud – to je karikatura patosu, který vzniká ve chvílích, které by se bez patosu neobešly, protože je v nich současně také étos! Je to touha, prahnutí po spravedlnosti a pravdě, jak psal Seifert ve svém nobelovské řeči.\nDovolte mi oponovat. Osobně si myslím, že každý slušný divák i kritik je schopen obě tyto polohy odlišit. Mohl bych jmenovat dlouhou řadu hereckých jmen, která umění patosu ovládají, připomenu ale jenom Miroslava Macháčka.\nAle prosím vás, pane redaktore. Dneska už je patetické nekrást, nemyslet jen na peníze a na sebe. Dokonce snad někomu pomoci? Snažíte se mě uklidnit, anebo odvádíte řeč, to je už jedno. Ano, myslím, že i Macháček stejně jako já neměl rád to, čemu Scheinpflugová říkala podtlakové herectví. Ten velmi holý civilismus, který se ale zase nesmí zaměňovat s civilním hraním, které ovládal Rudla Hrušínský tak jako nikdo. Macháčka jsme naposledy viděli ve Strýčkovi Váňovi jako Serebjakova, ale to už byl hodně špatný, přesto jsem ho zlobila jako vždycky: To se ti to hraje, když pro tebe Anton Pavlovič napíše takovouhle roli. Vždyť on tě dokonale musel znát až do poslední buňky, to se to pak hraje!\nVáš muž Stanislav Milota je ve vašem vyprávění neustále přítomný, přesto se na něj musím zeptat. Je jeho humor skutečně nejčernější?\nVšichni ti tři chlapi přede mnou jsou už pod kytkama, protože s tebou nemohli vydržet a taky byli starší. A já jsem o sedm let mladší, a jen proto jsem to s tebou vydržel. To jenom na ukázku jeho humoru. Ale vážně. Když jsme se se Standou potkali, pochopila jsem, že s těma láskama je to všechno trochu jinak. Už dávno jsem si to zformulovala. Topila jsem se v tom nejbouřnějším čase svého života, který byl vždycky bouřný, protože jiný jsem nepoznala, a když se pak člověk v takové řece topí a někdo vám podá ruku, tak se neptáte, jak vypadá, kolik mu je let, kolik vydělává měsíčně, ani jaké má politické názory nebo jak to má se ženskými. Na nic takového nemáte potřebu ani příležitost se zeptat, zato o tom člověku víte to hlavní. A na tom se teprve staví dlouholetý vztah. Jsme spolu dneska už takřka padesát let a od počátku mám s ním studený odchov. Dnes tomu říká resuscitace. Dávno už to není ten miláček, o kterém jsem psala ve své první knize, jsme staří, někdy protivní. Ale rozumíme si. On si zažil ještě krutější návrat. Přišel o své pravé kameramanské oko a už se k filmu vrátit nemohl.\nNeviděl bych to tak černě. Spíše jako určitý generační pocit lidí, kteří naplno prožili 60. léta.\nTeprve dneska docházím k poznání o 60.letech. Stále je dost mladých lidí, kteří nechápou, jak jsme mohli věřit. Není mou záslouhou, nýbrž mého rodinného zázemí, že jsem tomu nepropadla hned po válce, ale to, co se dělo v 50. letech, jsem prožila krutě, a když začínala 60. léta, připadalo mi, že vám v temné kobce, kde se dusíte, otevře někdo nad hlavou malé okýnko. Závan čerstvého vzduchu působil tak nadějně! Začali se vracet přátelé z kriminálu, i ti, co měli původně trest smrti, a to jsem si tehdy myslela, že je ohromná věc. Teď jsem v Kolowratu v představení Píšu z pekla četla dopisy vězňů a byla rozčilená na nejvyšší míru, protože jsem si uvědomila, že ani o těch 60. letech nevím dost. Nacházela jsem další materiály, o kterých jsem skutečně neměla tušení. V nádherných 60. letech jsme totiž byli zavřeni do svěrací kazajky svého oboru, užívali si zasloužený úspěch a nevěděli, že ty temné kobky 50. let stále přežívají. Člověk celý život dohledává, prozkoumává a snaží se pochopit druhé lidské osudy. Vždycky myslím na milovanou Marinu Cvetajevovou – o ní jsme ještě nemluvili? Nemůžeme ji přece podezřívat z nedostatku inteligence a zkušeností, odjela včas se svým mužem, bílým důstojníkem do emigrace, svého syna vychovávala v lásce k ruské krajině, kultuře, ale když byl Sovětský svaz napadený, tak se do rodné vlasti vrátila. Nedomyslela, že jí muže nutně popraví, syn se dá dobrovolně do armády, padne a ona se pověsí někde na Sibiři na hák. Co si o té ženské máme myslet? Měla svého syna vychovávat jinak než k lásce k Rusku?\nChcete tím říct, že jsme nepoučitelní?\nKaždá nová generace podlehne svým iluzím a uhyne v zápasech své doby. Pozoruji je a říkám si, že já už je nemusím zajímat, ale oni mě budou zajímat vždycky až do konce. Je to poučné. Z vyhlídkové věže svých čtyřiaosmdesáti let už můžete s nadhledem pozorovat souvislosti a opakování jevů, ale na skutečné poznání je jeden lidský život příliš krátký. Ještě jednou ta Cvetajevová: V řádkách lhostejno jak ulehli. / Smrt sklízí, voják jako voják / Je náš, je cizí, byl bílý a krev se z něho lila. / Byl rudý a smrt ho obílila.\nCelý svůj život jsem svědkem lidské předurčenosti k násilí, ke zlobě, k nenávisti. Po celou známou historii nepřestaly na této planetě vraždění, války. Nikdy. Samozřejmě, teď je to u nás chvilku v klidu. Ale je to důvod k optimismu? Té blbosti kolem! Kdo se kdy poučil? Ani s nadhledem stáří nemáte žádnou jistotu.\nJednu přece. Láska je dobrá. Láska k životu a tvorstvu. Umění je dobré. Nezabrání ničemu zlému, ale dělá život snesitelnější. Pochopení jedinečných lidských příběhů je moudré. Stejně jako uznání naší omezenosti a nepatrnosti. Vždyť právě teď shledali vědci, že nám „něco“ ukradlo jednu galaxii z naší sluneční soustavy…?\nKomentáře k článku: Velký rozhovor s Vlastou Chramostovou


Sex | Katastrofy\nU SENIORA OBJEVILI GIGABAJTY PORNOGRAFIE\nCHRUDIMSKO Na základě poznatku od Evropského policejního úřadu a následného šetření kolegyně z Oddělení obecné kriminality ve spolupráci s policisty z Oddělení analytiky a kybernetické kriminality byla provedena v prosinci loňského roku domovní prohlídka v rodinném domě na okrese Chrudim. Při domovní prohlídce se podařilo u podezřelého třiašedesátiletého muže zajistit digitální nosiče (pevné a přenosné disky) obsahující dětskou pornografii. Jednalo se o zhruba 700 souborů (obrazových a audio-video) v celkovém objemu převyšujícím 25 Gb.\nKTERÁ Z VÁS VIDĚLA MASTURBÁTORA\nPRAHA Policejní zpráva: Počátkem prosince zadrželi kriminalisté exhibicionistu z Prahy 6. Neobtěžoval i Vás? Konkrétně pátého prosince zadrželi kriminalisté šestého oddělení prvního policejního obvodu, prošetřující mravnostní trestnou činnost, dvaatřicetiletého muže. Ten je v tuto chvíli obviněn z trestného činu výtržnictví se sexuálním podtextem, za což mu v případě odsouzení hrozí trest odnětí svobody až na tři roky. Na verdikt soudu navíc čeká ve vazbě.\nPOHLAVNĚ SE UKÁJEL NA VEŘEJNOSTI\nCHEBSKO Chebští kriminalisté zahájili trestní stíhání 36 letého muže z Chebu, kterého obvinili ze spáchání přečinu Výtržnictví. Takového jednání se měl obviněný muž dopustit v polovině září v Chebu před místní školou. Ve svém vozidle se měl pohlavně ukájet, přičemž byl viděn procházejícími lidmi, kteří zavolali na policii. V případě prokázání viny mu tak může hrozit až roční trest odnětí svobody.\nDĚTSKÉ PORNO V OSTRAVĚ\nOSTRAVA Ostravský policejní komisař zahájil trestní stíhání šestačtyřicetiletého muže pro trestné činy šíření pornografie, zneužití dítěte k výrobě pornografie, navazování nedovolených kontaktů s dítětem, ohrožování výchovy dítěte i výroba a jiné nakládání s dětskou pornografií. Soud vzal obviněného do vazby. Pachateli skutku hrozí trest odnětí svobody až na pět let. Podezřelý měl v červenci kontaktovat dvanáctiletou dívku prostřednictvím sociální sítě. S dítětem navázal komunikaci, přičemž užíval odlišného jména.\nFALEŠNÁ PROSTITUTKA A FALEŠNÝ POLICAJT\nCHEBSKO Chebští policisté sdělili podezření ze spáchání přečinu podvodu spáchaného formou spolupachatelství 40 letému muži a stejně staré ženě. Ti se měli na konci července obohatit tím, že uvedli v omyl 25 letého cizince. Tomu měla nabídnout za úplatu podezřelá žena sexuální služby, přičemž podezřelý muž se měl představit jako policista, předložit jakýsi průkaz a oslovit poškozeného s tím, že se tímto dopustil trestného činu. Za to po něm požadoval pokutu v částce 10 tisíc korun, kterou mu poškozený po vybrání peněz z bankomatu zaplatil. Poté oba podezřelí z místa odešli.\nONANOVAL NA VÁCLAVÁKU\nPRAHA Dne 13. 7. 2017 kolem půl deváté ráno bylo oznámeno na linku tísňového volání městské policie, že na lavičce za sochou sv. Václava sedí muž v červených kalhotách a černé mikině a onanuje. Operátor kamerového systému ihned začal celou situaci monitorovat a zjistil, že se informace zakládají na pravdě. Během chvíle na místo dorazila hlídka strážníků. Ta spatřila muže odpovídajícího popisu na lavičce u vstupu do metra stanice Muzeum. Dotyčného v jeho činnosti nevyrušil ranní provoz ani kolemjdoucí.


Spolunevěsty z Brna a okolí. Jste tady? - - Spole... - str. 3\n« Předchozí 1 2 3 4 5 ... 332 Další »\nlenka27 To Ladida - mohla by si prosím říct podrobnosti o Kozí horce, myslím jak dlouho dopředu jste museli zamluvit termín hostiny, jestli se platí pronájem jestli můžete být i venku. Jestli si můžete vzít svoje pití a za jakých podmínek, jestli je možné si sami vyzdobit stoly atd. Budu moc ráda, když mi odpovíš. Protože už jsem byla v ŠUS Inngas (tam si musíš pronajmout celý hotel cca 20.000) pak zkusím hotel Neptun. Předem děkuji za odpovědi.\n3. čer 2005 v 11:40 • Svatba byla v červnu 2006 • Odpověz • Líbí se mi to •\nberhu (42 r.)\nberhu Ahoj Elo Teda to musí vypadat super!!! Přítel v tomto experimentovat odmítnul...takže nakonec je oblek antracitový s vestičkou stejné barvy (pak ho užije v práci ) Košile je smetanová a kravata o odstín tmavší než košile. Původně jsem chtěla ladit alespoň kravatu do barvy kytky, ale nakonec jsem ráda, že jsem tak neudělala...vybrala jsem si totiž takovou zvláštně růžovou růži...trochu do lila...a fakt netuším, jak bych k tomu sháněla stejnou nebo aspoň podobnou barvu kravaty Myslím, že i tak mu to bude nakonec moc slušet\nJinak začínám lehce panikařit Dosvatby už je to jen kousek a stále nevíme konečný počet hostů, nejsou jmenovky a svatební menu, já nemám spodní prádlo, ženich neumí manželský slib...a plno jinejch drobnůstek nám chybí\n3. čer 2005 ve 12:56 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nela Ahoj Berhu,\nJa jsem mela antracitovy oblek v zaloze, kdyby nevysel ten svetly, ta antracitova je moc elegantni barva. Ja chci aby mel kravatu bud v barve vesticky nebo taky barva v barve jak to budete mit vy, myslim, ze to ted asi nejvic frci, ale je fakt, ze moc modni trendy nesleduju.\nTy ruze budes mit v biedermeierce (bobek) nebo previslou kytici a se zelenym nebo bez, ja porad jeste vaham. Vcera jsem zaukolovala mamku, at zatlaci na sve drahe sestricky, at se vymacknou, jestli pujdou nebo ne. Takze zatim my pocet hosti taky lita nekde v povetri. Jinak mi toho zbyva jeste celkem dost: moje botky, zenichovy boty (svetly nema a cerny k tomu obleku by byly jak pest na oko ), nemam vybranej svatebni dort (bude nam to delat kamaradky maminka, ma v Kyjove cukrarnu). Dneska ke mne prijde kadernice, tak predbezne domluvime svatebni uces a porad premyslim, ze se nekde necham nalicit, protoze sama si dam tak zdravicko a lesk na rty a jdu. V praci ted mam dost fofr, tak nemam moc cas neco zarizovat, ale co - jeste nejakych 50 dni...\n3. čer 2005 ve 14:19 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nberhu Ahoj Elo\nKytku budu mít převislou...nejprve jsem chtěla nějakej bobek...jenže pak jsem si vybrala šaty, u kterých, dle mě a i květinářky, přece jen líp bude vypadat ta převislá. Popravdě, domluvená už je nějakejch 14 dní a já si už vůbec nepamatuju, jak bude vypadat Ovšem to mě teď trápí ze všeho nejmíň...právě před chvilkou mě volala kadeřnice. Příští pátek mám první zkoušku účesu a zdá se, že možná i poslední. Její šéf si domluvil na ten víkend, kdy se budu vdávat, vymalování salónu...a přitom už 2 měsíce předem věděl, že se tam bude česat svatba. Změnit to nehodlá Takže uvidíme...buď si mě troufne učesat doma (pokud to nebude vyžadovat nějaký speciální postupy ) nebo se pokusíme najít kadeřnictví, kde mě nechájí učesat mou kadeřnicí...nebo musím najít jinou kadeřnici a to bych opravdu VELMI nerada. No, ať žijou komplikace a neústupní šéfové\nPokud máš tu možnost, doporučuju nechat se nalíčit Mě bude líčit kamarádka sestřičky (není to profesionálka, ale je to její hobby, je moc šikovná a celkem běžně líčí na svatby a plesy různé známé). Úplně jsem koukala, jak jsem prokoukla...protože já tomu taky moc nedám\nBotky určitě seženeš! Taky jsem se bála, že nic nevyberu a stačila jedna návštěva města A dort? To už je jen ta sladká tečka...nějakou představu už určitě máte.\nTak si vyhrneme rukávy a pustíme se do toho finiše s chutí, vždyť je to jen jednou za život a do práce chodíme skoro každej den\n3. čer 2005 ve 14:51 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida To Lenka27 o Kozi Horce: my delame celkem velkou svatbu, 100 lidi , beru si Ira, jeho pribuzni v tom hotelu Kozi Horka budou ubytovani celej vikend (hotel plne obsazeny pribuznyma), takze za pronajem nic platit nebudeme (aspon nic o tom nerikali kdyz jsme to domlouvali...)\nZamlouvali jsme to vloni na podzim takze pul roku dopredu) telefonicky, podrobnosti jsme domluvili v unoru - na ty letni mesice tam maji hodne zajemcu. Vino si dovezeme svoje, platime jen spuntovny. Becky piva a jidlo nam zaridi oni. Budeme jist jako obed vevnitr v sale, z toho salu se to da otevrit a vedou dvere na terasu, tam je malej bazenek, ohniste s grilem, budou tam grilovat vecer, da se byt venku coz je vyhoda.\nVyzdobu stolu jsem taky puvodne chtela organizovat ja si sama, ale protoze bydlim v zahranici a organizuju to odsud a rodice doma toho maji moc, tak jsem je nakonec poprosila aby mi to udelali oni. Jsou dobri, maji v tom zkusenosti - ukazovali mi nejaky fotky z minulych svateb. Jen jsem jim rekla v jake to chci barve. V podstate vsecko se tam da domluvit, ja to domlouvam s pani Masovou, majitelkou. Vysli mi vstric ve vsem co jsem si nadiktovala (a to ja jsem narocna.. ) Co se mi na nich libilo bylo to, ze maji v tech svatbach zkusenosti...\nNo jeste nebudu rikat hop, ale urcite sem napisu pak zkusenosti a doporuceni!!! Uz se mi to taky krati...!!! Taky jeste nemam botky!!\n4. čer 2005 ve 04:06 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida Ahoj holky! berhu, elo, simona.... jak to jde?? Ja zacinam byt pekne nervozni, letim domu tedka v patek a svatbu mam uz za dva tydny necele... vypada to ze mame doma peknou zimu ale snad se otepli ne??\n13. čer 2005 v 05:04 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nberhu Ahojky ladido Nervozita stoupá A co se počasí týče..neboj!!! Bude krásně! Dneska tady svítí sluníčko a má to být jen a jen lepší\n13. čer 2005 v 07:43 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nnedulka Ahoj všichni. Plánujeme svatbu a hledáme příjemné místo na hostinu. Budeme mít asi 25 hostů. Hospůdka by měla být v Brně nebo nejlépe v okolí Brna, směr Soběšice, Útěchov, Adamov, Blansko, Křtiny, Jedovnice, Ochoz ... . Představujeme si menší hospůdku (nebo salonek) s možností sezení na zahrádce, případně i s grilem. Můžete nám někdo poradit?\n13. čer 2005 v 11:00 • Svatba byla v září 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nlucinecka Ahoj nevěsty. Vdáváte se některá v kostelíku poblíž hradu Veveří, tuším Kostel Nanebevzetí Panny Marie? Nevíte, koho kontaktovat pro bližší info, a jak to tam chodí, jestli člověk musí být pokřený, jestli se tam konají "předsvatební schůzky s knězem," jestli si můžu vybrat hudbu podle svých představ, jak brzo dopředu rezervovat termín, atd. A jde se třeba vdávat přímo na hradě Veveří? Mají tam nějakou oddávací místnost? Díky moc za odpověď. L.\n14. čer 2005 ve 20:10 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida lucinecka: ja se vdavam na Slavkove, ale uplne puvodne jsme taky chteli v te Kapli Matky Bozi: http://www.prygl.net/rejstrik/kaple.php\nJe to nadhera. Spada to pod hrad Veveri, info ti podaji na Matrika Veverska Bityska 549420397 nebo Sprava hradu Veveri Státní hrad Veveří, tel./fax.: 549 420 164, GSM: 602 707 318 , e-mail: kastelan@veveri.cz.\nMy meli problem s tim ze bychom nemeli cas jit na pripravu na cirkevni svatbu, delaji se tam jen cirkevni samozrejme... a taky se tam vejde max 40 lidi a my budeme mit na svatbe asi 120 lidi. Je to chranena pamatka takze velkej binec tam delat nepovoli. ale je to nadherny misto... kdyby to slo hned bych se tam vdala!!!\nHostinu budeme mit pak v hotelu Kozi Horka na prehrade. Tam je to super. Pak doporucim a dam vedet jak to tam bylo.\nBerhu, tos me uklidnila\n15. čer 2005 ve 04:53 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nberhu Ladido Dlouhodobá předpověď přímo říká: Období od 11.6 do 10.7 bude srážkově průměrné a teplotně nadprůměrné Tj. bude víc jak 18,6°C...\nTakže vypadá to dobře a při troše štěstí se nebude opakovat ta hnusná sobota, co tu byla 11.6\n15. čer 2005 v 07:22 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida berhu, no tak to sme klidni. my tu mame prijemnych (a taky prumernych) 38 stupnu momentalne, tak aspon se doma trosku ochladim\nSkoda ze se to pocasi taky neda predem zamluvit ze...\n15. čer 2005 v 08:46 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nlucinecka Ladida:moc moc díky. Fakt jsi mi pomohla.L.\n15. čer 2005 v 19:09 • Odpověz • Líbí se mi to •\nela Ahoj ,\nladido,tak uz to mas za par, ze? O vikendu jsem byla se svymi rodici na Slavkovskem zamku ukazat jim misto budouciho cinu a visel tam plakat na veteranovou sou, tak jsem si na tebe vzpomnela .\nUz jsi urcite v rodne zemi a sledujes pocasi sama, snad to na vikend vyjde rozumneji nez dneska - vratila jsem se ze skolniho vyletu a mam totalne spalena ramena, ted sedim s oblacky pantenolu na ramenou u PC a premyslim v jake poloze dnes budu spat . Nejvic me stve, ze uz 10 dni chodim, jak blbec na solarko, abych nemela opalena raminka (mam saty de facto bez nich) a kdyz uz byl vysledek temer zarucen, spalim se cestou na zamek v Namesti n. Oslavou... No, jsem zvedava, co s tim budu delat, jestli to solarko nebo nejakej smaoopalovak zakreje.\nZitra jdeme zenichovi doladit oblek, ja pak kytku a vybrat svatebni dort a bude vetsina veci z krku, sice uz zbyva jen mesic, ale nervy si z toho zatim nedelam. Jen v nedeli se mi zdal sen, ze jsem se vzali a pak zjistili, ze se rozbila kamera a nikdo zrovna nefotil, tak doufam, ze to nebyl jasnovidnej sen\n21. čer 2005 v 19:05 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nela Berhu, gratuluju ke svatbe!!!\n3. črc 2005 v 15:34 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida ahoj holky, tak se hlasim tady a taky vdana!!\nelo, slavkov byl super! uz mas opaleny i ty raminka??? a co nervickky, pracujou? mas to taky zapar!\nmoc se nam to povedlo, pocasi taky vyslo... super. dala jsem fotecky do albumu tak se kouknete jo? jsou to zatim jenom takovy ty zakladni... vsecko mi to chodi od kamaradu emailama mam strasne mo fotek.\nParili jsme az do rana, takze jsem spala jenom dve hodinky, v nedeli uz jsme zase slavili... meli jsme takovou tridenni oslavu vlastne\n8. črc 2005 v 08:28 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida My jsme meli ubytovanych par lidi na Lagune kteri se nevesli do Kozi HOrky.... ale pry delali ostudu kdyz se vraceli k ranu no co nadelame s irama. My uz jsme kozi horku zamluvili snad koncem leta vloni, strasne dlouho dopredu... potrebovali jsme cely hotel vcetne vsech pokoju na 5 dni jen pro nas... v Rajci je taky krasne, mela tam svatbu kamaradka. no jo ty zamky jsou nejlepsi zejo\n8. črc 2005 v 09:23 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida Jejda pliro, to me mrzi... o tom ztracenem pasu jsem se to dozvedela zpetne az po tydnu! nechtel mi to nikdo rict... jsou fakt desni promin... ostudy.\nA proc te nastvali tvoji svatebcani??? To je mi lito, meli jste prebehnout za nama mohly jsme to pak dotahnout do konce spolecne... ale aspon jste se zenichem meli slouhou svatebni noc!!\n8. črc 2005 v 09:41 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nkelyshka Ahoj Ladido, koukala jsem na fotečky...krása A samozřejmě blahopřeji. Můžu se zeptat, jak jste byli spokojení s panem kameramanem? Všimla jsem si, že je to zrovna ten náš Díky a čauky\n8. črc 2005 v 09:42 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nalex1 Ahoj ladido!\nTak co, jak se Ti líbilo u nás na zámku? Fotografku jste měli paní Dvořákovou z Velešovic? Fotky máte moc hezký, počasí vám vyšlo. My jsme se brali 4.6. a počasí bylo perfektní, i když odpoledne potom pršelo, ale to už jsme měli hotový fotky, takže to bylo super. Paní Dvořáková (jestli je to teda ta stejná) je moc milá a příjemná ženská.\n8. črc 2005 v 09:52 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida Ahoj Kelyshka! no pan kameraman je naprosto uzasnej!!! tocil mi i kamaradku vloni (Lenku co mi sla tedka za svedka, tak ja jsem sla za svedka ji vloni, ona je z Blanska, to ji urcite budes znat, Blansko je maly...\na meli to naprosto uzasny.\nOn na nasi svatbe byl ochotnej, profesionalni, super... byl tam od rana od osmi az snad do jedne do noci, no a sestrihal nam to na dve hodiny filmu, rikal ze bylo se na co divat...ale vlastne si sami muzete nadiktovat jak to chcete a tak! A nasi uz to videli a rikali ze nadherny a ze to ma fakt suprove udelany to DVD. Ja to jeste nevidela protoze uz jsem zpatky doma v HOng KOngu tak cekam az mi to poslou. Jo a to Lencino teda je nadherny... mohla jsem mit kameramana z Brna, ale radsi jsem si vzala tohodle z Blanska!!!\n8. črc 2005 v 09:53 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nkelyshka Tak to moc ráda slyším My jsme se za ním byli domlouvat asi před 2 měsíci a působil na nás taky moc dobře. Navíc je to nějaký známý od taťkovýho kolegy, tak mu věříme. Už jsme se i domlouvali, jak by jsme to chtěli mít natočený, teď už budu jen nervózní z toho, abych ty záběry nezkazila svou přítomností Tvoje svědkyně Lenka je mi moc povědomá, ale nedokážu ji zařadit..máš pravdu, že Blansko je malý.\n8. črc 2005 v 10:04 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida plira, ja jsem radsi ani zadnej unos nedelala... a dort jsme krajeli taky az v sest a prvni tanec az v osum vecer... takze v pet rano jsme skoncili tak akorat a meli jsme DJ kterej hral taky az do rana a vedle jsme meli i kamose co hral na harmoniku takze se stridali moravsky lidovy a irsky lidovy (predhaneli se kdo z koho A mas pravdu v tom, ze meli svatebcani jit si na drink, bylo fakt desny vedro. My jsme se taky skoro hodinu apul potom fotili, ale svatebcany jsme nechali odvezt do hotelu na drinky... a vystacili si bez nas\nJo pani Dvorakova z Velesovic, fakt super baba, rikala nam vsecko co mame delat a tak... energicka spravna zenska. my teda meli naopak desny vedro, az moc... nedalo se ani dychat. ale na fotkach to nejde videt. byli jsme s ni moc spokojeni. A Slavkov je nadhernej. A Hanka Partykova ze zamku taky, starali se o nas jako o vlastni. tydle fotky co mam v albu nejsou od ni ale od kamarada kterej tam pricmrndaval vedle a fotil jak ona si nas nastavila ale jsou skoro stejny... musim to teprve vsecko projit, to je fotek!!!\n8. črc 2005 v 10:06 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida No jo s tim unosem je to tezky, ja to nemam rada tudle tradici tak jsem byla tvrde proti tomu, to je dycky jenom sranda pro ty co unasi, nevesta trne jestli ji zenich pujde hledat nebo jak a co svatebni hosti... ja vedela ze bych to tak citila tak jsem se nechtela zbytecne necim nervovat. Kdyz jsem to rikala Artovi o tedle tradici tak koukal jak budulinek. Ja byla rada ze mel kouli a chomout Ale hledat by me nikam nesel...\nMy dort rozkrajeli a meli jsme 100 hostu a na nektery ani nevybylo.. a ja jiny dorty nemela protoze jsem taky byla proti tomu-no co meli kolacky a rezy ne, lepsi nez to pak rozvazet nebo archivovat v mrazaku....\n8. črc 2005 v 11:48 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nLadido, mas krasny fotky, vubec bych nepoznala, ze to nefotil profik ale kamarad. Ty saticky se Ti taky povedly! Slecna Partykova je fakt strasne mila, ona vlastne byla jeden z duvodu, proc jsme vybrali Slavkov, stacilo jedno jednani .\nRaminka furt jsou... , uvidim, co s tim zvladne solarko a kdyz to do tydne nezmizi, tak zkusim samoopalovak. Uvidim, ze predu uz to videt neni ale vzadu to bije do oci...alespon do mych..uaa.\nJinak nervozita me moc nechyta, asi taky proto, ze nevim kam driv, pred 14 dny jsme menili misto hostiny, minuly tyden jsem zarizovala kadernici,liceni a vybirala svatebni dort, do toho samozrejme konec skol. roku, tisk vysvedceni.... Potom jsem byli pet dni pryc a dneska jsem domlouvala kvetinarku, nakonec jsem zvolila kompromis mezi predstavou zenicha a moji, jemu se libi previsle kytice plne ruzi a me jednoduse svazane kaly, takze budu mit volne vazanou kulatou, ze ktere budou dva kvety mirne previsle a budou to lososove ruze a mezi nimi tri smetanove kaly + trochu te zelene, kladla jsem kvetinarce na srdce, ze te zelene ma byt hodne malo a ta kytice nema byt moc velka (jsem prcek - 163 cm), tak to snad dodrzi (to je snad jediny z ceho mam nervy).\nJaky byl varhanik? Poslechla jsem si to CD z uradu a mistama mi to pripadalo desny, jak flasinet, tak to doufam v realu je lepsi.\nJinak jsem vsem znamym zakazala me unaset pod pohruzkou, ze se budu vehementne branit, po te co jsem v jejich ocich zahledla ctveracke jiskricky, jsem rovnou predvidave zatrhla i unos zenicha, takze doufam, ze to dodrzi. U nas doma se totiz jednou pri unosu nevesty stala havarka (ridil podnapily svedek) a z nevěsty byla rovnou o svatebni noci vdova. Od ty doby mam pri slovnim spojeni unos nevesty husi kuzi...\nJInak hodlam dodrzet zvyk rozbiteho talire a spolecnou polevku, jestli kamaradi prijdou s chomoutem a spol. to nevim, necham se prekvapit. Jak se nase svatebni zvyky libily manzelovi? Dodrzovali jste i nejake irske zvyky, pokud tedy nejake maji...nejsem v teto oblasti nijak erudovana\n8. črc 2005 ve 20:45 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida No my bydlime v Hong Kongu a nemame moc dovolene.... po svatbe jsme jeli na 5 dni do Irska a na 5 dni do Parize navstivit znamy a tak (predtim jsme bydleli v Parizi takze je to muj druhy domov...) no ale vsecko to bylo hrozne narychlo, takze jsme si rikali ze koncem roku si zaletime nekam dolu do Thajska, je to od nas kousicek a levne... my vlastne cestujeme porad takze mi to ani neprijde ze by nejaka svatebni cesta mela byt ja jsem byla rada ze jsme byli doma v Cesku chvili!\nElo, tak se pobav tedka: ja si nepamatuju vubec jak tam hrali!! myslim ze kdyz jsme vchazeli tak hralo Ave Maria varhany, ale to jen tak lehce a bylo to moc krasny, jako na pozadi, pak neco mluvili pan oddavajici Pospisil (byl super) no a pak jako mezi hrala kytara a zpival borec nejakou anglickou pisnicku (to asi vybrali schvalne..) byla znama... a vsichni kamosi irove si mysleli ze jsme si to s artem vybrali a ze nam to zpival nekdo znamej ale bylo to moc fajn.\nZvyky se moc libily! s tim chomoutem Art nechapal, nevedel co se deje, chudak stal tam s tim a my se vsichni desne smali tak proste stal a koukal na me... a jak mu dali tu kouli na nohu a na tom bylo napsano:Lada a ja pilovala tak to se bavili vsichni okolo... no a pak vykupoval klic a nemel u sebe ani korunu tak proste vzal kreditku svyho svedka a dal ji mym kamaradum. chudak svedek protoze pak se na to zapomelo tak vecer hledali kreditku No a vazani kravaty to jsem nechapala to jsem se stydela ze neumim zavazat kravatu ale brali to s humorem... a rozbiti talire a dalsi tradice se delali az pred hotelem kde byla hostina a to vsechno zorganizovali z Kozi Horky.\nNo a kadernice byla moje mamka a to jsme ten uces ani nezkousely a delala mi to napoprvy a licila jsem se sama... teda ja se moc normalne nelicim takze jsem to jenom tak lehce se zvyraznila... ale bylo 33 stupnu takze jsem se potila tak ze jsem si ten makeup stejne celej setrela uz v aute nez jsme dojeli do zamku\nTa kytka bude urcite hezka Elo! to ja jsem byla tak stastna s moji kytkou, a to jsem ji poprve uvidela az v den svatby... jen jsem kvetinarce kterou ani neznam poslala obrazek... a to i na auto... tak to udelala podle obrazku a podle sebe a fakt jsem byla spokojena, presne to jsem si predstavovala...\nJO a tyden pred svatbou mi utekl uplne hrozne, snazila jsem se zastavit cas a uzit si to!! je to fakt peknej pocit, a taky je peknej pocit na vsechno se pripravovat a tak...\nIrove nemaji vubec zadne zvyky na svatbe (teda z toho co vim od Arta a od jeho kamaradu)... jenom jedi a pijou...\n9. črc 2005 v 06:38 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nmonula Ahoj holky,\nzačínám sbírat informace.Svatbu máme v listopadu a nemáme kromě šatů a místa obřadu (Slavkov) vůbec nic.Ze všeho nejvíc mě teď straší hostina, protože jsme objeli všechno možné a vždy nastala nějaká komplikace, takže budu ráda, za každý další tip. Kam jste se přemístili vy, Elo?\n9. črc 2005 v 16:26 • Svatba byla v listopadu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nela Ahoj Ladido,\nMyslim, ze jist a pit je fakt moc peknej zvyk , planujem ho na svatbu taky . Tak to je Tvoje mamka fakt kouzelnice! Ja se taky moc tesim na ten uplne posledni tyden, v pondeli pred jedeme na misto hostiny s budoucim svagrem a svagrovou na veceri a taky jim ukazat, kde to je. Oni se nam tam ten den budou starat o hosty nez prijedeme my. V utery mame oba posledni zkousku svat. obleceni, zenicha budu mit nakonec opravdu celyho svetlouckyho, tak se tesim az ho v tom zase uvidim, je ted dokonale opalenej (spalil se pri firemni akci - teambuilding na pramicich, ale ted je z toho krasne hneda ), tak mu to bude urcite sluset. Ve stredu a ve ctvrtek pojedeme k znamym na Palavu, odpocinout si. Ve ctvrtek vyzvednem saty, v patek budeme dlouuuuho spat, pak zajdeme nekam na obed a prijedou nasi, vecer se muj mily odebere pres noc k rodicum (vymrcela si to jeho mamina) . A pak to prijde...Kazdej se me porad pta, jestli uz jsem nervozni, ale krome toho nerva, co me chytl kvuli kytce tak nic.\nTo Manula: Puvodne jsme meli Arkadu, je pry v okoli nejlevnejsi, nijak spatny to tam taky neni, na me jen trochu prilis retro prelomu 80/90 let. Na druhou stranu maji opravdu velky zkusenosti se svatbama, maj tam kazdej tyden nejakou a maj taky dobrej personal. My jsme to ale nakonec zmenili hlavne kvuli ubytovani, neprijelo mi tolik hostu, jak se puvodne predpokladalo, a Arkada nema ty pokoje spatny, ale svatebni noc si predstavuju stylovejc. Takze jsme nakonec zvolili to, co mi padlo do oka jako prvni: motorest Bonaparte u D1 exit Rousinov. Byla jsem tam parkrat na jidle a vzdycky super, nemam sice zadny reference, jak tam probihaji svatby ale riskla jsem to. Je tam moc ochotna spolumajitelka, prijemna a vstricna, zajisti nam vse tak jak jsme chteli, nemelo by to podle rozpoctu vyjit o moc draz nez na Arkade a ubytovani maji jeste levnejsi a hezci. Jen je tam kolem dost tristni prostredi. Benzinka, parkoviste, kamiony, pole a ten motorest, nic vic. To v Bucovicivh je Arkada primo na peknym namesti, naproti zamku a parku. V Bonapartem se ze zahradky clovek kouka do navesu kamionu .\n10. črc 2005 ve 13:37 • Svatba byla v červenci 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nladida manula: ja taky s Kozi Horkou maximalne spokojena.. vmestnalo se nas tam 106 lidi u svatebni tabule, kvetinovou vyzdobu jsem taky nechala na nich, ja mela ruzovou... jinak ti udelaji v jake barve chces. Byli moc prijemni a ochotni v jednani a vysli vstric ve vsem. Hostina super, nejlepsi bylo ze okolo je terasa, kdyz je hezky delaji hostinu i venku na te terase, maji ty velky stany.. da se opikat venku, fakt moc pekny. A krasnej vyhled na prehradu. Objed si to pekne a uvidis sama nejlip co ti padne do oka.\nElo, ja taky nebyla vuubec nervozni a vsichni se me ptali jestli jsem... porad se nekdo ptal jak se citim a tak, uz jsem toho az mela plny zuby ja nejsem rada stredem pozornosti a to je jasny ze nevesta dycky stredem pozornosti je... ale bylo toho az moc jak kolem me vsichni chodili po spickach. Ja fakt nebyla vubec nervozni, porad se mi chtelo smat a byla jsem hrozne stastna a tak...\n11. črc 2005 v 08:17 • Svatba byla v červnu 2005 • Odpověz • Líbí se mi to •\nalex1 Ahoj Elo,\nmotorest Bonaparte taky znám. Sice nevím, jak to tam chodí se svatbama, ale chodíme tam na jídlo, a je to moc dobrý. A hlavně se mi moc líbí to prostředí. Takže si myslím, že budete spokojeni. My jsme měli hostinu ve Slavkově.\n11. črc 2005 ve 13:34 • Odpověz • Líbí se mi to •


Riziko hrozí vždycky, vyjadřuje se policie k záludné křižovatce v Bělotíně - Deník.cz\nRiziko hrozí vždycky, vyjadřuje se policie k záludné křižovatce v Bělotíně\nBělotín – Přesně po padesáti letech změnili uprostřed Bělotína hlavní silnici na vedlejší. Někteří si novou situaci pochvalují, jiné uživatele současná podoba křižovatky u vlakového nádraží spíše udivila. Rozporuplný krok měl přimět řidiče kamionů k volbě jiné trasy než je centrum Bělotína. Někteří z nich však jezdí stále postaru a nedbají ani na výstražné dopravní značení. To může způsobit i vážné nehody.\nNa bělotínské křižovatce změnili po padesáti letech přednost v jízdě. Řešení má omezit tranzitní dopravu v obci.Foto: DENÍK/Pavel Mašlaň\nPřestože na dopravní novinku si někteří šoféři těžko zvykají, prohození předností má zastání u dopravní policie, jejíž členové změnu projednávali.\n„Změna na uvedené křižovatce byla s policií projednána a učinili jsme maximální opatření k eliminaci vzniku kolizních situací," tlumočila stanovisko dopravního inspektorátu tisková mluvčí policie Olomouckého kraje Irena Urbánková.\nTaké policisté si však prý jsou vědomi rizika, které je s novou situací spojeno.\n„Při změnách tohoto charakteru nebezpečí hrozí vždy, ale například v obdobné křižovatce v Mohelnici, kde proběhla podobná změna zhruba před pěti lety, neevidujeme žádné dopravní nehody," vzpomněli dopravní policisté na město ze Šumperska.\n„Také u nás šlo o problém s tranzitní dopravou, ovšem trošku jiného charakteru. Kamiony na stopce dříve musely zastavit a při startování do kopce se jen velmi těžko rozjížděly. Důsledkem toho se doprava hromadila na dálnici. Po změně je průjezd plynulejší," uvedl vedoucí odboru dopravy v Mohelnici Miroslav Jurníček.\nStarosta Bělotína Eduard Kavala bude celou situaci v obci ještě projednávat s dopravním inspektorátem Olomouckého kraje.\n„Od zavedení nových předností v jízdě k žádné nehodě naštěstí nedošlo, ale budeme řešit ještě další kroky, abychom kolizím předešli a riziko omezili na minimum," konstatoval.


"Krotitelé duchů" oslaví třicetiny vinylem, co voní jako bonbóny - musicserver.cz\n"Krotitelé duchů" oslaví třicetiny vinylem, co voní jako bonbóny\nVydáno: 17.10.2014 12:15 v sekci Novinky - David Věžník | foto: facebook interpreta\nJe to skoro až k neuvěření, ale filmová duchařská komedie Ivana Reitmana "Ghostbusters" ("Krotitelé duchů") letos slaví třicet let od svého uvedení do kin. Vydavatelství Legacy Recordings se rozhodlo tuto událost oslavit emisí speciálního singlového boxu. Ten v plné (sběratelské) verzi ponese jméno "Ghostbusters Stay Puft Super Deluxe Edition", vyjde 20. října a krom jiného bude vonět po bonbónech marshmallow.\nVizuál krabičky vzdává hold postavě Stay Puft Marshmallow Mana, jež v závěru filmu útočí na New York. Deska samotná bude mít pouze stranu A (strana B bude hladká) a bude obsahovat ústřední píseň Raye Parkera a verzi Run DMC, která zazněla v pokračování snímku z roku 1989 (obě si můžete připomenout níže). Vinyl přitom bude vložen do kapsy, která na dotek i na čich bude připomínat právě marshmallow.\nFanoušci filmu pak v boxu najdou ještě například sadu 3D lentikulárních obrázků, číslovaný certifikát pravosti, fotografickou koláž nebo figurku Marshmallow Mana. Objednávat můžete už nyní na této stránce.


Jak se udržovaly fit a krásné naše babičky a prababičky? Co se ve světě kosmetiky od té doby změnilo? - Lifee.cz\nJak se udržovaly fit a krásné naše babičky a prababičky? Co se ve světě kosmetiky od té doby změnilo?\nVíte, jak se změnila naše péče o tělo, vlasy a obličej od péče našich babiček? Na co se dbalo dříve? Vyráběly si tenkrát ženy kosmetiku samy a co bylo zdrojem jejich krásy a vitality?\nLucie Trávníčková 3. září 2018\nVětšina babiček a prababiček dnes nakupuje krémy v drogeriích, lékárnách, ale i na internetu. Za jejich mládí však bylo všechno jinak. Existovalo totiž jen velmi omezené množství značek a když vám nevyhovovaly, měly jste prostě smůlu.\nPokud jste tedy chtěly vypadat k světu, zkoušely se často produkty, které byly k mání v domácnostech. Často to byly produkty jako ovoce, zelenina, bylinky, med, vajíčka, tvarohy či smetana. Buď si míchaly masky za použití kombinace bílku, žloutku, tvarohu, smetany a zeleniny či ovoce nebo si připravovaly odvary z bylinek.\nJaké bylinky lze ke kosmetickým procedurám využít?\nŘebříček: jedná se o léčivou bylinu především pro ženy, užívá se též k hojení ran. Léčí křeče, křečové žíly, ekzémy, vyrážky a hemeroidy.\nJírovec, kaštan: kaštanová mast zmírňuje obtíže při omezené pohyblivosti kloubů, při bolestech páteře a revmatismu. Je dobrým pomocníkem při potížích s cévami a ledvinami, příznivě ovlivňuje pružnost a pevnost cévní stěny, zlepšuje městnání v žilách a tím zmírňuje žilní otok a otoky celkově.\nLevandule: je známá svojí uklidňující vůní, má osvěžující a antiseptický účinek, ulevuje bolestem hlavy, rozhání svalovou únavu a uklidňuje před spánkem. Je velmi vhodná i pro děti, mírní popáleniny a usnadňuje jejich hojení.\nKostival: kostival má vlastnosti téměř zázračné, jeho kořeny se ve středověku strouhaly a užívaly jako sádra ke srůstání kostí. Kostivalová mast je chladivá, mírní a tlumí bolesti, má hojivé účinky. Je vhodná na bércové vředy, otevřené rány, záněty a výrony kloubů, pohmožděniny, otoky a k masážím namožených svalů a šlach.\nMateřídouška: mateřídouška má omamnou vůni a pomáhá při bolestech, křečích, slabostech i podrážděnosti. Mast z mateřídoušky léčí hnisavé rány, vředy a všemožné kožní obtíže.\nCo na vrásky a pleť?\nBabičky mohly využít příležitostí, které jim nabízel život na statku. Z čerstvého mléka sbíraly smetanu a vtíraly si ji do pokožky obličeje. Pomáhala uchovat hebkou pleť skoro bez vrásek.\nRebarbora na červené skvrny a odřeniny\nJednou z nejoblíbenějších rostlin, která se hojně využívala za dob našich babiček, je rebarbora. Je totiž velkým zdrojem kyseliny askorbové a vitamínu C, který je fantastický v boji proti vráskám. Rebarbora také pomáhá stahovat póry a její desinfekční účinek hojí drobné ranky.\nNa vlasy jedině jablečný ocet a majonéza\nJak zbavit vlasy všech toxinů? Vyzkoušejte jablečný ocet. Stačí si jím jednou týdně opláchnout vlasy po běžném mytí. Tento starý způsob péče o vlasy pomůže zbavit se mastných nánosů. Poté je opláchněte a naneste majonézu. Ta obsahuje spoustu mastných kyselin, díky kterým budou vaše vlasy zářivé, hladké a nebudou se cuchat.\nGALERIEJak se udržovaly fit a krásné naše babičky a prababičky? Co se ve světě kosmetiky od té doby změnilo?\nbabička kosmetika krása make up


RK realitní kancelář TRADE REALITY Vám nabízí stavební pozemek pro průmyslový areál v Kuřivodech\nZpětÚvodNemovitosti Česká LípaPozemky Česká LípaProdej pozemky Česká LípaProdej pozemky pro komerční využití Česká LípaStavební pozemek pro průmyslový areál\nStavební pozemek pro průmyslový areál Kuřivody\nNabízíme Vám stavební pozemek v obci Kuřivody nedaleko od Ralska. Jedná se o rozsáhlý stavební pozemek určený i pro černou výrobu v blízkosti trafostanice, kanalizace a vodovodního řádu. Na pozemek je zpracovaná studie likvidace autovraků. Velmi zajímavá spádová oblast mezi Českou Lípou, Mladou Bol...\nNabízíme Vám stavební pozemek v obci Kuřivody nedaleko od Ralska. Jedná se o rozsáhlý stavební pozemek určený i pro černou výrobu v blízkosti trafostanice, kanalizace a vodovodního řádu. Na pozemek je zpracovaná studie likvidace autovraků. Velmi zajímavá spádová oblast mezi Českou Lípou, Mladou Boleslaví a Libercem\n4.900.000 Kč(za nemovitost)Bez DPH\nKuřívody, Ralsko, Česká Lípa, Liberecký\nKraj Jihočeský Liberecký Moravskoslezský\nOkres Česká Lípa Karviná Tábor\nMěsto Chýnov Havířov Ralsko