Má rohy a ocas a nevěří na demokracii: Vladimir Putin a jeho Rusko – Konzervativní noviny\nMá rohy a ocas a nevěří na demokracii: Vladimir Putin a jeho Rusko\n4. května 2022 Kateřina Hloušková Zahraničí\nBritská média nedávno opět připomněla téměř deset let starou historku Davida Camerona. Když se někdejší britský premiér sešel s ruským prezidentem v Soči, výborně si prý rozuměli a Cameron ocenil i jeho humor. Putin mu tehdy řekl: „Já vím, že si o mně na Západě myslíte, že mám rohy a ocas a že nevěřím na demokracii.“ Oba se tomu srdečně zasmáli a Putin pak prý ještě dodal: „No a vlastně se až tak nemýlíte.“ Takové žertování Brit jistě ocení, ale Vladimir Vladimirovič není Brit, kdyby žertoval, vypadalo by to jinak.\nUž dlouho mne znepokojoval rostoucí rozpor mezi ruskou stoupající agresivitou – verbální i skutečnou – a naší nevšímavostí. Rusko se zcela evidentně vracelo do dob studené války, ale my jsme si to odmítali přiznat. Ve čtvrtek 24. února jsme se probudili do nové reality a snažíme se ji pochopit. Jak je možné, že se v Evropě opět bojuje, že umírají lidé a miliony válečných uprchlíků hledají bezpečí? A častá odpověď: Putin se musel zbláznit! – Nezbláznil. Obávám se, že takové vysvětlení je jen snaha ospravedlnit vlastní chyby, omluvit, že jsme mohli vidět i slyšet, ale neviděli a neslyšeli, nebo spíše nechtěli.\nAni hlupák, ani blázen\nPutin není hlupák ani blázen, nebo jím alespoň nebyl. Naopak, mnohé jeho kroky ve vnitřní i vnější politice byly sice cynické a bezskrupulózní, ale rozhodně promyšlené. S tím, co věděl, nebo si myslel, že ví, došel k závěru, že prostě může pokračovat. V Čečensku to prošlo, v Moldávii, Gruzii, na Krymu, v Donbasu, tak proč ne nyní? A v čem že chtěl pokračovat? V tom, co zcela otevřeně říkal, v rekonstrukci impéria, jehož rozpad považuje za nejhorší katastrofu od rozpadu Pangey. Vůbec se tím netajil. Tvrdil to zcela veřejně a nejen před svým vlastním domácím publikem. Pro Západ to ale byla tak absurdní představa a narušení komfortní zóny, že to prostě vytěsňoval.\nVladimir Vladimirovič není standardní politik, jak jej mnozí chtěli vidět, ale není ani vyšinutý osamělý padouch z bondovky. Jeho názory i způsob jejich prosazování mají svoji logiku a sdílí je s ním, ať už z přesvědčení, pohodlnosti či hlouposti, značná část Rusů (a nejen jich). Dříve než je všechny jednoduše odsoudíme, uděláme lépe, když se to pokusíme konečně pochopit. Ne proto, abychom je mohli omlouvat, to skutečně není možné, ale proto, abychom mohli přestat opakovat stále stejné chyby a konečně začít brát Rusko takové, jaké opravdu je.\nAbychom pochopili poměrně vysokou oblíbenost a sebevědomí Vladimira Putina, musíme se vrátit v čase a připomenout si, co všechno za jeho vzestupem stojí a co mu předcházelo. Když sovětské bolševické špičky ustoupily od Leninovy vize, v níž Rusko mělo být jen první v předpokládané dlouhé řadě proletářských revolucí, zvítězil nesmírně silný nacionalismus. To díky němu Rudá armáda nakonec heroicky vyhrála druhou světovou válku, kterou Stalin na jejím počátku tak účinně pomohl rozehrát. Svět rozdělila železná opona a mnoho nejrůznějších proudů a zájmů se slilo v jeden hlavní – v nacionalistický zápas Sovětů s Američany. Zápas totality a plánovaného hospodářství s demokracií a volným trhem. Ne vše, co se odehrávalo v tehdejším svobodném světě, bylo zrovna na pochvalu, ale jedno se postupně ukázalo zcela jasně – sebevětší restrikce a vláda strachu nejsou dlouhodobě účinnější než svoboda a víra ve vlastní schopnosti. SSSR prostě studenou válku prohrával, ale desetiletí to víceméně úspěšně maskoval. Osvojil si totiž efektivní způsob, jak odvrátit pozornost od nechtěné reality. Je to vlastně celkem snadné: musíte neustále připomínat minulé vlastní úspěchy či vymýšlet nové, ale hlavně aktivně živit strach z vnitřního i vnějšího nepřítele. Útočí na nás, chtějí nás zničit, ubráníme se, ale pozor, i mezi námi jsou zrádci a odpadlíci. Rozumí se samo sebou, že v boji za lepší svět je nezbytné přehlížet drobné nedostatky jako žalostně nízkou životní úroveň, kolabující hospodářství, obrovskou korupci či bezzubost práva. My vlastně ani žádné problémy nemáme, ale kdyby přece, vedeme boj, který musíme vyhrát, vše ostatní je podružné. Je až zarážející, jak je typická rétorika studené války v dnešních dnech opět aktuální.\nNa konci osmdesátých let se do čela kolabujícího impéria dostal „mladíček“ Gorbačov, který měl stranický úkol nějak ten zadrhnutý systém zase trošku rozběhnout. K jeho vlastnímu překvapení se mu však jen až nečekaně rychle podařilo strhnout už značně poničenou potěmkinovskou fasádu a tváří v tvář realitě najednou nevěděl, co dělat. Gorbačov si pád impéria rozhodně nepřál a hrdinou Západu se stal spíše shodou náhod, ale budiž mu přičteno ke cti, že změnám nebránil silou, a tak se vše obešlo bez ztrát na lidských životech, což rozhodně nebyla samozřejmost.\nSověti byli podobně jako my v Československu už unaveni z vyhlížení světlých zítřků a podlehli kouzlu západního zboží. Chtěli ten vysněný blahobyt, který do země prosakoval paradoxně především díky dobře postaveným stranickým kádrům – to jejich děti nosily dovozové oblečení, poslouchaly západní hudbu a oslňovaly věcmi z Berjozky, tamního Tuzexu. Ostatní se museli smířit s nelegálními burzami, černým trhem s walkmany, angličáky, elpíčky, bravíčky či digitálkami, které milovali a chtěli, aniž by však věděli, co je za tím. Chtěli západní životní styl, ale radost z příchodu ruské podoby „demokracie“ rozhodně neměli, a pokud někteří ano, dlouho jim to nevydrželo. Máte-li v živé paměti naše devadesátky a myslíte si, že se tehdy strašně kradlo, tak to jste nebyli v Rusku. U nás se možná na čas zhaslo, ale v Rusku byla po jedno desetiletí absolutní tma. Pár stovek lidí tam za nepředstavitelných zmatků, násilí a svévole absurdně zbohatlo a pár desítek milionů neuvěřitelně zchudlo. Za Jelcina (1991–1999) se v Rusku normálním lidem žilo hůř než za Brežněva (1964–1982). Ovšem zatímco za Brežněva jste často koukali do prázdných regálů, za Jelcina byly plné věcí, které jste si nemohli dovolit, a s tím se smiřuje ještě mnohem hůře. Tak tohle je ta svoboda? To je ta demokracie? Tak tu si teda klidně nechte!\nOtevření první pobočky McDonald’s v SSSR v lednu 1990 v Moskvě. Lidé stáli mnohahodinové…\nKdyž to vypadalo, že hůř už být nemůže, dali o sobě vědět Čečenci. Čečensko je v porovnání s obrovskou rozlohou Ruska malinká zemička menší než Morava a Čečenců je asi tolik co Středočechů. Chtěli si vládnout sami, ale Jelcin se rozhodl je nepustit. Jejich země je sice malá, ale strategicky položená, a hlavně by to nebyl dobrý příklad dalším národům a etnikům, rozpadu už bylo dost. Vše měla vyřešit malá rychlá „speciální akce“, která ukáže, jak Kreml naloží s těmi, kteří budou mít podobné nápady (tzv. první čečenská válka, prosinec 1994 – srpen 1996). Šlo o jasnou záležitost, Rusové početně převyšovali Čečence v poměru 85:1 a k dispozici měli celý sovětský vojenský arzenál. Ruští vojáci však byli demotivovaní a demoralizovaní, sovětská technika byla mnohdy bojeschopná jen na papíře a Čečenci naopak až fanaticky odhodlaní, proto se stalo nemožné – Rusové prohráli. Frustraci z neúspěchu si pak léčili mimořádnou brutalitou. Když se jim opakovaně nedařilo dobýt hlavní město Grozný, rozhodli se ho srovnat se zemí z dálky, i s lidmi, kteří v něm žili. Tato z mnoha úhlů pohledu nepochopitelná válka znamenala obří mezinárodní ostudu a ještě více umocnila ruské ponížení. Pro Rusy, ještě nedávno hrdé občany supervelmoci, to už bylo příliš. Zoufale toužili po někom, kdo by to celé zastavil, kdo by jim vrátil ztracenou důstojnost a připomněl, že jsou národem vítězů nad Napoleonem a Hitlerem, národem, který jako první dobyl vesmír.\nA právě tehdy se jakoby odnikud zjevil Vladimir Vladimirovič Putin, a válečné štěstí se začalo obracet (tzv. druhá čečenská válka, v pozdějších fázích válka na severním Kavkaze, srpen 1999 – duben 2009). Putin si totiž všiml, že kavkazské národy často ještě odhodlaněji než proti Rusům bojují mezi sebou. Vybral si tedy mezi Čečenci ty největší šílence, konkrétně mocný klan kadyrovců, a výměnou za budoucí pohodlnou vládu je přesvědčil, aby jej podpořili. Putin pak vyhrál ještě v Gruzii (2008), na Krymu (2014), v Sýrii (2015–2017), prostě kdekoliv se rozhodl pro nějaké vojenské dobrodružství s nejistým koncem. To Rusové umějí ocenit. A svět pokaždé mlčel a přihlížel.\nPutin si ovšem ruská srdce nezískal jen svými úspěšnými vojenskými výpady, on dokázal zařídit i „ekonomický zázrak“. Hned v prvním roce, kdy se stal premiérem (1999, a posléze prezidentem 2000), se setrvalý pád ruské ekonomiky zastavil a HDP země začalo naopak raketově růst, a to osm let v řadě. Na chvilku to sice zastavila ekonomické krize roku 2008, ale pak růst opět pokračoval. Během Putinova prvního prezidentského období (2000–2004) se ruské HDP skoro zdvojnásobilo. Takový skok byl sice překvapivě výrazný (i když z velmi nízkých hodnot), ale jeho základ velmi vratký. Rusko totiž zvolilo tu nejsnazší a nejrychlejší cestu – vývoz nerostných surovin. Mělo ale obrovské štěstí, trefilo se do mimořádného období, kdy ceny těchto komodit (z celosvětových příčin a bez ruského vlivu) bezprecedentně rostly. V době Putinova nástupu se barel ropy prodával za 17 dolarů, za deset let už za 111, a ani v období krize neklesl pod 60 dolarů.1 Ekonomika v tak ohromné míře závislá na vývozu nerostných surovin je sice typická pro rozvojové země, což je pro národ, který nepochybně disponuje kvalitními univerzitami a schopnými lidmi, poněkud ponižující, ale koho by to zajímalo, když životní úroveň rostla. Rusové získali pocit, že v čele státu konečně zase stojí někdo, kdo ví jak na to. A svět byl rád, že získal levnou benzinku, i když s jadernými zbraněmi.2\nPutin realizoval i další ruské sny – „zatočil“ s jelcinovskou mafií, poradil si s všudypřítomným násilím a z chaosu vytvořil řád. Když nastupoval, panoval v Rusku naprostý zmatek a mafiánské násilí. Putin věděl, že nemůže jen tak přijít a pozatýkat všechny, kdo na tom mají svůj podíl. Místo toho se rozhodl pro osvědčený postup, který mu vyšel již s Kadyrovem. Uzavřel s mocnými oligarchy a mafiány jednoduchou dohodu – pokud budete loajální, vaše obchody mě nezajímají, tvrdě si ale došlápnu na všechny, kteří by snad chtěli uplatňovat nějaký politický vliv. Většina na to přistoupila, a ti, kteří ne (Michail Chodorkovskij, Boris Berezovskij), posloužili jako exemplární odstrašující příklad. Korupce v Rusku je, byla a patrně i vždy bude všudypřítomná, ale pokud je prováděná lidmi loajálními k vládnoucímu režimu, je nepostižitelná a tolerovaná.\nToto patrně tuší i většina běžných Rusů, ale je jim to buď jedno, nebo to berou jako nezbytnou daň za relativní klid a mírný blahobyt. Ovšem potenciálně je to slabé místo, proto se Putin vždy snažil, aby se veřejnost dozvěděla pokud možno co nejméně. Proto přišla o život novinářka Anna Politkovská, která kromě nesmírné brutality ruských sil v Čečensku popisovala i korupci ve vládě a bezpečnostních složkách. Proto se našly drogy v domě Ivana Golunova, novináře, který odkrýval korupci v moskevské státní správě. Proto zemřel Sergej Magnitskij, právník, který veřejně obvinil skupinu vysokých hodnostářů z rozkrádání státního majetku. Proto zemřeli Boris Němcov, Alexandr Litviněnko, proto byl otráven Alexej Navalnyj. Z voleb se stala fraška, z politických odpůrců terče. Režim viditelně přitvrzoval, ale většině Rusů to nevadilo. A když se přece jen nějací nespokojenci našli, byli snadno umlčeni. Pozvolna, jako se vaří ona pověstná žába, se rozjížděla známá hra na pevnost obleženou nepřáteli, kteří Rusku nepřejí, pomlouvají jej, útočí na něj. Putin vrátil Rusům hrdost a nepřítele! To byl svým způsobem geniální tah a také velmi trefná odpověď na skutečné potřeby ruské duše. Bolestná otevřená rána po rozpadu SSSR a ztrátě sebedůvěry se zhojila.\nNejvětší chyba Západu\nOblíbený příběh, že se Západ k Rusku choval neohleduplně, že jej ponižoval, cíleně oslaboval, neplnil dané sliby, rozpínal se na jeho úkor a pak se divil, když se drážděný medvěd začal bránit,3 je vlastně lichotivý. Protože ve skutečnosti USA a Evropa ve vztahu k Rusku trestuhodně spaly. Pro zachování nezbytné míry objektivity je nepochybně nutné zmínit, že vstup bývalých sovětských satelitů či dokonce samotných sovětských republik do NATO a EU Rusko muselo nést nelibě. Zda opravdu věřilo, že je tím přímo ohrožováno, či zda šlo spíše o řádně uraženou ješitnost, si netroufám soudit. Zvažování členství v EU i pokukování po NATO ze strany Gruzie či Ukrajiny pak byla pro Rusy jistě hodně silná káva. Ale viděno z druhé strany – znamená to snad, že opět přistupujeme na takové vidění světa, v němž menší státy „patří“ těm větším? Je snad svobodná vůle a svobodné rozhodování nefunkční koncept? Vzato do důsledků, to bychom nebyli členy NATO ani my, Poláci nebo pobaltské státy, a to by se nám teď určitě hodně nelíbilo. Ruské obavy z EU či NATO nejsou větší, lepší nebo respektováníhodnější než obavy mnohých zemí z Ruska. A oprávněnost těchto obav od 24. února nezpochybňuje snad nikdo, kdo je jen trochu při smyslech.\nChyba Západu byla jinde – Rusko ho prostě přestalo zajímat. Washington jej přenechal Evropě a Evropa v něm viděla jen velký trh a hlavně nerostné bohatství. A v tom to právě celé vězí! Západoevropské státy si konec studené války vyložily tak, že už jim nic nehrozí, a kdyby náhodou, je tu přece Amerika a NATO. Země střední a východní Evropy sice byly ostražitější, zvláště Poláci se ozývali relativně hlasitě, ale západní Evropu tato varování zajímala přibližně stejně jako kdysi naše obavy z Hitlera. Čím dál od ruských hranic, tím pohodlnější a snazší bylo nevidět a neslyšet. A když se přece jen někdo vyjádřil, bylo to spíše blahosklonné pokývání hlavou – ano, jistě máte špatné zkušenosti, je pochopitelné, že slyšíte trávu růst, ale chcete přece také topit, mít levnější naftu, tak nestrašte hloupými přízraky minulosti. Koho ta země ohrožuje, když její ekonomický potenciál je na úrovni Itálie v krizi a HDP na obyvatele má nižší než Rumunsko či Bulharsko?\nAle vraťme se k ruskému vidění světa. Prosím, předložte mi jediný důkaz, že se Rusové skutečně obávali vojenského útoku. Ze strany koho? Těch, kteří sveřepě odmítali utrácet za vlastní armády? Ze strany rozhádané Aliance, kde většina členů neplnila ani základní „domácí úkoly“ spojené se závazkem minimálního podílu HDP na vojenské zakázky? Ze strany Ukrajiny, která nedokázala ubránit ani svá vlastní území? Bohorovný klid Západu výborně ilustruje případ Německa, které si bylo tak jisté mírem a silou své ekonomiky (která je pro srovnání dvaapůlkrát větší než ta ruská), že z celkového počtu 232 tanků Leopard má provozuschopných jen 95, ze 128 stíhaček Eurofighter jsou bojeschopné čtyři a od loňského října jsou kvůli technickým obtížím mimo provoz všechny jeho ponorky.4 Chtěli jsme pravidelné dodávky ruské nafty a plynu a klid na řešení mnoha svých vlastních problémů. Jediný, komu to nevyhovovalo, bylo Rusko.\nA viděno jeho očima, není se čemu divit. Zvláště cynicky se k němu chovalo třeba již zmiňované Německo. Angela Merkelová nazývala Putina svým přítelem, s politickými i obchodními delegacemi se dveře netrhly, v Baltu rostl jeden Nord Stream za druhým a Němci byli rozhodnuti dovážet ruský plyn za téměř jakoukoliv (politickou) cenu. Ale proč? Jen proto, aby se od něj (a s nimi i celá Evropa) co nejdříve v rámci Green Dealu odřízli. Když Putinovi došlo, že není ceněn víc než dobrá dojnice, určitě mu to na náladě nepřidalo. Rozumný člověk západního typu by v takové situaci asi tlačil na cenu (tak jsme si vysvětlili prázdné zásobníky a krizi v dodávkách letošní zimy) a za získané peníze by, obrazně řečeno, koupil koně, ovocný sad, opravil dům, našetřil dětem na školu a všem ukázal, že je lepší a nikoho nepotřebuje. Ale to je naše uvažování, ne ruské. Rus totiž už dopředu ví, že v jeho zemi, kde „Bůh je vysoko a car daleko“, si z jakéhokoliv množství peněz každý někde něco uloupne a výsledkem zase budou jen paláce mocných a oči pro pláč. Jinými slovy, v zemi, která nikdy neměla a nemá jasný právní řád, kde by byla alespoň elementární důvěra v budoucnost a spravedlnost, se takové investice prostě nevyplatí.\nRuský paralelní vesmír\nKdyž Putinovi došlo, že Rusko skutečně nikoho nezajímá, že jeho bývalá velikost se nevrátí a soupeřit se západními demokraciemi na jejich vlastním hřišti prostě nemůže, začal velikost alespoň předstírat. Rozhodl se přesvědčit (hlavně své vlastní domácí publikum), že Rusko je pod jeho vedením opět natolik silné, že zase „vadí“. Proto se ruský mediální prostor znovu začal hemžit agenty CIA, kteří vskrytu podněcovali různé růžové, oranžové či tulipánové revoluce, proto novodobí nacisté začali čistit své země od ruského etnika, proto NATO nemělo nic jiného na práci než přibližovat své rakety a budovat nové základny, jaké svět neviděl. Rusko v tomto paralelním vesmíru rostlo úměrně se silou a agresí svých virtuálních nepřátel.\nOsobně se domnívám, že celé to podivné divadlo s obkličováním Ruska a diverzí tajných agentů bylo zároveň motivováno i snahou zabránit potenciální ruské „barevné“ revoluci. Že je to strach z toho, aby si obyčejní Rusové nevšimli, že to jde, že země, které měly stejnou nebo ještě horší startovací pozici, se mohou (nejen) ekonomicky zvednout, a vystavit tak ruský systém nepříjemnému srovnávání. Ale Moldavsko držené v šachu obsazeným Podněstřím, Gruzie destabilizovaná Jižní Osetií a Abcházií, Ukrajina zbavená nejprve Krymu a pak rozložená vyhlášením Doněcké a Luhanské republiky rostly jen velmi omezeně. To, že je Rusko pod různými záminkami pomáhá držet v napětí a chaosu, je pojistka, že mu nepůjdou „špatným“ příkladem.\nS jídlem ovšem roste chuť. Putin zjistil, že nenaráží na odpor, a tak si dovolil jít dál. Testoval, co vše je Západ pro svůj klid a pohodlí ochoten nevidět. A zjistil, že opravdu hodně. Čečenci se útokem na moskevské divadlo a beslanskou školu zdiskreditovali natolik, že si svět ruské přezíravosti k utrpení a lidským životům ani pořádně nevšiml, Gruzii mu mnozí (vzpomeňme si třeba na českého prezidenta Václava Klause) dokonce schválili, Krym už prošel hůř, ale sankce byly spíše kosmetické, a Doněck s Luhanskem – no vždyť tam stejně všichni mluví rusky. Kvůli tomu si náš blahobyt kazit nebudeme. A ruku na srdce, kdyby Rusové svoji speciální akci na Ukrajině zvládli tak, jak si představovali, kdyby od čtvrtka do neděle bylo po všem a v pondělí už Putin oznamoval, jak úspěšně denacifikoval a demilitarizoval zemi, která vyvíjela špinavou bombu a modifikovala viry smrtelných nemocí, jak silná by byla reakce Západu?\nRuská neschopnost a ukrajinská statečnost šokovaly celý svět, ale nejvíc samotné Rusko. Putin a jeho lidé se stali obětí svých vlastních lží. Uvěřili tomu, že mají silnou moderní armádu, uvěřili, že Ukrajinci jsou Rusové a že těch pár fašistů, co to vidí jinak, nebude problém. Uvěřili tomu, že Západ si zase bude hledět hlavně svého pohodlí a že do boje se pustí jen s klimatickými změnami a genderovými stereotypy. Ukrajině vděčíme za to, že nám otevřela oči a konečně se chováme tak, jak jsme se měli chovat už dávno. Sjednotili jsme se, hájíme své zájmy, pomáháme slabšímu, oslabujeme agresora. Možná nám to moc dlouho nevydrží, ale mělo by, protože to je nejkratší, ale hlavně jediná cesta k vytouženému a trvalému míru.\nVýrok, že Rusko je levnou benzinkou s jadernými zbraněmi, se přisuzuje mimo jiné i Madeleine Albrightové, noblesní dámě, které Česká republika nebude nikdy dost vděčná. Čest její památce.\nČást tzv. amerických politických realistů (George Kennan) byla výrazně proti přijímání nových členů NATO a předpokládala, že pokud by Rusko bylo obklopeno dostatečným prstencem neutrálních států, byl by jeho vývoj jiný, patrně demokratičtější. Aktuálně viz například Michael Mandelbaum: Anatomy of a Blunder in American Purpose, https://www.americanpurpose.com/articles/anatomy-of-a-blunder/. Emeritní profesor Johns Hopkins University se v ní opírá o ústní a nikdy neprokázanou dohodu označovanou jako Not One Inch, která prý zaručovala, že se NATO nebude rozšiřovat o státy střední a východní Evropy. Její nedodržení prý Rusko zahnalo do kouta a ponížilo. Existenci dohody však popřel i sám Gorbačov. Patrně jde o opakovaný omyl: podobná dohoda zahrnovala záležitosti týkající se rozmístění základen NATO v souvislosti se sjednocováním Německa. Je pravděpodobné, že její „uvedení ve známost“ iniciovala Putinova administrativa.\nTiskem vyšlo v KONTEXTECH 2/2022\nPřevzato z Revue Kontexty


Coenové se kouknou na zoubek Johnu Waynovi i Židovskému policejnímu klubu – Novinky.cz\nCoenové se kouknou na zoubek Johnu Waynovi i Židovskému policejnímu klubu\nSlavní filmoví bratři Coenové se rozhodli oprášit westernovou látku, která už byla zfilmována před čtyřiceti lety Henry Hathawayem s Johnem Waynem v hlavní roli. Film se jmenoval True Grit (Maršál). Coenům ale nejde o klasický remake, nový film prý ze starého téměř vůbec nevychází. V plánu je také adaptace románu Židovský policejní klub.\nEthan a Joel Coenovi\nFOTO: imagine.net, Právo\nNejslavnější filmy bratří Coenů\npondělí 23. března 2009, 17:04\nNovinka, která vzniká pro studio Paramount film, bude věrnější spíše knize Charlese Portise než filmovému westernu z roku 1969. Knížka je o čtrnáctileté dívce, která se dvěma muži zákona stopuje vraha svého otce na nepřátelském indiánském území.\nPůvodní film byl založen hlavně na postavě, kterou hrál John Wayne, zatímco verze bratří Coenů bude o dívce. Dobrodružství teď uvidíme z jejího pohledu. Zatím není jasné, kdo nahradí Kim Darby v roli teenagerky, Johna Wayna a Glena Campbella v roli policistů a Jeffa Coreyho jako vraha. Další záporňáky v roce 1969 hráli Robert Duvall a Dennis Hopper, píše server Variety.\nCoenové si jako obvykle sami napsali scénář a pro natáčení se spojili se Scottem Rudinem, který spolupracoval i na jejich oscarovém hitu Tahle země není pro starý.\nBratři na roztrhání\nDalší adaptací románu, kterou mají Coenové rozdělanou s Rudinem, je Židovský policejní klub od spisovatele Michaela Chabona, což je shodou okolností v současnosti jedna z nejprodávanějších knih v ČR. Získala sci-fi a fantasy ocenění Nebula, Hugo a Locus.\nJde o příběh "z alternativní přítomnosti" aljašského města Sitka, kam byli před druhou světovou válkou umístěni židé a unikli tak holocaustu. Hlavním hrdinou příběhu je životem omlácený detektiv z oddělení vražd Meyer Landsman. Vyšetřuje nový případ, který může být jeho poslední, protože nikdo neví, co s místní policejní stanicí udělá nová americká správa. Pátrání po vrahovi mladého narkomana zavede Landsmana do nitra místní komunity fungující jako mafiánská rodina.\nV těchto dnech Coenové dokončili další film A Serious Man. Ten se odehrává v roce 1967. Larry Gopnik, profesor fyziky na zapadlé univerzitě, se v něm vyrovnává s řadou osobních katastrof. Žena ho opouští, nezaměstnaný bratr Arthur spí na gauči, syn Danny je problémový a ve škole líný, dcera Sarah krade peníze na drogy. Navíc se ho snaží jeden ze studentů podplatit, aby udělal zkoušku, současně hrozí, že ho zažaluje za pomluvu, a překrásná sousedka Larryho mučí tím, jak se nahá opaluje...


jižní čechy | Atominfo.cz\nMF Dnes: Letos zúží seznam míst pro úložiště. Vyškrtnou jih Čech?\nNěkoho to nechává chladným, jiný má obavy o příští generace. Všichni ale vědí o plánovaném úložišti jaderného odpadu. Vzniknout má v jedné z devíti vybraných lokalit. Dvě leží v Jihočeské kraji. Stačí zmínka o radioaktivním či jaderném odpadu a tvář většiny obyvatel Jistebnice se zakaboní. Městečko na Táborsku spadá spolu s několika dalšími obcemi do lokality Magdaléna. "Myslela jsem, že už to tady dělat nebudou. Jsem proti, protože teď tu stavíme dům. Kdybychom to věděli, tak bychom se do stavby asi nepouštěli," říká 27letá žena s kočárkem, která v obci žije tři roky. Prodavačka místního obchodu s ní názor sdílí. "Změní to celkový ráz krajiny a tady je přitom tak krásně. Někdo si možná slibuje, že sem přijde větší počet lidí za prací a že budou spravené silnice. Ale těžko tu pro...


Druhý svět :: Fantasy\nSvětů je mnoho... Jak si můžete být jisti, že zrovna tento je ten váš?\n„Přihraj! Tady!“ Křik sílil. Tss, fotbalista! Jestli mám přivést fotbalistu, tak ať se jdou bodnout. Kdyby alespoň dělal něco užitečnýho...utíkat za míčem zvládne každej tupec! Už tehdy, když jsem ho viděla běhat po trávníku, mi bylo jasné, že tenhle kluk bude pořádný oříšek.\nNebyla jsem tady, na Zemi, poprvé. Ale při mé poslední misi se stala věc, díky které jsem přísahala, že už se na tuhle proklatou planetu nikdy nevrátím. Pocházím z Druhého světa. Ze světa, odkud sem přišly všechny legendy a všechny fantastické příběhy nesmrtelných hrdinů. Nebo je alespoň jedním z mnoha, odkud pocházejí...\nNo a tohle je klasická zápletka. V Druhém světě zuřila válka. Během ní se králi narodil syn. A jelikož si byl vědom toho, že nepřátelé budou nejvíce usilovat o život dítěte, poslal chlapce na Zemi. Do bezpečí. Teď, když kluk vyrostl, ho chce dostat zase zpátky. A proto přicházím já. Mám to nemehlo přivést domů k tatínkovi.\n„Ne. Moc dobře víte, že na tu planetu se už nikdy nevrátím!“ Postřelili mi koně, zmetci, aby mě dostali. Jakmile jsem je v lese zahlédla, bylo mi jasné o co půjde a snažila se jim ztratit. Bylo jich příliš mnoho...\nBonne kulhal, ale zůstal mi věrný a zuřivě mě bránil, aby nedostali, co chtějí. Nakonec se spokojili s utrpením zvířete a výslech, místo vězení, započal už tady v lese.\n„Eufra říkal, že nebudeš chtít.“ Král najednou změnil tón z krutého na smutný. Měl mě asi dojmout.\n„No to jsi uhádl!“ rozčilovala jsem se dál.\n„Chovej se slušně, ano?“ Jeden z vojáků už se rozpřahoval k tvrdé ráně, ale Bonne se po něm ohnal zuby. Mužův bělouš pár kroků ucouvl a jeho snaha se tak rozplynula v prostoru.\n„Půjdeš tam a přivedeš ho!“ Král se jevil jako výborný herec. Jednou se div nerozpláče a podruhé málem vybuchne vzteky. Ani člověk jako já pak neví, na čem je.\n„Ti tvoji blbci mi zranili koně. A bez něj se nikam nehnu!“ Král se zatvářil kysele. Já vítězoslavně. Pár dobrých karet ještě mám.\n„No tak si v královských stájích vybereš jiného. Rychlejšího a silnějšího,“ vyjednával jako zkušený diplomat. Opovržlivě jsem se na něj podívala. Pak jsem sjela pohledem zvířata všech vojáků. A nakonec pohladila svého koníka po hnědobílém krku.\n„Silnější ani rychlejší není žádný z koní ve tvých zatuchlých stájích. Bonne nemůže chodit a dokud se neuzdraví, nikam se nejede!“ Takhle setřít se mi krále snad ještě nepodařilo. Moc dobře věděl, že vyléčit ránu způsobenou šípem z Aregunu dá spoustu práce a času.\nMůj strakatý koník se začal třást po celém těle. Jestli chci, aby tohle dobře dopadlo, musím slézt z jeho hřbetu. Ale jestli slezu, donutí mě jet bez něj. Nikdy jsem nic nezvládla sama. Bonne byl mojí součástí. Mojí druhou polovičkou.\nZvíře se po mě úzkostlivě ohlédlo. Vědělo, že mi může stoprocentně věřit, stejně jako já jemu. Pohladila jsem ho po krku...a přehodila pravou nohu přes jeho hřbet. Neslyšně jsem dopadla na jehličí a očekávala němé rány ze všech stran. Zabít kohokoli z těchhle tupců jsem si nedovolila.\nObestoupili nás, jenže král se rozmyslel.\n„Nechte ji! Mohla by zmizet nadobro. Je sice drzá a já sám bych ji nejradši viděl za mřížemi někde v podzemí, ale...“ Odmlčel se. Vrhla jsem na něj provokativní pohled. A co ti v tom brání? On jen odvrátil hlavu, aby odolal pokušení. „Vezměte toho koně k zelenému kouzelníkovi, ten dokáže moc Aregunu zlomit.“ V duši se mi, i přes mé vnitřní protesty, rozlil klid a úleva. Ale to nebylo dobré, chtěla jsem zůstat ve střehu.\nVšichni naskákali na koně a já zůstala stát nehybně vedle svého Bonne.\n„Počkat. Pojedou jen dva. Ostatní tu s ní zůstanou. Musíme mít jistotu, že nám s tím koněm nezmizí.“ Král byl nechutně vychytralý. Trochu mě to děsilo. Každopádně všichni, krom dvou, zase sesedli. Udělali kolem mě kruh a tasili meče.\nOpřela jsem se o zábradlí a čekala. Pár kluků už mě zmerčilo a vrhali na mě čas od času podivné pohledy. Samozřejmě, vždyť moje oblečení z Druhého světa se tady jevilo jako směšné a bláznivé. A meč snad budil i pohrdání. Žádný obyčejný člověk tady odsud by se se mnou dobrovolně nedal do řeči. A to přesně jsem chtěla. Nezahazovat se s kde kým. Oslovit jen toho jednoho.\nOstrý hvizd píšťalky ukončil dnešní trénink a chlapci se začali trousit do šatny. Ostřížím pohledem jsem si je prohlížela, aby to byl skutečně on, koho budu přemlouvat. Jistě, támhle je. Přívěšek nesundává ani na fotbale, musí to být on. Povzdechla jsem si a spěšně se vydala k východu.\n„Ahoj,“ oslovila jsem ho, když ve dveřích procházel kolem mě. Ze všech sil jsem se snažila, aby to znělo mile a přirozeně.\n„Ahoj,“ udiveně si mě prohlédl a chtěl pokračovat ven, ale já ho zadržela.\n„Počkej! Já...chci... Musím ti něco říct.“ Pokrčil rameny a čekal. „Ale ne tady.“\n„Tak kde teda?“ Cítila jsem, že můj plán je na pokraji zhroucení. Jeho úsečné a nepříliš nadšené odpovědi nebyly dobrým znamením.\n„Za hodinu. Budu čekat na konci lipové aleje. Slib mi, že přijdeš,“ zaprosila jsem a udělala co nejroztomilejší obličej. No teda! Takhle se ponižovat! Tentokrát to bude drahé, můj královský příteli.\n„Ale já nemůžu...“ pokusil se protestovat. Pro tuhle situaci tady byl plán číslo dvě.\nJediným škubnutím jsem mu strhla z krku řetízek s malým temně fialovým kamínkem. Kdyby mě teď viděl král, asi by mě na místě zabil.\n„Hej! Vrať mi ho!“ Automaticky hmátl po mé ruce, ale já jsem přívěšek rychle skryla v dlani.\n„Dám ti ho, jen, když přijdeš. Za hodinu v lipové aleji.“ Věnovala jsem mu poslední rozverný pohled a rozběhla se pryč.\nNetrvalo to dlouho, snad jen hodinu, a uslyšela jsem dusot kopyt. Bonne zaržál a vrazil mezi ozbrojence, aby se se mnou přivítal. A taky, abych mohla znovu nasednout na jeho hřbet.\nJezdila jsem jen se sedlem, kvůli praktičnosti. Sedlové brašny byly vždycky plné nejnutnějších drobností a na sedle visel také můj druhý meč. Nic jiného jsme nepotřebovali. Bonne vždycky věděl, kam chci jet, a tak nebylo nutné, abych ho vedla otěžemi.\n„Doprovoďte ji k bráně, ať máme jistotu.“ Král vsunul nohu do třmenu, ale jediné mé tiché slovo stačilo k tomu, aby Bonne štípl hřebce do plece. Kůň sklopil uši dozadu a o krok ustoupil.\nUsmála jsem se při pohledu na krále, který se zvedal z bláta. Zpražil mě pohledem, o kterém se domníval, že ve mně vzbudí strach. Zachichotala jsem se nahlas.\n„Tak běžte už!“ křikl, snad abych neměla možnost ho znovu zesměšnit. Pobídla jsem svého strakáče do cvalu. Směrem k bráně. Ještě naposledy. Kdoví, co by Bonne provedli, kdybych se teď vypařila...\nVzal to celkem dobře... Seděla jsem pod stromem a pohrávala si s malým kamínkem. Je zvláštní, že za mnou neběžel...že by o tu schůzku fakt stál? Moje mysl se pomalu nořila do míst, na která jsem si zakázala myslet. Nesmysl! Přesvědčovala jsem sama sebe. Viděl mě poprvé v životě. Neví kdo jsem. Vlastně...jsem pro něj zloděj a vyděrač. Ano a ještě ke všemu blázen. Očima jsem pohladila meč, který mi ležel v klíně.\nBonne mi čumákem pocuchal dlouhé vlasy.\n„Neboj se hochu. Běž se schovat, víš, že naše vystoupení musí mít gradaci,“ usmála jsem se, aniž jsem na koně pohlédla a znovu se zadívala na temně fialovou věc ve své dlani. „Dala ti ho královna, ještě ve Druhém světě, v den tvého odchodu. Ani netušíš v jakém jsi nebezpečí. Bez něj.“\nZaslechla jsem kroky. Jako osamělý chodec, jediný a sám. Skutečně se rozhodl přijít. Tím lépe pro něj. Zvedla jsem se a připjala si meč. Zase jsem se cítila jistější, když mi visel u boku. Vynořila jsem se zpoza stromu a se smíchem si užívala ten výraz překvapení.\nDech se mu zrychlil a kroky zpomalily. Bál se. Bál se mě. Znovu jsem se široce usmála, tentokrát už přátelštěji, ale i přesto jsem položila ruku na jílec své zbraně. Tohle gesto jsem si nemohla odpustit.\nV modrých očích se mu odrážela vidina smrti. Zastavil se a chtěl se obrátit k útěku. Byl ode mě sotva pár kroků a já ho skoro začala obdivovat. Dostal se nejdál ze všech, které jsem měla kdy převést k nám.\nNež se však stačil otočit, rozevřela jsem dlaň. Zasvítily mu oči a vrhl se ke mně. Pohybem ruky jsem ho zastavila.\n„Nejdřív mi slib, že si vyslechneš, co ti chci říct.“ Váhavě kývl.\n„Dobře...ale teď mi dej můj přívěšek!“ Mlčky jsem mu řetízek podala a on ho opatrně schoval do kapsy. „Poslouchám,“ řekl pak poněkud přiškrceným hlasem. Opřela jsem se zády o lípu; tohle bude na dýl...\n„Víš, kdo ti ho dal?“ zeptala jsem se. Přišlo mi nejrozumnější začít úplně od začátku. Od jeho narození.\n„Moje mamka...dala mi ho na krk, když umírala...“ No vida. Úplně dutej není.\n„A pamatuješ si, kdy to bylo?“\n„Byl jsem malej. Hodně malej,“ odpověděl, ale já cítila, že do dalšího mluvení už se mu moc nechce.\n„A chceš slyšet proč umřela, kdo je tvůj otec a proč se svět kolem tebe zbláznil?“ Chlapec se na mě vyjeveně podíval. Očividně si byl jistý, že když procházel bránou z Druhého světa, bylo to jen stěhování do jiného domova. A nikoli do jiného vesmíru. Tak takhle to nepůjde... Začala jsem rychle uvažovat. V tu chvíli mě cosi šťouchlo do ramene. Bonne...\n„Ten kůň je tvůj?“ vykulil na mě oči, když se mi strakáč začal otírat o tvář. Chtěl asi uniknout dalším nepříjemným otázkám a zároveň zachránit situaci.\n„Jistě.“ Improvizovala jsem a byla ráda, že se Bonne ukázal. Ten se zatím zvědavě zadíval na příchozího a šel se s ním seznámit. Ve chvíli, kdy chlapec zahlédl na sedle můj druhý meč, na okamžik mu v očích zasvítila jiskra jeho předků.\n„Hézký...“ protáhl uznale a položil ruku na jeho jílec.\n„Nesahej na to. Něco si...“ Chtěla jsem říct něco si uděláš, ale pak mi hlavou bleskla myšlenka. Znát jeho sílu taky není k zahození.\nByla jsem si skoro jistá, že se mnou dobrovolně nikam nepůjde. Na to byl až moc chytrej. Vytáhla jsem svou zbraň.\n„Tak se ukaž,“ prohodila jsem směrem k němu s vyzývavým úsměvem. On se zatvářil povýšeně. Asi si myslel, že meč nosím jen tak. Postavili jsme se naproti sobě. Neměla jsem strach, že tudy někdo půjde. Tudy nikdy nechodilo moc lidí. A když už ano, bylo to hodně pozdě večer.\nZbraně zdvižené a já očekávala sílu. Skutečně. S mečem byl nemotorný; sotva ho uzvedl, ale když už se napřáhl k ráně, snažil se, aby úder byl co největší silou. Lehce jsem odrážela útok za útokem.\nA pak se stalo něco, co jsem přímo nenáviděla. Moje duše odplula a realita se změnila. Stáli jsme na svěží louce zalité zářivým jarním sluncem. Vítr mi bystřil mysl. Lehké kroky a třesk kovu. Vznášela jsem se lehounká jako pírko a zároveň silná jako oceán.\nMáchla jsem rukou a můj protivník byl beze zbraně. Nečekal to, a tak skončil na zemi spolu se svým mečem. Udělala jsem k němu krok a než se stačil zvednout, zabodla meč těsně vedle jeho krku. Projel jím strach a vlna paniky.\n„Opatrně, princi, tahle nepozornost by tě příště mohla stát život.“ Když jsem si uvědomila svou chybu, bylo už pozdě.\n„Jak jsi mi to řekla?“ Svět zešedivěl a zevšedněl. Nad námi šuměly jen staré lípy a můj meč tkvěl v rozbahněné půdě. Tahle půda však patřila Zemi.\nJakmile uslyšel má slova, bleskurychle se zvedl. Vyskočil na nohy a meč nechal ležet. O několik kroků jsem ucouvla. Chtěl mě následovat, ale já proti němu napřáhla svou zbraň. Zůstal stát a zadíval se mi hluboko do očí.\n„Řekni to ještě jednou,“ zašeptal. V jeho hlase jsem ucítila vzrušení. Teď už ne strach, ale cosi velikého a mocného.\n„Zapomeň na to,“ odpověděla jsem taky šeptem a sklonila meč k zemi.\n„Ne, zopakuj to. Chci to slyšet ještě jednou.“ Začal dotírat a já své chyby opět zalitovala.\nV další vteřině se sehnul pro druhý meč, co ležel na zemi. Zhluboka se nadechl a jeho špičku opřel o mou hruď. Tak je to správně, pomyslela jsem si s nepatrným úsměvem.\n„Řekni to ještě jednou,“ procedil skrze zuby. Nepokoušela jsem se jeho zbraň odvrátit, věděla jsem, že by byl schopný bodnout.\n„Pane,“ špitla jsem a znovu se pousmála, „pojeď se mnou.“ Uvnitř jsem cítila nesmírnou radost. Meč ho probudil z dlouhého spánku. To můj meč probudil jeho válečnického ducha.\n„Kam?“ Zbraň mu v ruce začala těžknout a zarývala se mi do kůže stále hloub.\nJakoby věděl, že je ta správná chvíle, objevil se zase Bonne. Lehce zaržál a šťouchl chlapce do ramene. Zatnula jsem zuby bolestí, když se meč opět pohnul.\n„Pojeď, princi,“ přemáhala jsem se, abych vykouzlila líbezný úsměv. Konečně sklonil meč a nedůvěřivě se podíval na koníka.\n„Já a jet?“ Opatrně k němu přistoupil. A když už nic jiného, vrátil meč tam, kde ho vzal.\n„No, pokud si chceš říkat princ,“ usmála jsem se, „musíš se naučit jezdit.“ Dostala jsem ho. Pýcha se ozvala. Jak podivná lidská vlastnost...\nS mojí pomocí se dostal nahoru a já se pak vyšvihla za něj.\nBránu jsem viděla už z dálky. Dva mohutné javory se tady tyčily už od počátku věků. Jejich zelené listy nikdy nezežloutly. Nikdy neopadaly. Zůstávaly pořád stejné. A tak se jevily i z druhé strany, ze Země. Pokud ovšem byla brána otevřená.\nPohlédla jsem do onoho průchodu a spatřila krajinu, kterou jsem nikdy předtím neviděla. Jak tohle jenom dopadne...\n„Tak běž už!“ vykřikl jeden z vojáků ve strachu, že jsem si to ještě rozmyslela. Já však stále zůstávala klidná. Čekala jsem na závan čerstvého větru svého světa. Jako vždycky. Měl být pokynem k cestě. Dneska si však dával na čas.\nSeděla jsem nehybně a ani Bonne se nepohnul. Stál s hlavou vysoko vztyčenou, uši napřímené dopředu, nozdry rozšířené a ocas elegantně zdvižený. A vítr nefoukal a nefoukal.\n„Na co ještě čekáš? Máme ti snad pomoct?“ rozčílený hlas netrpělivých strážných prolétl až do korun obou stromů. Listí se však nehnulo.\nUslyšela jsem, jak si jeden z vojáků sundává z ramene luk. Ten blázen snad chce střílet... Aregunský šíp mi prosvištěl těsně kolem ucha a zabodl se do kmene javoru. Dřevo zasténalo. Strom promluvil.\n„Příště budu mířit přesněji. Tak hni sebou!“ Listí se rozšeptalo. Mírný větřík rozcuchal Bonne hřívu.\n„Blázne,“ prohodila jsem ke strážím a kůň se sám od sebe vydal lehkým krokem směrem k bráně. Byl natěšený. Dneska možná až moc. Bylo to jako sedět na náloži dynamitu, o které nevíte, kdy vybuchne.\nTen pocit jsem znala dobře a milovala jsem ho. Milovala jsem, když Bonne uháněl po louce. Vždycky tak plný nekonečné energie. V Druhém světě většinou běhal sám, ale tady jsme byli vždycky spolu.\nZvláštní mrazení, které mnou vždycky otřáslo, když jsme projížděli branou, dneska ještě nějakou chvíli zůstávalo ve vzduchu. Najednou jakoby barvy zbledly a vítr se zcela vytratil. Vzduch se změnil ze svěžího na dusivý. Hřebec se zastavil a zahrabal kopytem. Kolem se rozlétly drny. Hlína ze Země.\nI přes svou zkaženou náladu jsem se smála. Ten kluk se v sedle natřásal jako pytel brambor. Škodolibost a drzost byly mými předními vlastnostmi.\nBonne si moc dobře pamatoval cestu domů. Vyjeli jsme za město do luk a hřebec automaticky zrychlil do cvalu. Nikdy jsem branou neprojížděla rychleji než krokem, ale tento den byl výjimečný. A tenhle okamžik zásadní a jedinečný. A ten kluk měl odvahu.\n„Kam to jedeme?“ otočil se na mě a snažil se překřičet vítr. Nespouštěla jsem oči z líbezné krajiny za branou.\n„Domů,“ vydechla jsem. Zase jsem ucítila jeho strach. Odhodlával se, že v plné jízdě seskočí. Když už začal klouzat ke straně, chytla jsem ho pevně kolem pasu. Teď už utéct nesmí! „Neboj se, jen se pevně chyť.“\nV ten okamžik Bonne vyrazil šíleným tempem a hnal se k javorům. Věděl, že jsem to tak chtěla. Čím dřív budeme na druhé straně, tím líp.\nMrazivý pocit tentokrát trval jen zlomek vteřiny. Pak se krajina zalila nádhernými barvami a zlaté sluneční paprsky mě pohladily po tváři. Kůň však nezastavil, jak bylo jeho zvykem. Uháněl dál, směrem ke královskému městu.\nProlétl doširoka otevřenou branou. Lidé zděšeně uskakovali z cesty a tiskli se ke zdem domů; údery kopyt na kamenné dlažbě se rozléhaly ulicemi. Už jsme byli na dohled od paláce.\nVojáci otevřely těžká dubová vrata a Bonne jimi proběhl aniž zpomalil. Po širokém schodišti vzhůru a pak dlouhou chodbou do Velkého sálu.\nPřed trůnem na místě zastavil a já nechala chlapce, aby neudržel rovnováhu a sklouzl na zem. Nebylo to zrovna nejšetrnější, ale chtěla jsem to mít co nejdřív z krku.\nVšude kolem se vyrojily stráže a král se zvedl ze svého křesla. Ten kluk stále ležel na zemi. Skoro ve mně hrklo, že nakonec to všechno ještě odnesu já, když zvedl hlavu.\nHleděl na mě. Jeho oči tady, ve Druhém světě, zářily nebývalou modrou. Úzkostlivě na mě pohlížel a hledal pomoc. Skutečně koukal on na mě a on ode mě chtěl, abych mu pomohla. Pohrdavě jsem od něj odvrátila pohled.\nS králem jsme se setkali očima a ten pokynul svému pobočníkovi. Muž nevypadal příliš nadšeně, když mi podával dva váčky zlaťáků. Teď, když chlapec na zemi viděl, co se děje, muselo to vypadat jako nechutný obchod s lidským masem.\nJeden jsem schovala do sedlové brašny, ale ten druhý si nechala v ruce a s přivřenýma očima se podívala na krále. Takhle jsme se nedomluvili...chce si mě snad koupit?\n„To je záloha. Chci z něho mít válečníka,“ usmál se muž.\n„V tom případě si to zlato strč za klobouk!“ Mrštila jsem druhým váčkem králi k nohám. Mince zazvonily o mramorovou podlahu. „Já tohle nemehlo učit nebudu!“ Nevěnovala jsem tomu klukovi ani jediný pohled. I když jsem věděla, že má oči jenom pro mě. Tohle už teda vážně přehání! Vsadím se, že si to promyslel už předem a jenom na mě ušil boudu!\nNemohla jsem čekat, musela jsem jednat. Bonne se na můj pokyn zvedl na zadní a skokem se otočil. Stejně rychle jako sem vrazil, tak vyběhl ven. Schody mu nedělaly nejmenší problém a branou prolétl jako blesk.\nZastavil až hluboko v lese, když jsme měli oba dva jistotu, že nás nikdo nepronásleduje. Ostatně zmizet beze stopy byl můj oblíbený způsob odchodu. Konečně jsem mohla slézt ze sedla a trochu si odpočinout.\nPosadila jsem se do trávy a opřela se zády o strom. Zavřela jsem oči a dlouho jenom vnímala svůj dech a tlukot svého srdce. To byl pro mě ten nejlepší odpočinek. Tak se celé mé tělo zregenerovalo nesmírně rychle. A čas při něm utíkal desetkrát tolik.\nKdyž mi Bonne zafuněl do ucha, na krajinu už padalo šero. Otevřela jsem oči a po paměti natáhla ruku, abych ho podrbala na nose. Šťouchl do mě a zafrkal na tmavé křoví. Něco nebylo v pořádku. Postavila jsem se a pohladila ho po šíji.\n„Copak je?“ zašeptala jsem, ale kůň stále upíral oči i uši k tomu hustému keři. „No tak odsud vypadneme,“ rozhodla jsem nakonec a vyhoupla se do sedla.\nNebyla jsem připravená na to, že tak rychle vyrazí, a tak jsem měla co dělat, abych nespadla. Několika mohutnými skoky se dostal na lesní cestu a po té se tryskem rozeběhl.\nMěla jsem strach. O svého koně. Vždycky, když jsme dokončili nějakou misi, uklidnil se a společně jsme několik dní odpočívali a užívali si volna a svobody. Jenže teď... Bála jsem se, aby se mu něco nestalo. Přeci jenom se dneska naběhal už dost. A takhle se normálně nepřepíná. Musí jít o nějaké skutečně veliké nebezpečí. Sledovali nás? Pronásledovali? Nemohli nás přece najít!\nZa zatáčkou se vynořil mohutný strom. Byl vyvrácený ze země a jediná možnost, jak pokračovat, byla přeskočit ho.\n„To zvládneš,“ zašeptala jsem a hřebec ještě zrychlil. Přitiskla jsem se k jeho krku a připravila se na skok. Avšak těsně předtím, než přední nohy odlepil od země, prudce zastavil.\nTěsně před jeho hlavou prolétl šíp a zmizel v hustých větvích vyvráceného smrku. V tu samou chvíli se Bonne postavil na zadní a zahrabal kopyty vysoko do vzduchu. Pod jeho břichem prolétly současně další dva šípy, které následovaly ten první kamsi do houští.\nTenhle úhybný manévr jsem ale nečekala a nekontrolovaně se řítila k zemi. Tvrdě jsem dopadla a jako v mlze uviděla, jak se Bonne odrazil a skokem, který jsem u něj ještě nikdy neviděla, z místa přeskočil padlý kmen. Zalapala jsem po dechu. Ztratil se.\nChtěla jsem ho zavolat, ale v krku jsem měla najednou tak sucho. Začalo se mi špatně dýchat. Každý nádech bolel. A pak jako bych se rozplynula...\nPálily mě ruce. Odíraly mi je provazy. Procházela jsem chodbou se spoustou dveří. Byla jsem sama. Poslední dveře, naproti mně, byly dokořán a linula se z nich tma a chlad.\nJen, co jsem do té místnosti vkročila, zabouchly se za mnou s dunivou ránou. Stála jsem uprostřed obrovské místnosti; sluneční paprsky sem pronikaly skrz obrovská barevná okna. Připadala jsem si jako v katedrále.\nNekonečný prostor sálu najednou naplnil hlas. Nerozuměla jsem mu, ale věděla jsem, že po mě něco chce. Začala jsem šeptat, pak mluvit a nakonec křičet. Chtěla jsem mu to říct...že nerozumím. Ale on mě nebral na vědomí. Měl mě tu samotnou a bezbrannou. Ať už jsem věděla, co po mě chce nebo ne, měla jsem kývnout.\nNutil mě a dusil. Znovu a znovu jsem padala a zase vstávala. Cítila jsem, jak mi po spánku stéká krev. A pak už jsem se nezvedla. Bez pomoci rukou už jsem nedokázala vstát.\nZůstala jsem ležet a nevnímala ani chlad kamene ani nedýchatelné horko. Jen bolest pokaždé, když jsem do plic nabrala trochu kyslíku...\nPrudký kopanec do žeber mě vytrhl z mrazivé noční můry. A já si potřetí uvědomila tu bolest při každičkém nádechu. Paměť se mi pomalu vrátila. Vzpomněla jsem si na svůj pád. Jistě, ty žebra jsou určitě pořádně naražený...\nChtěla jsem se posadit, ale bez pomoci rukou to nešlo. No to snad... Došlo mi, že s nimi nemůžu hýbat a na okamžik mě zachvátila panika, že můj sen nebyl snem. Otevřela jsem oči.\n„No to mě těší, že pořád ještě žiješ.“ Podivně povědomý hlas plný ironie. Ležela jsem na zemi, hleděla na azurové nebe a taky do tváře někoho, koho bych tu čekala ze všech nejmíň.\n„Ty? Ty máš být přece na hradě!“ vykřikla jsem. To už však moje hrdlo svírala ledová čepel spolu se zemí. Stál nade mnou se špičkou meče na mém krku a jakoby váhal. Jen tak si pohazoval s mým životem.\n„Tvůj vězeň, kterého jsi tak chytře prodala králi, jednoduše utekl,“ pronesl naoko důležitě. Pak meč zvedl a zabodl ho těsně vedle mého krku. Jako já jemu... „Proč jsi lhala?“ otázal se suše.\n„Nelhala,“ řekla jsem klidně. Už jsem věděla o co mu jde.\n„Mám tě zabít?“ usmál se. Doufal, že mu řeknu pravdu, kterou chce slyšet. Bylo to zvláštní, jak rychle se přizpůsobil tomuto světu a zdejšímu tvrdému životu.\n„Můžeš to zkusit.“ Drzý úsměv se mi opět vrátil. On však už zase držel zbraň pevně v ruce.\n„Když jsem já ležel na zemi a ty jsi mě mohla zabít, neudělala jsi to.“ Nelítostně na mě pohlédl a naše oči se setkaly. „To ovšem neznamená, že já tě nechám žít.“ Mluvil ledově, jakoby nebyl sám sebou. Jeho modré oči teď už nezářily tou překrásně modrou, ale mrazily a tvrdě se zabodávaly hluboko do mé duše.\n„Ne, to není jako tenkrát,“ promluvila jsem tiše. Chlapec na okamžik znejistěl. „Tehdy jsi nebyl bezbranný jako já teď. Nebyl jsi mi vydán na milost a nemilost jako já tobě.“\nPřeci jenom byl mozek víc než síla. Byl to rozum, co mě dostával ze smrtelných pastí jako byla tato. Riskovala jsem, ale nebylo co ztratit. Hůř jsem dopadnout nemohla. Znovu zaváhal. Pak přivřel oči a změřil si mě pohledem soudce.\n„Ty chceš souboj...“ Kývla jsem. Blbej není, jen mu to dýl trvá.\n„Když vyhraju, uděláš, co po tobě budu chtít.“ Jistě, byl to on, kdo si teď určoval podmínky. Pokud jsem nechtěla skončit jako vlčí potrava, musela jsem i na tohle kývnout.\n„A když vyhraju já, vrátíš se do paláce.“ Zkusila jsem obhájit taky svůj zájem.\n„Myslím, že ty nejsi v postavení, které by mě nutilo, abych tuhle hloupost přijal,“ prohodil ledabyle, ale ve skutečnosti ta slova znamenala moc. Celej táta, prolétlo mi hlavou. Připomínal mi krále. Až moc.\nZa chvíli už jsem se zvedala ze země a sundávala si z rukou zbytky provazů. Pche! Tenhle kluk, fotbalista, a dokázal mě svázat. A chtěl mě zabít. Co hůř, dokázal by mě zabít. Stačilo mi jenom na něj pohlédnout a bylo mi jasné, že je plně odhodlaný jít za svým cílem. A pokud je jím moje smrt, zabije mě.\nSvůj meč jsem u sebe kupodivu stále měla. Sevřela jsem ho oběma rukama jako vždycky. Váhou byl tak akorát jako vždycky. Ale když jsem se chtěla zhluboka nadechnout a zaútočit, naražená žebra o sobě dala znovu vědět. Vynechala jsem jeden nádech a to mou koncentraci zcela rozhodilo.\nStejně jsem to byla já, kdo udělal první krok. Bez toho aniž bych věděla, jak chci tohle všechno zakončit, musela jsem ho alespoň odzbrojit.\nMeč, který držel v ruce, musel být neuvěřitelně lehký. Zato ten můj každým dalším úderem těžknul. Bezmála tři dny už jsem si pořádně neodpočinula. Tělo mi dávalo jasně najevo, že takhle to dál nepůjde. Síly mě opouštěly rychleji než obvykle.\nVztek násobil jeho sílu spolu s odhodláním. Neuvědomila jsem si, že před jeho údery začínám ustupovat. A pak zbýval už jen poslední krok... Záda narazila na strom, opět se ozvala bolest a moje prsty povolily. Meč zazvonil o kámen v trávě. Zavřela jsem oči a čekala na poslední ránu. Marně.\nUcítila jsem, jak sklonil svou zbraň a místo toho se jen rozmáchl volnou rukou. Tvář mě začala pálit. Dvakrát.\n„To bylo za únos a za zlato,“ řekl ledově a napřáhl ruku potřetí.\n„A za co to bylo teď?“ špitla jsem, když sám nepromluvil.\n„Za to nemehlo,“ zamumlal. Chtěl mi slepě dokázat, že je silnější, to on ale nebyl.\nŠtěstí stálo na jeho straně, že jsem byla unavená. To ale situaci neřešilo. Naopak, ještě zhoršovalo.\n„Vyhrál jsem,“ škodolibě se usmál a znovu pozvedl svůj meč a namířil ho proti mě, abych ho snad nechtěla přesvědčit o opaku.\n„Co ode mě vlastně chceš?“ zasípala jsem znaveně. „Zabít mě nechceš, tak o co ti jde?“ Zablesklo se mu v očích, ale vzápětí svůj zrak sklopil k zemi.\n„To bych ani nedokázal,“ špitl. Ale já moc dobře věděla, že pokud má člověk zbraň, je schopný zabíjet. „Chci jen...domů...“ Nepřítomně se zahleděl do lesní hlubiny.\n„Ale vždyť jsi doma,“ pokračovala jsem. Zavrtěl hlavou. Nevědomky sklonil meč a ani si nevšiml, že jsem se vyčerpáním svezla na zem.\n„Ne. Chci zpátky. Chci domů.“ Povzdechla jsem si. Slib je slib. Pocit naprosté bezmoci mě zase zaplavil, když se otočil a podíval se na mě. Žádný soucit. Jenom tvrdohlavost. Když jsem prohrála, jen ať platím. Ale tohle by se nestalo! Nestalo, kdyby... Polovina mě samé se vzpírala. Nechtěla uznat, že tohle nemehlo mě dokázalo porazit.\nBonne si neslyšně opřel hlavu o mé rameno. Měla jsem co dělat, abych vůbec dokázala sedět. Tou tíhou mě rozbolela záda. No, ještě ke všemu tohle! Nebyla jsem překvapená, že se vrátil. Věděla jsem naprosto jistě, že přijde, až ho budu potřebovat. A přišel.\n„Bonne, nech toho.“ Hřebec sebou polekaně trhl. Bylo to poprvé, co jsem mu něco vytkla. Chlapec se na mě zadíval ještě pronikavěji. Celou tu dobu čekal. Chtěl domů.\nS pomocí svého strakatého koně jsem se zvedla a znovu si povzdechla. S námahou jsem vylezla na jeho hřbet a ohlédla se po tom klukovi.\n„Tak nasedni,“ vzdychla jsem a chtě nechtě mu podala ruku. Ten ihned pookřál a vyhoupl se za mě. Bonne věděl, že mám co dělat, abych se v sedle udržela, a tak na nic nečekal a vyrazil pohodlným cvalem. I vyrovnaný krok mi teď dělal potíže. To mám za to všechno. Nakonec je to stejně moje chyba. A já všechno odnesu. Nebylo se čemu divit, měla jsem krále varovat. Ale já naivně doufala, že už si poradí sám. Tss...tupec!\nBrána byla na dohled hned za lesem. Dva mohutné javory a mezi nimi krajina šedší a všednější než ta naše. Projeli jsme branou a můj hřebec zastavil jako vždycky. Chlapec seskočil a bez jediného slova si odepjal meč.\nNaposledy se zahleděl na nádherně se lesknoucí čepel, na vteřinu zavřel oči a pak ho zabodl hluboko do rozbahněné půdy u jednoho ze stromů. Otočil se a odešel. Ani se nerozloučil.\nBonne stál bez hnutí a pozoroval ho spolu se mnou, dokud se nám neztratil za obzorem kopce. Vítr mi vál do vlasů a koni do hřívy. Nedokázala jsem se ubránit veliké slze, která mi stekla po tváři a skanula koni na šíji.\n„Sbohem, princi,“ zašeptala jsem s hlavou vztyčenou a pohledem upřeným k místu, kde před chvílí zmizel.\nNetušila jsem, že když my už ho neviděli, on nás ještě viděl. Podíval se zpět na překrásnou krajinu mezi dvěma javory, která postupně bledla, až se stala stejnou jako všechno kolem.\n„Sbohem otče, můj domov je někde jinde.“ Vítr vzal slova mizející v prostoru a odnesl je k bráně. Vynesl je až vysoko do korun obou stromů. Listí se rozšeptalo, ale brána zůstala zavřená.\nÁáách jo a já doufala, že s koněma už bude pokoj! :D\nŠíp z Aregunu? Trochu mi to zavání morghulákem z Hobita, ale proč ne... :)\nMěla bych ještě jednu poznámečku - a sice povahu hlavní hrdinky. V jednu chvíli drsná ostřílená válečnice a v druhou taková vystrašená slečna...? No nevím, nevím... Ale fajn, věřím, že z toho pendlování sem a tam musela bejt asi fakt dost vyřízená :D\nTrochu mě zklamal konec. Psala jsi, že je to "trochu delší", ale přesto mi závěr přišel tak trochu uspěchaný a nedovysvětlený (zatraceně, existuje vůbec takový slovo? :D). Na druhou stranu ale fajn oddych od George a jeho patálií :))\nA nebude! Ještě pár desítek let :D\nNe, tohle je fakt náhoda...já tam původně žádný název ani dávat nechtěla...ale pak mě to napadlo jako oživení nebo co :D\nJo a nejsi první... Asi jsem to špatně vykreslila nebo je to ve čtenářích, to fakt nevím... Ale šlo o to, že byla jaká byla tedy holka, co žije v divočině se svým koníkem a stará se sama o sebe. Hnedka na začátku, ještě na Zemi, hrála na toho kluka jakože divadýlko. A na konci byla prostě jen unavená.\nKonec se mě osobně zdá v cajku (což se často nestává). A nejen mě i těm, co doteďka četli... Měl být takový...nedovysvětlený (jo, fakt to existuje) a otevřený. Nevím, co všichni na uzavřených koncích vidíte? Já miluju ty otevřené... :)


Primář Straka o Zemanovi: Game is over. O poch*ané mrtvole není co psát - Odkazovač\nJen co prezidenta v neděli převezla sanitka zpět do nemocnice, na sociálních sítích se začaly šířit nenávistné komentáře. Některé napsal primář Martin Straka ze sokolovské nemocnice. „Upřímnou soustrast rodině, ať je mu lehká zem. Je to nepodložené, ale prý game is over. No jo no, o poch*ané mrtvole není co psát, tak hájí jinou bezpáteřní kurvu,“ napsal na sociální sítě Straka.\nLékaři zabývající se etikou označují výrok za překročení pomyslné hranice slušnosti. „Lékař je podobně jako politik nebo právník v hledáčku veřejnosti a nemůže si toto dovolit. Můžeme to říkat z pozice etiky, ale není to trestný čin, ale toto by si lékař dovolit neměl z té pozice, že má nějaké pacienty a pacienti budou takové věci číst,“ kritizoval výrok kněz a biolog Václav Orko Vácha.


Žijte dobře, žijte dlouho - Peter Deadman — Kniha.cz\nÚvod Knihy Populárně naučná pro dospělé Zdraví & životní styl Zdravý způsob života Žijte dobře, žijte dlouho\nKniha „Žijte dobře, žijte dlouho“ se podrobně zabývá tradiční čínskou filozofií Yang Sheng a možnostmi jejího využití pro zlepšení našeho života. Yang Sheng považuje lidské tělo za součást okolního prostředí, přirozených... Více\nKniha „Žijte dobře, žijte dlouho“ se podrobně zabývá tradiční čínskou filozofií Yang Sheng a možnostmi jejího využití pro zlepšení našeho života. Yang Sheng považuje lidské tělo za součást okolního prostředí, přirozených a stále se opakujících cyklů a univerzálních zákonů přírody a věří, že pokud žijeme dobře, můžeme žít i dlouho. Kniha podrobně popisuje přístupy ke zdraví, které byly rozvíjeny po více než 25 století a tvoří praktický a čtivý návod, jak pečovat komplexně o naše tělo, mysl i duši. Kniha ukazuje cestu, jak zlepšit naše zdraví, prodloužit si život pomocí tříbení mysli, emocí, změnou stravování, cvičením, zkvalitněním spánku, sexuálního chování a dalších aspektů. Kromě tradičních témat se soustřeďuje i na život člověka v moderní době, na jeho sociální vazby a vazby k okolnímu prostředí a radí, jak uplatnit moudré yangshengské principy na různé situace jako sociální spravedlnost, vzdělání, moderní porod, změny klimatu, zhoršování životního prostředí a udržitelnost zemědělství. Kniha osloví svojí čtivostí a jednoduchostí každého čtenáře, který se zajímá o své zdraví. Je základním textem pro studenty tradiční čínské medicíny. Pro zkušené praktiky nabídne určitě velké množství inspirativních myšlenek.


Bonusy za výkon - benefit | VímVíc.cz\nBonusy za výkon jsou jedním z benefitů, který motivuje zaměstnance k větší pracovitosti, zodpovědnosti a loajalitě vůči firmě.\nTyto bonusy mohou být vypláceny v různé podobě. Některé firmy poskytují peněžní bonusy, jiné dávají slevy na své výrobky apod. Záleží na podmínkách, které jsou v kolektivní smlouvě. Bonusy se dávají buď individuálně, kdy každý zaměstnanec je hodnocen zvlášť, nebo jednotlivým oddělením, kde bonusy rozdělí podle výkonu vedoucí.\nBonusy za výkon jsou hnacím motorem zaměstnanců. Byť každý rád dostává dary nebo peněžní odměny, zaměstnanci si nejvíce cení toho, že si někdo všímá jejich úsilí a práce je oceněna.\nPorovnání nabídek práce s benefitem Bonusy za výkon\nSrovnejte si různé pracovní nabídky, kde na vás čeká benefit Bonusy za výkon a vyberte si tak to nejlepší volné pracovní místo dle svých přání!\nStravenky Flexibilní pracovní doba Mobilní telefon\nDo našeho týmu hledáme novou kolegyni na pozici samostatné účetní!


Brno-Starý Lískovec (okr. Brno-město)Michal Přichystal\nNa přelomu října a listopadu uskutečnili pracovníci ÚAPP Brno, v.v.i., předstihový archeologický výzkum v severním úseku brněnské městské části Starý Lískovec, před plánovanou výstavbou na dosud volné ploše rozkládající se mezi budovou Moravského zemského archivu a komunikací ulice Jihlavská. Pod vrstvami novodobých navážek bylo v severní třetině dotčeného prostoru zjištěno celkem 23 zahloubených sídlištních objektů, které podle vyzvednutých nálezů časově spadají do kultury s lineární keramikou z počátku mladší doby kamenné a představují tak jižní okraj známé, velmi rozsáhlé soudobé osady. Mezi odkrytými objekty převažovaly menší jámy, většinou bez možnosti bližší funkční interpretace. V jednom případě byla ve stěně takové jámy vybudována hliněná pec, sloužící patrně k přípravě potravy. V jiné jámě pak byla objevena kompletní kostra nedospělé osoby. Vzhledem ke skutečnosti, že ostatky byly pietně uloženy ve skrčené poloze na boku, lze celou situaci označit za další příklad rituálního pohřbu na sídlišti.


Fashion report – oblečení pro dětičky a za pár korun! | www.coolbrnoblog.cz\nČvc 12 2017 by Míša\nFashion report – oblečení pro dětičky a za pár korun!\nMaminky! Nedávno jsem šla mrknout do obchodu Primigi, kde už pár let kupuji oblečení pro své dva kluky! A mají tu teď přímo obří slevy, kterých je fakt škoda nevyužít! O tom Vám přece musím napsat… ;)\nK pozitivním stránkám léta rozhodně patří i to, že v obchodech jsou velké slevy! A to i na vyloženě letní věci, které se v nadcházejících prázdninových měsících budou ještě zaručeně hodit… Slevy jsou zkrátka fakt všude – a to i v obchodech s oblečením pro dětičky.\nJá nedávno skvěle pořídila v mém oblíbeném obchodě Primigi, který najdete v brněnské Olympii. Tady pro své dva kluky nakupuji ráda už pár let – mají tu stylové věci, pro kluky i holčičky, a to všech věkových kategorií! A kromě toho – koupíte tady i úžasné botičky, které jsou navíc zdravotně nezávadné – můžete si tak být jistí, že se nožička Vašich dětí bude v takových botičkách vyvíjet přesně, jak má. A to je přece velmi důležité! ;)\nV obchodě Primigi jsou momentálně velké letní výprodeje, které se tu týkají celé kolekce jaro/léto. Je toho fakt škoda nevyužít, protože tady najdete super krásné věci – letní trička, kraťásky, mikinky, lehké bundičky, tepláky a celé soupravy, džíny… A samozřejmě, také dopňky – spodní prádlo, ponožky, plavky, kloboučky, kšiltovky…\nPro holčičky tu mají spoustu roztomile holčičích kousků – sukýnky, šatičky, legínky…zkrátka, samou parádu. Jednotlivé věci si tu můžete i všelijak nakombinovat.\nPro kluky se tu taky najdou boží věci, vě kterých budou malí raubíři vypadat k nakousnutí ;) Já tu pro své syny vybrala letní kraťásky, džínové mikinky – a ty jsou tak nádherný, že jim je až závidím… :)\nA věci pro miminečka? No, ty jsou fakt dokonalý…:) Když je vidím, až lituju, že jsou moji kluci už tak velcí…\nJak jsem už napsala, v Primigi Store mají i velký a bohatý sortiment botiček, vlastně pro úplně všechny příležitosti. Koupítetu sandálky, tenisky, pro holčičky balerínky, nebo dokonce holínky…\nCo na tu parádu říkáte? Běžte do Primigi Store, ať z těch super slev taky něco ulovíte, stojí to fakt za to… ;)\nMrkněte i do fotogalerie, kde najdete další fotky aktuální nabídky ;)


VašeStížnosti.cz - Nelze zjistit v Kauflandu skutečnou prodejní cenu.\nPočet nahlášených stížností: 445\n#57166Nelze zjistit v Kauflandu skutečnou prodejní cenu.\n23 dnů 16 hodin\nDobrý den. Jsem důchodce a jednou týdně dojíždím za nákupem do Zlína do Kauflandu. Adresa: Zlín - Vršava, Sokolská 5300.\n- zásadní problém každého dalšího nákupu spočívá v tom že nejsem schopen zjistit skutečnou prodejní cenu zboží\n- příklad je krabice se zbožím rukavice pracovní různé velikosti + červená cenovka AKCE 34,90 - ale na účtence z pokladny po zaplacení je za toto zboží cena 54,90 - pokud to půjde pošlu fotodůkaz\n- vzhledem k tomu že se jedná dnes v Kauflandu o běžnou praxi začal jsem ty cenovky fotit pro důkaz pro reklamaci na informacích\n- pokud jim v dobré víře toto předložíte, pracovnice informací se neuvěřitelně rozzuří a že mi tedy vrátí peníze\n- na mou argumentaci, že nechci vrátit peníze, ale že chci rukavice za 34,90 jak bylo na cenovce vrátí vám 20Kč a rukavice ze zaplaceného nákupu z košíku zabaví\n- totéž bylo dnes u nějakých paštik za 3,30 opět\n- vzhledem ke špatným zkušenostem jsem naschvál zavolal úsekovou pracovnici a ptal jsem se na cenu, kterou budu mít na účtu odpověď byla 3,30\n- do košíku jsem dal 6ks paštik z krabice z účtenkou za 3,3 viz opět foto\n- na účtence jsem měl 3ks paštik za 3,30 2ks za 12,9 a 1ks 12,90\n- na reklamacích opět neuvěřitelný řev, že oni nemohou za to že to někdo promíchal v krabici\n- za účelem předejít těmto problémům jsem si pořídil do tel. aplikaci Kauflandu se skenerem, ovšem tento typ zboží tento skener nečte\nZákazník v Kauflandu nemá možnost zjistit skutečnou prodejní cenu všeho zboží\nVůbec nemám zájem se hádat a nechat na sebe bezdůvodně řvát od zaměstnanců v Kauflandu, při reklamaci neodpovídajících cen zboží podle cenovek.\n- nejlépe by bylo, aby bylo všechno prodávané zboží bylo možné cenově ověřit na skeneru a ne jenom některé\n- pokud toto není možné musí skutečná cena zboží odpovídat cenovce\n- foto cenovek i zmíněných účtenek mám, ale nevím jak je Vám poslat\n- omlouvám se, že obtěžuji ale popsané problémy se opakují a stupňují při každém dalším nákupu\nDěkuji za pochopení S pozdravem Zbyněk Štefka\n26.4.2022 08:24, před 2 měsíci\n27.4.2022 10:32, před 2 měsíci\nVážený zákazníku, děkujeme za Váš podnět. Dovolujeme si Vám sdělit, že podněty zákazníků společnosti Kaufland zpracovává Zákaznické centrum, na které se můžete s důvěrou obrátit na telefonním čísle 800 165 894 nebo prostřednictvím e-mailu kontakt@kaufland.cz. Zákaznické centrum, Kaufland Česká republika\n27.4.2022 22:20, před 2 měsíci\nVážený Kauflande, ano mrzí mě, že jste mě "dokopali" k tomu, že jsem ve Váš obchod a zákaznické centra ztratil postupně důvěru. Určitě nejsem sám.\nZaměstnáváte spoustu slušných, pracovitých a poctivých lidí. Vaše vedení práci těchto vašich zaměstnanců likviduje a hatí.\nZe zákazníků si děláte plniče vašich lichvářských pokladen.\nKrabice, zboží označené cenovkami klidně můžete označit jednotným názvem "kočka v měchu". Zákazník absolutně neví za kolik věc kupuje a jestli vyhrál nebo prohrál se dozví až u pokladny. Takové to činnosti chcete říkat slušný obchod? Opravdu jednati s vámi je jako jednat s krokodýlem..\nV přílohách zasílám příklady vašeho tzv. "obchodování"\nJsem zvědav, jestli "krokodýl" pochopí alespoň o čem je řeč!\n5.5.2022 11:39, před měsícem\nStížnost nyní přeřazujeme na společnost, aby mohla na vyjádření spotřebitele reagovat.\n13.5.2022 15:41, před měsícem\nrádi bychom Vaše negativní zážitky kompenzovali dárkovou poukázkou. Kontaktujte nás prosím na naší bezplatné zákaznické lince 800 165 894.\n17.5.2022 09:52, před měsícem\nDobrý den, opakuji se, ale nechci negativní zážitky s Kauflandem řešit vaší dárkovou poukázkou. Přeji si aby skener vaší mobilní aplikace "KAUFLAND" dokázal najít cenu všeho prodávaného zboží u Vás. Jinak je to co inzerujete např. na nákupních košících Kauflandu klamavá reklama.\nNeboli aby skener v telefonu uměl přečíst to co skener u pokladny. To přece není pro Vás nic nemožného a na to to snad to zařízení má sloužit..?! Prostě chci vědět kolik budu platit u pokladny za zboží které si dávám do košíku bez výhrad a výjimek.\n19.5.2022 16:03, před měsícem\nDle § 12 zákona o ochraně spotřebitele má prodávající povinnost informovat o ceně prodávaného zboží. Jestliže prodávající o cenách neinformuje v souladu s tímto ustanovením dopouští se přestupku.\nJelikož spotřebitel smírné řešení sporu nabídnuté společností neakceptoval, jsme nuceni tuto stížnost uzavřít bez dosažení dohody.


Mimi Dekor | CESTOVÁNÍ S MIMINKEM - SEDAČKY NA KOLO\nCESTOVÁNÍ S MIMINKEM > SEDAČKY NA KOLO\nRömer Cyklosedačka na kolo Jockey Comfort\nVARIANTA > barva LISA\nAby byli malí pasažéři na jízdním kole dobře a bezpečně usazeni, vyvinula firma RÖMER pro dětskou sedačku JOCKEY novou velkoplošnou ochranu před paprsky kola. ...více\nHomcom 2v1 JOGGER a vozík za kolo\nCyklosedačka Izi Rider Air (9-22 kg)\n- bezpečná cyklosedačka - sedačka je atestována pro děti přibližně od 9 měsíců do 6 let nebo maximální hmotnosti 22 kg - nafukovací potah součástí cyklosedačky - k ...více\nBobike Maxi City Plus\nVARIANTA > Isis Grey\nMaximálně chráněné dítě. S Bobike Maxi City Plus bude Vaše dítě maximálně chráněné. Díky formě, materiálu a pokročilé funkce sedí dítě s maximální ...více\nDětská cyklosedačka Bobike Maxi Plus\nS potěšením vám můžeme nabídnout špičkové dětské cyklosedačky holandské firmy Bobike. Holandsko je mekkou městské cyklistiky a tak se můžete spolehnout, že sedačky ...více\nDětská sedačka na zadní nosič Bobike Maxi 9-22 kg\nVARIANTA > Urban grey\nPřímo na nosič! Představujeme nový model známého holandského výrobce Bobike – dětskou cyklosedačku Maxi Tour v provedení Exclusive. Cyklosedačky Bobike jsou v ...více\nSedačka pro miminka na kolo Bobike Mini Plus (9 měs. - 3 roky) se štítem\nVARIANTA > Urban White\nJezdíte na kole, máte malé děti a rádi byste jezdili s nimi? S potěšením vám můžeme nabídnout špičkové dětské cyklosedačky holandské firmy Bobike. Holandsko ...více\nVARIANTA > bílohnědá\nCyklosedačka WEERIDE Safefront 2019\nVARIANTA > sedačka DELUXE modrá\nWeeRide cyklosedačky jsou navrženy pro vyšší standard jízdy na kole s důrazem na bezpečnost a pohodu dítěte a jezdce. Cyklosedačky WeeRide mají moderní design, ...více


Recenze: „Poezie je esence života.“ Plíšková v krabici jde na dřeň — ČT24 — Česká televize\nRecenze: „Poezie je esence života.“ Plíšková v krabici jde na dřeň\nPlíšková v krabici se nazývá souborné vydání tří sbírek výtvarnice a básnířky Naděždy Plíškové. Nabízí nejen ucelený pohled na jiný aspekt její tvorby, ale i výtečné verše – autentické, upřímné.\nA tím pádem i leckdy nepříliš veselé, leckdy bez špetky naděje, temné. Ovšem i přes veškerou bolest, již za verši kreslířky, grafičky a sochařky Naděždy Plíškové (1934–1999) často cítíme, nikdy ne cynické, byť by se tak mohlo někdy na první pohled zdát. A byť by to bylo tak snadné…\n„Básně o jediné věci“\nV jejích básních se odrážejí jak peripetie manželství s grafikem a sochařem Karlem Neprašem, tak doba normalizace, ale i doba, kdy byla po těžkém úrazu páteře v roce 1982 dlouhodobě hospitalizována v Kladrubech. Můžeme tak – chceme-li – vnímat její verše jako jistou formu deníku, jako zápisy zanechávané cestou.\nOvšem zápisy povýšené, protože vědomě psané jako poezie. A co pro Naděždu Plíškovou toto slovo znamená, můžeme vidět v jedné její básni: „Poesie / nemůže být nic vedlejšího. Je to NEODBYTNÉ vzrušení, nesmrtelné / nutkání, vášeň, a tak je nutno k ní přistupovat. Opatrně a cudně. / Poesie je esence života. / Okolo opravdové básně se musí rozhostit ticho. Její služba je nesmírná, / protože marná, protože na hranici svatosti.“\nMohlo by to svádět k automatickému zařazení Naděždy Plíškové někam k feministické poezii či, obecněji, k poezii ženské, byl by to však omyl a nepochopení – ano, píše o svém ženském (manželském) údělu, stejně tak by ale mohl psát i zklamaný muž, a kromě toho, její verše nijak nebojují, nestaví se na tu či onu stranu. A napsal-li o ní Jan Lopatka, že „píše básně o jediné věci“, měl pravdu: tou „věcí“ je Naděžda Plíšková. Vlastně, napadá nás, jakkoli je to možná vzdálené – dobově, časově, sociálně, literárně –, lze ji v tom připodobnit k Emily Dickinsonové.\nPlíšková píše naprosto civilně, nelibuje si v jakýchkoli metaforách, „básnickém“ vylepšování, pozměňování viděného – pouze konstatuje. Ovšem v jejím podání se i z banálních, všedních trampot stává poezie. Poezie života, žitého, prožívaného. „Má neděle má vypíchnuté oči,“ začíná jedna báseň, a již z těchto slov cítíme smutek, beznaděj, samotu. Stejně jako v této básni bez názvu: „Co na tom / jestli je jedna zrána / anebo šest / i v deset večer / jestli chceš / abych se zbláznila / čekám.“\nA přesto si nenaříká, neříká si o soucit, ale, jak již bylo řečeno, konstatuje, a je jasné, že každé další snahy o zpoetizování by byly nanic. Trpké seznání (bohatě) postačuje:\nHYSTERIE věrnosti až za hrob\nhysterie bolení zubů\nhysterie opilosti nejveselejší\nhysterie návštěv kin\nKDYŽ JSI MI BYL NEVĚRNEJ TAK PROČ\n„Člověk by nevěřil, co všechno dovedou napsat“\nTřísvazkové souborné vydání Plíškové poezie přináší nová, pečlivě editorsky přehlédnutá vydání sbírek Plíšková podle abecedy (1991), Hospodská romantika (1998) a Plíšková sobě (2000), doplněná o další básně a komentáře, ale také o korespondenci s teoretikem Jindřichem Chalupeckým. Tomu v listopadu 1984 psala „bejt s věci a lidmi o samotě“, což můžeme opět vnímat jako popis její situace, to, jak se nejen cítila, ale jak se možná i cítit chtěla.\nČteme ve sbírkách nejen o pokaženém manželství, pokažených vyhlídkách, ale také o dcerce, i to ale zní někdy trpce: „SMILOVÁNÍ / básnička do dlaně / básnička do druhé / je smutnější levá / nebo pravá? / Holčičko moje sladká / CO JSEM TI TO NADROBILA! / Zůstaneš jak kůl v plotě / jako v plotě kůl. / SMILOVÁNÍ.“\nZajímavá je sbírka Hospodská romantika, skládající se ze stylizovaných promluv, monologů a situací z restaurací, texty, upomínající možná na Bohumila Hrabala, ovšem rozhodně nehledající ani nenacházející nějakou tu „perličku na dně“, to spíš naopak.\nJako třeba v básni Víš, vodkud pocházej tydle kytky?, v níž čteme monolog zřízence krematoria, či báseň Rakev nemá kapsy: „Paní, to už lepší nebude, já už tak jenom OLŠANSKÝ BAHNO anebo STRAŠNICKÝ HORKO, lepší už to nebude. / Pani, / já byl v osmnácti tak vošklivej, že jsem měl strach, že neseženu žádnou / holku, a na tu holku, co se mnou začala chodit, jsem měl takovej vztek / a říkal jsem si TA MUSÍ BEJT PĚKNĚ BLBÁ, KDYŽ SE MNOU / CHODÍ, chodím asi s úplnou krávou, a tak jsem se s ní rozešel. / Pani, / já se hrozně vobdivuju spisovatelům. Člověk by nevěřil, co všechno / dovedou napsat. / Je to horší, než jsem myslela. / Pivo teplé, než jsem myslela, / je to horší, než jsem myslela.“\nAno, všechno je to horší, než si možná Naděžda Plíšková myslela, přesto však tvořila, ale i psala – a je jen dobře, že jsou její sbírky, dávno rozebrané, opět vydány. A doufejme, že i čteny.\nNaděžda Plíšková: Plíšková v krabici, vydalo nakladatelství Torst v roce 2019.\nVydáno pod KulturaPoezieLiteraturaNaděžda PlíškováJosef RauvolfRecenze\nOstrá ironie se Topičova salonu drží jako Plíšková grafiky\nZorka Ságlová a Naděžda Plíšková probírají muže i umění. Krátká návštěva potěší


Jihlavští fotbalisté během zimy posílili a myslí na postup\nJihlavský tým, kterému po podzimu patří druhá příčka, výrazně doplnil během zimní pauzy úspěšný kádr a nyní pomýšlí na návrat do nejvyšší soutěže. První duel hraje FC Vysočina na Slovácku. S novým finančním partnerem a výrazně doplněnou soupiskou se v sobotu jihlavští fotbalisté pustí do jarní části druhé ligy. Jejich cíl přitom bude jediný, po tříleté pauze se vrátit do nejvyšší soutěže. A tentokrát natrvalo.\ntohle chci vidět v lize...\nPostup bych jim celkem přál-koneckonců po tom,jakym způsobem je před třemi lety poslala z ligy rudá "šlechta" by si to snad zasloužili...\nRozhodně bych je viděl v lize než Duklu Dejvice\nProč ne, ale jen s dobrým trávníkem a ne tím, na jakém se tu hrálo (pokud lze o trávníku vůbec hovořit) za poslední účasti v lize...\nRe: Jihlava ?\nNo jsem zvědavej kolik druholigistů si bude moct dovolit vybudování vytápěného trávníku, třeba u Jihlavy bych to moc optimisticky neviděl.\nFC Vysočina má vyhřívaný trávník garantovaný v případě postupu ze strany vlastníka stadiónu, tedy města Jihlavy\nNaprosto zbytečná úvaha, magistrát ušetří\nFC PSJ VYSOČINA OLEE\npostup musí vyjít Jihlavě bude 1. liga slušet, vždyť z ní spadla jen kvůli lenosti sparty\njen by mě zajímalo proč je na idnes víc článků o Jihlavě než o půlce první ligy..? redaktor je asi velký fanoušek...\nUž jsem na to reagoval v diskuzi pod tímto článkem - http://fotbal.idnes.cz/radsi-vyhravam-nez-jen-neco-udrzuju-rika-jihlavska-posila-pavel-mares-1kv-/fot_dsouteze.asp?c=A090302_122249_fot_dsouteze_ald\nRadši by měli myslet na to,\njestli budou vůbec mít nějaké sponsory.......\nRe: Radši by měli myslet na to,\nKdybys ses trochu zajímal a myslel dříve,než napíšeš nějakou volovinu,věděl by si,že Jihlava má nového sponzora.\nNo furt lepší než Dukla\nSpolečně s Duklou Praha,mělo by to být v pohodě,žádný jiný klub v druhé lize na postup nemá.\ns duklou snad s bohemkou tatare\nJedna Bohemka v lize už stačí,z Tatarstánu nejsem,zřejmě si špatně googlil.


> Další výrobky>Visačka na dárek PF 2021 – V2126\nVisačku na láhev vína jsme vytvořili do setu s novoročním přáním a etiketou 2126. Použili jsme bílý perleťový papír, motiv natiskli digitálním tiskem a logo dotiskneme ražbou.\nSe stejným motivem nabízíme i novoroční přání a etikety na víno. Pokud si do vyhledávacího políčka zadáte 2126, zobrazí se Vám celý set.\nNovoroční přání - PF 2021 – N2126\nJemné, zimní, novoroční přání v bílo-zlaté kombinaci s letopočtem PF 2021, ke kterému máme i visačky na láhve a krabice na víno. Standardně je pro vklad, na nějž se tiskne Váš text, použitý stejný perleťový papír jako na přebal. O změnu vkladové karty můžete požádat - na fotografiích je taková varianta odlišena koncovkou *NM (na míru). Jen pamatujte na...


Domů / O NAŠEM VČELAŘSTVÍ\nVítejte u nás, na včelí farmě Českej Med, včelařství Zikmundovi.\nJmenuji se Ondra Zikmund a na tomhle světě běhám už 32 let.\nJak jsem se ke včelkám dostal?\nKe včelám jsem „přičichnul“ už ve svých 14 letech jako pomocník. Tuhle možnost mi dala rodina, kdy u mých příbuzných v nedalekém Vatíně zůstal včelín po prababičce, která včelařila desítky let. Jako každý, i prababička stárla, postupem času se už nemohla o včely dál starat a nástupce bohužel nebyl. No uznejte, co by si s tím počal sám čtrnáctiletý kluk, kterým jsem tehdy byl.\nSituace se tehdy chopil můj táta, který nechal včelín převézt k nám do Borů. Kapacitně byl včelín na 7 včelstev, které jsme dle různých metodik a nabytých zkušeností udržovali.\nChci to dělat prostě jinak, lépe...\nJak už to tak bývá, syn mívá s tátou vždy odlišné názory. Navíc táta ani neměl chuť včely dál rozšiřovat. Zato já byl pravý opak, včelaření mě brzy začalo bavit a postupně jsem se prokousal zkušenostmi až na současných 100 včelstev.\nByla spousta trnitých období, protože u včel každá jedna chyba znamená promeškat celý rok. Je zde velká setrvačnost, ale i tak mi až větší počet včelstev ukázal, že každá chyba je k nezaplacení a pokud si člověk těmito chybami neprojde, nikdy se jim do budoucna nedokáže postavit.\nPostupně jsem zjistil, že si ve včelách půjdu svojí cestou a že doby desítky let starých metodik jsou už pryč. K tomuto rozhodnutí a uvědomění mě nasměrovala mimo jiné i současnost, kdy se včely povinně léčí rakovinotvornými jedovatými léčivy, aniž by se zjišťoval skutečný zdravotní stav včel. Následkem pak jsou pak rezistentní včely, medy plné antibiotik a podobně.\nZměna, která přišla a za kterou děkuji...\nVčelařinu se tedy snažím dělat tak, jak chtějí samotné včelky a ne tak, jako je to už desítky let mezi včelaři zažito. Před čtyřmi lety jsem přešel na takzvanou volnou stavbu, kde do včel nevkládám člověkem vytvořené mezistěny (předlohy pro stavební díla včel) z pochybných vosků. Dobrou cestu nevidím ani v mezistěnách z vlastního vosku, jelikož i v této variantě se zde opět jenom kumulují nemoci, které se pak v chovu točí pořád dokola.\nVčelky u nás přechodem na volnou stavbu (stavbu plástů bez předloh, tak jako je to včelám přirozené) získaly opravdovou svobodu. Rámek si vystaví novým dílem z vosku, který samy vyprodukují. Dochází tak k obrovské obměně včelího díla, které má zásadní vliv na zdraví včel a v neposlední řadě i na kvalitu medu.\nNajednou dokonce vidím i věci, které jsem neustálou diktaturou, co a jak mají včely přesně dělat, neviděl. Teď už dokážu v plástu vyčíst například rojovou náladu nebo zdravotní a fyzickou pohodu včelstva.\nTento krok stál hodně sil a přešlapů, ale nyní v něm vidím budoucnost, něco nového, co funguje a fungovalo miliony let před tím, než do včelího systému zasáhl člověk.\nZa tímto krokem si stojím a chci jej představit i ostatním\nNejvětším problémem je ustát tlak dnešní doby, v níž člověk, který nejde s davem, nechce podporovat byznys s léčivy a chce dělat věci prostě jinak a lépe, musí vynaložit mnoho úsilí k tomu, aby se prosadil. A přesně takto to mám i já. Místo toho bych raději vynaložil svoje síly do dalšího zkoumání včel a hledání, jak se postavit nemocím, které ve včelách gradují.\nZatím je pro všechny jednodušší svést vše na zemědělské postřiky nebo na Babiše a tlouct se do prsou, jak máme zdravé včely, ale tyto vlivy nám to kazí. Já touto cestou svádění viny jít nehodlám a věřím, že když vytrvám, tak změna přijde. Ne pro mě, já už přišel na správnou cestu, ale i u dalších včelařů. Jde o to chtít, chtít vidět nový, jiný, lepší směr.\nSnad jsem Vás moc neznudil, a Vám, kteří jste můj příběh a myšlenku dočetli až sem, mockrát děkuji.\nTímto jsem Vám chtěl představit naši farmu a její fungování. Teď už tedy víte, odkud a z jakých podmínek chovu pochází náš medík.\nBudeme moc rádi, pokud jej budete chtít ochutnat, těšíme se na Vás!


nebudete náhodou někdo stavět v Králově dvoře u Berouna. Koupili jsme s přítelem pozemek u Levína a příští rok jdeme na to , tak mě napadlo si touto cestou už najít budoucí sousedy a podělit se o zkušennosti se stavbou domečku. Lenka\nahoj,pravidelně sleduji Modrou střechu tak mě příjemně překvapila vaše otázka,protože také vlastníme pozemek na Levíně.Zatím bohužel nevíme ,kdy budeme stavět.Jakou parcelu máte, zda se můžu ptát?Asi v jakých místech.Jinak dobrý nápad s poptávkou po sousedech.\nAhoj, tak to mám radost . Parcelka je po levé straně směr od Berouna na konci zástavby na kopci, blízko té nové autobusové zastávky. Momentálně jsme ve fázi, kdy vybíráme stav. firmu, aby zatím vykalkulovala hrubou stavbu. Snad za rok bychom mohli bydlet. Jinak místo je tam krásný - v přírodě, zároveň v Berouně je vše a taky do Prahy kousek, kde oba pracujeme. Máte děti? Ptám se i kvůli kamarádům - mám 10-letou dceru a tak budeme řešit i školu Bezva, první soused - nebo sousedka\nAhoj zdravím,tu parcelu máte u té vysoké zdi co tam postavili? kolik metrů cca?My ji máme v té dolní části zástavby je to 600m.Dá se to najít na plánku,který určitě taky máte.Jste z Prahy?My jsme z Berouna máme 2kluky již větší 16 a 10.\nMy máme v plánu stavět dřevostavbu něco rychlého,cenově dostupného.Abychm si to na stará kolena jěště užili.\njinak jsem sousedka Pavla\nano, je to kousek od té zdi , naštěstí to nevypadá, že by byl na silnici takový provoz a je to fain, že k zastávce to bude kousek kvůli Káje - dcera . Bydlíme zatím v Praze na Barrandově, ale oba jsme naplavenina - já z Ostravy, přítel z Pardubic a v Praze jsme už roky. My máme v plánu nízký bungalov, aby jsme na stará kolena - jak píšeš , nemuseli šplhat do schodů. ( jinak je nám za dva roky 40 let , uf letí to), naštěstí se tak necítím, alespoň ne mentálně . Pozemek má něco málo přes 700 m2. Přítel koupil ještě jeden vedle a zkusíme ho později prodat, snad ceny ještě porostou Teď bydlíme v bytě a už se hrozně těším na ten kolotoč okolo, ale hlavně na to, abychom už mohli bydlet. Dřevostavba tzn. něco podobného, co staví např. Rýmařov? Hotové prvky? Sousedi na Barrandově měli postaveno takto asi za 14 dní Zdraví Lenka\njo, jo asi Rymařov ted ješte koukám ny Allstav ,ale nevím zatím jaké mají ceny.Moc ráda bych taky bungalov,ale máme malý pozemek asi by se nevešel.My z mužem nejsme moc odborníci tak se v tom neorientujeme.Já jsem tedy taky naplavenina z Hodonína ,ale jsem v Berouně už moc dlouho .Je mi 38let takže i věkem stejný.Ty dvě parcely to je tedy bomba pa pavla\nnám z toho pozemku taky moc nezůstane, zastavěná plocha cca. 250m2, takže okolo 500m zahrádka, ale zase tak akorát, když oba jsme stejně věčně v práci. Jéé, tak to mám radost, že si taky z Moravy a i stejný ročník . Bungalov, zcela jednoduchý, nepodsklepený vychází na 5 mio a my si naivně představovali do 4 mio. maximálně. Neznáš náhodou šikovné zedníky v Berouně? Poptali jsme zatím 3 firmy a podle projektu je ta cena hodně podobná. Allstav je našim zákazníkem, pracuju u firmy, kde prodáváme regul. techniku a myslím, že jsem jim fakturovala tak před 2 lety nějaké zboží Lenka\nAhoj Leni,bohužel bych také brala šikovné zedníky,ale zádné zatím neznám.Domečky od Allstavu se mi začínají líbit víc než od Rýmařova,nevím ale jaké mají ceny.Jedu to zjistit v sobotu na For Arch tak uvidím.Vybrat domeček na náš pozemek zdá se bude oříšek,ale musíme se s tím nějak poprat.Nějak mylně jsem si při koupi určila světové strany,a ted jsem z toho vedle. ted jsem díky kompasu zjistila,že máme velkou část na severovýchod což velmi narušilo mé plány.musíme hodne popřemíšlet jaký dům vybrat,aby byl světlý a teplý.Co máš na mysly regulační technikou? Promin nechápu.Ješte k té silnici za tou zdí do Berouna ,tak ta je v pracovní dny dost frekventovaná a špatně se tam přechází,já mám naopak z ní trochu obavy.Jako v Praze to asi nebude,ale když přecházíš tak od Levína není vidě vůbec co tam jede páč stojíš pod horizontem.děti musí být opatrné.Auta tam jezdí dost rychle,ale snad si zvyknou ,že se tam bude přecházet.\nDobrý den, dámy, možná je to ještě moc předběžné, možná to zakřiknu, ale máme rozjednaný pozemek v lokalitě "Na výsluní".A to je kousek od Levína.Vlastě pod kopcem nalevo od Levína.Tak pokud se dohodneme na ceně a platebních podmínkách s developerem tak budeme v budoucnu sousedé.Držte palce.\ntak jsme zrovna z For Archu přijeli. Vzali jsme si kontakt na střešní krytinu a porotherm, ze kterého bude domek. Jinak mi to přišlo nějak ochuzené oproti min. rokům. Reg. technikou jsem myslela, že Allstav si od nás v minulosti (u firmy, kde pracuji) kupoval nějaké technické věci na stavbu a tak proto mi to jméno něco říká, ale je pravda, že jsem nevěděla, že staví rod. domky. Chceme topit tep. čerpadlem - vrt do země a na veletrhu bylo spoustu firem a navíc získáš i dotaci ve výši 85.tisíc, což je zhruba polovina ceny toho čerpadla a příslušenství. Ta silnice mi tedy vadí, já tam byla jen o víkendech, tak se mi zdála dobrá. Hezký víkend a hlavně dobrý pořízení na Archu. Lenka\nAhoj holky,my stavíme v N.Jáchymovětakže přes dva kopce\nJinak ta firmy jsou teda chuťovka a řeknu vám,že jsme měli teda "štěstí" od začátku do konce....\nTak hrubou stavbu jsme měli 1A stavspol z Králováku nebo tak nějak,no nerozešli jsme se v dobrém a bylo to pěkně předražený,ale jelikož nás firma předtím vypekla,tak jsme museli brát i drahé,protože by jsme ani nezačali\nPůvodně měla stavět firma pana Leiperta z Kublova nebo odkud a ten nám dělal právě 4 měsíce rozpočet a že se dohodneme a dohodneme,až nám řek že čas nemá a ani ten rozpočet nezačal\nNakonec nám dodělala a vnitřky naprosto luxusně vyfikla firma pana Knoblocha z Hudlic,strašně ochotný a opravovali i zprzněniny po Stavspolu\nJěště si dejte bacha na ,no a teď vím prd jak se jmenují - sídlo mají na náměstí v Berouně u kostela,jsou tu na ní špatný recenze a jedna holka se tu s nima i soudila,teď jí nadávají a píšou blbé řeči,jen si teď nevzpomenu SIP nebo tak nějak,nic malého\nahoj všichni. jak čtu někteří tu řešíte stavbu montované dřevostavby. V Berouně máte možnost domy od RD Rýmařov vidět. Je to v lokalitě Na Máchovně mezi Berounem a Královým Dvorem. My jsme si je tam byli prohlédnout a nyní už se stěhujeme.\nAhoj Jitule, byli jsme se taky podívat na vzorový dům NOVA 101 Na Máchovně a moc se nám líbí. Pořád váháme. Teď staví Na Máchovně i řadové domy RD Rýmařov. Můžu se zeptat, kam se stěhujete?\ndíky za tip.....je to cenná informace\nDobry den, mame zamluvenou radovku od Rymarova Na Machovne (k nastehovani snad na podzim)...chtela jsem se zeptat, zda tady na to neni nekdo stejne bylo by fajn znat nekoho predem...Nyni bydlime v Kralovaku v panelaku a mame desetimicniho chlapecka...dekuji\nAhoj, zbylo mi po terénkách cca 100m3 hlíny - Králův Dvůr nad Máchovnou. Rád je přenechám za odvoz (klidně i jen část) někomu, kdo bude potřebovat srovnat pozemek, případně se o náklady na přesunutí podělíme. Já se toho potřebuji zbavit a někdo by to mohl využít.\nNelépe do IP prosím. Dík\n15. čvn 2011\nTak tento rok na jaře se konečně stěhujeme na Levín Ještě konečné úpravy, abychom mohli zkolaudovat. Bydlíte už někdo na Levíně?\nHlínu na Levíně můžeme taky darovat, zůstalo ca 200 m3 a to jsme už ca 500 m3 odvezli\n@sochy15 Pavli, tak už bydlíme . Přijď na kafe - máme bungalov vedle fot. atelieru ( žluty dvojdomek vedle aut. zastávky) . Co vy, už taky v novém? Lenka\nAhoj Leni ,moc ti děkuji za pozvání .Jestli je to ten krásný bungalov s tou béžovou fasádou,tak to je tedy nádhera .Chodila jsem se na tu vaši stavbu často dívat myslím ,že je to velice povedený dům. My již taky bydlíme od\nzáří lonského roku. Bydlíme pod vámi, asi dvě parcely od domu s oranžovou fasádou .Máme modrošedou fasádu. Učitě se s tebou ráda seznámím osobně . Samožřejmě přijmi i ode mne pozvání k nám.Pavla\n@sochy15 Zdravím můžu se také přidat do party? Stavíme kousíček od vás- bílý dům s černou střechou s vykýřky- jako jeden z mála oplocený provizorním plotem a máme tam přistavěný karavan. Bydlet budeme ale až tak koncem roku- děláme si skoro vše sami, tak to jde pomalu. Jak se vám zatím bydlí?\n@tulika ahoj, to mě těší, že se přidává další obyvatelka Levínského vršku . Je to ten dům, kde pobíhá často chundelatý pes? Děkuji bydlí se docela dobře .Ze začátku jsem se tady dost bála, ale už je to dobrý ,takže jsem si asi už zvykla .Moc se těším na přicházející jaro, až se všechno zazelená, ovšem nám zatím ne. Jste moc šikovní, že to zvládáte úplně sami.Určitě budu ráda ,že tu někoho blíže poznám.Jinak minulý týden tu ukradli všechny kanály! Je vidět, že tuto lokalitu již i zloději objevili.\nJojo, to je náš hafan No to s těma kanálama jsem slyšela- to je teda síla, snad to nebude pokračovat dál .Děkujeme za pochvalu, ale občas přemýšlím jestli jsme se úplně nezbláznili Ale zatím to docela zvládáme, jen to trvá. To není jak u vás, váš domeček vyrostl jako z vody, to jsem se nestačila divit No na jaře to tam bude určitě o ničem jiném. Koukala jsem, že už vyrovnáváte terén, tak už jen oplotit, něco zasadit a pak to pak bude teprv paráda .Jinak jsem moc ráda že takhle poznám další sousedku Zatím je to tam dost anonymní.\n@tulika jo, jo máš pravdu je to anonymní ,každý si hraje na svém, asi to chvíli potrvá než se všichni seznámíme.S tím sázením to taky asi hned letos nebude asi až příští rok, budeme dělat zahradu až něco zase naškudlíme. chceto velkou trpělivost\n@sochy15 To jo, to chce. Ono osázet celou zahradu taky něco stojí No já jsem hlavně zvědavá jak to tam vymyslíme s tou svažitostí- to bude ještě oříšek. Můžu se zeptat na kolik vás tak vyšla ta opěrná zeď co tam máte?Vůbec zatím nemám představu co tyhle věco stojí.\nZdravím, tak to jsem ráda, že už mám sousedky dvě. Pavli je to ten bungalov s béžovou fasádou-děkuji za pochválení Mysleli jsme na to, aby jsme se nemuseli na stará kolena vláčet do schodů Jinak práce je tam ještě taky fůra, zatím máme z velké části místo nábytku krabice , ale holt musíme taky něco našetřit. Před domem spoustu harampádí a o zahradě ani nemluvě. Opěrnou zeď musíme taky udělat, protože nám překvapivě dům utopili níže, než jsme předpokládali. Jinak celou sobotu budeme doma, tak až půjdeš kolem, tak určitě zabouchej na dveře - zvonek ještě není. Jinak bydlíme od soboty a taky jak píšeš, se tam trochu bojím , hlavně až manžel pojede na služebku, budu si muset taky zvyknout. Přece jenom v bytě, kde jsme bydleli bylo spoustu známých a najednou v blízkosti ani živáčka. Chtěla jsem se zeptat, jestli si náhodou nebudete brát od nás hlínu, jestli náhodou můj manžel nemluvil právě s tvým . Hlíny máme na vedlejším pozemku fůru Jéé tak to mě hodně potěšilo, že jste holky napsaly. Chtěla jsem se ještě zeptat, budu dávat dceru do ZŠ Počaply, je to kousíček od domu, tak jestli nemáte třeba reference....mě se ta škola jinak líbí a hlavně by odpadlo dojíždění do Prahy.\nDobré ráno,Leni určitě se brzy uvidíme jsem moc zvědavá na nové sousedy.Ráda se zastavím.Bohužel penízky se kutálejí i nám ty dodělávky, zdi, zámkovka, plot tyještě budou něco stát .Ale když jsme se na to dali tak musíme to dobojovat,ale priznám se , že někdy přijde i velká depka, vzhledem k dnešní a budoucí ekonomické situaci!!!! jsem moc ráda , že již ted mužeme navazovat sousedské vztahy třebas zatím virtuálně. Reference na školu v Počaplech bohužel nemám, kluci chodili do Berouna.Ale je to asi pro vás nejsnažší varianta.Dnes jsem si vzala volno v práci , syn má prázdniny ,tak možná odpoledne vyrazíme po nákupech.\n@sochy15 Pavli, to se máš, že máš dovču. Já pracuji v Praze, ale od dubna budu měnit práci, nastupuji do Kauflandu do nákupu, protože naši firmu zavírají. Jsem ráda, že jsem si našla hned práci, protože jak píšeš, penízky se kutálejí, nejraději bych už všechny řemeslníky vypakovala . Všichni chtějí němalé částky Taky jsme z toho špatní, ale holt to chvilku potrvá, než se vyškrábeme a zase budeme moci normálně žít a třeba jet i na dovču , letos a možná i příští rok to určitě nehrozí. Neboj, bude líp!!! Ono se to ve čtyřiceti vnímá už hůř , navíc jsem po stěhování tak rozlámaná, že chodím jako stará shrbená babička , tak si udělám radost a zkusím navštívit aqaupark v Berouně, abych se alespoň mohla narovnat. Plavání vždy pomohlo Tvému mladšímu synovi je teď taky 12 ne? Karolína půjde do 7 třídy. Kdyby si tu už nebyla, tak si užijte nákupy\n@lenkabrunnerova Zdravím Reference na školu bohužel nemám- zatím pro nás tohle téma není aktuální, ale kdybych se něco doslechla, tak dám vědět A je to taková ta hezká stará budova kousek od kostela? No baráček je neuvěřitelnej žrout peněz ale zase si pořád říkám že už je to snad poslední stěhování a rekonstrukce a že tady už budeme napořád Spíš jsem zvědavá za jak dlouho se rozprodají i ostatní pozemky a za jak dlouho ostatní začnou stavět. Děsím se toho že budeme bydlet ještě 10 let na staveništi Ale to je hold riziko satelitů.\nJinak včera přišel manžel z baráku a říkal že už tam ZASE kradli kanály (tentokrád před naším domem)!!!Chjo, buhví kdo se nám tam trajdá po nocích\n@lenkabrunnerova již jsme zpět z nákupů a něco jsme ulovili.Jo a tu hlínu jsme si brali vážně my ale mohli by jste mít třeba ornici co říkáš ,ale tahle je taky dobrá, ale už snad bude stačit. Synovi je taky12 a chodí do školy v Berouně , já pracuju taky v Berouně ,takže jezdíme spolu .Budeš pracovat tady v Kauflandu v Berouně? Starší syn jezdí do Prahy a taky toho má plné zuby ,ale tady zase těch středních škol pro kluky moc není. Máš velkou pravdu v tom,že ve čtyřiceti se vše vnímá hůř.Jak říká Tulika,takysi myslím někdy, že jsme se asi zbláznili do čeho jsme to šli. No co zvládli to jiní i v horších dobách ,tak to musíme i my.\nPavli, ornici bychom taky chtěli a nejlépe zdarma a hezkou, ne ten jíl, co je tu všude . Tuhle hlínu si můžete brát, dokud tam nějaká bude . Ještě máme v plánu stavět jezírko, tak přísun bude ještě dlouho Ještě by to chtělo přísun peněz a ne jen hlíny Včera a dneska byl u nás bagrák, tak srovnali terén, hnedle to vypadá líp. Já budu dělat v Kauflandu v Praze, tam je centrála, ale taky bych nejraději něco v Berouně, jenže jsem nic nenašla, co by mě zaujalo. Naštěstí je to na Vypichu, tak autem jsem tam za chvilku, jen kdyby to hladové oko v autě nesvítilo tak často , jenže autobusem a pak ještě po Praze se mi nechce. Chystám se v sobotu do Ikey koupit nějaké látky na závěsy, v obýváku jsme jako ve vitríně. Momentálně můžeme jen takové malinké výdaje, doufám, že ulovím něco hodně výhodného\nChtěla jsem se zeptat, ten modrošedivý domek je ten, který vypadá jako dvojdomek - dvě střechy? Budu muset vyrazit se psem na procházku, dám si čelovku a budu doufat, že ti, co tam berou ty kanály, mě někde neklepnou


Městský trh: London Bridge Market - Cestování - 2020\nMěstský trh: London Bridge Market\nKromě trhu Camden Town jsou dalšími trhy, které lze v Londýně navštívit, Covent Garden, Portobello a trh pod London Bridge, také nazývaný Borough Market.\nTen má zvláštní kouzlo. Je to nejstarší trh v Londýně a věnuje se gastronomii, kde najdete všechny druhy jedlých produktů. Otvírají se v pátek a sobotu a nachází se v jižní části London Bridge. V kuchyni se nabízí velká kulturní rozmanitost, od šunky, sýrů, exotického ovoce a jednoho listí se silným hladem. Lidé však přicházejí připraveni a výměnou za pár kilogramů jeden odstraňuje touhu tím, že naseká nějaký sýr, nějaké olivy, nějaké dobré ústřice, rybu a hranolky nebo nějaké sendviče.\nVětšina z těch, kteří trh navštěvují, jsou místní obyvatelé, kteří hledají speciality, které se v běžných obchodech nenacházejí.\nAčkoli to není obvyklé, pokud chcete jíst a klidně doporučuji hospodu Wheatsheaf. Nachází se před květinovými obchody a nabízí sukulentní a štědré hovězí maso za méně než 10 eur. V tržní den to není autentické, ale my jsme byli zatčeni a potřebovali jsme chvíli odpočívat. Opravdu jsme měli štěstí a je to místo, které stojí za to doporučit.\nJe to také ideální návštěva, která doplňuje procházku po Temži s možností navštívit Globe - divadlo, které vidělo první interpretaci Shakespearovy hry - a také Národní galerii, která mimochodem má přístup zdarma Dobrá část rostlin.\nTrh je spojen metrem s vlastní zastávkou - Londonův most - a je spojen severními a jubilejními linkami.\nCopyright 2020 \_ Cestovní časopis \_ Městský trh: London Bridge Market


Elektrický silikonový čisticí kartáček na obličej 373776 z e-shopu Tchibo.cz\nPro obzvlášť jemné, hygienické čištění\nČistí ucpané póry a odstraňuje odumřelé kožní buňky a rovněž zbytky make-upu\nSpeciální tvar umožňuje i ošetření nosu, úst a očí\n8 stupňů intenzity\nObj. číslo 101446\nKosmetická péče o pleť: s tímto elektrickým silikonovým čisticím kartáčkem na obličej zajistíte obzvlášť jemné, hygienické čištění pleti. Kartáček čistí ucpané póry a odstraňuje jak odumřelé kožní buňky, tak zbytky líčidel. Tvar kartáčku na obličej umožňuje správně ošetřit i nos, ústa a oči – kartáček nabízí výběr z osmi různých stupňů intenzity čištění.\nS ochranou proti stříkající vodě podle IPX7\nTento přístroj pro péči o pleť je vhodný pro všechny typy pleti, dá se dobíjet a používat i ve sprše. Vpředu je opatřen silikonovými štětinami pro jemné a hloubkové čištění pleti, na zadní straně je silikonový nástavec ve vlnkovém tvaru – ideální pro blahodárnou masáž obličeje.\nKabel a adaptér: bílá\nPlast a silikon (SI)\n(š x v x h) cca 9 x 3,5 x 8,5 cm\nDélka kabelu cca 50 cm\nVčetně USB kabelu, adaptéru a návodu k používání\n– 8 stupňů intenzity\n– s ochranou proti stříkající vodě podle IPX7\n– s tlačítkovým vypínačem\n– s LED ukazatelem stavu akumulátoru\n– výkon 420 mAh\nNávod (PDF, 515 KB)\nHodnotil(a) Marcela F. dne 26.5.2019\ndlouhá výdrž baterie, intuitivní ovládání, dobře se drží, snadno se dá čistit, velký výběr síly vibrací, bezvadný i na cestování\nHodnotil(a) Radka V. dne 10.7.2019\nSplnil očekávání, dobře se drží, pleť prokrvenější, zbavená odumŕelých buňek, dostupná verze předraženého Forea\nHodnotil(a) Anonymně dne 10.8.2019\nTento čisticí kartáček je výborná pomůcka v péči o pleť za rozumnou cenu - při pravidelném používání viditelně i citelně lepší a čistější pleť. Jsem spokojená a mohu doporučit.\nHodnotil(a) Jindra K. dne 26.5.2019\nDárek pro dceru, ta je spokojená.\nHodnotil(a) Barbara B. dne 6.8.2019\nvelmi příjemný materiálvelikost akorát do rukypleť je po vyčištění krásně hebká


Ve vedení KSČM bude jako první místopředseda dál Šimůnek | Týden.cz\nPozici prvního místopředsedy KSČM obhájil Petr Šimůnek. Zvolili ho delegáti stranického sjezdu v Nymburku. Předsedou se před tím opět stal Vojtěch Filip, který ve volebním finále porazil dosavadního místopředsedu Josefa Skálu.\nŠimůnek obdržel 158 ze 311 hlasů. V KSČM má na starosti vnitrostranickou práci a ekonomiku.\nNyní budou delegáti volit řadové místopředsedy. Sjezd rozhodl, že budou tři místo dosavadních dvou.\nFilip už před tím oznámil, že by chtěl do vedení europoslankyni Kateřinu Konečnou pro evropské záležitosti, poslance Stanislava Grospiče a Miroslavu Vostrou a Filipa Zachariáše z Vyškovska jako představitele mladší generace.