naše cesty po světě - Zdeněk a Iva - Pobaltí červenec 2015 cestopis - Cestopis Pobaltí červenec 2015 1 - 17 den\nÚvod » Pobaltí červenec 2015 cestopis » Cestopis Pobaltí červenec 2015 1 - 17 den\nCestopis Pobaltí červenec 2015 1 - 17 den\n17 denní trip do Polska a Pobaltských republik – červenec 2015\n1den - 03.07.2015 Oproti původním předpokladům vyrážíme na naši cestu již v pátek, protože využijeme mou služební cestu na Moravu a po jejím skončení vyrazíme přímo do Varšavy. Původně jsem měl jet pracovně do Ostravy, ale nakonec se místo meetingu změnilo na Brno, což bude znamenat, že na nás bude večer čekat více kilometrů. V Brně jsme před osmou hodinou a babičku vysazuji kousek od centra a ta se vydává na celodenní prohlídku Brna. Bohužel mí jednání končí až po 16 hodině a než se vymotáme z centra města je těsně před pátou večerní. Cesta nám ubíhá nad očekávání dobře a skoro celou cestu jedeme po čtyřproudé silnici. Nejedná se o klasickou dálnici, občas jsou zde semafory nebo přechod pro chodce. V polovině cesty si dáváme malou večeři a pak jen přímá cesta do hotelu Hit ve čtvrti Praga. Chvíli před půlnocí parkujeme v podzemní garáži a jdeme se ubytovat. Na mne ještě čeká práce s telefonem, protože jsem zjistil, že v mé navigaci nemám staženu mapu Estónska a bez ní bychom jen stěží našli hotel či nějakou tu památku. I přes radu od Zdendy, mně stažení map nefunguje a pracuji na něm až do dvou do rána. Mezitím si vymažu všechny mapy a s hrůzou trnu zda se mi zdaří nová instalace, Konečně probíhá vše jak má a já si jen vybírám státy jejichž mapy potřebuji stáhnout, Spokojeně usínám, snad mi bude těch pár hodin na odpočinek stačit .\n2.den – 04.07.2015. Ráno po osmé hodině vyrážíme na tříhodinovou prohlídku Varšavy. Náš hotel je jen dva kilometry od centra a tak jdeme pěšky, i když sto metrů od něj je zastávka metra. Centrum nám hodně připomíná Prahu, zejména menší uličky jsou skoro k nerozeznání od těch pražských. Naší prohlídku začínáme přímo u královského zámku a po návštěvě katedrály sv. Jana pomalu pokračujeme až do samého centra na Staroměstské náměstí, které bylo po válce v postatě srovnáno se zemí a muselo být kompletně obnoveno a nyní je zapsáno na seznam památek Unesco. Rovněž městské hrady tkzv. Barbakan byl nově vybudován a nyní září novotou. S přibývajícím časem potkáváme stále více turistů a i restaurační zahrádky se pomalu plní. I my sem zavítáme na kávu a protože se blíží jedenáctá hodina, opouštíme centrum a směřujeme zpět do hotelu. Čeká na nás jen přes čtyři sta kilometrů, ale většinou mimo dálnice, po klasické dvouproudové silnici. Skoro hodinu nám trvá, než se vymotáme z Varšavy, protože i když je sobota, výpadovka z města je totálně ucpaná. Dvacet kilometrů popojíždíme jen po pár metrech, ale nevdáváme to a nakonec provoz ochabuje, a konečně již jedeme normální rychlostí. Po přejezdu hranic se okolní krajina nemění, stále jen rovina a rovina. Cesta nám příliš neubíhá a Kaunas nás vítá až kolem sedmé večerní, Museli jsme si totiž posunout hodinky o hodinu dopředu, v celém Pobaltí je o hodinu více než u nás. Slunce zde zapadá v červenci až v půl jedenácté a tak na prohlídku města bude času dost. Bohužel se nám nedaří najít naše ubytování a navigace nás navádí do odbočky, která neexistuje. Ani několikeré zeptání místních na cestu nám nepomáhá a nakonec nám nezbývá nic jiného než si vzít taxíka, který nás doprovodí do hotelu. Ten je vzdálen od centra pěšky jen kousek, ale autem se motáme mnoha uličkami, až konečně zastavujeme před naším hotelem Family. Je sice označen svým názvem, ale z ulice příliš vidět není. Rovněž o nějaké směrovce s názvem hotelu si zde můžeme nechat jen zdát. Jak jsme zjistili druhý den ráno, podobnou zkušenost zde má asi každý. My jsme se při svém odjezdu potkali s partou čtyř Slováků a ti měli úplně stejnou zkušenost. Do hotelu musel jeden z nich dojít pěšky a pan majitel pro ně poté dojel autem a doprovodil je do hotelu. Po ubytování nás čeká krátká procházka z kopce do centra a dle instrukcí paní majitelky jdeme hledat prý nejlepší restauraci v Kaunasu. Měla pravdu, tak dobrou večeři jsme nečekali a i cena byla víc než příznivá. Jednalo se o místní specialitu dle receptu ze 17 století a i polévka, kterou jsem si dal jako předkrm, nebyla vůbec špatná. Vše završily dvě pivka, a tak se příjemně posilněni vydáváme na krátkou prohlídku města. Není zde nic až tak výjimečného a tak nám necelé dvě hodinky plně postačí. Kaunas je druhé největší litevské město se 416 000 obyvateli. Název pochází ze starého litevského přídavného jména kaunus, nízký. Hlavním bulvárem je třída Laisvés, která je 1,7 km dlouhá. Vznikla v 19. st. a propojuje starou část města s novou. Jedná se o pěší a nekuřáckou zónu města. Stojí zde Hudební divadlo z r. 1940, kde se dnes konají operní a operetní představení. Na ulici Sapigos nedaleko Lasvésu stojí památník Vytautase Velikého. Na náměstí u hlavní třídy stojí také socha Svobody, která je symbolem litevské nezávislosti a svobody. Původní socha z r. 1928 byla zničena za Stalinova režimu a ta současná pochází z r. 1999. Na této hlavní třídě se koncentruje život obyvatel Kaunasu, je zde spousta obchodů, kaváren, malých galerií, v blízkosti jsou i muzea. Na severovýchodním rohu Radničního náměstí začíná hlavní pěší zóna Kaunasu, Vilniuská ulice. Stojí zde největší gotická stavba Litvy, katedrála sv. Petra a Pavla z r. 1412. Jedná se o jedinou gotickou stavbu typu baziliky v Litvě. Původně byla postavena v gotickém stylu, ale později prodělala úpravy v renesančním a barokním stylu. Uvnitř se nachází 9 oltářů. V západní zdi katedrály je umístěna hrobka básníka J. Maciulis-Maironise. Celkově lze říci, že město na nás zapůsobilo příznivým dojmem, i když nic až tak pěkného, bez čehož bychom nemohli žít, jsme zde neviděli. Pokud nemáte dost času, můžete jej vynechat. Pro nás je ale výbornou výchozí pozicí pro zítřejší výlet do skanzenu Rumšiškés, pevnosti Kernavé a na vodní hrad Trakai.\n3.den – 05.07.2015 Dne nemusíme spěchat, protože skanzen otevírá až v 10 hodin a do Rumšiškes je to pouhých 22 kilometrů.Toto muzeum pod otevřeným nebem je tvořeno přibližně 150 domy pocházejícími převážně z 19 století a které sem byly přemístěny z celé Litvy. U vchodu si kupujeme vstupenky včetně malé mapky, podle níž se budeme moci lépe orientovat. Zjišťujeme, že jsou obydlí rozdělena na čtyři samostatné vesnice a každá představuje jednu oblast Litvy a má svůj název. Většina chalup je otevřená a nechybí zde i malé obchůdky. Každý domek má na starosti jedna osoba a tak moc nechápeme, jak se tento komplex může ekonomicky uživit. Vstupné poměrně nízké – 2 EUR a lidí tu také mnoho není. Procházka je dlouhá asi 6 kilometrů a vede většinou příjemným lesíkem a tak i když je hodně teplo, dá se cesta v pohodě vydržet. Jediné co nám vadí, je že se občas objeví na chalupách materiály, které v 19 století rozhodně nemohli použít. I tak ale stojí tento skanzen za návštěvu. My jsme zde strávili příjemné skoro 3 hodinky. Druhou dnešní zastávkou bude Kernave, kde se v pohanských dobách nacházelo vojenské a správní centrum litevského státu. Původně zde stála pevnost chráněná kolovou hradbou, ale teď je tu jen skupina pěti kopců s plochým vrcholem, na lterí vedou dřevěné schůdky. V roce 2000 byla tato památka zapsána na seznam UNESCO, My máme velké štěstí, že právě tento víkend je zde Kernavský festival experimentální archeologie a tak bude o zábavu postaráno, Hned na začátek musíme najít místo na parkování, protože je všude spoustu aut a lidí. Parkuje se i na přilehlých zahradách jednotlivých domků, každý si chce přivydělat nějaké to Euro. Myslím, že normálně tu příliš mnoho turistů nebude, Teď jsou ulice plné stánků s upomínkovými předměty a různými pochutinami. Ani my neodoláme a zakupujeme dvě skleničky místního medu. Po vstupu do areálu se všude rozléhá hudba a místní jsou převlečeni do oděvů litevských válečníků a vesničanů a předvádí bojové umění a dobová řemesla, zejména kovářské a hrnčířské. Protože nám vytrávilo, dáme si u jednoho ze stánku šašlík s pivem, abychom zvládli vylézt na jednotlivé kopečky. Poslední dnešní zastávkou bude vodní hrad Trakai ( Salos pils -ostrovní hrad). Byl postaven ve 14. století národním hrdinou – velkovévodou Vytautasem. Vytautas je pro Litevce opravdu symbol. V každém městě je jeho ulice, nebo náměstí, či alespoň socha. Než se k hradu dostaneme, musíme přejít několik dřevěných lávek a dostat se na ten správný ostrov. Hrad už z dálky přes jezero září novotou. Zblízka hned vidíme, čím to je. Dole u paty věže a hradeb jsou vidět kameny, které tvořily původní hrad, zbytek (drtivá většina) byl dostavěn nedávno (1955) z hezkých, červených, pálených cihel. Je vidět, že se jedná o jednu z nejnavštěvovanějších litevských památek, nechybí tu totiž zástupy Japonců, ale i mnoho dalších národů je zde zastoupeno. Na mostě těsně před hradem zaslechneme češtinu a tak se dáváme se skupinkou postarších Čechů do řeči. Prý účinkovali na hudebním festivalu ve Vilniusu a teď jezdí po okolí. Vzájemně se vyfotíme před hradem a my již míříme dovnitř. Z vrchu je moc pěkný pohled na okolní jezera a lesy. Už se těšíme, až se zchladíme v místním jezeru. Voda je teplá, jen by tu nemuselo být tolik kaluh. Když ale odplavu kousek dál, je koupání skoro ideální. Už se těšíme na pivko ve Vilniusu, ale naše auto je proti. S hrůzou zjišťuji, že neleze nastartovat, jen vrní a motor ani nehlesne. Nezbývá než najít číslo na Leasplane a zavolat do České republiky na odtah vozidla. Trochu se podivují nad lokalitou místa, ale prý zavolají do Vilniusu a uvidí se co se dá dělat. Bohužel i v Litvě je 6. července státní svátek, nejedná se o Jana Husa, ale o korunovaci krále Mindaugase a tak budou servisy i v pondělí zavřeny. Asi po hodině čekání se dávám do řeči se správcem parkoviště, hned jak začnu komunikovat v ruštině. Anglicky se tu zatím moc nechytáme, ale rusky zde rozumí skoro každý. Říká mi, že to vypadá na baterku a už organizuje startování přes kabely. Naštěstí se právě vrací majitel sousedního vozu a u dalšího si půjčujeme kabely a kupodivu motor naskakuje okamžitě. Teď tedy rychle dojet do Vilniusu a zítra vyřídíme výměnu baterie. Je to smůla, ve čtvrtek bylo auto na komplexní prohlídce a teď tohle. Ale lépe v hlavním městě, než někde na ostrově. Tak bychom čekali asi hodně dlouho. Do doby než se nám podařilo motor nastartovat, na Leasplanu ještě do Litvy ani nevolali. Nakonec šťastně dojíždíme před náš hotel, ale jak motor zhasne, tak již znovu nenaskočí. Po ubytování se vydáváme do centra města autobusem a cesta nám trvá ani ne 15 minut. Dne je naše procházka jen krátká, hlavní cíl je večeře. Stavujeme se hned na hlavní třídě a i zde je jídlo velmi chutné. Já ten dnešní problém s autem musím spláchnout třemi pivy a babička dvěma. Myslím, že si to zasloužíme. Až skoro za tmy se vracíme do hotelu v očekávání, jak zítra proběhne oprava našeho auta. Z Leasplanu mají volat ráno, ale jak je znám před jedenáctou místního času to určitě nebude.\n4.den- 06.07.2015 Dnešní ráno máme s hotelovou snídaní a není vůbec špatná. Dostáváme palačinky a pak je k dispozici klasický výběr salámů, sýru, marmelád atd. Hned po osmé hodině vyrážíme autobusem do centru, abychom stihli co nejvíc památek, než zavolají na opravu auta. Hlavní město Litvy Vilnius leží na jihovýchodě země. Má 600 000 obyvatel a rozkládá se v nadmořské výšce cca 185 m. Centrum je zapsáno na Seznamu světového kulturního dědictví UNESCO. Nachází se zde vůbec nejstarší barokní staré město v Evropě. Na vrchu Gediminas jsou pozůstatky hradu ze 13. století (dnes Vilniuské hradní muzeum) a je odtud krásný výhled na celé město Sem vyrážíme hned po návštěvě univerzity a katedrály, která stojí na centrálním náměstí Katedros Aikšté. Právě zde končil lidský řetěz utvořený roku 1989 na protest proti sovětské okupaci. Řetěz vedl z 600 kilometrů vzdáleného Tallinnu a zapojilo se do něj na dva miliony Litevců. Z kostelů si největší pozornost zaslouží kostel sv. Anny se svými oblouky a věžičkami ze 16. století, což je jedna z nejhezčích ukázek litevské gotické architektury. Postupně procházíme starým městem a dostaneme se až na jeho samý konec k dělostřelecké baště, která byla postavena z červených pálených cihel v 17. století. Když jsme skoro nejdále od stanice našeho autobusu, tak zazvoní telefon a prý za hodinu přijede odtah. Nezbývá nám nic jiného než se rychle opět vrátit do hotelu a počkat na opraváře. Teplota dosahuje k 35 stupňům a tak nám to moc rychle nejde. Před dvanáctou jsme u hotelu a vyhlížíme slíbené auto s odtahem. Opravdu přijíždí, auto nám zprovozní a tudíž nám jej nemůže odtáhnout, když je v provozu. Dobrá logika, když po vypnutí už samozřejmě motor znovu nenaskočí. Komunikace opět probíhá v ruštině a já se jej ptám co navrhuje. Prý nemá vybavení, aby nám baterii vyměnil a tak nám pošle jiného mechanika za pár minut. Mám čekat u obchodního domu, který je vzdálen jen asi 500 metrů od hotelu a pro jistotu nechávám motor běžet, abych se mohl v nejhorším případě vrátit zpět. Po jednom telefonátu a skoro hodině se konečně dočkám. Tento člověk vypadá schopněji a po prověření baterie konstatuje, že opravdu její život skončil. Snad budou mít v obchodním domě novou, protože servis má zavřeno a musel bych čekat až do úterý. Sláva, již se vrací s baterií a za chvíli už motor běží jako hodinky. Po druhé hodině konečně opouštíme náš hotel a jedeme autem přímo do centra. Času není nazbyt a chceme ještě projít další pamětihodnosti Vilniusu. Nejdřív si dáme něco k jídlu v jedné z venkovních restaurací a zde narazíme na Čechy, které jsme potkali včera v Trakai. Oni nás okamžitě poznávají a tak si chvíli povídáme. Během našeho oběda se obloha temně zatáhne a už leje. Rychle vytahujeme pláštěnky, a když přejde největší průtrž, pokračujeme v naší prohlídce. Navštívíme mnoho kostelů, bývalou synagogu a další zajímavá místa. V pět hodin jsme u auta a odjíždíme do Klaipedy, kde máme rezervováno ubytování na další dva dny. Čeká nás 300 kilometrů výhradně po dálnici, kde je ale v první části dálnice omezena rychlost jen na 100 kilometrů v hodině. Jsou na ní občas semafory, přechod pro chodce a dokonce odbočení na druhou stranu dálnice. Za této situace je jasné, že rychleji než 100 km za hodinu se jet nedá. I tak nám cesta pěkně ubíhá a v osm hodin jsme u našeho nového penzionu. Bohužel jsem řekl naší nové hostitelce, že přijedeme až po deváté. Dveře jsou zamčené a po telefonu nám sděluje, že má nyní meeting a přijde opravdu až podeváté. Nic se neděje, využijeme čas na večeři, Po chvíli hledání se nám podaří najít místní bistro a tak se za pár EUR najíme a ještě si koupíme celkem levné pivo na pokoj. Zítra nás čeká celodenní výlet na poloostrov Kurská kosa.\n.5,den – 07.07.2015 . Po rychlé snídani vyrážíme do přístavu, odkud každých deset minut jede trajekt na Kurskou kosu, Cesta trvá jen pět minut, vzdálenost je asi 500 metrů. Zpáteční lístek na trajekt stojí 11 EUR a vstup do NP dalších 10. Kurská kosa je písečný poloostrov. Nejprve byla Kurská kosa vyhlášena přírodní rezervací a následně zapsána do světového dědictví UNESCO. Tento národní park s písečnými dunami je zajímavým geomorfologickým útvarem. Poloostrov je dlouhý 98 km.Zdejšími lidmi jsou po celá staletí zachovávány místní tradice a zvyklosti. Původní obyvatelé oblasti byli Kurové.\nPoloostrov je turisty oblíbený, a tak jich tu hodně potkáváme, zejména němců. Ti si pronajímají zdejší typické modré rybářské domky. Zjišťujeme, že na pronajmutí je skoro každý druhý. .První dnešní zastávkou je vesnice Juodkranté, kde absolvujeme asi tří kilometrovou procházku tak zvaným pohádkovým lesem. Celá trasa je poseta dřevěnými sochami, které představují čarodějnice, čerty, draky a další pohádkové postavy.. Litevci si vůbec hodně na dřevěné sochy potrpí, jsou vidět na mnoha místech. Určitě doporučuji rodinám s dětmi, budou nadšení, i nám starším se procházka hodně líbila a není náročná.\nV oblasti Kurské kosy je obrovské naleziště jantaru a všude prodávají různé přívěšky a výrobky z něj. Ani já jsem neodolal a nějaké dárky zakoupil. Na poloostrově se nachází borové lesy a písečné přesypy. Někdy se Kurská kosa označuje Baltskou Saharou. Lidé se sice pokoušeli pohyb písečných přesypů zastavit sázením stromů a trávy, ale než tak bylo učiněno, písek pohltil 14 okolních vesnic. Kdysi se dokonce na území rozkládal hustý les, ale němečtí rytíři jej později vykáceli, a tak se spustila nekontrolovatelná eroze písku. Velké duny mají okolo 50 metrů a jsou to jedny z vůbec nejpohyblivějších dun v Evropě. Na jednu z nich, nejdříve po dřevěné plošině a na konci už jen pískem stoupáme až na její vrchol, kde je malá vyhlídková plošina. Připadáme si jak někde v Africe. Je zde skvělý výhled na Kurskou kosu, záliv i Baltské moře. Samozřejmě nevynecháme možnost koupání, zejména když nám počasí přeje. Sice trošku fouká, ale to je na tomto poloostrově normální. Není úplně jednoduché zde zaparkovat, ale máme štěstí. V řadě aut se uvolňuje místo a shodou okolností se jedná o Čecha, který mi klepá na okénko a říká česky, že právě odjíždí a tak se můžeme postavit místo něj. Voda má dobrých dvacet stupňů, příjemné osvěžení. Po krátké zastávce vede naše cesta až skoro na hranici s Ruskem do největšího městečka Kurské kosy Nida. Táhne se v délce asi dvou kilometrů podél pobřeží a na severním konci se nachází centrum města s přístavem. Z konce přístavní hráze se naskytl nádherný pohled na větrem unášené duny. Odtud pokračujeme po více než kilometr dlouhé pobřežní promenádě. Ochutnáme místní litevskou specialitu zepelíny, což jsou plněné bramborové knedlíky přelité smetanovou houbovou omáčkou, mňam Rovněž si užíváme krásnou atmosféru a všude přítomné tmavomodré rybářské domky. Jeden z nich můžeme i navštívit, jedná se totiž o etnografické muzeum. Pomalu se vracíme zpět do přístavu a po návratu do Klaipedy a krátké zastávce v našem penzionu jedeme do centra města na jeho krátkou prohlídku a zejména na večeři. Při hledání hospůdky nás zaujmou deštníky s nápisy pivovaru Náchod v češtině. My si však vybíráme sousední, odkud je pěkný výhled na kotvící plachetnici. Protože jsme u moře, objednávám si dobrou rybku za slušnou cenu. Litevské jídlo nám zatím opravdu chutná. Další den plný krásných zážitků je za námi. .\n6.den 08.07.2015 Dne opustíme Litvu a zavítáme do druhé pobaltské republiky Lotyšska. Z informací na internetu od ostatních cestovatelů jsem našel na tuto zemi spíše negativní komentáře. Je ale pravda, že většinou se jednalo o zápisky starší deseti let. Dle našich zkušeností se hodně změnilo a nás tato země docela nadchla. Skoro se dá říci, že předčila zážitky z Litvy. No, začneme popořádku.Z Klaipedy povede naše cesta po západním pobřeží přes letovisko Palnga a naší první zastávka bude až v Lotyšsku malém městečku Aizpute. Jedeme po pěkné silnici mnoho aut nepotkáváme. Po přejetí hranic do Lotyšska nás nemile zaskočí opravy na silnici a regulace jednosměrného provozu pomocí semaforu. Asi čtyřikrát musíme zastavit a čekat až projedou auta druhým smšre. Trochu se náš časový harmonogram pozdrží, času je však dost. Městečko Aizpute nás hned překvapí, jakmile zastavíme na parkovišti před obchodním centrem. Připadáme si jako bychom se vrátili nejméně o dvacet let zpátky. Vypadá to tu tak na rok 1990 u nás. I oblečení lidí, domy, atmosféra, vše připomínající časy dávno minulé. U jedné bábušky si kupujeme kilo jahod za 2,5 EUR a vydáváme se prozkoumat město. Mnoho starých domků, které mají svou lepší dobu za sebou. Poslední zastávka v městě je ruina hradu a odtud pokračujeme do provinčního městečka Kuldiga. Kvůli němu jsem pozměnil naší trasu, protože jsem četl spoustu nadšených ohlasů o tomto městě. I tyto informace rozhodně nelhaly. Kouzelné městečko s převážně dlážděnými ulicemi , které jsou lemovány starobylými dřevěnými domky soustředěnými na březích řeky Venta. K návštěvě také lákají nejširší vodopády v Evropě /široké 250 metrů) a most přes řeku Venta. Na vyvýšeném místě na jiřní straně od mostu z pěkného praku můžeme vodopád pěkně pozorovat, Tak krásný a upravený park jsme už hodně dlouho neviděli. Jsou zde velmi vkusně zakompovány sochy od ,,,,,,,,,,,,,, I v Rakousku by mohli závidět. No prostě Kuldiga nás nadchla a ani jídlo nezklamalo. Levné a velmi chutné. Jen škoda, že si nemohu dát pivo, bodlo by. Kupodivu jsme zde pobyli přes tři hodiny a rozhodně jsme se tu nenudily. Na tu atmosféru budeme dlouho vzpomínat. Škoda, že z fotek se ůplně nedá nasát. Teď už rychle k NP Kemeri, který leží kousek od Rigy, prý jedné z nejpůvabnějších mokřinatých oblastí celého Pobaltí. Můžeme jen potvrdit. Pokud máte jen trošku času, určitě tento park nevynechejte. Zejména vyhlídka z rozhledny na malá jezírka s okolo nízkým porostem různě pokroucených bříz a jehličnanů. Jdeme asi 3 kilometry po dřevěné lávce . Možná je i kratší trasa 1,5 km ale bez vyhlídky, což by urřitě byla velká chyba. Po tomto velkém zážitku chceme ještě navštívit lázně v Jurmalle, ale nějak se nám nepodaří správně zabočit a nechceme se vracet, protože v protisměru je velká kolona. Průjezd po dálnici z Jurmally do Rigy je zpoplatněn 2 EUR a lístek platí jednu hodinu. Lístky se kupuji v automatu těsně před vjezdem na dálnici a musí se k nim odbočit. Trochu jsme tápali, neý jsme pochopily zdejší systém nákupu povolenky na dálnici. Nejedná se o klasickou mýtnici, ale o normální automat. Protože lázně vynecháváme , přijíždíme do hotelu na okraji města Rigy brzy, ale do centra se nám už dnes nechce. Jdeme tedy do místní restaurace na mé oblíbené špagety Carbonara a pak již jen relaxujeme a nabíráme síly na zítra.\n7.den 09.07.2015 Dnešní ráno máme snídani a je luxusní se širokým výběrem. Musíme si ty dva snídaňové dny užít, v dalších hotelech již budeme bez ní a musíme vystačit nákupem v supermarketu. Do centra hlavního města Lotyšska Rigy vyrážíme přesně v osm hodin autobusem linky 27 a cesta nám trvá asi 20 minut. Riga je se sedmi sty dvaceti pěti tisíci obyvateli největším městem celé pobaltské oblasti. Postupně se procházíme všechny hlavní památky starého města, Patří mezi ně zejména mohutná románská katedrála, radniční náměstí s domem černých hlav, několik kostelů a také si vybíráme dvě muzea a to lotyšské muzeum války a muzeum okupace, abychom načerpali pár znalostí o lotyšské historii. Toto město náleží k těm nejhezčím v Evropě , ale i přesto nám jeden necelý den na její poznání stačí. Dokonce se odpoledne vracíme pro auto a jedeme navštívit na okraj města další etnografické muzeum, tentokrát lotyšského venkova. Oproti litevskému komplexu se tento nachází na menším prostoru a jednotlivé usedlosti na sebe volně navazují, Je dobré, že se zde vyvarovali necitlivých zásahů a vesnice tak působí hodně autenticky. Zejména první kostel u vstupu ze 13 století je překrásný. Na celou prohlídku nám stačí necelé dvě hodinky a to projdeme vše, co je zde k vidění. Poslední na řadě máme rybářskou usedlost přímo u moře a pak již jen míříme k východu. Jsme rádi, že jsme se pro tuto návštěvu rozhodli, protože vzhled vesnice je hodně odlišný od těch litevských. Určitě nevynecháme příležitost zavítat i do muzeu v Estonsku. Jediné co je nepříjemné, že jsme museli absolvovat dvakrát průjezd centrem Rigy a to nás celkem stálo další hodinu a půl času. I tady se ve špičce člověk nevyhne velkým dopravním zácpám. Protože se nám už po návratu do města nechce, opět využíváme služeb naší hotelové restaurace. Je trošku dražší, ale zase bychom vydali 4 EUR za autobus, tak to vyjde vlastně nastejno. Zbytek večeru strávíme odpočinkem a já sepisováním našich zážitků z této cesty.\n8.den 10.07.2015 Vzhledem ke změnám v našem plánu cesty se dnes trochu vrátíme zpět směrem k domovu, abychom nepřišli o návštěvu dvou krásných lotyšských památek a to zámku Rundale a hradu Bauska. Pojedeme asi 100 kilometrů směr Litva a poté se stočíme opačným směrem a vpodvečer snad dorazíme do estonského města Parnu. Ráno samozřejmě zahájíme výbornou snídaní a pak již nás čeká asi 30 kilometrů vzdálené městečko Jelgava. Chceme se podívat na zdejší zámek a také do centra města, které má patřit k těm z hezčích, zámek leží hned na začátku města a působí na nás trošku zanedbale. V současné době v něm sídlí zemědělská univerzita. Byl postaven v roce 1738 slavným architektem Rastrelim pro hraběte Ernsta Johanna von Birona. Z jeho původní výzdoby se prý zachovalo velmi málo. Někdy je holt osud k památkám ne zrovna nakloněný. Raději zamíříme do centra města, které je na první pohled vzorně upravené a i panelové domy září novotou po nedávné rekonstrukci. Naším cílem je pravoslavná katedrála svatého Simeona a svaté Anny s jasně modrými kopulemi. Je to zajímavé, ale pravoslavné kostely jsou velmi fotogenické, jen většinou v jejich interiéru je zakázáno fotografovat. Teď už na nás čeká další zámel. V městečku Pilsrundále stojí krásný barokní a jmenuje se Rundale, postavený slavným ruským architektem italského původu Rastrellim (stavěl také Ermitáž v Petrohradu). Zámek byl určen kuronskému vévodovi Ernest Johann von Bühren, synovi nejslavnějšího vévody Jakuba. Výstavba zámku probíhala v l. 1736 – 1740. Jedná se o nejvýznamnější soubor barokních budov ve všech pobaltských republikách. V zámku je celkem 138 místností. Zakupujeme si vstupenky do zahrad a na větší okruh za cenu 9 EUR. V 1. poschodí jsou nejkrásnější prostory zámku. Jedná se o pokoje sloužící k oficiálním účelům, vyzdobené ve stylu velkých carských paláců v Rusku, s mramorovými dekoracemi a malbami na zdech. Tyto pokoje se datují do druhé fáze výstavby kolem r. 1760. Zlatý sál v 1. poschodí býval trůnním sálem. Stropní malby představují činy a vládu vévody. Také Bílý taneční sál a další prostory jsou krásné. Hlavní schodiště v tomto křídle s mnoha zrcadly na zdech je originální prací Rastrelliho podle schodiště v Zimním paláci v Petrohradu. Je až k neuvěření jak krásný zámek se v Pobaltí nachází a o jehož existenci jsme neměli ani ponětí. Jen zahrady nás trochu zklamaly, i když i ty byly pěkně upraveny a viděli jsme zde několik pracovnic, starajících se o jejich krásu. Dalších asi 15 kilometrů leží hrad Bauska, který byl z části zrekonstruován a nyné je již zpřístupněn. Na obrázcích si můžeme prohlédnout jak vypadal před rekonstrukcí a změna je to pořádná. Z naprosté ruiny vytvořili pěkný hrad s několika expozicemi a možné je navštívit i tu starší část a vystoupat do věže na vyhlídku po okolí. Po návštěvě hradu Bauska opět měníme směr a vracíme se na Rigu a přejíždíme do Estonska, města Pärnu, které si již po mnoho let drží pověst kulturní metropole Estonska. Navštívit zde můžete řadu muzeí a galerií představujících světové umění. My volíme muzeum moderního umění. Výstavní prostory jsou ale překvapivě malé a tak alespoň zavítáme na promítání jednoho z filmů ze zdejšího festivalu, který tu zrovna probíhá. Bohužel nás ani film nezaujal a tak jdeme hledat nějakou dobrou hospůdku. Trochu nás překvapí vyšší ceny oproti Litvě a Lotyšsku. Jestli to nebude tím, že v Estonsku mají měnu Euro již od roku 2011 a tak ceny již výrazně stouply. Možná přispěla i blízkost Finska, kde je ještě podstatně dráž. Nakonec si jednu vybereme a při lehkém kuřecím salátu nasáváme místní atmosféru. Město na nás působí velmi uvolněně, všude je dostatek zeleně Na závěr nevynecháme návštěvu pláže, ale koupat se nebudeme. Není zrovna teplo a ani ne zrovna čistá voda nás neláká. Koupou se zde pouze dvě děti, kteří dovádějí na klouzačce v podobě slona. Od moře fouká svěží vítr a tak je jim možná tepleji ve vodě než na souši.Zítra ráno se vydáme na bízké ostrovy Muhu, Saaremaa a Hiumaa.\n9.den 11.07.2015 Vyrážíme z města Pärnu těsně po osmé hodině a musíme sebou hodit. Čeká na nás sedmdesát kilometrů a trajekt vyjíždí z přístaviště Virtsu vždy v celou. Už to vypadá, že nestíháme a do přístaviště dorážíme těsně po deváté, v 9,04. Loď ještě stojí na místě a obsluha pomocí vysílačky zjišťuje, zda nás pustí na trajekt, či zda budeme muset čekat na další. Máme velké štěstí, jako poslední jsme vpuštěni a za námi se již zvedá nájezdní plošina, vyplouváme. Cesta trvá necelou půlhodinku a tak přesně v půl desáté vjíždíme na ostrov Muhu v přístavišti Koivustu Dlouhá léta byly ostrovy zapovězené, protože zde měli Rusové vojenské základny a i místní sem mohli pouze na zvláštní propustku. Příroda je tak zde velmi nenarušená a tak se velmi těšíme na naše zážitky. Zastavujeme hned po pár kilometrech ve vesnici Liiva, kde se podíváme do kostela sv. Kateřiny se zachovalými freskami apoštolů.Musíme chvilku počkat, otevírají přesně v deset hodin. Jeden z místních nás zve na koncert, který se zde bude dnes konat, ale s díky odmítáme, tolik času nemáme. Na řadě je krátká zastávka v památkově chráněné vesnici Koguva s domy postavenými v letech 1880 až 1930 a některé prý pamatují i polovinu 18. století. Podíváme se i do muzeu a ani neplatíme vstup 3 EUR, zrovna tu nikdo není a vše je tak volně přístupné. Zřejmě tu ještě panuje důvěra mezi lidmi a příliš se zde nekrade. U obce Linnuse stojí historický větrný mlýn jež byl postaven na hospodářství Eemu. Ostrovy Muhu a Saaremaa jsou propojeny pomocí tči kilometry dlouhé umělé hráze, kterou lze bezplatně přejet. Během pár minut se tak ocitáme na dalším dříve zapovězeném ostrově. Tady je věcí, které stojí za návštěvu podstatně více. Jako první si vybíráme vesničku Kaali s jezírkem širokým 100 metrů a vyhloubeným po dopadu meteoritu Konají se zde právě nějaké parkurové závody a tak jen stěží hledáme místo k parkování. Docela mystické místo, jezírko ukrytí uprostřed stromů, moc pěkné. Pokračujeme do vesnice Agla, kde je na kopci pět větrných mlýnů, které jsou součástí dalšího skanzenu. Posilníme se polévkou, protože před námi je ještě dlouhý den. Chceme toho zvládnout co nejvíce a zítra se přesunout na třetí ostrov Hiumaa. Pár minut strávíme v družném rozhovoru s Čechy, které jsme poznali podle vlajky zavěšené na jejich kole. Jezdí prý do Pobaltí pravidelně a nemohou si zdejší klid a čisté ovzduší vynachválit. Musíme jen souhlasit. Další vyhlášenou zastávkou jsou ůtesy Panga, které nás trochu zklamaly. Dost dlouho hledáme cestu jak sestoupit k moři, abychom je mohli spatřit, protože ze shora nejsou vidět. Užijeme si docela pěknou procházku, než stojíme konečně u moře a díváme se nahoru na vápencové útesy vysoké 21 metrů. Více nás zaujme poslední zastávka v NP Vilandi. V informačním centru dostáváme několik cenných rad, co zde můžeme vidět. Starší pán nám ukáže cestu dlouhou šest kilometrů až na konec ostrova s výhledem na další malinké ostrůvky roztroušené po blízkém okolí. Je zde opět božský klid a nad hlavami vidíme neuvěřitelně množství ptáku různých druhů, jen škoda, že nemáme dalekohled na jejich pozorování. Po příjemně strávené hodince na nás čeká ubytování a hlavní městečko ostrova Kuressaare. Majitelka hostelu mi poslala SMS, že celý den bude mimo a klíče najdeme v květináči před hotelem. Zrovna je kolem pár lidí, kteří mne pozorují, jak je hledám. Jeden mi jde na pomoc, když mu vysvětlím, proč se v těch kytkách hrabu a nadzvedávám oba květináče. Sláva, klíče jsou na světě. Ubytování je skromnější, ale je tu vše co potřebujeme. Okolo nás je ubytována omladina, zřejmě nějací sportovci, protože mají po chodbách rozvěšeny sušící se dresy. Jsou dosti hluční, tak snad se vyspíme. Po nedlouhém relaxu opět vyrážíme za poznáním. Nejprve na jídlo do restaurace a pak na prohlídku města. Máme štěstí, protože se koná festival a tak bude biskupský hrad otevřen až dlouho do noci. Trochu neplánovaně, tak navštěvujeme velmi rozsáhlé expozice zdejšího muzeu věnované zejména okupaci ruskou armádou. K vidění jsou i sklepení a různé mučící nástroje. Okolo nás se pohybují lidé v historických šatech a před hradem jsou postaveny velké stany se zázemím pro tento obrovský komparz. Škoda, že jsme nemohli být tomuto velkolepému představení přítomni. Docela unaveni dorážíme do hostelu až v deset večer za plného světla, to je velká letní výhoda severských zemí. Horší je to ale v zimě, kdy zde zapadá slunko již po třetí hodině, jak jsme poznali s Ivou před pár lety v listopadu ve Stockholmu. A zítra do Hiummy.\n10.den 12.07.2015 Kupodivu noc proběhla bez větších problémů a protože jsme na poslední chvíli změnili plán, čeká nás dnes druhý největší ostrov Estonska Hiiumma. V přístavu bychom měli být za 45 minut a první trajekt vyráží z Triigy v 9,30 hod. Jedeme raději o chvíli dřív, abychom měli jistotu, že se na trajekt určitě vejdeme. Většina aut bude mít rezervaci přes internet a na loď se vejde pouze kolem 30 aut. Věříme, že si Estoňané rádi přispí a loď bude volná. Náš předpoklad se naplnil a celkem v pohodě vjíždíme na trajekt a čeká nás 75 minutová plavba. Prvním naším cílem bude ostrůvek Kaasari (19,3 km2), který spojují s Hiiumaa hráze. Díky mělčině mezi oběma ostrovy, porostlé rákosím a trávou, dnes už prakticky nelze poznat, kde začíná jeden a končí druhý. Kassari patří už léta k oblíbeným rekreačním místům. Hned na začátku se projíždí vesnicí Orjaku, populární jachetní marínou, dříve zde zastavovaly i lodi plující ze Saaremaa do Tallinnu. Leží poblíž uzavřené zátoky Käina, která je chráněnou ptačí rezervací, zvláště v období migrace se sem slétávají tisíce opeřenců. Na 92 druhů ptáků zde hnízdí. K pozorování lze využít 4km naučnou stezku a tři pozorovatelny. My absolvujeme procházku kratší s návštěvou jedné pozorovatelny. O pár kilometrů dál leží vesnice Kassari, kde zavítáme do ostrovního muzea sídlícího ve staré budově někdejšího panství. Popisuje zdejší historii od doby kamenné až po konec sovětské éry. Odtud pokračujeme na prohlídku majáků. Tři hlavní majáky pro námořní dopravu se jmenují – Tahkuna (nejsevernější), Ristina (nejzápadnější) a Kõpu (nejstarší), který je jediný z kamene a ne ze železa. Zbylé dva majáky byly postaveny v Paříži a na Hiiumuu dovezeny v letech 1874-75. Také maják Ristina je něčím unikátní – je červený, zatímco zbylé dva majáky jsou bílé s černým vrškem. Je z nich rozhled po celém ostrově a tak si koupíme na majáku Kõpu kombinované vstupné na všechny tři za čtyři Eura. Mají dodnes plně funkční a používané pro navigaci lodí. Naštěstí pro nás, nejsou příliš daleko od sebe a tak i přes nedostatek času bychom vše měli stihnout.. Poblíž poloostrova Tahkuna na severu ostrova ztroskotal 28. září roku 1994 trajekt Estonia. Tehdy zde zemřelo 852 lidí, jde tak o jedno z nejhorších lodních neštěstí v Evropě. 42,5 metru vysoký maják Takhuna pochází z roku 1875. Za druhé světové války se v jeho blízkosti utkali nacisté se Sověty. Za majákem dnes stojí pomník obětí Estonie, jde o 12 metrů vysoký kovový rám, na němž je zavěšen obrovský kříž. Na spodku kříže je zavěšen zvon s vytvarovanými obličeji. Zvon zvoní je v případě, že vítr vane stejnou rychlostí a stejným směrem jako za osudné noci v roce 1994. Jsme rádi, že jsme tento ostrov nevynechali, protože zdejší poklidná atmosféra, okolní lesy jsou úžasné a rozhodně stojí za návštěvu. Jen škoda, že nemáme více času. Trajekt odplouvá ve čtyři hodiny a jelikož je neděle, bude určitě přeplněný. Přijíždíme 45 minut před odjezdem a naše obavy se naplňují, před námi je již velká fronta aut. Ještě, že se alespoň po hodině a půl se o jedno auto dostaneme za závoru a tak se náš odjezd posune jen na půl šestou. Trajekt je opravdu přeplněný a tak fronty jsou i v jídelně. Jídlo zde není až tak drahé a hlavně chceme ušetřit čas, abychom do Tallinu nepřijeli příliš pozdě. Během devadesáti minutové plavby máme času dost. Z přístavu pak jedeme dvě hodiny a navigace nás navádí přímo před naše nové ubytování. Jedná se o starší panelový objekt a jeho majitelka po našem zavolání přichází do deseti minut. Do čtvrtého patra musíme pěšky a za dveřmi na nás čeká celkem slušný pokoj. Do města vyrazíme až zítra ráno. Dnes již budeme jen relaxovat.\n11.den 13.07.2015 Po snídani se nakonec rozhodujeme, že nevyužijeme k cestě do centra trolejbus, ale pojedeme autem.Odpoledne se opět chceme podívat do skanzenu a také do okrajové muzeální části Tallinu a to bude snadnější s využitím auta. Veřejnou dopravou bychom strávili příliš času. Po deseti minutách kousek od centra města nacházíme příhodné parkoviště za velmi slušnou cenu na celý den za 4 EUR. Jsme moc rádi, že jsme vyrazili tak brzo a nyní v 8 hodin ráno máme centrum skoro jen pro sebe. Musíme toho bohatě využít, protože Tallin patří k nejvíce navštěvovaným městům Pobaltí. Zejména pro německé turisty je hodně populární. Hlavní město Estonska leží na jižním pobřeží Tallinnského zálivu. V jeho centru, na jihu zálivu leží Staré město (Vanalinn), jež se dělí na dvě části – Horní město na vrchu Toompea a Dolní město, rozprostírající se východně od vrchu. Název města vznikl z estonského Taani linn, což znamená Dánské město, neboť počátky vzniku města se váží k vybudování dřevěného hradu na vrchu Toompea Dány, jejichž vojska tu zvítězila roku 1219. Město se však od roku 1219 do roku 1917 jmenovalo německy Reval a rusky Revel. Dány vyhnali mečoví rytíři a postavili na vrchu první kamenný hrad. Roku 1238 se město vrátilo Dánům, ale už v roce 1285 bylo členem hanzy a sloužilo jako spojnice mezi Novgorodem, Pskovem a západem. Když Dánové v roce 1346 prodali Estonsko Řádu německých rytířů, byl Reval hlavním hanzovním městem. K jeho úpadku došlo v 16. století, kdy v Pobaltí válčili Rusové, Švédové, Dánové, Poláci a Litevci. Od roku 1561 do roku 1710 patřil Švédům, kdy po morové epidemii padl do rukou Petru Velikému . Je s podivem, že přes tak pohnuté dějiny, které se přehnaly městem si tallinnské Staré město dodnes zachovalo tak autentickou středověkou atmosféru, která se v Evropě jen tak nevidí. O tom se přesvědčujeme na každém kroku při našich toulkách historickými uličkami tohoto krásného města, z nichž dýchá duch minulých dob. Postupně procházíme všechny hlavní památky. Staré město je skvěle opevněno do dnes funkčními hradbami z 13. – 16. Století, které můžeme také navštívit. Je zde klid a tak si zde nacházíme pěknou lavičku s výhledem na centrum a dáváme si zde plechovku piva. V centru města je i mnoho sakrálních staveb. Například gotický kostel Sv. Mikuláše, kostel Svatého Ducha nebo kostel Sv. Olafa. Další zajímavostí je i nejdéle fungující lékárna v Evropě – Radniční lékárna, která své služby začala nabízet již roku 1415. Na hradním vrchu Toompea stojí Malý hrad (Väike linnus), který je obklopen celou opevněnou čtvrtí tzv. Velkého hradu (Suur linnus). Hrady zahrnují kromě mohutného opevnění také řadu církevních i obytných budov. Dominantou hradu je gotická katedrála Panny Marie na jejíž věž jsme vylezli a naskytl se nám další krásný výhled na město. Na okraji kopce je jako symbol ruské moci pravoslavný kostel Alexandra Něvského z 19. století. Cestou po památkách jsme navštívili rovněž několik parků, které jsou kousek od centra. Po obědě v italské restauraci si ještě chvíli užíváme toulání po křivolakých uličkách a asi ve dvě hodiny se vracíme k auta. Jedeme již do třetího skanzenu, tentokrát estonského, který je na okraji Tallinu. Opět nás nezklame a strávíme tu skoro tři hodiny. Na závěr ještě přejíždíme do čtvrti Kadriorg, ve které se nachází bývalé letní sídlo ruského cara, v dnešní době muzeum umění a prezidentský palác, který je obklopen volně přístupnými historickými zahradami. Zastavíme se i v muzeu moderního umění, které nás zaujme svou budovou, vytvořenou ve stylu současné světové architektury. Bohužel si můžeme prohlédnout budovu jen zvenku, protože je dnes pondělí a skoro všechna muzea jsou v tento den uzavřena. Cestou směrem k moři se dostaneme k pomníku 177 ruských námořníků, kteří v zálivu utonuli v roce 1893 spolu se svou válečnou lodí Rusalka a to je naše poslední zastávka v Tallinu. Cestou do našeho apartmánu se ještě stavíme v marketu a koupíme si něco dobrého k večeři. Další nabitý den je za námi.\n12.den 14.07.2015 Házíme klíče do schránky a jedeme do NP Lahemaa. Tento největší estonský národní park se rozkládá při severním pobřeží země, ve Finském zálivu. Leží na třech poloostrovech – Juminda, Pärispea a Käsmu, oddělených čtyřmi zálivy – Kolga, Hara, Eru a Käsmu. Lahemaa znamená v estonštině doslova „země zálivů“. Krajina je převážně rovinatá nebo mírně zvlněná, s nejvyšším bodem o nadmořské výšce 115 metrů a z geologického hlediska se většina parku nachází na Severoestonské vápencové desce. Zhruba tři čtvrtiny národního parku pokrývají lesy s převažujícími borovicemi a jedlemi; méně jsou zastoupeny smrky a břízy. Velké plochy jsou pokryty vřesovišti a mokřady, jejichž příkladem je rašeliniště Viru raba v jihozápadní části parku, které nás čeká hned po vodopádu Jägala. Tyto vodopády patří k největším v Estonsku. Kdyby bylo více vody byly by opravdu docela mohutné. Estonci je nazývají estonské niagarské vodopády, což je ale hodně přehnané. I tak to byl docela hezký zážitek a zajížďka jen pár kilometrů. Teď je na řadě rašeliniště Viru raba. Vcházíme do oblasti rozsáhlých rašelinišť a mokřadů a krajina získává severský ráz. Okolní lesy jsou plné mechů a lišejníků, U prvního rašeliništního jezírka se kříží značené turistické stezky; zatímco modrá značka pokračuje vlevo lesem po okraji rašeliniště, my se vydáváme červeně a žlutě značenou stezkou, směřující do středu rozsáhlého rašeliniště. Vede přes něj 3,5 km dlouhý povalový chodník, jenž se lehce pohupuje pod nohami. Nově rekonstruovaná dřevěná vyhlídková věž uprostřed rašeliniště nám umožňuje udělat si ucelený obraz o rázu zdejší krajiny a samozřejmě pár fotek. Podle mapy bychom měli udělat kolečko, ale protože si nejme jisti, raději se vracíme stejnou cestou. Sice bude cesta o něco delší, ale máme jistotu, že se vrátíme na stejné místo, z kterého jsme vyšli. Když jsme vycházeli bylo parkoviště prázdné a nyní máme problém z něj vyjet. Je vidět, že čas pokročil a turisté se již probudili k činnosti. My však rychle pokračujeme dále, ještě nás čekají v NP další dvě zastávky. První je poloostrov Käsmu, kde na nás čeká velké mnořství náhodně roztroušených bludných kamenů. Auto necháváme na parkovišti a spolu s několika místními se vydáváme k moři. Starší pán se hned zajímá odkud jsme. Když slyší, že z Česka, hned nám předvádí svou znalost několika českých slov. Na pláži se sluní docela dost lidí, ale ve vodě není skoro nikdo. Moře je sice velmi čisté, ale teplota je pouhých 16 stupňů. Do vody se odvážím, ale koupání je to krátké. Raději jdeme dále a užíváme si krásných výhledů. Kameny spolu s modrou oblohou a občas nějakou tou loďkou jsou velmi fotogenické. Na chvíli zabočíme do lesa, kde má být také spoustu bludných kamenů, ale opět se vracíme zpět. Přeci jen obyčejného lesa si užijeme i v Česku. A na nás čekají další zajímavosti. Asi po tří kilometrovém okruhu jsme zpět u auta a jedeme do rybářské vesničky Altja. Máme to sem nějakých 15 kilometrů. Protože je skoro jedna hodina a máme hlad, jsme rádi, že je tu pěkná restaurace Altja Körts, postavená ve stylu zájezdních hostinců z 19 století. I obsluha je stylově oblečena a hlavně jídlo je výborné a za velmi slušnou cenu. Od stolu máme výhled na ohromnou dřevěnou houpačku, která patří k největším zdejším turistickým zajímavostem. Po obědě si uděláme krátkou procházku po vesnici až k moři a samozřejmě nezapomeneme na fotografie místních stavení a rybářských loděk. Opravdu si připadáme jak někde ve Finsku. Pravda je, že to je vzdálené pouhých osmdesát kilometrů. Pomalu se vracíme k auta a naše cesta nyní povede do Narvy, která leží přímo na hranici s Ruskem. Při cestě ale máme příjemné městečko Rakvere, známé svou zříceninou hradu. Ten byl postaven roku 1220 Dány. Návštěva hradu nás mile překvapila. protože zde byla pěkně restaurovaná věž a hlavně mnoho komparzistů v kostýmech, kteří vytvářeli opravdovou iluzi hradního sídla. Také je tu hodně zvířat a ani děti tu nepřijdou zkrátka. Prostě každý si tu najde něco zajímavého. Ve čtyři hodiny bude výstřel z děla na který si ještě počkáme. Cestou k autu se ještě zastavíme u zdejší chlouby města Rakvere a to sochy zubra s pozlacenými rohy, která byla vztyčena v roce 2002 a postupně se stala jednou z dominant města. Poslední, krátkou zastávkou před Narvou je městečko Sillamäe, podle průvodce skanzen sovětské budovatelské architektury stalinského období. K vidění tu jsou dříve velkolepé obytné domy honosných tvarů s lunetami, srpy a kladivy. Všichni obyvatelé tohoto města byli dříve zaměstnáni v uranových dolech, které v roce 1948 vybudovali vězňové. Uzavřeny byly v roce 1991 a od té doby se estonská vláda snaží zde zlepšit velmi poškozené životní prostředí. Při naší procházce potkáváme jednu starší paní, která nás prosí o 1 Euro na chleba. Prý se zde z malého důchodu nedá vyžít. Podarujeme ji a ona se nám ještě omlouvá, že nás obtěžovala. Docela smutný zážitek. Teď nás již vede navigace přímo do Narvy a náš apartmán leží jen kousek od ruské hranice. Opět se jedná o starší panelový dům, ale byt máme opravdu krásný. Klíče nám předává asi třicetiletý Rus, kterého ještě jednou potkáváme při večerní prohlídce města, kdy je venku se svým synem. Nabízí se, že nám vše ukáže a tak s radostí jeho nabídku přijímáme. Bohužel historické centrum bylo zničeno během války a zachovalo se velmi málo. Je krásný večer, svítí slunce a tak si užíváme výhledy na obě pevnosti, na estonské i ruské straně. Okolo hradu je nově rekonstruován park a jen ostnaté dráty nám trochu kazí jinak pěknou zdejší atmosféru. Přeci jen už nejme na tyto hraniční přechody zvyklí. Přímo z okna našeho apartmánu můžeme pozorovat provoz na hranici. Auta se tu rychle neodbavují a určitě se zde zdrží nejméně jednu hodinu. Ještě se dozvíme spoustu zajímavostí od našeho majitele apartmánu, ale protože se blíží skoro desátá hodinu, pomalu se budeme vracet. Je až neuvěřitelné, jak dlouho je zde vidět. Slunce svítí i v deset večer. Večeři jsme si tentokrát koupili sebou do pokoje v supermarketu a snědli ještě před procházkou. Po návratu si dáme jen pivo a rychle spát. Byl to asi zatím náš nejnáročnější den.\n13.den 15.07.2015 První naší dnešní zastávkou bude ženský pravoslavný klášter u vesnice Kuremäe na místě zjevení panny Marie. Právě zde probíhá bohoslužba a tak máme další zajímavý zážitek. Okolí kláštera je perfektně upravené, je vidět, že se o vše zdejší řeholnice perfektně starají. Nás ale tlačí čas a tak pokračujeme okolo Čudského jezera (estonsky Peipsi) do jednoho z největších estonských měst, univerzitního Tartu.. U pátého největšího evropského jezera máme jen dvě krátké zastávky na focení a za chvíli stavíme v Tartu. na parkovišti kousek od hvězdárny, ke které musíme vystoupat na jeden z mála pobaltských kopců. Odtud je to jen pár metrů na hlavní radniční náměstí a k hlavní univerzitní budově. V centru je několik význačných muzeí. Vybíráme si jedno z nich a navštěvujeme muzeum vězení KGB. Ve sklepních prostorách se dodnes zachovaly v takřka v původním stavu cely, ve kterých byli zadržováni nepřátelé socialistického zřízení. Je tu spousta exponátů popisující méně násilné metody, kterými tajná policie kontrolovala obyvatele obsazených území. Máme štěstí, protože je tu zrovna výstava z Prahy, která popisuje a fotograficky dokumentuje stav v České republice. Mohu říci, že hodně informací jsem viděl zde poprvé. Také mne dostaly zdejší velmi stísněné prostory. Nedovedu si představit, jak zde mohli vězňové přežívat i několik let. Zase další velký zážitek. Po rychlém obědě se vydáváme vstříc Lotyšsku. Tartu je velmi pěkné město plné zeleně a mohu jeho návštěvu jen doporučit. Určitě bychom zde mohli strávit celý den a rozhodně bychom se tu nenudili. Cesta do Lotyšska je naprosto bez problémů a nejdříve nás čeká město Césis, které leží u hranice NP Gauja. Město bylo založeno v roce 1205, kdy zde livonští rytíři vystavěli hrad. Okolo hradu je velmi pěkný park, který je vyzdoben mnoha hezkými sochami. Strávíme zde necelou hodinku a jedeme dál do Turaidy k dalšímu hradu. Je zde nádherný park se sochami, ještě hezčí než v Cesisu. Hrad je pobaltská klasika : ze zříceniny znovu z cihly postavený a podobný ostatním, které jsme viděli v Litvě a v Lotyšsku. Vylezeme na věž, odkud máme pěkný výhled do okolí. Původně jsme chtěli jet zdejší lanovkou, ale vzhledem k časové tísni ji vynecháme. Myslím, že u nás si lanovky užijeme dost a možná v zajímavější krajině. Přeci jen je zde skoro rovina i když na místní poměry se jedná o vrchovinu. Ubytování máme ve městě Sigulda u starších manželů v menším domku na okraji městečka. Je to naše nejlevnější ubytování, ale kupodivu velmi slušné. Majitele mluví jen rusky, ale jsou velmi vstřícní. Dokonce můžeme využít i ledničku ve vedlejším pokoji, který je dnes volný. Do centra jdeme pěšky do restaurace, kterou nám doporučili majitelé našeho ubytování. Chvíli nám trvá než ji najdeme. Jmenuje se u černé kočky a jedná se v podstatě o jednoduché bistro se samoobsluhou. No nic moc, ale alespoň jsme se najedli. Protože k novému hradu je to asi tři kilometry, vracíme se pro auto, abychom si zkrátili cestu. V současné době jsou zde reprezentační prostory zdejší radnice. Jedná se o bývalou středověkou pevnost s půvabně zubatými věžičkami. Bohužel je hrad v trochu horším stavu a potřeboval by malou finanční injekci. Před devátou hodinou se vracíme do našeho domu a zítra nás již čeká přejezd přes Litvu do Polska.\n14.den - 16.07.2015 Dnes ráno nás čeká velký přejezd až do polského Olštýna. První zastávkou bude Hora křížů ležící 12 kilometrů severně od litevského města Šiauliai. Jedná se o jedno z nejnavštěvovanějších litevských míst. Hora je trochu přehnaný název, spíše bych ji nazval kopcem, ale určitě stojí za návštěvu. Už od hlavní silnice je možné spatřit obrovské záchytné parkoviště, které i takhle brzy ráno je plné aut a i jeden holandský autobus tu stojí. Hned u parkoviště je velký obchod, kde si každý zakoupí křížek libovolné velikosti a ten pak zavěsí dle svého uvážení. Ani my nejsme výjimkou. I když jsem toto místo viděl ve filmu či na mnoha fotografiích, skutečnost je poněkud jiná. Je to podivuhodně silné místo. Svah je doslova poset kříži všech velikostí a na mnoha větších křížích jsou zavěšeny další malé křížky věnované příležitostnými poutníky a turisty. Při naší ranní návštěvě zde probíhá i úklid, kdy jsou již staré kříže odstraňovány a odváženy pryč. Místo je tak stále velmi vzhledné a zachovává si svou nezaměnitelnou atmosféru. V padesátých letech minulého století bylo toto místo významným cílem poutníků z celé země. Místní obyvatelé si zde připomínali památku svých blízkých, kteří byli odvlečeni do pracovních táborů na Sibiř. S tím se samozřejmě vládní místa nechtěla smířit a na horu poslala několikrát buldozery. Odpovědí jim však bylo ještě větší množství nových křížů. V roce 1993 navštívil kopec i papež Jan Pavel II a je zde umístěn i jeho velký darovaný kříž. V roce 2001 zde dokonce vznikl nový františkánský klášter, který místu dodává ještě více na významu. Pomalu se procházíme okolo celého kopce a fotíme jedno místo za druhým. Při návratu se i trochu zasmějeme, když pozorujeme holandský autobus a jejich přípravu na snídani. Mají zde rozložené velké stoly a probíhá zde pečlivá příprava snídaně. Každý turista při svém návratu dostává svůj příděl a za chvíli jsou skoro nepozorovaně pryč. Ještě musíme v obchodě zaplatit za parkoviště, protože závora se otevře až po ukázání stvrzenky do kamery. Teď budeme pokračovat do Kaunasu, který byl naší první zastávkou v Pobaltí. Rádi bychom opět navštívili výbornou restauraci a také místní hrad a muzeum čertů, což jsme nestihli při první naší návštěvě. Přijíždíme právě v času oběda a parkujeme kousek od hradu, který jsme minule neviděli. Opět se jedná o zdařilou rekonstrukci z červených cihel, podobně jako v Trakai. Restauraci nacházíme bez větších problémů a znovu nás nezklame. Bohužel její název jsem zapomněl. Protože k muzeu čertů to máme docela daleko, vracíme se k autu a jedem přímo k muzeu. Zaparkovat se dá jen pár metrů od muzea, jen doporučuji zaplatit u automatu příslušný poplatek. Při našem parkování zde zrovna dávali místní policisté lístek s pokutou za stěrač jednoho z parkujících aut. Tak rozsáhlou sbírku různých masek čertů z celého světa jsme ani nečekali. I tři exempláře z Čech a Slovenska jsou tu k vidění. Řada masek působí až strašidelně. Nechybí tu masky s velkými rohy, vyceněnými zuby a vyplazeným jazykem. Viděl jsem tu i podobnou masku, jakou jsme si zakoupili s Ivou na Srí Lance. Ve třech patrech výstavy lze najít masky opravdu z celého světa. V podvečer naší dlouhou cestu ještě přerušíme v nejznámějším letovisku u Mazurských jezer ve městě Mikolajki. Okolí je hezké, ale bohužel je všude mnoho lidí. Po chvíli odpočinku a malé procházce po městečku jedeme dál do našeho dnešního cíle, města Olštýn. Okolo sedmé večer jsme konečně na místě. Náš hotel leží mimo město, přímo u pěkného jezera. Měníme tak náš plán a prohlídku města necháme na ráno a večer si dáme večeři přímo v hotelu a objednáváme si zde na zítra i snídani formou švédských stolů za velmi slušnou cenu. Alespoň se nebudeme muset ráno zdržovat hledáním nějakého občerstvení a pojedeme přímo do centra Olštýna. Za námi je další velmi nabitý den.\n15 den 17.07.2015 Po výborné a vydatné snídaní opouštíme náš hotel a míříme do centra Olštýna. Přímo v centru města kde lze ráno celkem bez problémů zaparkovat je postaven hrad ze 14 století. Můžeme si jej prohlédnout pouze z venku, protože do otevření zbývají ještě 2 hodiny. Nevynecháme ani další zdejší význačné památky , katedrálu sv. Jakuba, blízký park a samozřejmě i hlavní náměstí. V půl desáté se vracíme na parkoviště a teď bude na řadě asi nejkrásnější hrad německých rytířů, Malbork.. Tento ohromný hrad se začal budovat od 13 století a v roce 1309 byl vyhlášen sídlem nezávislého státu vytvořeného tímto řádem. Jeho prohlídka nám zabere přes tři hodiny a to jdeme bez průvodce, jen s audio výkladem . Hrad je krásný jen mi vadí velké množství návštěvníků. Hlavní sezóna vrcholí a protože se jedná o nejvýznačnější polskou památku, nemůžeme se divit. Pomalu máme problém najít auto na tak velkém parkovišti, které je teď, ve 2 hodiny odpoledne skoro plné. Jen pár kilometrů od Malborku leží další tři památky, které chceme dnes vidět. První je městečko Kwidzyn. s katedrálou a hradem, vyjímajícím se vysoko ve svahu. Katedrála zde vyrostla ve 14 století na místě staršího kostelíka. V hradu je docela rozsáhlá muzeální výstava včetně expozice mnoha vycpaných zvířat, která žila ve zdejších lesích. Dalším navštíveným hradem je Gniev, dokončený ve 14 století. Ten si prohlédneme jen zvenku, protože dvě předchozí hradní prohlídky nám plně postačují a rádi bychom ještě stihli nádherné cisterciácké opatství v Pelplinu. I když přijíždíme těsně po zavírací době v 17 hodin, vstupenky nám bez problémů prodají a celý komplex si můžeme prohlédnout. Interiér je nádherný a velmi se divím, že opatství není na seznamu dědictví UNESCO, určitě by si to zasloužilo. Teď pojedeme až do malého městečka Leba, které leží u hranic Slowinského NP. I toto městečko je plné turistů a tak jsme rádi, že zde strávíme jen jednu noc. Hned brzy ráno se vydáme do parku na procházku k písečným dunám. Po ubytování v domku na úplném okraji městečka se vydáváme pěšky na nákup a nějakou tu večeři. Najdeme si menší restauraci a jak usedneme, slyšíme češtinu. Jedná se o český pár z Kladna, který tu tráví celý týden, což jim moc nezávidíme. Nedovedu si představit jet 800 kilometrů a pak být stále na jednom místě a každý večer chodit do stejné restaurace ve které jsou i ubytováni. Každému holt vyhovuje něco jiného. My se už těšíme na zítřejší výlet a pak na návštěvu Sopot a Gdaňsku. Náš trip se pomalu blíží ke konci. Zítra nás čeká poslední nocleh a pak již cesta přes Německo domů.\n16.den 18.07.2015 Dnes stáváme již v pět ráno, abychom byli kolem šesté na parkovišti odkud se vychází k písečným dunám. Od našeho penzionu je to jen 5 kilometrů autem. Klíče od pokoje necháváme v zámku a potichu opouštíme náš penzion. Vzhledem k brzké ranní hodině ještě všichni spí. I parkoviště je prázdné, je tu jen jedno auto jehož pasažéři využili toto místo k přespání. Nejprve jdeme na vyhlídku odkud je pěkný výhled po okolí NP. Pak nás již čeká nekonečná šesti kilometrová cesta k písečným dunám. Během dne od 9 hodin ráno můžete využít služeb elektrického vláčku. Je to určitě lepší než poměrně nezáživná cesta po asfaltce. Cestou potkáváme několik cyklistů, kterým jen tiše závidíme. Kola je zde možno si pronajmout, ale opět jen přes den. Nyní nám nezbývá nic jiného než těch dohromady 12 kilometrů co nejdříve zvládnout. Konečně míjíme konečnou stanici vláčku a pomalu vstupujeme do písku. Zouváme si boty, protože se tak pohybujeme mnohem snáze. Cesta vede do kopce a asi po deseti minutách jsme u cíle. Užíváme si krásný pohled na písečné duny, které jsou vzpomínkou na procházky pouští v Africe nebo v SAE. Bohužel se musíme stejnou cestou vrátit zpět. Ke konci již se objevují první turisté a také elektrický vláček. V půl desáté jsme u auta a na parkovišti se obsluha diví, že nemáme lístek. Naštěstí chce po nás zaplatit jen 5 zlotých za 1 hodinu parkování a tak máme tento výlet vlastně skoro zadarmo. Vyplatí se trochu si přivstat a užít si krásnou procházku bez davů lidí. Teď nás čekají Sopoty a vyhlášená procházka po molu. Jen se obáváme, že zde se davům nevyhneme a bude problém s parkováním. Je sobota a krásné slunečné počasí, což u Baltu není každodenní samozřejmost. Naše obavy se vyplňují do puntíku. Nemůžeme najít místo k zaparkování a pomalu se loučíme s vidinou návštěvy Sopot. Naštěstí na konci města přeci jen objevíme trochu zapomenuté parkoviště a zde je několik volných míst a ani to není do centra příliš daleko. Na hlavní třídě je tolik lidí, že jdeme vlastně v souvislém proudu. Naším cílem je dostat se k moři a projít se po známém molu. Nejdříve si ale musíme zakoupit vstupenky, což nás překvapilo. Předpokládali jsme, že na molo bude vstup volný, ale zřejmě si chce město přivydělat nějaký ten zlotý. V přímořských Sopotech strávíme příjemné dvě hodinky a pak jedeme přímo do našeho posledního penzionu. Navigace nás navede přesně a po zazvonění na zvonek u penzionu se nás ujímá mladík s velmi dobrou znalostí angličtiny. Prý můžeme využívat všechno příslušenství domu včetně kuchyně. Po asi hodinovém odpočinku jdeme na tramvaj, která prý jede přímo do centra Gdaňsku a od penzionu je to na stanici pouhých 10 minut. Bohužel se nám podaří nasednout do tramvaje jedoucí opačným směrem. Po jedné zastávce jsme na konečné. Nezbývá nám nic jiného než se vydat zpět. Naštěstí zde jezdí tramvaje poměrně často. Gdaňsk je opravdu nádherné město, které bylo po druhé světové válce komplexně rekonstruováno. Patří mezí hanzovní města .První písemná zmínka o Gdaňsku je z roku 997. Bylo sídlem slovanských knížat, v roce 1308 připadlo řádu německých rytířů. Ten jej zařadil do hanzy (sdružení pobaltských obchodních měst) a zaručil jeho další rozvoj na několik století. V období “dvou států” - Polsko a Litva, hrál Gdaňsk klíčovou roli na severu. Hlavně se jednalo o šperkařství, zpracování jantaru a drahokamů. V roce 1973 připadl Prusku, po I. světové válce se stal svobodným městem. Nejhezčí pohledy na město, po II. světové válce rekonstruovaném (bylo takřka úplně zničené), jsou z věže kostela Panny Marie. Na vrchol vede pěkná řádka schodů vnitřkem věže, ale ten rozhled určitě stojí za to. Po návštěvě věže se pomalu couráme městem okolo kanálů, navštěvujeme jedno u muzeí, bohužel nestíháme námořní, ale třeba sem ještě jednou s Ivou zavítáme. Gdaňsk stojí určitě za to, navštívit jej vícekrát. Na závěr naší čtyřhodinové procházky městem si dáváme výbornou večeři a po ní se těsně před setměním vracíme tramvají zpět do našeho penzionu. Zítra nás čeká dlouhá cesta domů se zastávkou v historické Toruni a Hvězdnu.\n17 den 19.07.2015 Opět brzký budíček, protože chceme být v Toruni již v osm hodin ráno. Parkujeme přímo pod hradbami města a vydáváme se do jeho centra. Toto město proslolo především jako rodiště astronoma Mikuláše Koperníka. Bylo založeno německými rytíři v roce 1233 a záhy se stalo předním střediskem obchodu. Procházíme se prázdným historickým centrem a postupně navštěvujeme jednotlivé historické památky. Asi nejzajímavější je pro nás šikmá věž, která je součástí starého městského opevnění, U ní se samozřejmě musíme vyfotit. Jinak nás toto město až tolik nezaujalo a pokud nemáte moc času můžete jej bez výčitek vynechat. Naší poslední zastávkou v Polsku bude Hvězdno se známou gotickou katedrálou Nanebevzetí panny Marie ze 14 století. Dokonce se nám daří zaparkovat jen kousíček od katedrály a tak nemusíme ztrácet mnoho času delší procházkou. Hvězdno bylo prvním hlavním městem Polanů. Od roku 1025 do 14 století zde byli korunováni polští panovníci. Po této příjemné zastávce už rychle pokračujeme přes Německo domů. Sice je tato cesta o něco delší, ale je po dálnici. Okolo šesté hodiny jsme v Praze a naše cesta Pobaltím a Polskem se končí. Tak jako naše předchozí cesty se vydařila i tato, i když na jejím začátku jsem od ní mnoho neočekával. Pobaltské republiky jsou krásné a každý si tu najde něco zajímavého co jej zaujme. Od historických měst, přes NP, zajímavé estonské ostrovy, křižácké hrady, písečné duny, rašelinová jezírka a tak dále. Doporučuji neváhat a rychle navštívit dokud je zde málo turistů a poměrně levno. Pobaltí si Vaší návštěvu zaslouží.


Kniha: Benátky - Danilo Reato | Knihy.ABZ.cz\nKniha: Benátky - Danilo Reato\nKnihkupectví > Ostatní > Publikace > Fotografické publikace > Benátky\nAutor: Danilo Reato\nObrazová puklikace zachycuje jedinečné kouzlo tohoto historického města.\nRok vydání: 11.06.2004\nNázev originálu: Venice\nSpolupracovali: z anglického originálu ... přeložil Jan Heller\nBenátky jsou městem, které své návštěvníky dokáže okouzlit a navždy si je podmanit. Je to plovoucí muzeum, jedinečné městské prostředí, které vytvořily odhodlané a zručné lidské ruce z vody, písku a nepevných ostrůvků. Kniha plná historie a obrázků více i méně známých míst.\nBenátky (Itálie) -- dějiny\nBenátky (Itálie) -- Reálie\nBenátky / plán města (laminovaný)


BPA a ftaláty | mybottle.cz\nDomů / Blog / BPA a ftaláty\nBPA a ftaláty\nCo znamená BPA?\nMožná ses už setkal se zkratkou BPA, avšak, nic ti to neříkalo nebo jsi jen neměl důvod blíže analyzovat, o co jde. Určitě tě nepotěšíme. Zkratkou BPA se označuje bisfenol A – jde o chemickou látku, která je zosyntetizována kondenzací fenolu s acetonem. Patří k ftalátům a je využívána při výrobě PVC plastů a obalů, kde ovlivňuje jejich pevnost. BPA tvoří součást tzv. BPA. tvrdých plastů – polykarbonátů (setkáš se s označením 7 nebo PC v recyklačním trojúhelníku).\nKde se setkáš s polykarbonátovými plasty?\nNejčastěji je najdeš v plastových opakovaně použitelných lahvích, kojeneckých lahvích, pouličních svítidlech, kuchyňských nádobách, uzavíratelných boxech, nádobách vhodných do mikrovlnné trouby, ve slunečních brýlích, součástech elektrických a elektronických zřízení, kontejnerech.\nBPA a její účinky\nVěděli jste, že BPA v obalech není „zapečetěný“? Ptáte se, co to pro nás v praxi znamená? Jelikož je „volnou“ součástí obalu, uvolňuje se do ovzduší, potravin, jakož i dalších materiálů či tkání, s nimiž se dostává do bezprostředního kontaktu. Při zvýšené teplotě se míra šíření násobí. Určitě se ti už stalo, že sis do prázdné láhve, kterou sis nechal po vypití nápoje, nalil horký čaj. Doporučujeme to několikrát neopakovat, protože nic horšího si už asi udělat ani nemohl.\nPokud se ti v těle nahromadí přílišné množství ftalátů, mohou ti zapříčinit různé zdravotní potíže (ať už mluvíme o hormonální nebo buněčné úrovni, jako například: přeměny vývoje plodu u těhotných žen, poruchy srdce, vznik karcinomů, reprodukční problémy u mužů, vývojové vady mozku , hyperaktivita, obezita, oslabená imunita a jiné).\nVýsledky výzkumu děsí\nVědci z Centers for Disease Control and Prevention provedli v letech 2003 – 2004 výzkum, v němž se zaměřili na zjištění přítomnosti BPA v moči. Výsledky hovoří za vše: v moči téměř všech z 2757 účastníků v různém věku byla potvrzena přítomnost této látky.\nPokud se chceš před touto nepříznivou a zdraví škodlivou chemií opravdu chránit, určitě máš několik možností. Jednou z nich je nakupovat v bezobalových obchodech, které se stávají stále větším hitem i na Slovensku.\nPři uskladnění potravin preferuj raději skleněné, keramické, hliníkové nebo nerezové obaly s ochrannou vrstvou. Pokud už ale používáš plasty, hledej takové, které jsou vyrobeny z polyethylenu (HDPE nebo LDPE) nebo polypropylenu (PP). Takové produkty jsou označeny jako BPA free.\nDalší podstatnou radou je neohřívat potraviny v plastových nádobách, neboť právě tehdy se výrazně uvolňují škodlivé látky. V databázi https://www.ewg.org/foodscores/content/bpa_bombshell_industry_database/, kterou vytvořila pracovní skupina věnující se životnímu prostředí, najdeš cca 16 000 potravin a nápojů, které jsou zabaleny v materiálech, které mohou obsahovat nepříznivé účinky.\nProtože nám záleží na zdraví našich zákazníků, na našem e-shopu MyBottle.cz najdete jen BPA free produkty. Vyberte si z naší široké nabídky.\nAutor článku: Zuzana Wagnerová


Co všechno kvůli emisím ještě zdraží? | iUHLI.cz\n3.12.2018 v 0:00\nSnižování emisí je hlavním důvodem současného i očekávaného zdražování elektřiny i tepla. V Česku už jsou přitom energetickou chudobou ohroženy dva miliony lidí. A 360 tisíc lidí již energetická chudoba zasáhla naplno. Další lidi můžou zachránit poslanci, pokud odhlasují pro teplo snížení DPH.\n„Domácnost se považuje za energeticky chudou, když utratí více jak deset procent svých příjmů za odpovídající vytápění (mezi 18 a 21 °C),“ cituje renomovaný oborový portál TZB-info britskou definici.\nV Evropské unii trpí energetickou chudobou 23 milionů rodin (2017, zdroje zde). Kolik to celkem je lidí, není zřejmé, ale výsledné číslo bude někde mezi 40 až 70 miliony, protože rodiny v evropských zemích mají průměrně jen jedno dítě. Unie má necelých 520 milionů obyvatel, takže v energetické chudobě může žít mezi 7,7 až 13 procenty lidí v EU. Podle portálu Euractiv.cz tato chudoba nejvíc ohrožuje obyvatele Bulharska, Řecka a Portugalska.\nPodle mapy energetické chudoby za rok 2013, kterou přinesl portál TZB-info (zde), trpělo energetickou chudobou dokonce více než 30 procent lidí v Bulharsku a Litvě a mezi 20 – 30procenty v Lotyšsku, Portugalsku a na Kypru. Mezi 10 až 20procenty lidí pak postihla v Itálii, Řecku, Rumunsku, Maďarsku a Polsku.\nV Česku je nyní aktuální růst cen za dálkové teplo. „Hlavním důvodem očekávaného zvýšení cen tepla v teplárnách zapojených do systému emisního obchodování je razantní nárůst ceny povolenky a snížení bezplatného přídělu povolenek na výrobu tepla,“ vysvětluje ředitel Teplárenského sdružení České republiky Martin Hájek. Jde zhruba o 60 procent teplárenských kapacit, protože na blokové výtopny se většinou povinnost emisních povolenek nevztahuje. Podle mapy, kterou má Teplárenské sdružení na svých stránkách (tady) je zřejmé, že se růst cen týká všech tepla po republice bez ohledu na to, zda jsou na černé či hnědé uhlí, nebo na plyn.\nRecept, který zatím stát převážně nabízí, je pro nejohroženější skupinu, tedy seniory, většinou nedosažitelný. Protože rekonstrukce topného systému, nebo zateplení s pomocí dotací vyžadují byrokracii, která je s postupujícím věkem zvládnutelná jen obtížně. Navíc se dotace proplácejí zpětně a často kryjí jen část nákladů, což vyžaduje mít úspory. A to z možnosti zlepšit si hospodaření s teplem vyřazuje prakticky celou skupinu energeticky chudých.\nSmutné je, že i do takto tristní tématiky se aktivisté nestydí zatáhnout genderistická témata. Nechali totiž zpracovat studii Gender a energetika (zpracoval Sociologický ústav a německá politická nadace Heinrich-Böll), která zjistila, že v ohrožených skupinách převažují ženy (důchodci, domácnosti s jedním rodičem, rodiny s více dětmi, venkovské domácnosti a nezaměstnaní). Například mezi lidmi nad 65 let je totiž podle Eurostatu míra ohrožení chudobou v ČR u žen přibližně dvojnásobná oproti mužům (13,6 % a 6,9 %), uvádí studie, citovaná portálem Euractiv.cz. Zmínka o tom, že ženy se dožívají vyššího věku a proto jich v uvedené věkové skupině je prostě víc, chybí. Ale nakonec, tyhle ideologické hrátky, které proti sobě mají štvát ženy a muže, můžeme nechat stranou.\nDůležitější totiž je, že v případě, kdy poslanci DPH na teplo v prosinci nesníží, počet lidí v Česku, kteří se zařadí mezi energetické chudáky, z nynějších 360 tisíc dále vzroste.\nOtázkou ovšem zůstává, o kolik se za tu cenu zlepší kvalita ovzduší? A jak dlouho se ještě bude zdražovat teplo a elektřina kvůli emisním povolenkám a dotacím na obnovitelné zdroje, aniž by to mělo reálný dopad na množství emisí? Česko si ekonomicky vede slušně, a přesto v něm – i kvůli „boji“ proti emisím – energetická chudoba již nyní ohrožuje pětinu populace. Kam až je možné napínat cenu ekologizace podle představ zelených aktivistů a lobbistů?\nNávrh na vyloučení některých existujících klasický.. Celý článek+\nJen loni se při těžbě ropy ve světě spálilo 16 krá.. Celý článek+\nFatální rozhodnutí evropského parlamentu o emisích.. Celý článek+


Med, který nelepí a můžete ho vzít do ruky - Vitalia.cz\nVitalia.cz » Tiskové zprávy » Med, který nelepí a můžete ho vzít do ruky\nMed, který nelepí a můžete ho vzít do ruky\nPraha 21. prosince 2008 - Na český trh vstupuje světově první 100% čirý med, který se nelepí s názvem Honey Drop - med, na který můžete sáhnout.\nKaždý, kdo má rád med a používá ho, ví, jaké problémy přináší užívání této přírodní medicíny. Problémy? Spíše nepříjemné pocity jako jsou – upatlané ruce od ušpiněné sklenice, nánosy zaschlého medu na sklenici, lepící se lžička či při zcukernatění mírná rvačka při dloubání ztuhlého medu. Často si povzdechneme, proč není med v kostce jako cukr?\nHoney Drop všechny tyto problémy řeší.\nHoney Drop je individuálně balený (jeden kus / 5 g.) 100% průhledného sušeného medu bez jakýchkoliv přísad, aditiv či ztužovadel.\nTento produkt je ideální pro oslazení čaje či kávy. Jednoduše rozbalíte, vhodíte do připraveného vroucího šálku a promícháte.\nDostáváte vše, co Vám poskytuje jiný přírodní med, na který jste v současné době zvyklí, jen bez zbytečných nepříjemných starostí. Navíc je více koncentrovaný, neboť je z něj odstraněna nadbytečná voda.\n„Po mnoha letech výzkumu jsme zjistili, že zcela přírodní, vysušený med není jednoduché nalézt. Viděli jsme spoustu sušeného či kandovaného medu, který však vždy obsahoval přidaný cukr, sirup nebo další jiná aditiva. To ale pro naši myšlenku nebylo akceptovatelné. Chtěli jsme poskytnout našim spotřebitelům zcela přírodní produkt, který odstraní nepříjemné vlastnosti medu, které mohou bránit jeho spotřebě“, uvádí Jiří Bušek, zástupce výrobce v České republice." Proto jsme se rozhodli pro spolupráci s kanadskou společností, která tento problém po 18 letech výzkumu zcela vyřešila."\nHoney Drop přichází na trh ve dvou úpravách, a to jako čirý med a med s příchutí citrónu. Honey Drop je možné objednat v balení po 20 ks. Honey Drop má dobu spotřeby 1 rok a neobsahuje žádná barviva, ochucovadla či ztužovače.\nHoney Drop je zcela přírodní produkt pocházející z nepoškozeného prostředí Kanady.\nVíce informací získáte na webových stránkách http://www.honeydream.eu


Rok 2018 - Muzeum Turnov\nHana Kristel – Barvířské řemeslo\nHana Kristel se věnuje přírodnímu barvení vlny, příze, bavlny a hedvábí. Barvířskému řemeslu se učila od textilní výtvarnice Margaret Docherty. Součástí její práce bylo od začátku hledání tradičních zdrojů a neustálé experimentování s širokou škálou přírodních pigmentů. Dnes se její práce vyznačuje velkou řemeslnou zručností a vysokou estetickou hodnotou výrobků. Paní Kristel je diplomovaná dětská sestra a absolventka oboru speciální pedagogika na Pedagogické fakultě Univerzity Karlovy. Dále studovala na Darja Shiatsu School a prošla mnoho kurzů zaměřených na alternativní terapie včetně léčení barvami. Poprvé se setkala s barvířstvím na kurzu v Anglii v roce 2005. Od té doby se mu sama intenzivně věnuje a snaží se prohlubovat své znalosti i schopnosti v tomto odvětví.\nPodstatou tvorby paní Kristel je práce s čistě přírodními materiály a látkami. Zajímá se o historické řemeslné postupy a technologie, ověřené v lidovém prostředí. Techniku barvení tak soustavně zdokonaluje a rozvíjí. Pracuje s přírodními pigmenty způsobem, jakým byly podomácku barveny textilie v tradičním lidovém prostředí.\nRůzné odstíny barvené vlny\nIva Válková – Zpracování ovčí vlny\nIva Válková svým zájmem vždy směřovala k rukodělné činnosti – ve svých devatenácti letech se začala zabývat keramikou a o čtyři roky později se setkala s vlnou – vyrobila vlněnou matraci. Nejdříve z nutnosti pro potřebu svou a svých blízkých, později se matrace staly jejím stálým produktem. Způsoby zpracování materiálu a tudíž i výrobky byly u Ivy Válkové určeny životní situací. Absence dílny a nutnost uživit rodinu vedly k velmi „původnímu“ zpracování vlny. Vlnu posbíranou od malochovatelů ovcí – svých známých a přátel – doma vyprala a použila na vlněné matrace nebo polštáře, či ji dále vyčesala a upředla a následně použila k pletení svetrů či jiných pletených výrobků.\nVše se naučila sama pozorováním jiných řemeslníků a následnou praxí. Celý proces práce spočívá v užití tradičních technik a postupů, což je dáno hlavně množstvím zpracované vlny. Ve větším množství by Iva Válková potřebovala již mechanizaci a tím by se od původního způsobu oddálila, což nechce. Také ji fascinuje udržitelnost tohoto způsobu – člověk je schopný se obléknout úplně sám bez elektrické energie a téměř jakéhokoli vybavení. Materiálem se navíc neplýtvá, jak je tomu u mnohých jiných výrobních procesů. Produkty z vlny mají dlouhou životnost a při dobré péči vydrží majitelům i celý život. Iva Válková se snaží zachovávat v povědomí lidí skutečnost, že právě tento způsob výroby je původní a že teprve z něj vychází možné další postupy. Tento způsob uvažování a princip práce předává dětem též jako pedagožka na Waldorfské škole v Semilech.\nRůzné druhy vlny\nMatrace z ovčího rouna\nIva Válková při práci


Testy GP2: Nejrychlejší byl Leimer, Král dál hledá nový tým - iDNES.cz\nJosef Král již hledí směrem k sezoně 2012. | foto: Romann Klemm\nTři týdny po finálovém závodu sezony začaly týmy formule GP2 zkoušet jezdce pro ročník 2012. Ve španělském Jerezu, kde se dříve konala velká cena F1, byl jasně nejrychlejší Švýcar Fabio Leimer, který poprvé usedl do vozu týmu Racing Engineering. Zúčastnil se také jediný český špičkový jezdec Josef Král. Ve středu jezdil za italskou stáj Trident a umístil se mezi prvními deseti.\nTesty v Jerezu nebyly pouze prvním ukazatelem rychlosti jednotlivých uchazečů o kokpit. Účast nebo neúčast mladých talentů vypovídá o jejich finančních možnostech a plánech pro rok 2012.\nJediný český pilot GP2 Josef Král má finanční podporu pro třetí rok v této sérii zajištěnou a využil první den testů, aby si vyzkoušel spolupráci se stájí Trident.\nStefano Coletti dokázal za Italy letos vyhrávat a také Král si vedl dobře. Ve středu dopoledne byl devátý, odpoledne stáhl odstup na nejrychlejšího Leimera o polovinu a skončil pátý. Jeho týmovým kolegou byl pokaždé pomalý Julian Leal, který pro Čecha jistě nepředstavoval měřítko.\nMěřítkem byl především dvaadvacetiletý Fabio Leimer. Švýcarovi se letos příliš nedařilo, v Jerezu se ale na výbornou zabydlel v červeném voze domácího týmu Racing Engineering. Ve středu byl nejrychlejší v obou měřených trénincích a ve čtvrtek dopoledne zajel vůbec nejrychlejší čas testů.\nNejen Josef Král s velkou pravděpodobností opustí Hornerův málo úspěšný tým Arden: také jeho letošní týmový kolega Jolyon Palmer se poohlíží jinde. Ve středu jezdil za iSport a ve čtvrtek za špičkový Barwa-Addax, přičemž se třikrát umístil mezi nejrychlejšími deseti.\nPětadvaceti konkurentům (čtvrtinu pole tvoří nové tváře postupující do GP2 z GP3) se Král znovu postaví při dalších testech v polovině října v Barceloně. Tam se také rozhodne, s jakým týmem pocestuje v listopadu do Abú Zabí, kde se v rámci Grand Prix formule 1 pojede nemistrovský závod GP2\n1. Fabio Leimer (Švýc.) Racing Engineering 1:27,282 s\n2. Luca Filippi (It.) Coloni 1:27,291 s\n3. Sam Bird (Brit.) Rapax 1:27,555 s\n9. Josef Král (ČR) Trident 1:27,909 s\n1. Fabio Leimer (Švýc.) Racing Engineering 1:27,777 s\n2. Yelmer Buurman (Niz.) Caterham AirAsia 1:27,874 s\n3. Dani Clos (Šp.) Barwa Addax 1:28,049 s\n5. Josef Král (ČR) Trident 1:28,191 s\n1. Fabio Leimer (Švýc.) Racing Engineering 1:26,701 s\n2. Fabio Onidi (It.) Coloni 1:26,483 s\n3. Nigel Melker (Niz.) Arden 1:26,899 s\n1. Jules Bianchi (Fr.) ART 1:27,651 s\n2. Sam Bird (Brit.) Trident 1:27,740 s\n3. Julian Leal (Kol.) Trident 1:27,924 s\nTémata: Barcelona, Caterham, Další série, Fabio Leimer, Formule 1, Jolyon Palmer, Josef Král, Jules Bianchi, Trident


IP videotelefony - Kenex s.r.o.\n› Domovní videotelefony › IP videotelefony\nChcete si s vašimi milovanými volat a zároveň jim vidět zblízka do očí? Všímat si jejich šťastných výrazů po tom, co vás uvidí? Pro komfortnější hovory zde máme IP videotelefony. Cena se pohybuje v řádu několika tisíc, ale výrazně vám prodlouží videosetkání s vašimi nejbližšími. Dotykový displej usnadňuje ovládání, přístroj má vlastní alarm.\nV nabídce máme i IP dveřní jednotky s kamerovým modulem a čtečkou karty. Je to takový strážce vašeho rodinného krbu. S dveřní jednotkou můžete propojit analogový videotelefon a zařídíte si „chytrý dům“. K dispozici máme i příslušenství pro videotelefony v podobě čipů a krabicí.\nDS-KH6320-WTE1/EU – Skladem\nDS-KH6320-WTE1/EU 7" IP bytový dotykový monitor s Wifi a PoE\nHIKVISION DS-KH8340-TCE2 (EU) – Na objednávku\nMožnosti využití stávající, běžné dvoudrátové kabeláže Pohodlná a...\nHIKVISION DS-KH8301-WT Speciální cena pro registrované – 4-6 dnů\nHIKVISION DS-KH8301-WT Velikost displeje:Dotykový 7"; Rozlišení...\nNovinka Kód: 26378\nNovinka Kód: 21530\nMožnosti využití stávající, běžné dvoudrátové kabeláže Pohodlná a jednoduchá instalace...\nHIKVISION DS-KH8301-WT Velikost displeje:Dotykový 7"; Rozlišení displeje:1024x600; Kamerový...


Ovoce do škol v 1.AS | specmo.cz\nOvoce do škol v 1.AS\nTřída 1.AS se zapojila do projektu Ovoce do škol. Dětem z této třídy ovoce velice chutná, ale většina neumí ovoce ani zeleninu pojmenovat. Aby se to lépe naučily, zapojili jsme do poznávání ovoce všechny smysly. Děti si ovoce prohlédly, ohmataly, očichaly a nakonec došlo na ochutnávku. A samozřejmě jim paní učitelka o každém ovoci něco řekla. Také jsme si vzpomněli na tři písničky o jablíčkách.\nPaedDr. Iva Gregorová,\nV rámci projektu Ovoce do škol se žáci 1. AS seznámili s tím, jak se dá ovoce sušit. Nejdříve ochutnali sušená jablíčka – křížaly a sušené hroznové víno – rozinky. Rozinky děti poznaly, ale křížaly jedly poprvé. Proto si umyly jablíčka, paní učitelka jim ukázala, jak je budou krájet a pak se pustily do práce. Za pomoci paní učitelky, paní asistentky a studentky na praxi krájely jablíčka na plátky a dávaly je na papír. Papír s jablky jsme pak přenesly na topení, kde se budou několik dnů sušit. Děti byly tak šikovné, že nakonec krájely jablka zcela samostatně. Práce je velice bavila, takže nakrájely 12 jablíček! Celou třídou se linula příjemná jablečná vůně. Pokud také ještě neznáte křížaly, určitě si je podle fotografií dokážete udělat nebo přijďte do 1. AS ochutnat!\nV rámci projektu OVOCE DO ŠKOL si děti z 1.AS vyrobily ovocné špízy, aby viděly, že z ovoce se dá připravit svačina nebo pohoštění, které lahodí oku i chutná. Druhy ovoce (jablko, pomeranč, kiwi a banán) si děti zopakovaly, seznámily se s tím, jak bezpečně zacházet s nožem a pak podle názoru si ovoce nakrájely a střídavě napichovaly na špejle. Pracovaly s velikým zaujetím, zcela samostatně a nadšeně. A pak už se nemohly dočkat, až si připravené ovoce dají ke svačině.\nV 1.AS probíhá po celý školní rok projekt OVOCE DO ŠKOL. Studentka Míša z PF UJEP v Ústí nad Labem si pro děti připravila v rámci tohoto projektu celý ,,jablíčkový den‘‘. Děti začaly den známou písničkou o jablíčkách a Ančičce, která je natrhala a pak jsme šly do kuchyňky. Aby děti poznaly, že ovoce se nejí pouze syrové, nastrouhaly si jablka a pustily se do pečení závinu. Byly velice šikovné a vůně po celé škole byla důkazem, že se nám opravdu povedl! Po návratu do třídy si děti dokreslily připravenou postavičku kuchaře, mezitím závin vychladnul a mohly začít ochutnávat. Chutnal náramně! Po krátkém odpočinku se děti seznámily s novou básničkou o jablíčku a písničkami z CD Ovoce do škol. Písničky se jim tak líbily, že si dokonce zatančily. Nezapomněli jsme ani na mazurku Měla babka čtyři jabka… A pak už na ně čekala omalovánka – veliké jablko, na které nakonec nalepily roztomilého papírového červíka. Projektový den se nám vydařil!


Outlet Replay – Lconsulting\nZnačkové oblečení té nejlepší kvality naleznete v internetovém obchodě specializovaného na prodej outlet Replay.\nKaždý může chodit ve značkovém oblečení a nemusí za něj platit vysoké částky peněz. Stačí navštívit outlet Replay a vybrati si zboží, které se Vám líbí. Outlet, to nové zboží, které však již není v aktuální sezónní nabídce a proto se prodává za nižší cenu než je kolekce aktuální. Je to šance pro každého, kdo nechce vyhazovat peníze za aktuální kolekce, ale přesto chodí rád dobře a moderně oblečený. Najděte si oděv pro každou příležitost. Elegantní a slušivé pro společenskou událost nebo dobře padnoucí a pohodlné do práce. Vybere si opravdu každý.\nVyberte si z pestré nabídky sortimentu oblečení. Bundy, džíny, sukně, trička, halenky, tílka nebo třeba vesty. V outlet Replay naleznete také velice estetické módní doplňky a také obuv.\n← Zažijte vyžití se snowkittingem


Start ligy bez velké posily? Musím být trpělivý, říká Polák - iDNES.cz\nV CIVILU. Jan Polák (vpravo), který za Brno ještě nenastoupil, sleduje s dalšími marody duel Zbrojovky. | foto: www.fczbrno.cz\nMěli by běhat, bojovat, vymýšlet chytré pasy a tvořit kompaktní trio.\nTo poslední se (na snímku zleva) Matúši Lackovi, Pavlu Zavadilovi a Janu Polákovi při víkendové generálce brněnských fotbalistů proti Stuttgartu skutečně podařilo. Místo na trávníku ale trojice záložníků Zbrojovky seděla na tribunce. Proč? Nejsou fit.\nSlovenský marod Lacko nenastoupil proti německému celku, který vyškolil Zbrojovku 4:0, kvůli nataženému svalu. „Předpokládám, že do středečního tréninku by ale měl být v pořádku,“ ujišťuje brněnský kouč Svatopluk Habanec.\nJasno je i u špílmachra Zavadila. Po operaci kolene poctivě rehabilituje a doufá, že by mohl stihnout pár kol na závěr podzimu.\nVelký otazník naopak visí nad Janem Polákem. Zvučná brněnská posila v přípravě neodehrála jediný zápas. Nedělní start ligy proti pražské Slavii se kvapem blíží, ale 35letý exreprezentant vzkazuje: „Zatím musím pauzírovat.“\nJako by se na brněnského odchovance po návratu domů přilepila smůla. Úvodní týden letní přípravy vynechal kvůli problémům se stěhováním z Německa.\nK novému týmu se připojil při kondičním bloku v Uherském Brodě. Na tréninku ale schytal „koňara“ do lýtka. „Teď jsou to skoro tři týdny a sval pořád není v pořádku,“ líčí Polák. „Jsem zklamaný z toho, že se to zatím nevyvíjí tak, jak bych chtěl, ale nic s tím nenadělám. Musím být trpělivý,“ ví zkušený záložník.\nJeho situace je o to mrzutější, že s lýtkem laboroval ještě coby hráč Norimberka. I kvůli zranění na jaře odehrál v druhé bundeslize pouze 10 minut. „Herní praxe mu k jeho maximálnímu výkonu bude chybět, ale vzhledem k jeho zkušenostem to zásah nebude,“ věří trenér Habanec, který vzal maroda Poláka i na týdenní kemp do Rakouska. „Žádný dovolenkářský režim tam ale nebyl.“\nZatímco brněnští fotbalisté dřeli na trávníku, Polák společně s rekonvalescentem Zavadilem trávil čas v posilovně nebo na rotopedu. „Chtěl jsem, aby všichni nasáli nové věci, a oni jsou navíc velké osobnosti,“ vysvětluje Habanec.\nNa Slavii aspoň na lavičku?\nNecelý týden před startem ligy zatím v Brně není největší téma, s jakými ambicemi přeměněná Zbrojovka s novým koučem do nové sezony vstoupí, ale spíš to, zda u toho bude Polák.\nHabanec doufá, že by se slavný brněnský rodák mohl v neděli objevit alespoň mezi náhradníky. „Zatím nevylučuju nic,“ podotýká Polák. „Nechtěl bych ale jen sedět na lavičce a zabírat místo. Je to svalové zranění, které se musí doléčit. Jinak je tu riziko, že by se mohlo obnovit a ztratil bych víc času,“ doplňuje defenzivní štít. „Na Honzovi je vidět, že ho to mrzí, ale sám ví, že když nebude stoprocentně zdravý, může ublížit sám sobě,“ uvědomuje si trenér.\n„Byli jsme jedna velká famílie“\nPolákova premiéra by se tak musela odsunout minimálně o týden do Karviné, kde se Zbrojovka představí 6. srpna. „Takhle dopředu se zatím nedíváme. Máme naplánované kontroly, své stanovisko řeknou i doktoři,“ říká mistr Evropy do 21 let a účastník světového šampionátu.\nBrňané se ode dneška začínají chystat na nedělní duel se Slavií, kterou minulou sezonu dlouho proháněli v boji o páté místo. „Hráči měli po soustředění dva dny volna. Potřebovali jsme si od sebe asi všichni odpočinout,“ pousměje se Habanec. „Týden jsme byli jako jedna velká famílie. Ale bylo to velice důležité i pro fotbalovost,“ dodává nástupce trenéra Kotala, jenž chce Zbrojovce vtisknout atraktivnější a líbivější herní projev.\nTémata: Brno-město, Jihomoravský kraj, zranění, Bundesliga, Dušan Fitzel, Matúš Lacko, MFK Karviná, Pavel Zavadil, Slavia, Stuttgart, Svatopluk Habanec, Zbrojovka Brno


Cukrářské potřeby plzeň – Kovové konzole na police\nNabízíme výhradně originální cukrářské potřeby světových značek,kteří kladou maximální . Cukrářské potřeby,suroviny,barvy,jedlý papír,cukrářské hmoty,polevy,cukrářské. Rádi vás také uvidíme v našem kamenném obchodě v Nýřanech a v Plzni.\nCZ s cukrářskými potřebami, formami na pečení a dortovými formami. Prodej cukrářských potřeb, široká nabídka . Nabízíme silikonové a plastové formy, dortové formy a formičky, dortové stojany, tácy a pilíře, vykrajovátka a vypichovačky. Cukrářské potřeby Plzeň už rozebírají maminky na webu eMimino. Podívejte se na jejich rady a přidejte do diskuze své zkušenosti. Aktuální katalog firem v kategorii cukrářské potřeby Plzeň-město.\nInternetový obchod s cukrářskými potřebami, formami na pečení a dortovými formami. POMŮCKY PRO CUKRÁŘE POTŘEBY PRO CUKRÁŘE MARCIPÁN DORT DORTY VYKRAJOVÁTKA VYPICHOVAČE POTRAVINÁŘSKÉ BARVY FORMY . Děvčata, moc prosím, nevíte kde je cukrářská prodejna poblíž Plzně. Cukrářské potřeby TIMIDEKOR – prodej cukrářských potřeb v internetovém obchodě pro domácnosti i podnikatele. Kvalitní zboží a ukázky cukrářské výroby.\nDomů ; Kuchyňský inventář a nádobí ; Cukrářské potřeby ; Stěrky a štětce. Cukrářský fondán 250g červený – Cukrářské a pekařské potřeby – Cukrářské fondány.\nNovinky na e-shopuúnor 20Jedlý papír HC Plzeň. Potřeby nejen pro cukráře – potřeby, pomůcky pro cukráře. Cukrářské potřeby Ostrava, Olomouc, Kroměříž. Koření lze koupit v Plzni, Táboru, Písku a dalších městech, nebo v e-shopu.\nAntonína Uxy 11 Nýřany, Cukrářské potřeby, Nýřany . Nabízíme modelovací a potahovací hmoty, marcipán, cukrářské…. E-shop nabízející cukrářské potřeby a pomůcky, dortové formy, silikonové formy a formičky, . Adresa:Benešova třída 23302 NÝŘANY (okres Plzeň-sever, Plzeňský kraj) Telefon:64144. Dlouholetá tradice výroby, vynikající kvalita a životnost. Cukrářské potřeby MOJECUKROVINKY, Soběslav , okres Táborsko, kraj Budějovický.\nPlzeň … cukrářské výrobky … , 301Plzeň – Jižní … sídlíme: Plzeň. Cukrářské Suroviny … cukrářské potřeby … cukrářské suroviny. Ověřené informace o firmách z oboru Cukrářské výrobky v regionu Plzeňský kraj a. E-shop – jedlý papír – cukrářské potřeby – doplňky na párty, svíčky, ubrousky talířky, kelímky – koření a kořenící směsi – hračky – šperky – bytový textil – papírenské . Cukrářské potřeby,suroviny,barvy,jedlý papír,cukrářské hmoty,polevy,cukrářské zdobení. Cukrářské potřeby,suroviny,barvy,jedlý papír,cukrářské hmoty,polevy,cukrářské zdobení,vykrajovátka,formy,patchwork,kuchyňské pomůcky,svíčky,cukrářské .


Jméno Miroslaw Mieczyslaw Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek\nJméno Miroslaw Mieczyslaw má 0 lidí.\nJméno Miroslaw Mieczyslaw je složeno z více jmen. Jméno Miroslaw nosí 3 obyvatelé ČR. Jméno Mieczyslaw nosí 6 obyvatel ČR.\nDiskuze na téma: Jméno Miroslaw Mieczyslaw Ostatní diskuze:


Řadiče a adaptéry Creative | Alza.cz\n»Creative»Alza»Komponenty»Řadiče a adaptéry\nŘadiče a adaptéry Creative – doručíme už v den objednávky. Přečtěte si, proč nakupovat na Alza.cz.\n6 důvodů, proč nakupovat Řadiče a adaptéry Creative na Alza.cz\nŘadiče a adaptéry Creative skladem umíme doručit už v den objednávky! Doručujeme i o víkendu.\nŘadiče a adaptéry Creative – hlavní typy\nPodívejte se na produkty seřazené podle ceny od nejlevnějšího v kategorii levné řadiče a adaptéry Creative


Zpět na: Opakované hladovky a omezení příjmu kalorií jsou lékem na chronická onemocnění\n*5Je zbytečné držet hladovku,musí se jíst s rozumem a menší porce.\nJeden den nejíst, jenom pít, mě udělá jenom dobře, sama to na sobě cítím. Jsem taková odlehčená,\nLucie Leitnerová 10.09.2019\nNo vůbec nechápu, kdo jsem napsal takový exkrement, já díky snížení příjmu kalorií a opakovaných hladovek teď ležím v nemocni v Praze s poruchou příjmu potravy... Neveřte prosím všem těmhle internetovým kecům. Děkuji Lucie\nAutorka článku měla použít přesný název "přerušovaný půst", protože popisovaný způsob stravování není hladovka. Čtenář se zájmem o uvedené zdravotní benefity tak může s ohledem na stručnost článku další informace čerpat právě vyhledáním pojmu "přerušovaný půst", aby se mu dostalo relevantních informací.\nMat Lenka 10.09.2019\nV tomhle případě nesouhlasím, popsané odborné názory se opravdu vztahují na skutečnou hladovku (tzn. třeba celý den nebo i několik dní nejíst nic, jen pít), nikoli na přerušovaný půst - ten na tohle nestačí.\naster Mat 11.09.2019\nJe to skoro jedno - takové "nestravování" si těžko může dovolit někdo, kdo každý den fyzicky pracuje. Po týdnu budete padat únavou, po dvou týdnech už budete rýt čenichem v zemi a po třech týdnech vás vyrazí, protože nezvládnete ani desetinu toho, co vaši kolegové - a myslím skutečnou fyzickou práci a ne to, co za ni někteří výtečníci považují *6*\nAha, Tak proto jsou nezaměstnaní a důchodci velmi zdraví...\nLidé jí všeobecně špatně. Půst se dodržoval v pátek v křesťanství i jiných náboženstvích. Neznalost o lidském těle přináší problém.\nVyvážená strava je zdravější než extrémy ve stravování.\nTady si někdo zásadně plete pojmy s dojmy, monocyty jsou sice bílé krvinky, které na zánět reagují, ale protože jsou součástí imunitního systému, snaží se jej potlačit, ne že by ho vyvolávaly. Prostě opět blábol\nTrochu chybí v článku informace, co je půst a co hladovka. Z toho jsou zmateni diskutující, nikdo neví, o čem se píše.\nHladovku bych nikdy nedržela.\nJarda helus 10.09.2019\nKdyž budu držet hladovku, budu jak kostlivec.\nV poslední době se stále řeší půsty, hladovky a správný životní styl. Myslím si, že jednou za čas je potřeba pročistit si tělo\nVladula JankaSklenka 11.09.2019\n;-)To je přesně také můj názor


Zemědělství - 1. čtvrtletí 2014 | ČSÚ\nZemědělství - 1. čtvrtletí 2014\nVýroba masa i nákup mléka poklesly jen mírně, cena mléka vzrostla\nV 1. čtvrtletí 2014 bylo vyrobeno 107 714 tun masa, tj. o 0,9 % méně než v 1. čtvrtletí minulého roku. V produkci hlavních druhů masa došlo jen k malým meziročním změnám (hovězího +0,1 %, vepřového −1,4 %, drůbežího −0,3 %). Nákup mléka se snížil o 0,3 % na 579 425 tis. litrů, jeho cena pro zemědělské výrobce vzrostla o 21,8 % na 9,70 Kč za litr.\nV 1. čtvrtletí 2014 bylo poraženo 54 755 ks skotu, meziročně o 0,8 % méně. K poklesu došlo ve všech kategoriích (u mladého skotu o 10,7 %, u krav o 7,6 %, u jalovic o 6,1 %, u telat o 0,6 %) kromě býků, kde byl zaznamenán nárůst 9,0 %. Celková produkce hovězího a telecího masa činila 16 180 tun. Meziročně zůstala na stejné úrovni (o 0,1 % více), ve srovnání s předcházejícím čtvrtletím byla nižší o 3,9 %.\nPočet poražených prasat se snížil na 639 495 ks, tj. meziročně o 1,7 %. Výroba vepřového masa klesla na 57 319 tun (o 1,4 %), vzhledem k předcházejícímu čtvrtletí, ve kterém je pravidelně nejvyšší výroba masa v roce, byla nižší o 3,2 %.\nVýroba drůbežího masa dosáhla 34 172 tun a byla v porovnání se stejným obdobím předchozího roku jen o 0,3 % nižší.\nPodle výsledků posledního statistického šetření v chovu skotu k 31. prosinci 2013 bylo v České republice chováno 1 332,1 tis. ks skotu (+0,8 %), z toho 552,9 tis. ks krav (+1,9 %). Ve všech významných kategoriích došlo k mírnému meziročnímu zvýšení stavů, u dojných krav o 2,2 %, u masných o 1,2 %, u býků ve výkrmu o 1,7 % a u zapuštěných jalovic o 3,9 %.\nStavy prasat se ke stejnému datu zvýšily na 1 547,7 tis. ks (+0,9 %). Přestože v kategorii prasat ve výkrmu byl zaznamenán meziroční pokles o 3,0 %, v kategorii chovných prasat došlo ke zvýšení stavů o 6,3 %, z toho stavy prasnic vzrostly o 4,2 % (na 102,4 tis. ks) a zapuštěných prasniček o 11,1 %.\nV chovu drůbeže došlo k meziročnímu navýšení stavů o 2,0 % (na 20 816,4 tis. ks). Stavy nosnic však poklesly o 3,9 % (na 4 119,3 tis. ks).\nCeny zemědělských výrobců jatečného skotu se v 1. čtvrtletí meziročně snížily ve všech kategoriích: u telat o 22,9 %, krav o 6,7 %, v nejvýznamnější jatečné kategorii, u býků, nebylo snížení tak výrazné (o 3,2 %), u jalovic pouze o 0,8 %. Průměrná cena jatečných býků byla 45,43 Kč/kg v živém a 82,68 Kč/kg jatečně upraveného těla (JUT).\nCeny zemědělských výrobců jatečných prasat mírně vzrostly (o 3,1 %). Zemědělci prodávali jatečná prasata za průměrnou cenu 33,21 Kč/kg v živé hmotnosti a za 42,68 Kč/kg v jatečné hmotnosti.\nCeny zemědělských výrobců jatečných kuřat se snížily o 4,7 %. Průměrná cena jatečných kuřat v I. tř. jakosti byla 24,11 Kč/kg v živém.\nPodle předběžných výsledků zahraničního obchodu 1) s živými zvířaty v období od prosince 2013 do února 2014 byla bilance obchodu kladná u všech tří druhů, u skotu 17 039 tun, u prasat 718 tun a u drůbeže 8 671 tun.\nVývoz živého skotu výrazně převyšoval jeho dovoz. Přestože se dovoz meziročně téměř zdvojnásobil, dovezeno bylo pouhých 331 tun, zatímco vývoz dosáhl 17 370 tun (+10,5 %). Vývoz zahrnoval 26,8 tis. ks skotu určeného k dalšímu chovu a 20,1 tis. ks k porážce. Hlavními obchodními partnery pro vývoz skotu bylo Rakousko, kam se vyvážel jatečný skot, a Německo, na jehož trhu našla uplatnění jatečná i zástavová zvířata, především telata.\nDovoz živých prasat činil 4 970 tun (−12,3 %), vývoz 5 689 tun (−5,5 %). Výrazně se omezil dovoz selat, a to na 81,0 tis. ks (−31,6 %). Dovoz jatečných prasat se zvýšil na 23,1 tis. ks (+14,5 %) a jejich vývoz poklesl na 46,8 tis. ks (−8,1 %). Živá prasata se nejvíce dovážela z Německa (jatečná i selata) a Dánska (selata). Ve vývozu převládala prasata určená na Slovensko a do Maďarska.\nDovoz živé drůbeže se ve srovnání se stejným obdobím minulého roku propadl na polovinu a dosáhl jen 726 tun (−43,4 %), nižší byl dovoz jatečných kuřat, ale i jednodenních kuřat a hlavně krůťat. Vývoz živé drůbeže zůstal na stejné úrovni (9 396 tun, +0,6 %). Nejdůležitějším partnerem pro dovoz drůbeže bylo Německo, odkud se dovážela hlavně jednodenní mláďata. Vývozy směřovaly především do Polska (jatečné krůty a kuřata, jednodenní kachňata) a na Slovensko (jednodenní kuřata).\nZahraniční obchod 1) s masem vykázal zápornou bilanci u všech tří druhů, u hovězího −3 394 tun, vepřového −45 763 tun a drůbežího −14 493 tun.\nDovoz hovězího masa se meziročně zvýšil na 5 147 tun (+7,4 %), vývoz poklesl na 1 753 tun (−17,1 %). S hovězím masem se oběma směry obchodovalo s Polskem, dále se dováželo z Německa, Nizozemí a Irska, vyváželo se na Slovensko.\nVepřového masa se dovezlo 55 640 tun (+2,3 %), nejvíce z Německa, vyvezlo se ho 9 877 tun (−0,1 %), hlavně na Slovensko.\nDovoz drůbežího masa se meziročně snížil (na 22 168 tun, −5,5 %), zatímco vývoz se zvýšil (na 7 674 tun, +13,8 %). Dovezené drůbeží maso pocházelo z Polska, Brazílie, Maďarska a Německa, vyváželo se na Slovensko.\nV 1. čtvrtletí 2014 nakoupily mlékárny od tuzemských producentů 579 425 tis. litrů mléka. V porovnání se stejným obdobím minulého roku je to jen o 0,3 % méně.\nCeny zemědělských výrobců mléka meziročně vzrostly o 21,8 %. Výrobci prodávali mléko jakostní třídy Q za průměrnou cenu 9,70 Kč za litr.\nV zahraničním obchodě 1) s mlékem a mléčnými výrobky převyšoval vývoz nad dovozem o 163 523 tun. Ve srovnání se stejným obdobím minulého roku se dovoz i vývoz mírně zvýšil, dovoz na 62 732 tun (+1,9 %) a vývoz na 226 255 tun (+3,3 %). Dovoz se zvýšil u zakysaných mléčných výrobků (+6,9 %), mírně se snížil u másla (−2,1 %), sýrů a tvarohu (−2,5 %) a výrazně poklesl u mléka (−13,7 %). Naopak vývoz mléka vzrostl (+6,1 %), vývoz zakysaných mléčných výrobků se propadl o 22,8 %. Mírně poklesl i vývoz sýrů a tvarohu (−3,8 %), másla se vyvezlo stejně (+0,5 %) jako v odpovídajícím období loni.\nKontaktní osoba: Ing. Jiří Hrbek, tel. 274 052 331, e- mail: jiri.hrbek@czso.cz\nTermín ukončení sběru dat: 10. 4. 2014\nTermín ukončení zpracování: 28. 4. 2014\nTermín zveřejnění další RI: 30. 7. 2014\nZveřejněno dne: 30.04.2014