E-kniha: Vyšší level – Katrin Walldová | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Vyšší level – Katrin Walldová\n– Eli Barlow vedl obyčejný život. Tato skutečnost se však v jediné vteřině změní v boj o přežití, když po brutálním útoku procitá na nehostinném místě. Obklopen lidmi se stejným osudem začíná svou strastiplnou cestu k získání ztracené ... (celý popis)\nK elektronické knize "Vyšší level" doporučujeme také:\nVše, za co jsi šťastný, činíš svatým.\nPach zatuchliny, deroucí se do nosních dírek a následně do centra smyslového vnímání, donutil muže zatřepat hlavou. Bohužel pozdě zjistil, že je to příliš bolestivé.\nMusel mít na hlavě hned několik ran. Cítil tupou bolest na temeni a o něco ostřejší na spánku. Znavená ruka se automaticky zvedla k jedné z nich, k té co byla přístupnější a prsty ji opatrně ohmataly. Na bříškách ulpěla vlhkost ještě nezaschlé krve. Přiměl se otevřít aspoň jedno oko, aby se přesvědčil o své domněnce, že jde o životadárnou tekutinu, a když opravdu zahlédl červenou skvrnu pokrývající jeho špinavé prsty, zase oko pevně zavřel. Rozhodl se, že už ho neotevře. Nikdy. Ani to druhé.\nEli Barlow se snažil vzpomenout. Tomuhle všemu muselo něco předcházet. Někdo ho zbil a pak praštil do hlavy. Jistě. Jak se postupně probíral, začínaly o sobě dávat vědět i jiné bolestivé části těla. Třeba druhá ruka. Zkusil pohnout s předloktím, ale nešlo to. Tak šíleně to zabolelo, že to okamžitě vzdal. Měl asi vykloubené zápěstí. Anebo zlomené. Jediné, co ho mohlo uklidnit, bylo, že dokázal zakmitat prsty, tak snad nebyl porušen žádný nerv.\nDalší bolest se ozvala na boku a v koleni. Vypadalo to na naraženou kyčel a koleno bylo rozbité, i na něm zela rozšklebená\nzakrvácená rána, která na sebe upozorňovala divokým pulsováním. Nemusel se tam ani podívat, aby si to dokázal velmi živě představit.\n„Hej ty, vnímáš?“ ozvalo se kousek od jeho levého ucha. V první chvíli se nechtěl pohnout. Napadlo ho, že bude předstírat, že je mrtvý. Bude tady prostě jenom ležet a utápět se ve vlastní lítosti nad osudem, který ho potkal. Jenže, jaký osud ho vlastně potkal? Nevěděl nic, nevzpomínal si, ne úplně. Možná právě proto ho přemohla zvědavost a konečně se donutil oči otevřít.\nJen malý kousek od něj seděl neznámý kluk. Jeho tvář byla umouněná, oblečení otrhané a hnědé vlasy mastné tak, že se na nich dělaly žmolky špíny. A taky nijak vábně nevoněl, no, spíš dost páchl, dalo by se říct. Jeho odér přebil zatuchlinu, kterou Eli po probuzení ucítil jako první.\n„Kdo jsi?“ zeptal se ochraptělým hlasem. Sám se nad ním zhrozil. Zněl opravdu příšerně.\n„Kurt. A jak říkají tobě?“ zajímal se mladík. Eli si ho znovu prohlédl od hlavy k patě a pak natočil tvář na druhou stranu. Udělal to velice pomalu, bolest hlavy měl naštěstí v paměti stále.\nJak tak putoval očima po úplně neznámém prostředí, které tvořil zaneprázdněný obrovský prostor, podobající se skladišti, přinutil se k novému vzpomínání. Přece si na něco pamatovat musí. Že by ho ochromila ta rána do hlavy? Možná. Zlom nastal v okamžiku, kdy si Eli všiml dalších lidí. Nebyli s Kurtem sami. Všude kolem se povalovali stejně jako on mladí muži. Někteří leželi, jiní napůl seděli a leželi, nikdo z nich se neusmíval. Oblečení všech bylo laděno do šedých odstínů, ale stačilo málo, aby si Eli uvědomil, že dříve měly\njejich oděvy jiné barvy, možná i zářivé. Textilie na jejich tělech byly obalené špínou a prachem, skrz které neměly barvy šanci prosvítat.\nO tomhle místě už slyšel. Bylo to doupě, propast na samém okraji společnosti, také se mu říkalo Ospalá věž. Kdo se sem jednou dostal, už odsud nikdy neodešel, ne tak, jak by si přál. Hodně lidí zde zemřelo, ale říkalo se o nich, že usnuli, proto ten název.\nEli nemohl uvěřit svému uvědomění. Vše, co o Ospalé věži věděl, bylo pouze z doslechu. Nikdy těm povídačkám příliš nevěřil, nebral je vážně a hlavně je neřešil. Protože jako nebylo snadné se dostat ven, nebylo ani snadné proniknout dovnitř, pokud si dával člověk dobrý pozor. V jeho životě se někde stala chyba.\n„Kde to jsem?“ I přesto se zeptal. Co když teď doopravdy zjistí, že není Ospalá věž jen pohádka, kterou se straší děti?\n„Ty nevíš?“ zašeptal Kurt. Dotázaný pomalu zavrtěl hlavou. Znovu zvedl zdravou paži a dotkl se rány na spánku. Stále byla teplá a vlhká. Nechtěl si hrát na tvrďáka, ale ošetření by bodlo.\n„Neříká ti nic Ospalá věž?“ špitl Kurt. Eli se kousl do rtu a zamrkal víčky. Ano, snažil se na to dívat s nadhledem, ale jakmile jeho nový kámoš vyslovil ta dvě slova, přejel mu mráz po zádech.\n„Jo,“ vydechl. Přemáhal se, aby se mu nezačala třást brada. Není přece žádný posera. Zvládne to. Ať už se sem dostal z jakéhokoliv důvodu, tak to ustojí.\n„Bolí to?“ Kurt se ho dotkl opatrně na zápěstí. Eli sykl a zatnul zuby.\n„Jenom trochu,“ zavrčel. Už aby se mu vrátil jeho normální hlas, i díky tomu skřehotání si připadal zranitelnější.\n„Mně zlomili nohu a popálili mi záda horkým olejem, ale už je to dobré, naštěstí si na ně nevidím, asi bych to nesl mnohem hůř,“ pokrčil Kurt rameny. Poté se k Elimu otočil zády a vykasal si tričko. „Co? Jak to vypadá?“ zajímal se.\nElimu se zvedl žaludek. Nic tak odporného ještě v životě neviděl. Kůže na Kurtových zádech byla vrásčitá, scvrklá a zarudlá. Na páteři mu téměř vystupovaly obratle, jak se kolem nich pokožka škvařila. Několikrát nasucho polkl, protože měl pocit, že obsah jeho žaludku půjde prostě ven.\n„Je to docela dobrý,“ zalhal a stáhl mladíkovi lem trička k pasu. „Ale taky to musí bolet,“ zkonstatoval.\n„Spíš to dost táhne, nejde na tom spát, ale jsou chvíle, kdy to vůbec nevnímám,“ mávl Kurt rukou. Samozřejmě, přece neukáže člověku, kterého nezná slabost. Anebo je jen obrovský optimista, pomyslel si Eli.\nNovopečený obyvatel Ospalé věže si začal připadat nepatřičně, jak ležel na zemi a Kurt nad ním seděl. Zapřel se tedy o zdravou dlaň a pokusil se zvednout alespoň na loket.\n„Neměl by ses namáhat. Budeš mít spoustu času na odpočinek,“ vysvětlil mu mladík.\n„Mám žízeň,“ zachrčel Eli. Až se napije, jeho hlas bude určitě lepší.\n„To my všichni. Ještě jsi mi neřekl tvé jméno,“ pobízel ho Kurt. Eli na něj koukal jak na zjevení. Co myslel tím – to my všichni?\nDřív, než se stačil zeptat, Kurt pohlédl někam za něj. Přes ukrutnou bolest Eli udělal to samé, aby zjistil, co druhého muže zaujalo. Pak za sebou ucítil pohyb a následně se před ním objevily nohy v otrhaných tmavě šedých kalhotách, které se kulhavě rozběhly někam dopředu. Eli nechápal, co se to děje, ale všiml si, že je kolem něj najednou nějak víc hluku. Chtěl to všechno s Kurtem probrat popořadě, zeptat se na ostatní lidi v Ospalé věži, na podmínky, na to, jak se sem mohl dostat, ale došlo mu, že bude muset počkat.\nVětšina mužů, kteří předtím seděli či leželi, se rozběhla za Kurtem. Na konci skladu se během několika vteřin utvořil dav otrhaných, páchnoucích lidí, kteří se překřikovali jeden přes druhého, strkali do sebe a dokonce Eli viděl, jak jeden hodně vysoký kluk dal druhému, o hlavu menšímu facku, až dotyčný upadl na zem. Celá ta šílená podívaná trvala sotva pár minut. Anebo ji Eli tak vnímal. Přestal se na ni soustředit v okamžiku, kdy se z davu vyloupl Kurt s nějakým balíčkem v náruči, se kterým se rozběhl zpátky. Eli se mezitím donutil zvednout do sedu. Jakmile stál Kurt nad ním, vysypal mu obsah svých rukou do klína. Eli pohlédl nechápavě vzhůru.\n„Denní příděl,“ řekl Kurt jakoby nic. Eli koukl zpět a pak se začal věcmi prohrabovat.\n„Je tam i nějaká dezinfekce. Nikdo ji dneska asi nepotřeboval, tak bylo snadné ji ukořistit. Tady!“ Kurt se shýbl, aby ukázal prstem na nenápadnou bílou lahvičku. Eli ji vzal mezi prsty a přečetl si rychle etiketu. Peroxid vodíku.\n„Nevezmou mě na ošetřovnu?“ Podíval se na druhého muže zděšeně. Kurt přivřel oči a kousl se do koutku rtu. Skoro to vypadalo, jako kdyby chtěl zabránit úsměvu.\n„Na ošetřovnu?“ zopakoval.\nEli si olízl ret a sklonil hlavu. Oči se pokusily na tu krátkou trapnou chvíli zaměřit na něco jiného, co mu Kurt hodil do klína.\n„Jo, no... myslel jsem si...“\n„Dej mi to!“ Mladík mu lahvičku vytrhl a posadil se vedle. Pak se natáhl po Eliho tričku a uchopil ho za natržený lem. Několika prudkými pohyby urval kus látky, odšrouboval víčko dezinfekce a nalil trochu na provizorní gázu.\n„Bude to dost štípat, tak zatni zuby,“ doporučil Elimu. Druhý muž se po něm s hrůzou podíval, ale to už Kurtova ruka směřovala k jeho spánku.\nZprvu vyjekl, pak se zakousl do jazyka a nakonec dal zavděk vlastní ruce, přesněji palci. Co bylo tohle sakra za místo, že mu musel ránu ošetřovat kluk bez patřičného vzdělání? Anebo se spletl a Kurt v Ospalé věži působil i jako lékař?\nBolest začala otupovat až po nějaké minutě. Tenhle nekonečný čas Eli strávil se zavřenýma očima, zahryznutý do kůže a s ukrutnou touhou zjistit, co se stalo s jeho životem, který byl ještě donedávna úplně v pořádku. Nekonfliktní a nikoho neobtěžující.\nJakmile Kurt přestal s ošetřováním, Eli mu věnoval ublížený pohled.\n„Ještě mám jednu vzadu,“ zahudroval. Kurt se pousmál a přesedl si dozadu. Druhá rána naštěstí nebyla tak velká, ale bolelo to úplně stejně, když ji dezinfikoval. Opět mu chtěl Eli vytrhat všechny vlasy.\nJako poslední mu bylo ošetřeno odřené koleno, pak Kurt dezinfekci odložil a prohrabal se v dalších věcech, jež se mu podařilo získat.\n„Tady je voda a tady mléko. A taky nějaké suchary,“ jmenoval položky. Eli se vrhl po malé láhvi s vodou. Byla to jenom čtvrt litrovka, ale i tak si užíval každý doušek.\n„Měl by sis nechat i na později. Další dostaneš nejdřív zítra v tuhle dobu,“ upozornil ho Kurt. Eli přestal ihned pít a pomalu zašrouboval víčko. V láhvi zbyla ještě půlka. Raději si vzal krabičku s mlékem a posilnil se jím. Většinu sucharů snědl na posezení. Ještě nikdy necítil takový hlad.\n„Kurte, potřebuju vysvětlit, co se to tu děje. Jak jsem sem dostal a...“ Eli zvedl ruku s vodou před sebe. „Proč si mám šetřit vodu? Slyšel jsem o Ospalé věži nějaké věci, ale...“\n„Určitě jsi neslyšel to nejdůležitější,“ přerušil ho muž. „V první řadě jsou to jenom dohady, protože se odsud ještě nikdy nikdo nedostal. Jak by tomu teda člověk tam venku mohl věřit? Jak by si mohl udělat pořádný obrázek o tom, co je Ospalá věž vlastně za místo?“\n„Přesně to bych se rád dozvěděl,“ vyhrkl Eli netrpělivě. Už ho to přestávalo bavit, tohle tajnůstkaření. Proč mu prostě Kurt nemohl všechno říct?\nDruhý muž se ohlédl za sebe a ještě víc se k Elimu naklonil. Odér špíny a potu, který ho doprovázel, zvedl Elimu žaludek. Musel začít dýchat ústy.\n„Řeknu ti základní pravidla a taky informace, nic navíc. Nemají rádi, když se moc vybavujeme...“\n„Prostě poslouchej,“ zavrčel Kurt naštvaně. Eli zmlkl. Dobře, už ho nebude přerušovat.\n„Někdy v tuhle dobu nám nosí zásoby jídla a pití. Je toho málo a ne vždycky na všechny vyjde. A kdo je silnější, ten bere slabším, tak to tu prostě chodí. Ošetřovnu tu nenajdeš. Pokud utrpíš nějaké zranění, můžeš se akorát modlit, aby se zahojilo samo, a aby se ti podařilo jako mně, získat dezinfekci. Nic jiného na to nedávají. Každý večer si vyberou několik lidí a odvedou je. Někdo se vrátí, někdo ne, ale ten, komu se to podaří, je většinou polomrtvý a má obrovské štěstí, když se z toho dostane.“ Kurt se zhluboka nadechl, aby mohl pokračovat. Anebo ještě víc vyděsit Eliho dramatickou pauzou. „Na nějakou umývárnu taky zapomeň. Dokud se nedostaneš do vyššího levelu, jakože takovou výsadu má tak jeden ze stovky, nepoznáš, co je to teplá voda a mýdlo. Rozhodně není terno, být tady, ale nechci ti mazat med kolem pusy,“ pokrčil Kurt rameny. Eli na něj po celou dobu jeho povídání nepřestal zírat.\nKdyž se konečně vzpamatoval, vypadlo z něj jediné.\n„Do vyššího levelu?“ To ostatní musel vzít, jak to je, i když mu z toho vstávaly chlupy na těle. Znamenalo to totiž, že mu možná\nzápěstí špatně sroste, protože se na něj nepodívá doktor a sám nemá šanci si ho něčím zafixovat. Také to znamenalo, že za pár dní bude páchnout úplně stejně jako Kurt a za několik týdnů si bude muset nechat zajít chuť na kysličník, aby si mohl odbarvit vlasy. Sice teď jeden měl, ale při absenci vody a šamponu riskoval, že mu vlasy v tom lepším případě zezelenají.\n„O tom ti povím později,“ řekl Kurt a přivlastnil si svůj příděl vody, mléka a sucharů. Eli jej nechal chvíli jíst, než znovu promluvil.\n„Pokud je ti jedno, že můžeš něco chytit, tak se to dá snadno zařídit. Jeden nebo dva strojky tu kolují,“ vysvětlil Kurt. Eli si představil, jak po bradě a krku jezdí zrezlou, několik let starou žiletkou a otřásl se. Jenže nesnášel ani vousy, maximálně strpěl na obličeji strniště.\n„Tobě to jedno koukám je,“ zkonstatoval. Kurt přestal chroupat suchar a zvedl jeden koutek.\n„Myslím, že každý, co je tady, jednou dospěje ke stejnému pohledu na věc.“\nElimu vzala Kurtova poslední slova dech. Ospalá věž, o které doposud nastřádal jen mizivé informace, měla strašit děti, ale ta skutečná by vyděsila k smrti i dospělého. Tohle místo přece nebylo k žití. Jak to tu mohli všichni vydržet? Jak to vydrží on? Ne, jeho se to určitě netýká, tohle musí být jenom nějaký hodně špatný sen. Brzy se probudí ve své posteli doma a opravdu nahlas si oddechne.\n„Kde tě přepadli?“ ozvalo se u jeho hlavy.\n„Ptám se, kde tě přepadli. Mě na nádraží. Jel jsem domů ze školy. Jo a pořád jsi mi neřekl to jméno,“ vzpomněl si Kurt.\n„No fajn, Eli, já jsem Kurt, těší mě!“ Podal mu mladík ruku. Eli ji svou zdravou stiskl a přiškrceně se usmál. Jakmile ji Kurt propustil, trochu nevěřícně se na ni podíval. Normálně by si ji asi otřel nenápadně o tričko nebo kalhoty, ale byl natolik konsternovaný Kurtovým přiznáním, že mu všechno ostatní v tu ránu připadalo malicherné.\n„Sebrali tě na nádraží?“\n„Jo. Jel jsem z údolí z večerní školy,“ vysvětlil mu Kurt.\n„Myslíš Hidden Valley? Tam jsem taky chodil... chvíli,“ vzpomínal.\nBylo to už pár let, co zmíněnou školu pro lidi z nižší vrstvy navštěvoval. Paradoxně se nacházela v oblasti, kde kdysi žilo spoustu filmových hvězd.\n„Jo. Je to jedna z mála možností a nemají drahou výuku,“ řekl druhý muž zadumaně.\n„Souhlasím,“ přikývl Eli.\nOba muži se zamysleli nad svým nejvyšším dosaženým vzděláním, než se Eli na Kurta opět podíval, aby mu položil další otázku.\n„Tys něco provedl? Protože já nevím o ničem. Žil jsem si spokojeně se sestrou a mámou v Pasadeně. Byli jsme zrovna na\npromítání filmu. Jednou za týden se tam u nás promítá. Všichni se sejdou v bývalém kulturním centru, aby to viděli. Znám se s promítačem, říkal mi, že má zásobu filmů tak do konce příštího roku...“\n„Hm, to moc není, co?“ povzdychl si Kurt. „Co se dělo pak? Musel ses asi bránit, že tě zbili,“ hádal.\n„Já fakt nevím. Šli jsme po filmu ještě na panáka do baru v naší ulici. Vím, že jsem si odskočil na záchod a pak...“ Následoval kratičký záblesk, ve kterém Eli spatřil rvačku a také se v něm mihlo zlato jeho vlasů. To bylo ale všechno, co si dokázal vybavit.\n„Museli si tě vytipovat už v tom kině. Nedivil bych se. Chodí po takových akcích a hledají vhodné adepty,“ oznámil mu Kurt.\n„Dál už nevím, co se dělo,“ sklonil Eli hlavu. „Mám prostě totální okno.“\n„Občas dávají lidem něčeho čichnout, po čem se dostanou do bezvědomí. Počítám, že to způsobilo tohle,“ napadlo Kurta. „Já si bohužel pamatuju na všechno. Sledovali mě od školy, ale do poslední chvíle jsem si toho prostě nevšímal. Pak to šlo ráz na ráz. Rána do hlavy, křupnutí v noze za to, že jsem si ji dovolil vykopnout, a jeden z těch chlapů si mě přehodil přes rameno. Bylo to pozdě večer, nikdo další na zastávce nestál.“\n„A kdo jsou ti chlapi?“ zamračil se Eli. Pořád mluvili o nějakých záhadných chlapech. Kurt přece musel něco vědět.\n„Myslíme si, že pracují pro někoho nahoře, ale moc to tu neřešíme. Bylo by hodně špatné, kdyby nás někdo slyšel,“ mrkl na Eliho. Blondýn se nadechl k další otázce, měl jich v zásobě minimálně ještě\nmilion, ale v hale se opět zvýšil nepatrně hluk, což ho zaujalo. Otočil se směrem, kam předtím všichni utíkali pro jídlo a vodu, Kurt do něj ovšem drbnul loktem a tiše zasyčel.\n„Snaž se být nenápadný, musíš se nejdřív uzdravit. Aspoň pár dní se pokus být neviditelný,“ radil mu.\n„O čem to mluvíš?“ nechápal Eli. Stačilo ovšem pár vteřin, aby dostal víceméně uspokojující odpověď.\nPoznal toho kluka okamžitě. Byl to ten samý, co schytal od o hlavu vyššího facku, když se cpal davem pro příděl. Nějací dva muži, každý o váze tak dvě stě liber a výšce minimálně šest stop onoho mladíka obklíčili a chytili za ruce. Kluk se začal vzpouzet a prosit, ať ho pustí. Nebyla na to ani trochu hezká podívaná, zvlášť když se mu z očí začaly řinout slzy jako hrachy. Důležité také bylo, že Elimu ti dva někoho připomínali a nebylo to tak dlouho, co je viděl.\n„Jeden z nich vypadá jako chlap z toho záblesku, co jsem před chvílí měl,“ vyhrkl.\n„Pak to bude asi tvůj lovec, tedy ten, co loví lidi pro Ospalou věž,“ přikývl Kurt. Eli zachmuřil obočí, protože si to potřeboval nějak přebrat. Chlapcův křik nabíral na hlasitosti.\n„Co s ním chtějí udělat?“ Zhrozil se, když jedna z goril zkroutila podvyživenému chudákovi ruku za záda. Eli měl pocit, že mu ji musel vykloubit.\n„Půjde do arény,“ odvětil Kurt stroze.\nEli si všiml, že se tím směrem Kurt vůbec nedívá.\n„Do arény? Mohl bys být trochu sdílnější? O co tu sakra jde?“ okřikl ho Eli tiše. Pro jistotu se ještě rozhlédl kolem sebe, jestli neupoutal moc pozornosti.\n„Bude bojovat...“ povzdychl si druhý muž. „O svůj život a taky o to, abychom zítra dostali najíst,“ vysvětlil Elimu smutně. Blondýn se po mužích se zajatcem znovu ohlédl. Pochopil hned, proč je Kurt sklíčený. Bylo na první pohled jasné, že tenhle drobek nepřežije ani jednu ránu.\nEli odvrátil hlavu od nešťastného obrázku. Nelíbilo se mu, jak mladíka vláčí za sebou a jak křičí a prosí, aby ho pustili. Nejednou byl svědkem rvačky, kde slabší vždycky prohrál, ale to šlo svým způsobem o pouliční zábavu. Nezávisely na tom další životy a zvlášť ne ten jeho.\n„Jak bude bojovat?“ špitl, aby ho nikdo další kromě Kurta neslyšel. Druhý muž k němu zvedl zarmoucený pohled.\n„Protože jsme včera vyhráli, nemá možnost, vybrat zbraně.“\n„Jak vyhráli?“ nechápal Eli.\n„Dostal jsi vodu, suchary a mléko, to je výhra. Včera bojoval tamten kluk...“ Ukázal Kurt na o něco mladšího chlapce, než byl Eli, jenž se povaloval v opačném rohu haly na otrhané matraci. Už jen to, že mohl ležet na měkkém, svědčilo o tom, že momentálně v této komunitě znamená víc, než všichni ostatní dohromady. Ale jak Eli správně tušil, bude to platit pouze do chvíle, než zvítězí někdo další.\n„Takže zítra jsme o hladu,“ zkonstatoval Eli nevrle.\n„Pochopil jsi to správně,“ přikývl Kurt. Eli se odvážil otočit hlavu na ty tři. Hala byla vybavena pouze jedním vchodem, kterým právě odcházeli. Tedy přesněji řečeno, dozorci šli a chlapec mezi nimi vlál jako praporek.\n„Dají mu půl hodiny na přípravu, pak nás pustí do arény taky, abychom to viděli. Nikdy dopředu nevíš, koho dostaneš za soupeře, ale lidi se tam bijí jako o život, protože jinak jejich jeskyně nedostane další den nic k jídlu...“\n„Jeskyně?“ otočil Eli na Kurta svou zvědavou tvář. Muž se zatvářil vědoucně.\n„Je toho hodně, co ti ještě musím říct. Třeba tohle místo. Říká se tomu sice všeobecně Ospalá věž, ale právě ta se skládá z dalších takových prostor, jako je tenhle a ty se mezi zdejšími lidmi nazývají jeskyně. Mimoto jsou kluci a holky zvlášť. Takže pokud se ti nějaká v aréně zalíbí, rovnou si nech zajít chuť. Stačí sebemenší náznak náklonnosti a je s tebou i s ní amen!“\nTak v tomhle případě byl Eli zcela klidný. Ženy ho totiž v romantické oblasti vůbec nezajímaly. Ale rozhodl se, že si nedůležitou informaci prozatím nechá pro sebe.\n„OK, ženské jsou tabu, co dál? Jak bych se k nějaké vůbec mohl dostat, když jsme zavření tady?“ nechápal tu divnou logiku. Kurt zakroutil hlavou.\n„Říkal jsem ti přece o vyšším levelu, nebo ne?“\n„Jasně,“ přitakal Eli. Na to, kolik od Kurta už dostal informací, a že v nich měl pořádný guláš, si tuhle pamatoval až překvapivě dobře.\n„Jinak řečeno vyšší level je zaručená Mistrova přízeň. Konec zápasení, teplá voda, pořádné jídlo každý den...“\n„Mistrova přízeň?“ zhrozil se Eli. O nějakém Mistrovi ještě nepadlo ani slovo.\n„Víš, co je to harém?“ zkusil to Kurt Elimu víc přiblížit. Blondýn svraštil obočí.\n„Říkali nám o nich jednou ve škole. Prý existovaly nejvíce v Osmanské říši,“ vzpomínal.\n„Přesně,“ zašeptal Kurt divoce. Očividně ho vzrušovalo o tom mluvit. „V sultánských harémech žily stovky žen, které sloužily svému vladaři jako společnice. Vyšší level je něco podobného, jen s tím rozdílem, že Mistr si potrpí na obě pohlaví. Pokud se tam dostaneš, budeš se mít celkem fajn, ale nesmíš se spustit s žádnou holkou, protože vás oba zabijou. Někteří lidé jsou ale radši, když si jich Mistr nevšimne.“\n„Proč?“ nechápal Eli. Kurt nespokojeně mlaskl.\n„Copak tobě to pořád nedochází? Možná se máš dobře, co se životních potřeb týče, ale jinak je z tebe otrok. Mistr si vybírá ty hezčí z nás, a to aby byl člověk z kamene, aby pak odolal. A to nejlepší na konec, musíš se především podřizovat Mistrovi. Kdykoliv se mu zamane, budeš mu dělat společnost třeba celou noc, a teď nemluvím o povídání si. Říká se o něm, že jsou jeho chutě neukojitelné. Někdy si bere do postele i dva otroky a dělá s nimi takové zvrhlosti, co si my dva ani neumíme představit. Jednou jsem si všiml, jak se při bojích v aréně usmívá, tak ti snad musí dojít, co je to za maniaka!“ rozohnil se Kurt.\n„Co je ten Mistr vůbec zač?“ Eli se snažil nepodléhat strachu, jenž měl Kurtova slova navodit.\n„Šéf Ospalé věže, to je zač. Jmenuje se Dorian Crane, a pokud ho nechceš naštvat, tak se na něj moc nedívej, nebo budeš v aréně zítra\nty a s tvým chatrným zdravím bys to taky nemusel přežít,“ shlédl si ho Kurt od hlavy k patě.\n„Možná bys měl zůstat tady, nenutí nás, abychom se na to dívali. Akorát většina si to nenechá ujít, přirozeně,“ posteskl si Kurt.\nEli zavrtěl hlavou. Nechtěl se okrást o příležitost, poznat šéfa Ospalé věže. Nejspíš šlo o odporného slizkého chlapa, který si potřeboval dodávat sebevědomí svou mocí. Co ale Elimu v hlavě šrotovalo nejvíce, byla myšlenka na útěk. Kdyby se dostal do vyššího levelu, určitě by měl větší šance se odsud dostat. Jak totiž poznával tohle místo, i díky Kurtovi a několika předešlým událostem, o to více si uvědomoval, do jak neřešitelné situace se dostal. Kurt byl možná smířený se svým osudem, že musí trčet na takovém místě, ale Eli věděl, že na to nikdy úplně nepřistoupí. A že bude bojovat do poslední chvíle, aby získal zpátky svobodu.\nKurt mu ve zbývající půl hodince vylíčil, s čím se v aréně bojuje. Šlo především o zbraně, které znal Eli z ulice. Nože, sekyry, kovové tyče; bojovalo se na život a na smrt, to byla podmínka, bez jejíhož nedodržení žádný zápas neskončil. Pokud spolu někdy bojovali stejně silní jedinci, čekalo se, až jeden z nich padne vyčerpáním, a to trvalo kolikrát i pár hodin, jak Kurt Elimu barvitě vysvětloval.\nBlondýnovi z toho bylo úzko, modlil se, aby se do arény nikdy nedostal. Jenže na druhou stranu, právě v ní by měl šanci upoutat pozornost samotného Mistra a tím pádem začít pracovat na svém postupu výš.\nDokonce ho v jednu chvíli napadlo, že by se Kurtovi mohl se svým plánem svěřit, připadal mu důvěryhodný, ale nakonec si to rozmyslel.\nNejprve bylo nutné Mistra vidět, aby věděl, do čeho chce vůbec jít. Podle všeho ani vyšší level neznamenal právě terno.\nV okamžiku, kdy měli být další vězni vpuštěni do arény, se otevřely dveře a odněkud zazněl gong. Eli sebral zbytky svých fyzických sil a začal se škrábat na nohy.\n„Co to děláš?“ zhrozil se Kurt.\n„Jdu taky!“ prohlásil Eli odhodlaně.\n„Ty ses musel úplně zbláznit. Zůstaneš tady a budeš odpočívat!\nChceš, aby si tě vybrali jako další oběť?“\n„Budu se držet v ústraní, nikdo si mě nevšimne,“ ohradil se Eli ostře. Nemohl tady ležet jako lazar a nevidět, co se na tomhle šíleném místě děje za zvěrstva. Potřeboval to zkrátka pochopit.\nBez cizí pomoci se pomalu zvedl a pokusil se narovnat. Hlava bolela jako střep, v zápěstí mu cukalo a koleno nejspíš začalo znovu krvácet, ale snažil se to nevnímat. Chvíli to vydrží, stejně to s jejich zápasníkem nemohlo trvat dlouho.\nKurt ještě chvíli protestoval, než vzal s nesouhlasným mlasknutím Eliho kolem pasu a podepřel ho. Několik metrů se spolu belhali, pak Eli ucítil, jak se mu trochu vrátily síly, tak od sebe druhého muže jemně odstrčil.\n„Už to zvládnu sám, hlavně si o mě nedělej starosti,“ zabručel. U východu se mezitím utvořil podobný dav jako předtím u výdeje vody a jídla. Eli toho využil.\n„Proč kulháš? To je kvůli té zlomené noze, když tě zadrželi?“ Ohlédl se po spoluvězni zvědavě. Kurt sklonil hlavu.\n„Částečně i pozůstatky z arény,“ přiznal neochotně, jako kdyby se za svůj handicap styděl. Eli si zároveň vzpomněl i na jeho popálená záda, ovšem informace o tom, že Kurt též bojoval, ho mírně řečeno šokovala.\n„Byl jsi v aréně?“\n„Jo,“ přikývl Kurt. „Spálená záda mám odsud, asi už ti muselo dojít, že mi to neudělali při zadržení,“ povzdychl si. Po pravdě, Eli měl právě v hlavě dost nových myšlenek a poznatků, takže na Kurtovu odpornou, popáleninami zjizvenou páteř téměř zapomněl.\n„Ale říkal jsi, že...“\n„Jo, já vím, nechtěl jsem o tom mluvit. Nerad o aréně mluvím, pokud jde o mě,“ připustil druhý muž. „Měl jsem to s chlupem, málem jsem nepřežil, nevzpomínám na to rád, abych byl upřímný,“ pokrčil rameny.\n„To se dá pochopit.“ Zadíval se na něj Eli soucitně. Nedokázal si ani v nejmenším představit, jaká muka musel Kurt zažít. Jestli se léčil svépomocí v téhle hnusné, špinavé díře, tak byl zázrak, že to přežil.\nNějakou chvíli mlčeli, zatímco pomalu postupovali směrem ke dveřím. Dav se tenčil a z prostoru za ním se ozýval křik vřavy lidí. Eli mezitím přemýšlel nad Kurtovými slovy. Mezi zbraněmi v aréně tedy musel být i horký olej a další nechutnosti, které dokážou člověka poznamenat na doživotí. Chtěl se na to Kurta zeptat, ale došlo mu, že by mu tím akorát způsobil další trauma.\n„Jak dlouho tu vlastně jsi?“ Zkusil spíš neutrální otázku.\n„Sám nevím, tři čtvrtě roku? Možná rok?“ odvětil druhý muž ledabyle. „Ze začátku jsem si dělal čárky do prachu, ale asi po týdnu jsem to vzdal. Nikdo to tu neřeší, každý je rád, když přežije do dalšího dne. Anebo když umře,“ dodal smutně. Elimu se sevřelo hrdlo. Čekal, že Kurt řekne něco takového, vždyť, na tomhle místě se přece nedalo žít. Stále setrvával ve lživém přeludu, že odsud brzy odejde, že se v jeho případě stal omyl, jenže jak se koukal kolem sebe a také poslouchal Kurta, který žil předtím stejně spořádaným životem jako on, bylo mu pořádně těžko. Po zbytek cesty už raději mlčel, protože měl strach, co hrozného by se ještě dozvěděl.\nVězení, ve kterém se nacházeli, bylo mnohem rozlehlejší, než jak si Eli původně představoval. Za dveřmi jejich jeskyně je přivítala rozlehlá hala, z níž vedlo široké schodiště do dalšího patra. Kurt mu v jednu chvíli zašeptal do ucha, že budova má podle jeho odhadu minimálně deset pater. Aréna byla hned v tom dalším. Vyšší level, nebo také Mistrův harém, sídlil v předposledním patře, tedy přímo pod soukromými Mistrovými pokoji, kam si vodil své vyvolené otroky, když na ně dostal chuť.\nV hale se shromáždily na tři stovky vězňů, což Eliho vyděsilo. Když mu Kurt říkal, že jsou v Ospalé díře i jiné jeskyně, představoval si tak dvě, možná tři, prostě tu jejich a pak další se ženami. Pokud byl ve všech jeskyních přibližně stejný počet lidí, pak jich v Ospalé věži existovalo minimálně osm. A to znamenalo, že jejich jeskyně nemusí dostat zásoby i několik týdnů, než zase někdo v aréně vyhraje. Při té\nmyšlence mu zatrnulo v zátylku. Pomalu se smiřoval s tím, že dnešní zápas nemohou vyhrát, ale co když zítra vyberou stejné tintítko? Třeba jeho? Nebo Kurta? Ne, že by si nevěřil, uměl se prát, ale schopný pro boj bude nejdříve za týden.\n„Ještě se můžeš vrátit, než zavřou dveře. Pak už se do jeskyně do konce zápasu nikdo nedostane,“ pobízel ho Kurt, jako kdyby mu četl myšlenky.\nEli se ohlédl zpátky a zavrtěl razantně hlavou. Nedá najevo slabost, ani před Kurtem.\n„To je v pohodě. Chci vidět, jak to tu chodí. Dřív nebo později bych tam stejně šel.“\n„Jak myslíš,“ povzdychl si Kurt.\nDav se dal znovu do pohybu. Na ukázněnost dohlíželo asi dvacet strážných, ne všichni ale měli dvě stě liber a šest stop, jako ti, co odvedli dnešního zápasníka. Eli si dával pozor na jakýkoliv sebemenší detail. Pořádně si každého dozorce prohlédl, aby si zafixoval jeho tvář. Samozřejmě se dali poznat i podle oblečení, jež bylo čisté a upravené a většinou v černé barvě, ale co mohl vědět, jestli do jeskyní neposílá sám Mistr své muže na výzvědy? Nebyli tam přece pořád a navíc si nevšiml žádných kamer, které by je mohly sledovat. Infiltrace v přestrojení byla nejúčinnější. Viděl o tom už pár filmů v jejich kině.\nTaké by ho zajímalo, jakým způsobem si Mistr své nohsledy vybírá. Zahlédl mezi nimi totiž i jednoho kluka, který byl postavou typově jako on, tedy nějakých pět a půl stopy a možná by ho i přepral, kdyby byl fit. Co když si je Mistr hledal v řadách svých vězňů?\n„Co jsou zač ti chlapi v černém?“ Eli se naklonil blíž ke Kurtovi.\n„Dozorci,“ odvětil druhý muž šeptem.\n„To vím, ale jak se dostali k této práci?“ upřesnil Eli. Kurt se po něm podezíravě ohlédl.\n„Vím o tom, že jeden z kluků byl kdysi ve vyšším levelu,“ řekl pomalu.\n„Vážně?“ Eli se podrbal zdravou rukou na bradě.\n„Na co myslíš?“ zhrozil se Kurt. „Neděláš si doufám naděje, že se tam někdy dostaneš? Jsi možná hezký, to jo, ale...“\n„Co ale?“ Přivřel blondýn oči. Kurt si ho shlédl od hlavy k patě. Najednou jako kdyby nevěděl, co říct.\n„Já nevím. Jsi tu sotva pár hodin, tak se na tyhle úvahy vykašli, jo? Myslíš, že tu před tebou nebyli tací, co se chtěli dostat výš a při tom plánovali svůj útěk, nebo dokonce pomstu? A chceš vědět, jak skončili?“\n„Neplánuju útěk!“ Zamračil se Eli. Copak byl tak průhledný?\n„Mně nemusíš nic nalhávat, nejsi první, ani poslední. Bereš to všechno moc s klidem, protože se ti honí hlavou, jak se odsud dostat. A já ti říkám, aby ses na to vykašlal. Smiř se s tím, že jsi tady, nemáš nejmenší šanci.“ Kurt se otočil k Elimu bokem, čímž mu dal jasně najevo, že se na tohle téma dál nehodlá bavit.\nElimu se nelíbilo, že ho muž prokoukl, musí být opatrnější a začít si všechno zjišťovat sám.\nZatímco přemýšlel o svých možnostech, dav ho donesl ke vstupu do arény. Šlo o velké dvoukřídlé dveře, které z obou stran hlídali další strážci. Zatím jich Eli napočítal třicet, ale nedělal si naděje, že jich\nv budově není minimálně dvakrát tolik. A co víc, všichni tihle muži měli obušky, proti kterým jít s holýma rukama, bylo hotové bláznovství.\nEli všechno zhodnotil krátkými nenápadnými pohledy a pak už se nechal unášet do útrob arény.\nJakmile byl společně s ostatními muži ze své jeskyně dostrkán k jednomu z kaskádovitých hledišť, mohl se konečně pořádně rozhlédnout. Kurt mu uvolnil místo vedle sebe zhruba ve středu hlediště.\nAréna byla obrovská hala kruhovitého tvaru, v jejímž středu se nacházela bytelná kovová klec, do které by se vešlo stádo slonů. Všechny ochozy byly plné řvoucích lidí. Eli si všiml, že ve vedlejším se skanduje o něco více. Usoudil, že z této jeskyně pochází druhý soupeř. Přesněji soupeřka, v hledišti totiž hlaholily samé ženy. Co ho ale zajímalo, bylo hlediště, kde měl mít své místo Mistr. Napadlo ho, že by se mohl zeptat Kurta, muž však odpověděl dřív, než svou otázku položil.\n„Jestli hledáš toho, kdo tady tomu velí, pak bude sedět támhle. Přichází jako poslední, tedy hned předtím, než vězně vpustí do klece.“ Kurt ukázal nenápadně na opačnou stranu haly.\nEli měl ve výhledu klec, i tak to místo nešlo přehlédnout. V nejvyšším patře ochozu stálo velké tmavé křeslo a kolem něj posedávali muži a ženy v čistých šatech. Také měli hezky upravené vlasy a čisté tváře. Hlediště vyššího levelu bylo od okolních odděleno mřížemi, čemuž se Eli nedivil. Strávit nějaký čas v jakékoliv jeskyni,\nmuselo dřív, nebo později lézt většině uvězněných na mozek, což mohlo být pro ty, jež měli větší štěstí dost nebezpečné a pro Mistra obzvlášť.\nZrovna když se chtěl znovu otočit na Kurta a podotknout, že tohle místo je šílené, arénou se rozezněl další gong a to tak silný, že si Eli automaticky přitiskl dlaně na uši. Samozřejmě zapomněl na svoji bolavou ruku, takže zaskučel bolestí.\nHala utichla. Všichni se s kamennými tvářemi otočili ke křeslu, za nímž se v zápětí mihl stín.\nBylo to tak napínavé, že Eli přestal i na chvilku dýchat.\nDoriana Cranea. Zrůdu, jež vládla této díře a bavila se tím, že v ní lidé umírají. Eliho fantazie od chvíle, kdy mu Kurt o Mistrovi řekl, jela na plné obrátky. Představoval si, že uvidí nějakou odpornou stvůru se dvěma hlavami, nebo s hákem místo ruky, jejíž oči budou šlehat blesky. Také si myslel, že jejich otrokář bude vyšší, než dozorci a minimálně tlustý, ufuněný a upocený. Vlastně si vůbec nepřipouštěl, že by mohlo jít o úplně normálního člověka běžného vzrůstu a vzezření. Tommy opravdu velmi miloval filmy, a tudíž měl o záporných postavách jasnou představu, která se však v současné chvíli vzdalovala od skutečnosti na hony daleko.\nMistr byl totiž na první pohled docela obyčejný chlap. Eli ho odhadl na pětatřicet a výškově tak o půl hlavy vyššího, než sebe. Jeho krátké vlasy byly černé jako uhel a pronikavé světlé oči místo blesků šlehaly ledový klid. Měl dobře stavěné tělo, oděné do černé košile a\npřiléhavých černých kalhot, které ke kolenům zakrývaly vysoké lesklé boty. Dekolt zdobil stříbrný řetěz.\nMuž sestoupil po schodech ke svému trůnu a ladně se na něj usadil. Poté si přehodil jednu nohu přes druhou. Elimu neušlo, jak jsou dlouhé a štíhlé, ovšem ihned si za ten postřeh dal v mysli facku. Líbili se mu kluci a občas se i s nějakým spustil, v tomhle případě by se měl ale držet zpátky. I když... nemohl přece za to, že Mistr byl úplně jiný, než jak mu ho vylíčil Kurt. Podtext slov nového kamaráda hovořil o tom, že se na zápas bude dívat nestvůra. Ne to, co měl Eli právě před očima. I výraz obyčejný v tomto případě nebyl úplně na místě.\n„Vypadá normálně,“ utrousil trochu naštvaně. Měl by Kurtovi říct, aby ho přestal mystifikovat. Anebo bude prostě jeho informace brát s rezervou a udělá si příště obrázek sám.\n„Já řekl něco jiného?“ podivil se druhý muž.\n„Vylíčil jsi mi ho v těch nejtemnějších barvách,“ zabručel Eli. Kurt se pousmál.\n„Jo, už chápu. Tam, odkud pocházíš, máš asi zafixováno, že krásné bytosti jsou automaticky hodné a dobrosrdečné,“ rýpl si.\n„Prostě jenom vypadá neškodně,“ odsekl Eli. Kurt si povzdychl.\n„Jenže zdání klame, kamaráde. Sleduj ty lidi okolo něj. Vidíš, že by se někdo usmíval? Minimálně půlka z nich se třese strachy, na koho dneska v noci padne volba. Nic toho tyrana nemůže nabudit víc, než souboj v aréně. Možná vypadá neškodně, ale to je jen první dojem, který jsme z něj měli poprvé všichni,“ nechal se Kurt slyšet.\n„Jak to ale můžeš vědět? Nechci, aby to vyznělo, že se ho zastávám, to ani náhodou, ale vy se s lidmi z vyššího levelu přece nesetkáte.“\nKurt se rozhlédl kolem sebe, opět si dával pozor, aby byl nenápadný.\n„Nestačí ti vědět, že tomu všemu klidně přihlíží? Nebo jinak, že tomu všemu velí? Kdo myslíš, že vymyslel všechna pravidla, která tu platí? Kdo vymyslel, že nedostaneme najíst, když nevyhraje v kleci člověk z naší jeskyně? Nemluvě o dalších hrozných podmínkách, ve kterých tu musíme žít.“\nEli sklonil hlavu a kousl se do rtu. Opravdu nechtěl zpochybňovat Kurtova slova, styděl se, že dal tolik najevo svou nedůvěru a to jen na základě prvního dojmu. Jenže, kdo by se mu mohl divit, když tu byl sotva pár hodin?\n„Promiň,“ špitl. „Pořád nemůžu uvěřit tomu, že jsem tady. Prostě mi to nedochází,“ zavrtěl hlavou.\n„Jo, tomu rozumím. Byl jsem na tom ze začátku stejně. Akorát do arény jako divák jsem šel až asi po týdnu, když jsem se na to cítil, a za těch pár dnů jsem pochopil, že od tohohle místa nic dobrého čekat nemůžu,“ vysvětlil Kurt. Eli smířlivě přikývl. Přece jen by měl Kurta poslouchat, aspoň dokud sám nepozná, co jsou zdejší lidé zač. Nemohl však zabránit tomu, aby se na Mistra znovu nepodíval. Jako kdyby ho něco nutilo, tím směrem opětovně stočit pohled.\nKdyž zazněl třetí gong, lidé se opět rozeřvali. Eli se zaměřil na dno klece, kam byli vzápětí z protilehlých stran vstrčeni dva lidé. Kluk z jejich jeskyně a holka. Ovšem žena, přibližně třicetiletá - tedy jako on - byla o hlavu vyšší a měla statné tělo. Sám by se s ní nechtěl dostat do křížku. Navíc se tvářila jak bůh pomsty. V jejích nezvykle jistých\nrukách se nacházela dlouhá železná tyč, stejně tak v roztřesených jejího soupeře. Směla si vybrat zbraň a bezpochyby s ní uměla i zacházet.\nEli zvedl zrak vzhůru, protože se dlouho nic nedělo. Ti dva proti sobě jenom stáli a hleděli si do očí, jako kdyby na něco čekali.\nV momentě, kdy se Eliho zmatený pohled setkal se světlými duhovkami, jež na tu dálku odhadl na modrošedé, zkameněl. Mistr se díval přímo na něj. Zároveň blondýn ucítil, jak Kurt po jeho boku ztuhl.\nNejprve se zhluboka nadechl a pak schoval hlavu mezi ramena. Hluk v aréně se zdál najednou zase o něco tišší; připadalo mu, že se musel zastavit čas. To, co později způsobilo, že se vzpamatoval, bylo zvolání jednoho jediného slova. Slova, jež mělo odstartovat akci na záchranu jeho jeskyně od hladovění další den. Slova, které vyšlo z úst samotného Mistra.\nElimu naskákala po celém těle husí kůže. Bojácně se přikrčil ke svému sousedovi. Měl pocit, jako kdyby místo slova zazněl v aréně výstřel. Ženská jeskyně, jejíž zástupkyně stála v kleci, se rozeřvala jako o život. Nikdy si nedokázal úplně představit, co to znamená, když člověku tuhne krev v žilách, ale to, co se nyní odehrávalo v jeho nitru, muselo být přesně tohle.\nEli hleděl bezradně na proužek stříbřitého měsíčního světla, který do haly pronikal dírou v jedné z okenních tabulek. Všechny ostatní byly natřené černou barvou. Už několikrát ho napadlo, že nemůže být nic jednoduššího, než okna rozbít, pokud najde odvahu k útěku, ale hned za nimi se nacházely mříže, jak mu Kurt vysvětlil.\n„Měl by ses vyspat,“ ozval se vedle něj slabý, lehce ospalý Kurtův hlas, který Eliho na okamžik vytrhl z myšlenek. A že jich nebylo málo.\n„Nevím, jestli teď usnu,“ povzdychl si Eli. I přesto se položil vedle svého nového kamaráda na bok a podložil si hlavu zdravou dlaní. Ostatně, nic jiného neměl.\nPouhých sto dvacet vteřin trvalo ženě v aréně, aby poslala svého soupeře na pravdu boží. Stačila jedna rána a bylo po všem. Kluk se skácel na zem a kolem jeho vlasů se v mžiku rozlila kaluž krve. Byl to hrozný pohled.\nEli zavřel pevně víčka, začaly ho totiž pálit oči. Proč tady byl, co provedl tak strašného, že ho zavřeli na tomhle odporném místě?\nVe chvíli, kdy jejich naděje na další den bez hladu a žízně zemřela, se jeho plán na útěk začal bortit jak domeček z karet. Veškerá odvaha\nho opustila stejně rychle, jako vyprchal život z toho drobného kluka, který neměl ani náhodou šanci na přežití. Všichni to věděli, i Eli a do poslední chvíle si nedokázal představit, jak na člověka může působit, vidět někoho umírat.\nNebylo to stejné jako ve filmech, co už shlédl. Ten chlapec, bylo mu sotva osmnáct let, rozhodně neměl ve tváři filmový výraz.\nKdyž kluka odnesli, Eli si oddychl. Vařilo se to v něm vztekem, lítostí a beznadějí, ale opravdu se mu ulevilo, jakmile bylo mrtvé tělo pryč z jeho dohledu. Bohužel ne na dlouho. Kurt mu totiž zapomněl říct, že je čekají ještě další tři souboje. Eli tedy odhadl počet jeskyní správně. Bylo jich osm a čtyři z nich následující den nedostanou žádné zásoby, včetně té jejich. Nechtěl myslet na to, že bude zítra o hladu, jenže na co jiného se mohl soustředit? Nic na tomhle místě nebylo dobré. Čím delší strávil v aréně čas, tím důvěryhodnější se zdála Kurtova slova i jeho odhad samotného Mistra. Takový člověk přece nemohl být hodný, ani když na to vypadal. Eli se k jeho výsostnému místu občas podíval a Crane se pokaždé tvářil tak spokojeně, až mu z toho šel mráz po zádech. Uspokojovalo ho snad utrpení jiných lidí? Jejich bolest, nebo dokonce krev a řev šílenství?\n„Proč se tohle děje? Co jsme provedli?“ zaúpěl.\n„Nic,“ odvětil Kurt unaveně. „Pojď spát, Eli!“ pobídl ho netrpělivě.\n„Ale já nemůžu. Copak ty dokážeš spát po tom, co jsme tam viděli? Byla to jatka, něco šíleného. Umřeli čtyři lidi... Tobě je to snad jedno?“ vztekal se Eli. Samozřejmě se snažil šeptat, protože většina vězňů už spala.\n„A co s tím mám jako dělat? Jediný, co můžeme, je smířit se, že budeme další den o hladu, a taky bychom se měli modlit, aby zítra nepadla volba na jednoho z nás. Už tam znovu nechci a ani ty, věř mi,“ pronesl Kurt vědoucně. Eli mu věřil, nechtěl do arény, po tom, čemu byl večer svědkem. Další tři zápasy byly ještě krutější, protože všichni vězni v kleci se bili jako zvířata a trvalo to dlouho. Na klukovi z jejich jeskyně bylo od začátku poznat, že to vzdal už ve chvíli, kdy ho odváděla stráž.\nEli se znovu podíval na proužek měsíčního světla a zatlačil slzu, deroucí se do oka. Někde tam venku byla jeho sestra a matka, které o něj určitě měly strach. Jenže lidé se ztráceli dnes a denně, i v Pasadeně se to stávalo dost často, takže už ho nejspíš začaly oplakávat jako mrtvého. Kdyby jim aspoň mohl dát vědět, že je v pořádku, že se o něj nemusí bát. V tu chvíli si Eli vzpomněl ještě na něco.\n„Podíval se na mě!“ vyhrkl šeptem. Ihned vedle sebe ucítil pohyb. Kurt se k němu přisunul blíže, takže Eli mohl vidět zřetelněji jeho tvář a bělmo očí.\n„Všiml jsem si,“ zabručel druhý muž. „Jenže pak mi to došlo,“ pokračoval jakoby nic. Eli byl zmatený.\n„Že mu o tobě řekli,“ odvětil Kurt pohotově. „Určitě mu některý z jeho nohsledů ukázal nový přírůstek. Mistra samozřejmě zajímá, koho má ve svém vězení, protože co kdyby se mu hodil do úchylácké sbírky, že?!“\nEli z Kurtových slov vycítil vztek, ale nedivil se mu. Nejspíš byl stejně naštvaný a zároveň smutný z událostí v aréně jako on, jen to\nnedával najevo tak okatě. A hlavně už to několikrát zažil, strávil v Ospalé věži přece minimálně tři čtvrtě roku.\n„Říkal jsem si, že to bude mít nějaké rozumné vysvětlení,“ špitl Eli. Kurtovy překvapivě bílé zuby zasvítily ve tmě, jak se usmál.\n„Neříkej mi, že sis myslel, že by si tě Mistr mohl všimnout mezi tolika lidmi. Byl to jen zvědavý pohled, koho mu ti jeho vlezdoprdelkové zase přivedli. Víc za tím nehledej,“ doporučil Elimu s lehkým výsměchem.\n„Nehledám za tím nic. Je to zrůda, přesně jak jsi říkal. Doufám, že hned jak se podíval jinam, tak na moji tvář zapomněl. Nechci, aby si mě pamatoval!“ zavrčel Eli dotčeně. No dobře, možná si chvíli myslel, že si ho Crane všiml... ale doopravdy to Kurtovi nikdy nepřizná.\nBylo až s podivem, že se mu o nějakých pět minut později začaly klížit oči únavou. Bohužel měl dost neklidné spaní, neboť ležel na tvrdém a ještě se mu zdály ošklivé sny. Nejvíc se do nich promítly zážitky z arény, pokud se to ovšem zážitky vůbec dalo nazvat. Také se mu zdálo o Craneovi, ale protože ho v aréně viděl jen na dálku, jeho tvář byla v Eliho snech stejně vzdálená.\nEli se probudil brzy. Neměl pojem o čase a ani odvahu znovu usnout, jelikož byl z nočních můr celý zpocený. Vyhlídka na další den, strávený v této hnusné díře, bez jídla, pití a čehokoliv, co by mu\nzajistilo pocit, že je čistý, byla natolik odporná, že se prostě k dalšímu spánku nepřinutil.\nKurt se probral jen o chvíli později a s ním i další spoluvězni. Eliho napadlo, že se o něj možná začnou všichni víc zajímat, když je nový. Nijak se mu ta představa nelíbila, ale udělat si tu přátele, mohlo třeba znamenat i to, že by se při dalším rozdělování zásob nemusel držet stranou. Přesněji řečeno, nechtěl dopadnout jako kluk, který minulý večer zemřel v aréně. Aby ho všichni odstrkovali, protože byl prostě méně průbojný.\nSamozřejmě si něco takového Eli o své osobě nemyslel - dokázal si otevřít pusu, když na to přišlo. Dokázal i sevřít pěst a někoho s ní praštit, ale tímhle způsobem by si tu udělal spíš nepřátele.\nHned jak se pořádně probral, přišla přirozená myšlenka na jídlo a teplou sprchu. S tím druhým se celkem i smířil, zatím, ale jeho skromné zásoby z minulého dne nabízely pouze několik uncí vody, dva suchary a skleničku s dezinfekcí, takže to první ihned zaujalo jeho nechtěnou pozornost. Už chápal, proč Kurt říkal, že kysličník nikdo nepotřebuje, proto se mu jej podařilo získat tak snadno. Kluk, díky kterému dostali včera jídlo a vodu, v aréně den předtím vyhrál a hlavně na sobě neměl ani škrábnutí. Eli si pomyslel, že je docela fajn, být v této jeskyni. Nechtěl by se s tím klukem dostat do křížku v kleci.\nCelé dopoledne s Kurtem prolelkovali. Co měli taky dělat jiného? Eli potřeboval nutně přijít na jiné myšlenky, protože mu šíleně kručelo v žaludku a s každým dalším zvukem si na svůj ukrutný hlad\nvzpomněl. Co když ani dnes jejich vyvolený nevyhraje? A ani další den? Dobře, hlad možná nebyl to nejhorší, ale co žízeň? Jak dlouho může člověk vydržet bez vody?\n„Co tu děláte celý den?“ vyzvídal Eli. Dírou v okně, kterou v noci proudil do skladiště měsíční paprsek, teď svítilo slunce. Eli odhadl, že by mohlo být chvíli po poledni. Bohužel díky černým oknům sluneční paprsky nezvládly osvětlit celé skladiště.\n„Nic,“ odvětil Kurt ledabyle. Nějakým klacíkem si čmáral do prachu před sebou. Eli se rozhlédl po hale. Někteří muži si povídali, jiní spali, nebo jen leželi. Jeden se holil, to proto, že víc strojků neměli, a další docela zvláštní týpek seděl v rohu, kde byl stín, kýval se dopředu a dozadu, skrčená kolena si tiskl k tělu a potichu si něco nesouvisle mumlal.\n„Co je zač on?“ ukázal nenápadně na kluka. Kurt se tím směrem ani nepodíval, nejspíš tenhle podivín stále sedával na stejném místě, takže muž věděl, o kom Eli mluví.\n„Je tu déle než já; pokud vím, ještě ani nebyl v kleci. Těžko říct, jestli by to přežil. Ale někdo říkal, že byl dřív normální a pak se zničehonic zbláznil. Nikdo na něj nemluví, aby ho nechytil amok,“ vysvětlil. Eli si jeho slova neochotně převedl do vlastní vize.\n„Včera jsi zmínil někoho nahoře,“ přednesl pak Kurtovi, co se mu ještě honí hlavou.\n„Hm,“ pokrčil mladík rameny.\n„Můžeš to rozvést?“ naléhal Eli. Kurt přikývl, ale také se zamračil. Už včera říkal, že by měli být opatrní na vše, o čem si povídají.\n„Jsou to jen konspirační teorie, ale někdo tady si myslí, že apokalypsa souvisí s Ospalou věží. Že to má prostě něco společného. A aby toho nebylo málo, tak další teorie jsou o tom, že má na svědomí apokalypsu někdo z vyšších míst, že to nebyla práce okolností a toho tam nahoře...“ zvedl muž oči jakoby k nebesům. „Já to neposoudím, nepamatuju si to. Byly mi čtyři roky,“ oznámil Elimu už klidně.\n„Mně bylo čtrnáct. Přežili jsme jen díky tátovi. Pamatuju si, jak se tehdy přihnal domů, naložil nás do auta a odvezl do hor, kde jsme se měli před tsunami skrýt v jeskyních. Pak odjel a od té doby jsme ho neviděli,“ přiznal Eli.\n„Možná to nebyla náhoda. Možná to bylo naplánované. Obětoval se za vás,“ vydechl Kurt. Eli se zatvářil pochybovačně.\n„Obětoval? Ale to by ho k tomu musel někdo navést!“\n„Třeba někdo jako Mistr?“ zabručel Kurt dotčeně. „Podívej, jaké má pravomoci. Jeho harém čítá na třicet otroků a těch zbylých, v jeskyních, je tak tři sta, ne-li víc. Žijeme tu ve strašných podmínkách, jako kdyby chtěl, abychom jeden po druhém umřeli hlady a žízní. Já tedy nepočítám s tím, že se odsud někdy dostanu. Ty snad jo? Nikdo z Ospalé věže ještě neodešel po svých, vždycky jenom v bedně,“ zabrblal. „A mimo to, prý tohle není jediná Ospalá věž,“ dodal zachmuřeně. Eli nevěřil vlastním uším. Přišlo mu to opravdu hodně přitažené za vlasy. Víc takových vězení?\nDál už se Kurta na nic neptal, i když mu v hlavě kolovala spousta jiných otázek.\nDen neklidně a pomalu plynul a Eli se snažil vměstnat do své paměti co nejvíce poznatků o místě, v němž se nacházel. K večeru mu Kurt oznámil, že v tuhle dobu přichází strážci s jejich příděly jídla a vody. Samozřejmě nikdo nepřišel, protože na takový luxus neměli po včerejší prohře nárok. Eli už hlady skoro šilhal, ale snažil se působit statečně, aby si o něm Kurt a také ostatní nemysleli, že je padavka.\nZa celý den si ho pár dalších kluků opravdu všimlo. Někteří z nich přišli blíž a prohlíželi si ho, dva se dokonce zeptali, jak probíhalo jeho zadržení. Eliho paměť už byla jasnější, stalo se to přesně tak, jak vylíčil Kurtovi. Po promítání filmu zašel s matkou a sestrou do oblíbeného baru na skleničku, a když si později odskočil, už se z toalet nevrátil. Vybavoval si, jak se s těmi muži pral, jak se bránil. Když mu křuplo v zápěstí, naštval se. Jeho zpupnost ale ukončila rána do spánku.\nJakmile se venku setmělo, atmosféra ve skladišti zhoustla. Elimu to bylo jedno. Rozvalil se na svém místě a prohlásil, že dnes do arény nepůjde. Jednou mu to vážně stačilo. Nakonec mu dal Kurt za pravdu a rozhodl, že bude s Elim držet basu. Byli prostě příliš hladoví na to, aby ještě zvládli sledovat brutalitu v kleci. A hlavně neměli sílu, dívat se, jak dnešní zápas dopadne pro jejich jeskyni. Dohodli se, že si na výsledek počkají až s návratem ostatních.\nPak už zbývalo jen vyčkat příchodu strážných, jež měli vybrat jejich bojovníka.\nEli se otočil ke dveřím zády, položil se na bok a tvář si zkusmo podepřel spojenými dlaněmi. Musel uznat, že už to nebolí tolik jako první den.\nKdyby bylo ve skladišti alespoň trochu tepleji, dal by si pod sebe tričko. Deka by též nebyla špatná, ale ani přirozená naivita jej tentokrát nepodržela.\nSpolkl zavrčení a zavřel oči. Zrovna když se rozrazily dveře a do skladiště napochodovali strážci z předchozího večera.\n„Už jsou tady,“ špitl Kurt. Jemně do Eliho žďuchl, aby upoutal jeho pozornost.\n„No a? Je mi to fuk!“ odsekl blondýn. Pravdou byl ale přesný opak. Eli se snažil zaposlouchat do zvuků, jež se děly za jeho zády. Nejdřív byl v hale hluk, který s příchodem dozorců ustal. Hrobové ticho by se dalo krájet a napětí přiživovaly dvojité kroky, přibližující se ode dveří. Když došel ke zjištění, že směrem k němu a Kurtovi, zdřevěněl a přestal dýchat. Zároveň se uklidňoval, že jenom pracují reflexy a bujná fantazie. A samozřejmě strach.\n„Ne, to snad...“ vydechl Kurt. Eli se polekal. Přece ho nevezmou do ringu znovu, když už tam jednou byl. Prudce se zvedl a otočil na nového kamaráda. Byl připravený ho bránit, snad ještě existovala možnost, aby si vybrali někoho jiného, ovšem jakmile jeho pohled spočinul na kamenných tvářích strážců, došlo mu, co povzdech mladšího muže znamenal.\nNepřišli si pro Kurta.\nPřišli si pro něj.\nEli vzdáleně vnímal, jak ho Kurt chytil za ruku a zatáhl. Nemohl se na něj podívat, protože byl fascinován dvěma muži, kteří ho zvedli na nohy, jako kdyby byl pírko. Ovšem fascinován ve špatném slova smyslu.\n„Nechte ho, copak nevidíte, jak je slabý? Slyšíte?“ křičel Kurt na strážce. Eli se až teď po muži ohlédl. V očích prázdný výraz, protože nic jiného než prázdnotu v ten moment necítil. Dokonce ani svá zranění - i když kupodivu se tomu nejhoršímu, tedy namoženému zápěstí dozorce, který ho držel na té straně, vyhýbal - nepovažoval za svá, jak byl v šoku. Muži drželi Eliho za ramena, bez jediného věnovaného pohledu jeho tváři. Prostě se vydali ke dveřím a blondýna vláčeli za sebou. Stejně jako jejich posledního zápasníka.\n„Copak jste se úplně zbláznili? Hned ho pusťte!“ Kurt jim vběhl do cesty. Facka obrácenou stranou dlaně ho odhodila dostatečně daleko, aby už nemohl více protestovat.\n„Kurte!“ zvolal Eli ustrašeným hláskem. „Jestli se odsud někdy dostaneš, tak najdi moji mámu a sestru a řekni jim, že... že je mám rád.“ Eli si znění svého vzkazu na poslední chvíli rozmyslel. Nejdřív chtěl Kurtovi říct, aby o tomhle místě někomu pověděl, upozornil na něj, ale pak mu došlo, že by tím svou rodinu mohl dostat do problémů.\nKéž by jim mohl říct, aby si dávaly pozor. Mohly se do Ospalé věže dostat stejně snadno jako on.\n„Udrž se na nohou, co nejdéle to půjde, zkusím se dostat k Mistrovi. Tohle musí být určitě omyl. Neměl bys jít do arény, když tě přivedli teprve včera,“ slyšel za sebou ještě Kurtův zoufalý hlas. Bylo mu hrozně líto, že to za něj kamarád schytal, ale evidentně ho to neodradilo. Musel být silný a musel co nejrychleji vymyslet nějakou taktiku. Jen ať nedostane tu holku ze včera, nebo někoho jí podobného.\nKdyž se za nimi zavřely dveře skladiště a Eli se opět ocitl na chodbě, kterou procházel už včera, rozprostřelo se kolem něj a dozorců ticho. Předchozí den ovšem v tomhle místě zaznamenal poprvé největší hluk a také skutečnost, že v Ospalé věži žije dalších minimálně tři sta lidí se stejným osudem.\nZnovu se podíval na muže, jež ho vedli mezi sebou k hlavnímu schodišti. Proč si vybrali zrovna jeho? Nebo o tom nerozhodovali oni? Pak tu byl ale pouze jediný člověk, který na tom mohl mít zásluhu. Mistr. Ta nelidská zrůda nařídila svým nohsledům, aby ho odvedli do arény. Aby ve svém zbědovaném stavu rozhodl o údělu své jeskyně. Buď měl Crane hodně velký smysl pro humor, anebo právě došlo na pravdu o jeho nepopsatelné krutosti. Možná na něm ale ten sadistický chlap poznal, že je bojovník. Eli nikdy nic nevzdával předčasně, a dokud bude mít aspoň trochu fyzických sil, tak se bude bít. Třeba\nCrane dokázal odhadnout lidi a dopředu věděl, že tahle podívaná bude zajímavá.\nEli Mistra počastoval ještě několika dalšími nadávkami, než dorazili k zadnímu vchodu do arény. Byl to vstup pro zápasníky. Jenže copak on byl nějaký zápasník? Copak byl schopný zabít člověka? Jinak ale neměl šanci vyhrát. Bude muset svého soupeře zabít, aby zápas skončil, a aby jeho jeskyně dostala další den jídlo a vodu.\nZasraný kokot Crane!\nV okamžiku, kdy ho chtěla stráž vstrčit do malé místnosti bez oken, se začal vzpouzet. Podařilo se mu jednomu z chlapů vytrhnout, ale o to bolestivější byla pak dohra jeho neuváženého činu. Dozorce ho


Němec schovával ve sklepě mrtvolu matky a inkasoval její důchod - Novinky.cz\nNovinky.czZahraničníEvropaNěmec schovával ve sklepě mrtvolu matky a inkasoval její důchod\nNěmec schovával ve sklepě mrtvolu matky a inkasoval její důchod\n18. 9. 2019, 20:51 – Berlín\nDva a půl roku se dařilo sedmapadesátiletému Uwemu M. z Berlína schovávat ve sklepě mrtvou matku. Vše tajil až do 5. září, kdy se pohádal se svým známým a ten přivolal policii. Když policisté zjistili, že je v bytě nahlášena žena, kterou už dlouho nikdo neviděl, provedli důkladnou prohlídku. Ve sklepě objevili rakev s ostatky Gerdy Anny Marie (†85).\n„Takhle to maminka chtěla. Splnil jsem jen její přání,“ prohlásil Uwe M. na dotaz policistů, proč to udělal. Bez jakýchkoliv emocí popsal, jak se postaral o její ostatky.\nŽena zemřela přirozenou smrtí 3. května 2017. Její syn uvedl, že ji našel mrtvou ráno v posteli. Nepohřbil ji, ale uložil do podomácku vyrobené truhly ve sklepní kóji číslo 31, která přísluší k bytu v činžovním domě v berlínské čtvrti Pankow. „Jel jsem do OBI, nakoupil pár prken a vyrobil jsem jí rakev,“ řekl muž. Aby předešel rozkladnému procesu, tělo nabalzamoval.\nSousedům potom řekl, že se matka rozhodla odjet do Španělska. Následující roky potom pobíral její důchod ve výši 1470 eur (38 tisíc Kč), z nichž mohl platit nájem ve výši 950 eur (24,5 tisíce Kč) za dvoupokojový byt (65 metrů čtverečních). „Využil jsem toho, co matka chtěla, abych udělal, abych si udržel životní úroveň,“ uvedl Uwe M.\nPolicie případ vyšetřuje jako podvod a porušení zákona o pohřebnictví.\nPodobný případ se v Berlíně odehrál loni v dubnu, kdy byl na doživotí odsouzen tamní vetešník, který zastřelil seniora, tělo léta ukrýval v mrazáku a každý měsíc inkasoval jeho penzi.


Strom srdce | Atelier.cz\nHlavní strana» Umění a zábava» Tvorba a kreativita» Strom srdce\nStará okna ze stavby zažívají znovuzrození. Jejich starý nátěr je pečlivě opálen, dřevo uhlazeno smirkovým papírem. Sklo se nechává opískovat, aby na něm dobře držely barvy. A pak - pak už se jen nechá ruka vést intuicí, náladou a pocitem...\nTak vznikají recyklované okno-obrazy, jejichž unikátní a originální první kus Vám zde nabízím.\nO stromech srdce:\nČarostromy nebo-li stromy srdce, jsou posvátné stromy Severu z knihy Píseň ledu a ohně, známé i jako seriál Hra o trůny. Jejich dřevo červeně tepe krví a životem, skrz vyřezaný obličej do kůry se na seveřany dívají jejich staří bohové... Sníh a jinovatka, jimiž jsou čarostromy pokryté, jim dávají kouzelné a třpytivé vzezření...\nDíky kvalitním olejovým barvám Umton a damarovému laku se malba skutečně třpytivě leskne jako jinovatka. Tento lesk je především dobře vidět za denního přirozeného světla.\nOlejomalba na skle, dřevě a kovu, okno je včetně původní skleněné tabulky a kovových doplňků.\nFixováno damarovým lakem.\nNa zadní straně je upevněno očko, za které lze okno-obraz jednoduše ihned pověsit.\nRozměr 33 x 53 cm.\nPreferuji osobní převzetí vzhledem ke křehkosti obrazu.\nzima srdce strom les okno recy krev srdeční okénko


8. Životní prostředí, život ve městě | Piráti a nezávislí Trutnov\nJak si představujeme životní prostředí a život ve městě v Trutnově v roce 2030?\nTrutnov se v roce 2030 těší pověsti krásného, čistého a s přírodou spojeného města. Tato kvalita se stala pilířem místní ekonomiky, kultury, tradic i turismu. Přístup a vztah radnice i občanů k životnímu prostředí a svému okolí se stal inspirací i pro ostatní města. Trutnov se stal centrem zdravého, kvalitního života. Moudře využil jednu ze svých největších silných stránek - přírodu. Cílenou a promyšlenou prací se postupně stal městem s jednou z nejvyšších kvalit života pro lidi, kteří nechtějí žít ve velkoměstech, ale přesto jim městský život vyhovuje. Chtějí žít v místě, které nabízí dostatečnou paletu možností a služeb pro moderní a zároveň přírodě blízký život. Díky tomu se Trutnov objevuje také v médiích. Zaměřením města na propojení přírody a moderního chytrého přístupu k životu se Trutnovu povedlo zastavit pokles obyvatel.\nV Trutnově efektivně pracujeme s pitnou i užitkovou dešťovou vodou. Dlouhodobě myslíme na budoucnost a systematicky vytváříme taková opatření, abychom měli vody dostatek i při nižší hustotě srážek a v teplejších obdobích. Dokázali jsme vodu v krajině účinně zadržet. S pomocí občanů se městu podařilo minimalizovat komunální odpad a odpady obecně. Lidé si více uvědomují svoje spojení se svým okolím a ve třídění odpadů jsme jedno z nejlepších měst.\nMěsto již roky dlouhodobě podporuje využívání alternativních zdrojů energie a tepla. Samo město hledá nové možnosti jak ušetřit energii, či ji získat, například ze solárních panelů umístěných na městských budovách, abychom nezastavovali zemědělskou půdu. Zároveň město spolupracuje s občany i firmami na společných inovativních projektech v těchto oblastech, aby se spoluprací maximálně využil společný potenciál.\nKvalitu života si lidé v Trutnově užívají i díky kvalitní péči o zeleň, její systematické doplnění i obnovu. Ve městě vyrostla spousta nových zelených ostrůvků, parků a přírodních oáz určených k relaxaci, či aktivnímu odpočinku občanů. Vhodně zvolenou výsadbou doplněnou o nejrůznější atrakce či umělecká díla (jako sochy, kašny, atd.) jsou tyto místa hojně vyhledávána turisty. Využíváme nejmodernější trendy ochlazování měst v letních měsících například zelenými střechami, novými výsadbami, zastíněním, vhodnou zástavbou atd.. Všechny moderní trendy nasazujeme vždy podle předem zpracované koncepce, která je založena na kvalitních vědeckých studiích současné situace.\nTrutnov efektivně a systematicky využívá dotace zaměřené na zlepšení kvality života a životního prostředí. Město ve spojení s občany vybudovalo na vybraných místech bylinkové zahrady, obecní sušárnu ovoce, moštárnu, či městskou marmeládovnu, čím se aktivovaly i krajové části Trutnova a podpořil nejen zdravý životní styl, ale také kulturní a sociální sounáležitost občanů. Lidé v regionu jsou schopni se částečně samozásobit. Někteří dokonce dále zpracovávají vypěstované plodiny, nebo místní suroviny a vznikají tak nové podnikatelské příležitosti. Náš region je bohatý na kvalitní regionální produkty s dobrou pověstí. Při příležitostech nejrůznějších sklizní se pořádají tradiční slavnosti a věhlasné regionální tématické trhy, na které se sjíždí lidé z ČR i jiných zemí.\nMěsto systematicky pracuje s územním plánem v souladu se schválenou vizí rozvoje města Trutnova, kde to jde, upřednostňuje veřejně prospěšné projekty před individuálními zájmy. Turistický ruch zůstává díky propracované koncepci v rozumných mezích, abychom si s vidinou rychlého zisku peněz nezničili největší hodnotu, kterou máme – přírodu a zdravé životní prostředí.\nEfektivní práce s pitnou vodou\nNecháme provést studii o pitné i užitkové vodě v Trutnově. Jakou máme situaci, jak se bude pravděpodobně vyvíjet, jak nás ovlivní stále delší léta a méně deště a sněhu. Získané poznatky následně společně s občany na veřejných debatách probereme a připravíme možná vylepšení.\nV této studii chceme také zpracovat možné vybudování nových rybníků a jezírek na území města a na místních tocích.\nV rámci městských pozemků a lesů začneme systematicky dělat opatření pro zadržování vody v krajině. Například výsadba smíšených lesů, cílené budování rigolů, mezí, prohlubní, ve kterých se voda zpomalí, zachytí a postupně vsakuje atd.\nV nedaleké budoucnosti (rok 2024) plánuje stát de facto zrušit skládkování směsného odpadu. V celkovém výstupu tříděného odpadu na tom v rámci měst našeho kraje nejsme dobře (v posledním roce jsme skončili poslední). Pro oba tyto důvody se na zefektivnění třídění odpadu chceme výrazně zaměřit.\nZaměříme se na rozšíření počtu kontejnerů ve městě. Provedeme revizi stávajícího stavu košů a kontejnerů na tříděný odpad (sklo, plasty, papír, elektroodpad, bioodpad, kov) a doplníme tak, aby všichni občané měli kontejnery v rozumném dosahu.\nJako další krok k efektivnějšímu třídění odpadů budeme řešit větší osvětu a motivaci občanů ke třídění. Zaměříme na vysvětlení výhod občanům - čistší město, menší zátěž životního prostředí, nižší náklady města na skládkování, vyšší příjmy města za více tříděného odpadu.\nPodpoříme rozvoj svozu bioodpadu a kompostování.\nV rámci městského úřadu i městských organizací budeme vyžadovat postupné omezení všech plastů, které půjde nahradit jinými materiály (plastové lahve, talířky, obaly atd.)\nCílem je systematické snížení dopravního zatížení v našem městě a zmírnění dopadů na zdraví našich občanů. Značnou část roku bývá inverzní počasí a lidé mají zdravotní problémy kvůli znečištěnému ovzduší z výfukových plynů a prachu.\nZaměříme se tedy například na podporu a rozvoj ekologické MHD a budeme intenzivněji řešit výstavbu cyklostezek.\nBudeme iniciovat veřejné debaty v jednotlivých částech města a podporovat aktivitu a veřejně prospěšné návrhy občanů na zlepšení situací..\nPodpora a vyhledávání inovativních projektů se zdroji energie\nPřipravíme projekt chytrého města v oblasti energie. Chytré město sleduje spotřebu energií městských budov a umí navrhnout vylepšení, kontroluje veřejné osvětlení i umí spínat lampy podle pohybu chodců. Chytré město si umí poradit se světelným smogem, a když už budeme umisťovat LED světla, tak na “teplé” světlo a budeme efektivně eliminovat světelné znečištění oblohy.\nChytré město umí hospodařit s energiemi tak, aby to pro něj bylo výhodné. Budeme proto podporovat ekonomicky efektivní alternativní zdroje energie pro městské budovy či celé sítě budov.\nProjekty s občany\nZačneme s občany debatovat o možnostech vybudovat v rámci městských investic nebo podpořit v Trutnově vybudování soukromníky:\nMěstská moštárna či sušárna ovoce - jako sdílená možnost pro všechny pěstitele na Trutnovsku,\nKomunitní zahrada nebo nová zahrádkářská kolonie,\nMěstská kompostárna - jako místo či místa, kde kompostovat bioodpad,\nInstalace ptačích budek - na zelených ostrůvcích, parcích a přilehlých lesích,\nBylinkové zahrady - aby si lidé mohli sdílet pěstování bylinek.\nV rámci výše zmíněného budeme podporovat aktivní občany a komunity při organizaci a vzniku nejrůznějších tématických slavností, trhů a kulturních akci apod.\nPejskaři, koňáci a další chovatelé\nZaměříme se na zlepšení situace ve vztahu pejskařů a nepejskařů.\nV centru a na dalších místech s hustou zástavbou chceme vytvořit vhodná místa k venčení psů a nainstalovat na nich tzv. psí patníky, na které pejsci budou čůrat, místo aby čůrali na rohy objektů či v podloubí.\nS pejskaři chceme zahájit diskuzi na téma psích hřišť. Zda je o ně zájem, kde je lze připravit, aby neobtěžovala nepejskaře, i jak je případně navrhnout. Stejně tak zahájíme diskuzi s koňáky o jejich potřebách a zájmech a jak je sladit s možnostmi města.\nChceme začít diskuzi o poplatcích za psy. Dnes totiž není jasné, na co peníze ze získaných poplatků jdou, co se z nich platí a zda je jejich výše tím pádem odpovídající.


14. prosince 2005 12:04, aktualizováno 12:46\nNový film s Harry Potterem plní kina dětmi i s rodiči a J.K.R si plní kapsy zlaťáky. U této žně nemohou chybět ani EA s dalším dílem herní série. Harry Potter dospívá, umí více kouzel a v boji proti zlu mu více než jindy pomáhá Hermiona a Ron.\nPrvní kniha o Harry Potterovi před lety vyvolala pozdvižení a v podstatě předefinovala celou dětskou literaturu směrem od pohádek či stupidních dětských příběhů směrem k dospělejšímu pojetí a magickému realismu nebo fantasy, chcete-li. První dvě pokračování zdatně sekundovala prvnímu dílu a z HP se stal fenomén, který dobyl Hollywood (byť s britskými herci) a díky propojení s filmem nakonec i herní svět. Protože v kinech právě běží filmové ztvárnění čtvrté knihy potterovské ságy, je pochopitelné, že se na všech myslitelných platformách objevil také virtuální Harry, fanoušci na něj už jistě čekali.\nAž doposud si Harry na PC více méně udržoval slušnou úroveň, kterou narušil snad jen rádoby sportovní Quidditch World Cup. Velká část bodů v hodnocení her ale byla zásluhou kvalitního propojení her s filmovou, respektive knižní předlohou, protože samotná hra nepřinášela ani přelomovou hratelnost ani úchvatné grafické zpracování. Harry Potter a Ohnivý pohár ale tradici solidnosti narušuje, to už jste nejspíš poznali z titulku. A je to škoda, protože zároveň přináší nové prvky, které by jinak přinesly neutuchající aplaus recenzenta i jeho dcery. Ta ale po necelé hodině znechuceně mrskla joypadem do kouta. Chápal jsem ji, takže jsem si nechal i poznámky o tom, kdo bude kupovat nový ovladač.\nVybalit hodnocení hry hned na začátku, to se většinou nedělá, ale v případě Harry Pottera vás jistě bude zajímat, co mě vede k odsouzení tohoto počinu. Vrátíme se tedy na začátek. Kniha Harry Potter a Ohnivý pohár je poslední, který autorka zvládla jakžtakž ukočírovat. Ještě se příliš nerozplizává a kniha si drží semknutý tvar, ve kterém jedna událost následuje druhou, byť některé věci nedávají tak úplně smysl. Ale od toho je fantazie. Harry Potter v herní podobě filmovou licenci využívá, ale nepříliš důsledně, samozřejmě, že se v animacích mezi jednotlivými úkoly objevují záběry obkreslené z filmu, ale vztahy mezi postavami nejsou ani naznačovány. Autoři hry prostě předpokládají, že film nebo knížku všichni znají, a tak se příliš nesnažili.\nI přes to, jak je herní série propojena s knihami a filmem, Ohnívající pohár přinesl zásadní změnu v oblasti herního žánru. Vývojáře už nejspíš unavilo využívat stále stejný engine postavený pro skákačku doplněnou o řešení hádanek a rozhodli se vydat směrem k akčnějšímu pojetí. Postavy se tak pohybují po lokacích bez přílišného skákání, překážky z cesty odstraňují kouzlením. A pokud se jim nechce skákat do výšky, odměnu si z místa nad svými hlavami přivolají zvoláním Accio a máchnutím hůlkou. Kouzlení probíhá pouhým stisknutím tlačítka. Na výběr máte hned tři. První vysílá jednoduché „ubližovací“ zaklínadlo, kterým lze pomalu ubít různé brouky, salamandry a další potvory. Druhé tlačítko slouží k vyvolání zaklínadel v závislosti na předmětu, na který míříte.\nPokud se postava dívá na oheň, začne z hůlky proudit voda. Pokud se díváte na zvednutý padací most, postavička si jej kouzlem přitáhne. Novým prvkem je spojení síly všech tří postav pro vykonání silnější verze kouzla a také speciální supermagický režim, ve kterém jsou všechna zaklínadla silnější. Nejde ale o nic extra zábavného. To už je lepší možnost přitahovacím kouzlem přeměnit ostnaté masožravé rostliny na katapulty. Je sice těžké uvěřit, že by i hodně agresivní kaktus bez potíží prorazil zeď, ale tak to v HP: Ohnilý pohár funguje.\nMyš není vůbec podporovaná, přestože by problém s mířením vyřešila jako mávnutím čarovnou hůlkou.\nJediný problém představuje správné nastavení postavy směrem k cíli. A on to skutečně problém je. I HP: OP byl primárně vyvíjen pro platformu Playstation 2 a je to na něm znát mnohem více než na předchozích dílech. Jako by EA rozhodli, že se jim nevyplatí do PC verze investovat ani dolar víc, než je nezbytně nutné pro spuštění hry. Kvůli tomu se HP: OP na PC téměř nedá hrát, pokud nemáte kvalitní joypad s analogovými páčkami pro jemné ovládání pohybu postavy. Na klávesnici je poměrně obtížné správně „zamířit“ nemluvě o rozložení jednotlivých kláves. Myš není vůbec podporovaná, přestože by problém s mířením vyřešila jako mávnutím čarovnou hůlkou, ale není nám přáno.\nZa hraní jste odměňováni obvyklými fazolkami, které lze utratit za speciální magické karty, které zlepšují schopnosti malých čarodějů a ježibaby. V nabídce je delší trvání supermagického režimu „Magicus Extremus“, posílení jednotlivých zaklínadel nebo karta pro automatickou regeneraci zdraví postav. Nejde o žádný zázrak, sběratelské karty jsme už v HP viděli, v našem případě ale slouží k usnadnění už tak snadné hry, takže je jejich přítomnost možná i nadbytečná.\nVzato kolem a kolem, Harry Potter a Ohnívající pohár není ideální dárek pod vánoční stromeček.\nGrafické efekty kouzel\nKooperativní multiplayer na jednom PC\nMaximální rozlišení 800x600 (nebo příliš dobře schované možnosti nastavení)\nEA se nevytáhli ani v oblasti grafiky, jediným rozdílem mezi PS2 verzí a PC je o málo vyšší rozlišení (maximálně 800x600, což je nic moc), ale to příliš nepomáhá. Virtuální Ron a Harry jsou si alespoň docela podobní, Hermiona mohla vypadat lépe, ale také nebudete mít problém poznat, o koho jde. Hru kazí také různé neviditelné bariéry, které brání postavám v pohybu a zejména dětské hráče opravdu matou. Vzato kolem a kolem, Harry Potter a Ohnívající pohár není ideální dárek pod vánoční stromeček. Bohužel, v případě potterománie nerozhoduje zdravý rozum a pojmy jako je hratelnost. Rozhoduje marketing, a ten je na straně Electronic Arts a Rowlingové, která bohužel píše stále hůře a světu se uleví, až Pottera pohřbí a bude psát pohádky pro batolata. A přitom měla tak našlápnuto.\nDoposud hodnotilo 650 čtenářů


DPP hledá nájemce obchodních prostor nových stanic | MetroPraha.eu DPP hledá nájemce obchodních prostor nových stanic | MetroPraha.eu\nBy maresj@gmail.com | 19.4.2015\nPronájem obchodních prostor v rámci stanic metra není nic nového ani v Praze ani nikde jinde na světě, avšak tentokráte Dopravní podnik hlavního města Prahy v rámci nově vybudovaného úseku na trase A přistoupil ke zcela novému konceptu, který nevyužil nikdy předtím. Jedná se o princip „generálního nájemce“. To v praxi znamená, že si nájemce bude muset pronajmout kompletní prostory v rámci jedné stanice. Nebude tak možné, aby konkrétní subjekt provozoval pouze jednu jednotku. Tento koncept zvažoval DPP už v minulosti, ale bránil mu v tom fakt, že realizace vyžaduje mít v jednu chvíli volné naráz všechny prostory, což nebylo možné za rozumných podmínek zajistit. Na novinku si tak muselo počkat, až budou zprovozněny nové stanice metra v Praze, v tomto případě Bořislavka, Nádraží Veleslavín, Petřiny a Nemocnice Motol.\nSmyslem tohoto konceptu má být zajištění kvalitnějších a rozsáhlejších služeb v rámci jednotlivých stanic. Pokud se však bavíme o systému, kdy bude mít jeden nájemce k dispozici kompletní prostory, je třeba zmínit, že zde existuje jedna výjimka. Tu tvoří bankomaty, které hodlá dopravní podnik řešit zcela separátně. Případní uchazeči musí splnit podmínku požadující, aby zájemce prokázal, že v současnosti provozuje alespoň minimálně pět podnikatelských provozoven. V následném výběrovém řízení bude rozhodnuto na základě principu „nejvyšší nabídky“. Nejzazším termínem pro podání nabídky je 27. 4. 2015, a to do dvou hodin odpoledne.\n← Slavnostní otevření nových stanic na trase A Revize potřeby parkovacích stání v okolí nových stanic metra →


Pozor na falešné faktury společnosti Apple\n23. listopad, 2012 | Blog\nUživatelé se mohou setkat s takovým typem útoku, kdy jim někdo v přestrojení za společnost Apple zasílá fakturu na služby a produkty, které si u Applu měli objednat. Jedná se o chytrou kombinaci malware a sociálního inženýrství.\nJak je vidět na obrázku, faktura je za Postcard(Pohlednice) a je v hodnotě bezmála 700 USD. Pokud nemáte žádné zařízení Applu, nebo vůbec nemáte účet u Apple, na tento mail pravděpodobně vůbec nezareagujete. Jeho síla spočívá v tom, že faktura obsahuje pole "View/Download" – tento odkaz stáhne soubor download.jpg.exe, tlačítka "Cancel" a "Not your order" URLs končí na stránce check.php. Pokud se vám faktura a fakturovaná částka nezdá, pravděpodobně kliknete na jedno z uvedených odkazů pro zrušení objednávky. Proto je faktura na produkt, u kterého je nesmyslná cena. Útočník tak sází na to, že tuto fakturu určitě neakceptujete a budete ji chtít stornovat. Tím se ale dostáváte do další pasti.\nPo kliknutí na jeden z odkazů jste přesměrováni na stránku, která se tváří jako stránka IRS a upozorňuje na použití nepodporovaného internetového prohlížeče.\nJakmile se stránka zobrazí, aktivuje se Blackhole Exploit kit, který se pokusí se stáhnout malware, který dokáže zneužít chyby v produktech Oracle Java, Adobe Flash Player, Adobe Reader a napadnout počítač. Pokud se nepodaří zneužít počítač pomocí Blackhole Exploit kit, výše uvedený stránka přímo navede na stažení aktualizované verze prohlížeče, který stáhne do počítače malware v souboru update.exe. Malware zaznamenává stisknuté klávesy a získat přístup k vašim bankovním účtům.\nMalware tedy využívá sociálního inženýrství k tomu, aby vzbudil u uživatele důvěru v to, že ho odkazy nasměrují na zrušení transakce, která ho má stát mnoho peněz. Vidíme, že na takový odkaz se rozhodně nevyplatí klikat, tedy pokud nechcete přijít o víc peněz, než je uvedeno na smyšlené faktuře.\nPokud tedy nemáte u Apple účet, nebo jste si nic podobného neobjednali, takovou zprávu klidně smažte. Neklikejte bezhlavě na odkazy v emailech, nebo ověřujte informace, které dostáváte. Kontaktujte prodejce, a během nakupování dárk�


Plastová tvořítka na zmrzlinu - decoDoma\nPlastová tvořítka na...\nTvořítka na zmrzlinu Vám pomůžou vytvořit domácí ovocné nanuky a zmrzlinky. S prvotřídními plastovými tvořítky je příprava domácích nanuků jedna velká zábava. Forma na zmrzlinu odolá velikému mrazu a je ze zdravotně nezávadného materiálu. Potěšte Vaše děti zdravou mňamkou! Vhodné do mrazničky i do myčky na nádobí. Forma je na 6 zmrzlin. Dodáváme v různých barevných provedeních, bez možnosti výběru.\nRozměry: 20 x 14 x 14 cm, tvořítko - pr. 5, 5 x v. 8 cm\nOsvěžující mražené dobroty v mnoha podobách od ovocných přes smetanové či tvarohové jsou oblíbené napříč generacemi. My jsme jsme pro vás na blogu otestovali výrobu nanuků z kokosového mléka a přidali k nim pár šikovných rad pro přípravu domácí zmrzliny.\nKrásná tvořítka na zmrzlinu.\n+ překrásné barvy\n+ dobře se vyklápí zmrzlina\n+ akorát do ruky\nKaždoročně o prázdninách přijedou neteře,takže letos bude překvapení-domácí nanuky.Holky budou nadšené.\ntesim se na domaci zmrzku z techto tvoritek\nSpokojenost.....pro vnoučata a děti vymýšlím recepty na nanuky a sklízím obdiv :)


Ruští kanibalové snědli 30 lidí. Oběti porcovali do mrazáku i zavařovaček, hlavy zdobili pomerančem | info.cz\nRuští kanibalové snědli 30 lidí. Oběti porcovali do mrazáku i zavařovaček, hlavy zdobili pomerančem\nVlaky Ostrava – Praha Brno – Praha Vlaky Náchod – Brno\nVIDEO: Květiny namísto močového odéru: Výstup z Florence se mění k nepoznání\n„Babišův populistický blábol,“ útočí Dienstbier kvůli migrantům a Italům\nDo Česka se vrací tropy. O víkendu dorazí i bouřky, sledujte radar\nElišce (9) rozdrtilo auto nohu, rodině chybí peníze na léčbu. Maminka: Nemám ani sílu brečet\n„Porcování tygra je prasárna. Pachatelé by měli jít do vězení na 10 let,“ zuří šéf zoo\nAutor: ekb - 25. září 2017 • 20:05Info.cz\nOtřesný pohled se naskytl policistům při prohledání bytu ve městě Krasnodar na jihu Ruska. V mrazáku objevili nejméně osm částí lidského těla, další kanibalistické pochoutky byly zavařené ve sklenicích a vrcholem byly nechutné fotografie připravených pokrmů – na jedné z nich byl zachycen například stříbrný tác s hlavou člověka, která byla kolem dokola „vyzdobená“ pomeranči. Rodina kanibalů se pak policii přiznala, že za posledních 18 let zabila a snědla nejméně 30 lidí.\nManželský pár byl zatčen poté, co se našel mobilní telefon plný fotografií muže pózujícího s různými částmi lidského těla. Kromě hlavy vyzdobené pomeranči to byl například snímek s lidskou rukou, která muži trčela z otevřených úst.\nKanibal se přišel sám udat na policii. „Z lidského masa už jsem unavený,“ řekl a ukázal důkazy\nOba manželé – 35letý Dmitrij a 42letá Natalie Bakšajevovi – se k činu doznali. Rozporcovaná lidská těla si uchovávali v mrazáku, zavařovali do sklenic a v bytě policie našla i 19 vzorků lidských kůží.\nKanibalové žili v hostelu Vojenské letecké akademie, která patří ruskému ministerstvu obrany. Podivností si všimli jak sousedé, tak lidé, kteří zde pracovali.\n„Pokaždé, když jsme se pokoušeli vstoupit do jejich pokoje, začali divoce křičet a brečet,“ říká jeden z místních pracovníků. Podle sousedů se z jejich pokoje linul zápach a odér z drog, které používali k omámení svých obětí.\nHotel pro mrtvoly. V Japonsku se můžete ubytovat s nebožtíkem, platí za to stále více lidí\nPolicie se nyní snaží zajištěné části těl spojit s 29 jinými případy vražd a zahájila rovněž vyšetřování smrti další ženy. Kromě zmrazených a uvařených mrtvol totiž policisté našli také tašku s dámskými věcmi.\nJak si české televize rozdělily fotbal: co a kde uvidíte v této sezoně?\nHašek a Hřebík po MS: Musíme se změnit, pak přijde český Hazard\nTrezor, ROG, Azure, Datová schránka, Zemětřesení\nRybíz ala brusinky\nZnamenitá bramborová polévka\nMAJ Consulting, s.r.o. - 26907941\nBřezinova 657, Brno\nMasarykova 318, Židlochovice\nRUTONAX s.r.o. - 28357612\nVinohrady 90210, družstvo - 27872149\nČeský svaz chovatelů - ZO Skorotice - 44555750\nSpolečenství vlastníků jednotek domu čp. 1713, 1714, 1715, 1716 v České Lípě - 25461915\nHi-fi studio TYKON s.r.o. - 64615278


Ve vládě přestaneme rozhazovat a rozjedeme investice do budoucnosti - Starostové a nezávislí\nHlavní stránka Regiony Jihomoravský kraj Ve vládě přestaneme rozhazovat a rozjedeme investice do budoucnosti\nVe vládě přestaneme rozhazovat a rozjedeme investice do budoucnosti\nNeuvěřitelných 390 miliard korun! Tak vysoký je schodek státního rozpočtu navržený vládou Andreje Babiše pro rok 2022. Ta si z rostoucího státního dluhu starost nedělá a vesele rozhazuje dál. Přitom podle nejnovějších analýz narazí Česko na tzv. dluhovou brzdu už za 2,5 roku. To by znamenalo masivní zvýšení daní, nebo radikální omezení státních výdajů. Koalice Pirátů a Starostů má jasný plán, jak tohle riziko odvrátit a začít hospodařit šetrně a efektivně.\nStátní kasu přeorientujeme na návratné a udržitelné investice na úkor populistického rozhazování. Do investic nasměrujeme minimálně 10 procent rozpočtu a budeme pečlivě vyhodnocovat efektivitu výdajů. Každý občan navíc na internetu uvidí, jak přesně stát hospodaří. Bilanci rozpočtu vylepšíme větším zapojením lidí na legální trh práce, osekáním daňových výjimek, lepším výběrem daní i rychlejším růstem ekonomiky.\nMáme na to jak energii, tak zkušenosti. Starostové dokážou dlouhodobě hospodařit s rozpočty samospráv bez velkých dluhů, je na čase přenést jejich zodpovědnost do složitějších, ale o to podstatnějších podmínek celého státu. Třeba obec Radějov hospodaří každoročně s několikamilionovými přebytky, které pak investuje do rozvoje. Její starosta a náš koaliční kandidát Martin Hájek díky tomu v obci postavil čističku odpadních vod, sítě komunikací či multifunkční hřiště.\n„K rozpočtu obce přistupuji podobně jako k rozpočtu domácnosti. Musí se dostat na všechny nezbytné výdaje, ale zároveň musíme myslet i na budoucnost. Co je však zásadní – je nutné se vyvarovat nesmyslnému zadlužování. Státní úroveň má za úkol vyvažovat více zájmů a řešit více problémů, ale stojí na stejných principech. Nebo by aspoň měla stát,“ říká náš kandidát a starosta Radějova Martin Hájek.\nJak přesně plánujeme zastavit plýtvání si přečtěte na našem koaličním webu.


Poslední komentáře | klusik.cz\nJste zdeDomů » Poslední komentáře\nPoslední komentáře Sort by Čas napsání\npoložek na stránku 501002005001000\nZahlášení bugů v Simcity\nklusik - Středa 19. Červen 2013, 10.07\nNojo, tak EA games…\ndominik (neověřeno) - Středa 19. Červen 2013, 7.07\nProstě jen jediná odpověď EA.Která Banovala i za nezahlášení bugů v betě SimCity.\nJan Píša (neověřeno) - Čtvrtek 13. Červen 2013, 7.05\nParáda :-) Přesně tohle sem hledal Klusíku, parádní pro kick off na Drupalu :-)\nManžel nebo manželka :-D\nklusik - Středa 5. Červen 2013, 20.53\nNojo, už jsi dneska druhej… :-D :-D Šťastněji to napsat nemohli, no ;) ;)\na budes se predstavovat jako\nSislik - Středa 5. Červen 2013, 18.48\na budes se predstavovat jako manzel nebo manzelka? :-P a pozdravuj Finsko :)\nklusik - Pátek 17. Květen 2013, 18.20\ntydlitam - Pátek 17. Květen 2013, 17.58\nJen říct, že kdyby všichni u AW měli takhle setříděné myšlenky, nebyl by mi AW tak odporný. Jenže AW dělají lidi a vy jste první AW (po mém příteli, který tomu nijak nepropadl), který se nemluví jako kdyby byl členem nějaké zdrogované sekty.\nPepa nefanatik ;)\nklusik - Pátek 17. Květen 2013, 16.21\nAhoj, děkuji za úžasný komentář! Nemám prakticky co bych dodal, samozřejmě bych mohl rozebírat každý odstaveček a něco v něm najít, ale to je zbytečné – přece jen s vaším názorem souhlasím. Pár věcí ale vypíchnout chci:neetický prodej, nabízení: To je opravdu velký problém. Fanatický Amwaják1 bude tvrdit, že veškerá reklama je neetická, protože dělá totéž. Principiálně opravdu ano, do důsledku ovšem ne. Sám nejsem a nikdy jsem nebyl FA, byl jsem unitř jen krátce, než jsem opustil – neměl jsem na to nervy. Každopádně největším problémem bylo právě toto – ne ani tak jako samotný prodej, ale hlavně nabízení s jasnou lží. Říci o něčem, že to je nejlepší je šílenej kec, to by znamenalo, že mám prokázáno, že všichni ostatní jsou horší. A to zdaleka nemám. A lhát lidem nehodlám ;) Nebo jsem se setkal s větou “u nás je 70 000 výrobků právě teď v eshopu” ;) Jasně, 69500 jich není potřeba nebo jsou to stejné věci v 1000 variantách. Kdybych měl žít jen z produktů Amwaye, umřu hladem. Bylo mi přitom řečeno, že jsou to výrobky denní spotřeby a potraviny. Sakra mně by se líbilo, že bych nakupoval přes AW potraviny, měl je až do domu a nemusel nikam chodit! Jenže nabídka, která je v eshopu je prostě šíleně chudá… 2 věci: No, souhlasím i trošku ne ;) ;) Vrozený dar člověk mít může, ale není to nutná podmínka, vše se dá časem naučit. Jen těm s darem to netrvá tak dlouho. Kvalitní školení – to je to, co říkají, že mají. A já tomu docela i věřím. Problém je, že sám cítím, že mi na tom školení říkají špatné věci. Když se podívám třeba na videa od Sandlera (49 obchodních tipů nebo tak nějak, na youtube je to v angličtině k dispozici), tak tam jsou ty rady prostě normální a opravdu radí. Tady to bylo o tom “vypni svědomí a zapni byznys”. Což mi trošku vadí ;)Takže ještě jednou děkuji za super komentář ;) Docela by mě zajímalo, co můj kamarád, o kterém tady píšu, co teď asi dělá ;) Přece jen už jsou to 2 roky, co se tohle stalo… Hmmm… 1. dále jen FA\nPeppe (neověřeno) - Pátek 17. Květen 2013, 14.48\nmusím říci, že s tímto článkem naprosto souhlasím. Jsem vlastníkem podnikání Amway a vidím, co se tu všechno děje. Vybral jsem si tuto firmu z důvodu doporučení ekologických a kvalitních výrobků. Po delší dobu, kdy jsem MLM vůbec nerozuměl, jsem byl soustředěný na to, na čem vlastně ten MLM je postavený: výrobky. Výrobky mne z 90% uspokojily svou kvalitou, 10% buď mne nesedly nebo úplně nepřesvědčily což je normální.\nPostupňe jsem po některých negativních reakcí okolí, které jsem před tím nechápal se začal zaměřovat, proč tomu tak je. Z 90% dotazovaných lidí, kteří odpovídali negativně mne potvrdili, že výrobky fungují a jsou dobré. 10% dotazovaných lidí, kteří říkali, že ani výrobky nefungují odpovídali bez přemýšlení znechuceným způsobem a nebo tyto výrobky používaly nesprávně. V seminářích AW u nejmenovaných poradců jsem se setal s neetickým způsobem prezentování výrobků, které shazují ostatní ekologickou konkurenci se snahou manipulativním způsobem vyzdvihnout, že výrobky AW jsou nejlepší na světě. Tento neetický způsob prezentace produktu pochopitelně ostatní naštve. Další věc je ohledně prezentace samotného MLM a principů. To, že většina lidí chodí do práce a nejsou podnikatelé je naprosto v pořádku. Každý nemůže být podnikatelem a každý má dar úplně na něco jiného. Říci, že podnikání AW je nejlepší věc na světě je též nesprávné, protože pro každého v rámci seberealizace a uspokojení může být to nejlepší úplně něco jiného. Prezentace vět typu: "Chceš auto, luxusní auto, luxusní dovolenou, nebo dům za hodně milionů" může okolí velice naštvat. Neříkám, že není dobré mít vize, představu, sny, chuť něco vybudovat, ale je naprosto nesprávné podávát to tímto manipulativním způsobem a hned na začátku. Nabídka, která naprosto spolehlivě odradí, je nabídka čehokoliv ať už párku v rohlíku nebo obchodu se záměrem: záměrem vytáhnout z člověka peníze a vydělat na něm. Z praxe mohu potvrdit, že nabídka čehokoliv, abych druhému poskytl službu a uspokojil jeho potřeby bez záměru vydělání se mne osvědčila jako nejefektivnější. Etická nabídka, úplně normální tak jak člověk umí mluvit, nepapouškování nebo imitace a bez snahy manipulativního přesvědčování.\nMLM prezentace typu "agresivního marketingu", kdy poradce přichází z hotovou věcí a snaží se natlačit a zpracovat toho druhého s cílem, aby řekl ANO a podepsal registraci je nesmysl. Často slyším poradce, kteří obchod neumějí, že cílem je aby druhý podepsal registraci... Už ale neslyším to, co by pro toho druhého mohli udělat. Pak to vypadá tak, že při dotazu proč děláte tento obchod a sponzorujete lidi je to, že "Chci být 21% procentní". Tento cíl pak vede ty nesprávné poradce, že sponzorují pod sebe lidi proč? - No protože chtějí být co nejdříve 21% a mít ten příjem, ty atributy...\nV jednom nejmenovaném velkém setkání asi tisíců lidí na semináří AW prednášel jeden nejmenovaný hokejový trenér jako host. Říkal jak to v hokeji chodí a proč spousta hráčů nedosahuje vrcholových výkonů a proč i někteří z nich s tím skončí. Říkal, že tito lidé dělají tuto práci pro "atributy". Tyto atributy jsou: Ferrari, Lamborghini, ženský, peníze. Pak si i dokonce stěžují že nemají dost. Říkal dále, že lidé, kteří zůstávají u hokeje dlouho a patří mezi nejlepší hráče na světě nedělají hokej pro "atributy" ale jednoduše proto, že tu práci milují a baví je to. Přes všechny fakta a naslouchání spousta názorů lidí, kteří neměli úplně pozitivní zkušenost mohu říci osobní zkušenost, že problém nevidím technický v MLM systému a ani ve výrobcích nýbrž v lidech. Problém ziskuchtivosti a dychtivosti po okamžitém rychlém velkém výdělku.\nZačít podnikání AW nebo kterékoliv jiné podnikání MLM či soukromý obchod je velká zodpovědnost a rozhodně to není tak jednoduché jak někteří lidé prezentují s růžovými brýlemi. Vyžaduje to 2 věci:\n1. Vrozený dar - dar obchodní a dar vést lidi\n2. Kvalitní školení - jako v kterémkoliv jiném obchodě nebo v zaměstnání.\nAni jeden bod se bez druhého neobejde. První bod je daný, druhý je složitý, který se skládá z více částí a hlavně praxe. Jsou to ve shrnutí obchodní a manažerské dovednosti. Tyto dovednosti a trénink s tím spojený by měli zahrnovat etiku, efektivnost a správný způsob prezentace a vedení obchodu.\nV případě správné prezentace bývá úspěch a nebo v případě neúspěchu přátelské vyjádření druhé strany.\nProsím berte toto jako můj pouhý názor na tuto problematiku.\nAčkoliv jsem vlastníkem podnikání Amway, fanatikem nejsem Zdravím všechny\njo tak :) vic dat, nez 150 MB\nSislik - Středa 17. Duben 2013, 22.08\njo tak :) vic dat, nez 150 MB/mesic by se obcas hodilo, ale treba FUP 1 GB/mesic by mi stacil s velkou rezervou…\nco muzu mit? hmms, premejslim - koukat na videa na malym displeji nema smysl (kouknu tak 1x/mesic), fotky a videa autoamticky do cloudu urcite synchronizovat nebudu, protoze cloud a spoustet si v telefonu nejakej server? k cemu? verejnou IPv4 bys mohl vyuzit na VoIP, ale nevim, komu bych pres to volal, VoIP vlastne vubec nepouzivam, premejslim, kdy naposledy jsem volal pres Skype, rekl bych, ze asi v lednu :)\nklusik - Středa 17. Duben 2013, 21.42\nFFFUUU!Z principu chci neomezeně dat, ne IPv6 :-D :-DAno, nikdy jsi nepotřeboval. Když jsem měl C902, taky jsem nepotřeboval velká data, protože jsem nepřehrával youtube. To není o tom, co potřebuješ, ale o tom, co můžeš mít a nemáš.\nproc z principu chces IPv6?\nSislik - Středa 17. Duben 2013, 21.30\nproc z principu chces IPv6? jak te omezuje neverejna IPv4? :D mobilni data si platim asi 4 roky a s neverejnou IPv4 jsem nemel nikdy problem a verejnou IPv4 jsem na telefonu za tu dobu nikdy nepotreboval\nData za měsíc\nklusik - Středa 17. Duben 2013, 21.26\nJá teď žádný nemám, ale když mám, do svých 150 MB se vejdu tak půl dne ;) ;) Tady nejde o to, jestli to plně a pokaždý využiješ, ale o princip, no.Jinak ohledně IPv6 – chtěl bych třeba veřejnou IP a pochybuju, že každej telefon bude mít vlastní IPv4 ;) ;) Jinak to nemá smysl ;) ;)\njsem se schvalne mrknul na\nSislik - Středa 17. Duben 2013, 21.23\njsem se schvalne mrknul na posledni vyucotvani a za mesic jsem prenesl 119 481 kB dat a to datama nesetrim, pouzivam to normalne :) Neposloucham on-line radio, vlastne telefon na hudbu pouzivam naprosto minimalne.\nSmim vedet, k cemu ti bude v telefonu IPv6? Na desktopu to sice obcas vyuzivam, ale realne se bez toho obejdes.\nklusik - Středa 17. Duben 2013, 11.40\nAno, tak nějak. Tohle jsou věci, které mě fatk dost štvou ;) ;)Zkusil jsem si nějaké plochy doinstalovat a bylo to pomalé a skoro nepoužitelné. Takže jsem to zase odinstaloval.Příkazový řádek není až tak nepoužitelný, ale je divný. A je prostě vidět, že není optimalizovaný pro široký použití, no.Scrollování – toho jsem si nevšiml, tohle asi nemá u mě takovou prioritu :-)\npidi (neověřeno) - Středa 17. Duben 2013, 11.34\nV celých Win se stále scrolluje aktivní okno, nikoli okno nad kterým mám myš... ...tohle mě vytáčí skoro 10let.\n(A kde jsou v roce 2013 plochy??? A proč je příkazový řádek naprosto nepoužitelný? To že není možnost nainstalovat cokoli podobného mé oblíbené yakuake už nechám stranou...)\nklusik - Čtvrtek 28. Březen 2013, 0.13\n:-D Muhehe ;) ;)\nTo jo ;) ;)\ntydlitam - Středa 27. Březen 2013, 23.59\nMusí být asi velice složitý jazyk :–D “Moo means Moo” :–D “Pew, Pew, pew!”\ntydlitam - Středa 27. Březen 2013, 23.49\nTaky dobré ;)\nklusik - Středa 20. Březen 2013, 23.54\nMiroušek (neověřeno) - Středa 20. Březen 2013, 22.36\nHezké, podobně jako polední siréna :)\nklusik - Pondělí 18. Březen 2013, 0.42\nJak pravila věštecká koule:\ntydlitam - Pondělí 18. Březen 2013, 0.40\nbudoucnost je nejistá.Hezky řečeno. Vypadá to na další pár říše Římské.\nNěco v tom smyslu ;) ;)\nklusik - Neděle 24. únor 2013, 1.13\nZdenka Wagnerová (neověřeno) - Neděle 24. únor 2013, 0.08\nTaky nechápu :)\nNakonec, jeden nemusí všemu rozumět. Zbláznil by se nejspíš :)\nO reklamy přeci nejde...\nklusik - Sobota 23. únor 2013, 21.20\nHlavně nechápu, jak se tam to slovo mohlo dostat ;) Řekl bych, že špatně zkonfigurovaný automatický translátor nebo nějaký algoritmus pro cílení reklamy na základě obsahu, který se zrovna moc nepovedl ;)\nZdenka Wagnerová (neověřeno) - Sobota 23. únor 2013, 21.16\nNo nevim. Aby to nebylo asimetrický od toho klikání pravačkou, levou to už zas neumim.\nAle možná tomu nerozumim.\nKdyž nevim, tak se ptám. Hlavně o sobotě :)\nNebo se snad zamyslet?\nA pak kdo má v hlavě pusto a prázdno :-)\nacz - Úterý 19. únor 2013, 14.57\nTěžko se může lidská bytost zesměšnit víc :-) Snakemane :-)\nTomu říkám "inteligentní" reakce :-)\nacz - Úterý 19. únor 2013, 14.55\nTo je “materiál”, pane doktore :-)\nSnakeman (neověřeno) - Úterý 19. únor 2013, 14.20\nklusik - Úterý 19. únor 2013, 14.20\nJsi dement. 90% času jenom\nSnakeman (neověřeno) - Úterý 19. únor 2013, 14.16\nJsi dement. 90% času jenom omýláš furt dokola "Přednášíte na vysoké škole, čekal bych od Vás lepší jednání." Musíš být solidní troska, když investuješ tolik času do svých směšných argumentů a neustále urážíš autora poznámkami o jeho nesolventním vystupováním, leč se to snažíš zabalit do slušných slov.\nNejsi nic než tragéd, pár takovým jsem už poznal a v reálu to byli naprosto smutný nuly.\nCommander (neověřeno) - Úterý 19. únor 2013, 13.13\nklusik - Čtvrtek 14. únor 2013, 14.23\n16,7°C pri takej teplote a\nMarko (neověřeno) - Čtvrtek 14. únor 2013, 14.10\nklusik - Čtvrtek 14. únor 2013, 14.00\nklusik - Čtvrtek 14. únor 2013, 13.58\nklusik - Čtvrtek 14. únor 2013, 13.56\ntých 0,15 je len akási konš.\nMarko (neověřeno) - Čtvrtek 14. únor 2013, 13.56\nMarko (neověřeno) - Čtvrtek 14. únor 2013, 13.54\nklusik - Úterý 5. únor 2013, 9.49\ntydlitam - Úterý 5. únor 2013, 9.42\nKdo pěstje marihuanu, může být veselý po sušenkách, nebo si může uplést provaz a hodit si mašli…\nklusik - Pondělí 4. únor 2013, 18.17\nAsi jo, no ;) ;)\ntydlitam - Pondělí 4. únor 2013, 18.10\nJasně… není to špatný seriál, dobrá charakteristika hlavní postavy, na tom to stojí…. a ono pořád vymýšlet nemoc, kde by doktoři tak dlouho tápali, až málem pacienta zabijí, je asi těžké…\nklusik - Pondělí 4. únor 2013, 18.07\nTak já nevím, já ten seriál až zase tolik neznám ;) ;) Ale chápu ;) ;)\ntydlitam - Pondělí 4. únor 2013, 17.56\nV tu chvíli se člověk kroutí a říká si, jací jsou to všichni blbí diagnostici a House s tím svým: “nevěř pacientovi, protože lže,” nejvíc člověka dostane, přitom normální člověk už by dávno toho člověka nadopoval rybím tukem a jodem a bylo by po ptákách….ale ne, místo běžných růstových problému je to Lupus (snad v každém díle je pacient podezřelý na lupus, pokud ovšem nemá lupus, ten pak všechny napadne až na konci dílu), nebo Wilsonova choroba…\nklusik - Neděle 3. únor 2013, 20.30\nTak výborně!Je to možné, tento problém byl se starší verzí hry, doporučuji aktualizovat hru a samozřejmě zavolat resetsim, jak zde píšu. Pokud to nezabere, více nevím :-)\na uz to je! :) dakujem pekne,\nKatko (neověřeno) - Neděle 3. únor 2013, 20.28\na uz to je! :) dakujem pekne, robila som chybu v rozbalovani predsa len. seka mi uz len ten simik (hra), v ktorej to sekat zacalo, ostatne idu konecne normalne. ona ale bude sekat nadalej?\nKatko (neověřeno) - Neděle 3. únor 2013, 19.54\nno skusila som aktualizovat winrar, ale chyba mi stale vyskakuje, hoci prekopirovat to prekopiruje (ako tak). pri spusteni hry (resp. pri nacitani sunset valley) mi ale pise, ze sa vyskytla error a je highly recommended to restart application. neviem, kde je chyba :/\nZahlášení bugů v Simcity 1 hodina 37 min zpět\nEA 1 den 37 min zpět\nSuper! 1 týden 38 min zpět\nManžel nebo manželka :-D 2 týdny 10 hodin zpět\na budes se predstavovat jako 2 týdny 12 hodin zpět\nA pak kdo má v hlavě pusto a prázdno :-) 4 měsíce 15 hodin zpět\nTomu říkám "inteligentní" reakce :-) 4 měsíce 15 hodin zpět