lubuju swoju holcu\nwobčas so lubujemoj\nnětko sedźi holca w auće\nnjelubuju w awće sydać\ntuta sedźi w awće\nnimam awta rady\nholca pak je w awće\nsam nochcu wostać\nbjez awta lubuju holcu\nbohužel sedźi wona w awće\nhdźe móhłoj so lubować\nholca sedźi w awće\nje zaso raz wob čas\ntuž lubuju holcu w awće\nmiluju svoji dívku\nobčas se milujeme\ndívka zrovna sedí v autě\nnemiluju sezení v autě\nkterá sedí v autě\nnemám auto rád\ndívka však je v autě\nbez auta miluju dívku\nbohužel právě sedí v autě\nkde se můžem milovat\ndívka sedí v autě\nzas jednou je občas\ntak miluju dívku v autě\n(Přeložil Radek Čermák, ze sbírky Kóstka w ruce, Budyšin 1997)\nPOLABŠTÍ A BALTŠTÍ SLOVANÉ ( 15 )\nSmrtí císaře Karla Velikého počátkem roku 814 se dosti podstatně změnily veškeré poměry vytvořené za jeho vlády ve střední Evropě. Karlova snaha o vytvoření velké a silné říše, která by byla nástupcem dávné antické říše římské i s jejími světovládnými plány, Karlem přivedená k novým počátkům, se záhy ukázala jako neuskutečnitelná. Jestliže Karel se od své římské korunovace v roce 800 cítil skutečným druhým ramenem církve, třímaje vedle papeže meč světský, směřující k jeho i církevní ochraně, a tím i světským pánem tehdejšího světa, pak dalším vývojem světových dějin myšlenka světské moci nad veškerým světem, Karlem snad ještě v tom smyslu upřímně cítěná, se zanedlouho proměnila v pouhou moc germánského panovníka, který již nic nedbal o záležitosti duchovní, ale spíše o hrubou moc světskou, a tím i vojenskou sílu, která směřovala k utlačení porobených národů.\nKarel Veliký zemřel a na jeho trůn nastoupily nyní již jen stíny jeho velikosti. Sama Karlova říše se počala třásti ve svých základech až posléze se nejen rozdělila, ale i na jejím těle vznikly nové státy s národy, kteří víc cenili svoji svobodu, než pomyslnou velikost nějaké světské moci, která by je ještě utlačovala. A tak za krátkou dobu po Karlově odchodu ze scény dějin se i při dočasném zachování jeho památky a dějinného odkazu objevily ve střední Evropě nové státní útvary, vedle nichž však zde již byly i národy, které svoji svobodu vážily nade vše. Bohužel však nedovedly své svobody užít ve svůj prospěch a jak jsme již výše viděli, svojí nesvorností a vzájemnou nenávistí pomáhaly mocnějším sousedům, kteří na troskách Karlovy říše povstali, tyto svobodné státní útvary záhy pohltit. A tak vedla dějinná cesta i národů polabských a baltských Slovanů pomalu, ale jistě k záhubě, ježto neměla oné vnitřní podpory a síly, jakou na štěstí své vlastní získal národ český a jeho český stát.\nNástupcem Karlovým, jak jsme již uvedli, se stal jeho syn Ludvík I., kterému pro jeho reformisticko-církevní snahy a péči o kláštery, byl historií dán název Pobožný. Ludvík vládl, nepočítáme-li jeho spoluvladaření s otcem od roku 813 po císařské korunovaci v Cáchách, od roku 814 do roku 840. Ale jeho vladaření bylo celkem slabé, oslabené navíc i častými spory panovníka s vlastními syny, toužícími po vladařské moci.\nOd smrti císaře Karla byl mezi Franky a všemi Slovany zachováván mír. Dokonce vidíme v červenci roku 815 i posly Slovanů polabských a baltských i posly české na říšském shromáždění v Paderborně. Je tedy jisté, že tehdy byli polabští a baltští Slované v určité závislosti na říši a platili této určené jim poplatky. Přesto však se roku 816 připomínají boje mezi Srby a Franky, které podporovali Sasové. Že Slované polabští byli počítáni k říši vyplývá i z Ludvíkova rozhodnutí z července 817, kdy vydal tak zvanou Chartu divisionis, čili rozdělovací listinu, kterou určil svým dosud nespokojeným synům některé části říše k přímé vládě. V této listině přidělil svému synovi Ludvíkovi, zvanému Němci, vedle Bavor a Korutan i území Slovanů, Čechů a Avarů. Tedy bylo území Polabanů opět říši poplatným územím.\nVýznamnější události, které se tehdy sběhly na území baltských Slovanů, byly spory mezi bodrckými knížaty Slavomírem a Čedragem. Po smrti knížete Dražka roku 809, jak o tom bylo vyprávěno v předešlé kapitole, dosadil císař Karel na knížecí stolec obodritský Dražkova syna Slavomíra. Tento kníže byl prvým obodritským a slovanským knížetem, který byl již křesťanem. Slavomír vládl, ovšem platil říši poplatky, k nimž se byl uvázal, až do roku 817. Jistě tlak domácích předáků i nedobrý poměr k slovanským Luticům, jimž chtěl ukázat svoji statečnější povahu v poměru k říši, byl příčinou, že se pokusil toho roku o svrhnutí franské nadvlády. K tomu přistoupily i rozbroje v knížecí rodině mezi vládnoucím knížetem a jeho bratrem Čedragem. Král Ludvík I. věc urovnal po svém způsobu. Dal Slavomíra zajmout a odvést k císařskému dvoru do Cách. Avšak i Čedrag nesplnil naděje císařovy. Uzavřel spojenectví s Rány, kteří byli znepřáteleni s Franky, a tak i on uvalil na sebe hněv císařův. Protože Slavomír byl již v Cáchách, mluvíme-li řečí dneška, přeškolen natolik, že byl nyní pro říši přijatelný, chtěl jej Ludvík I. znovu dosadit proti Čedragovi na knížecí stolec obodritský. Ale vtom náhle Slavomír zemřel roku 821, když se vracel z Cách do Bodrcka. Čedrag se tím zbavil nebezpečného bratrského konkurenta. Asi právě proto se smířil s Franky a uznal jejich nadvládu. Na říšském shromáždění, které bylo konáno za vedení Ludvíka Pobožného ve Frankfurtě nad Mohanem v roce 822, byli přítomni poslové Bodrců, Srbů, Luticů, dále Češi, Moravané a zástupci Avarů. Stejně jako v Bodrcku, tak také i mezi Lutici propukl spor roku 823, kdy se znepřátelili bratří Čedodrag a Milgost, synové dříve vládnoucího knížete Ljuby. V jejich sporu se stal rovněž císař Ludvík I. rozhodčím a dal za právo mladšímu z těchto Ljubových synů. Mezi Srby té doby, již bydlili až na březích řeky Mohanu, nás v roce 824 uvádí zpráva týkající se majetků kláštera ve Fuldě. Ale to již v těchto krajinách živel slovanský pomalu, ale jistě odumíral. I roku 826 vidíme, že říšského sněmu v Ingelheimu, kde se před Ludvíkem objevil bodrcký Čedrag, obviněný Sasy již po druhé - prvně to bylo roku 822, kdy se ospravedlňoval před císařem v Compičgne, kde svoji při vyhrál - ze zrady císaře, se účastnili poslové polabských a baltských Slovanů. Zde císař vida, že vliv v zemi bodrcké Čedrag dosud má, propustil jej a poslal do Bodrcka. Tam také Čedrag někdy mezi roky 830 až 835 zemřel.\nByl-li kníže bodrcký Slavomír již křesťanem, nebyl však národ bodrcký křesťanský. Proto byl po roce 834 zvýšen misijní vliv na toto území, který podporovalo od roku 834 nově zřízené arcibiskupství v Hamburku, jež bylo již roku 845 přeneseno sv. Ansgariem do Brém pro zničení Hamburku od Normanů. Od té doby se pak jmenovala tato diecése brémsko-hamburskou. Obodritský kmen Gliňanů se v roce 838 vzchopil a vtrhl na území sousedního Saska, přesto, že Franky za Karla Velikého postavený hrad, zvaný Hohbuoki, byl silnou výstrahou. Gliňané pak silně zpustošili saské území. Z toho povstalá válka se opět protáhla v těchto končinách až do roku 840. Také v území srbském propuklo protifranské nepřátelství, i když císař Ludvík vedl si proti Srbům celkem mírně a i když nepodnikal zatím nic proti Srbům markrabí a první durynský vévoda Thakulf. Z toho vzniklá válka proti Frankům byla vedena s velkým rozhořčením pod vedením srbského vůdce Čimislava, který v těchto bojích zahynul. Tehdy také byly ztraceny ve prospěch Franků poslední srbské hrady ležící na srbském území mezi řekami Sálou a Halštrovem. Knížetem Lužičanů byl tehdy kníže Ludovít. Z těchto událostí nastaly nové rozbroje i v rodině panovnické. Roku 832 často v odboji proti císařskému otci stojící syn Ludvík, zvaný Němec, vystoupil roku 840 novým odbojem, který císař přerušil rychlým svým návratem z území francouzské Aquitanie. Přestrašený Ludvík Němec utekl před otcem přes Durynsko a pak přes území Srbů a Čechů do Bavor. Jeho útěk byl však provázen četnými překážkami, jež prchající Ludvík musel vykupovat velkými dary. V době těchto válek mezi Franky, spíše však Sasy, s Gliňany, Srby a také s Lutici, zemřel císař Ludvík roku 840. Již roku 839 provedená Štrasburská ujednání předznamenala brzké na to rozdělení dosud jednotné říše na tři samostatné celky. Provedeno bylo roku 843 ve městě Verdunu a vešlo do dějin pod označením smlouvy Verdunské, v níž si říšské uzemí rozdělili synové Ludvíka Pobožného takto: Karel, řečený Holý, obdržel západní část říše, dnešní Francii, Ludvík, řečený Němec, dostal východní část říše, která se pak dosti dlouho označovala jako říše východofranská, a Lothar obdržel střední kraje říšské, to je území ležící mezi dnešní Francií a Německem, které se potom zvalo Lotaringiií, spolu s územím lombardským v Italii a titulem císařským. Tímto rozdělením říše se dostalo oprávnění Ludvíkovi i na země slovanské. Ač Slované se proti tomu bouřili, přece v konečném rozhodnutí zůstaly jejich snahy po úplném osvobození bez úspěchu. Hned na počátku vlády tohoto Ludvíka vpadli Němci na obodritské území, které hájil kníže Gostomysl, jenž již roku 844 v těchto bojích zahynul.\nI nyní se připomínají Srbové, jejichž část dosud bydlila na území ležícím mezi řekou Mohanem a Radnicí, a to v listině z roku 846, kterou král Ludvík dal určité dary kostelu ve Würzburku. Ačkoli až do této doby se vlastně jméno Lužičanů nepřipomíná, přece kolem roku 850 jsou Lužičané již jmenováni při asi dvaceti hradských lužických obcích, po nichž zde zůstalo dosti archeologických připomínek. Srbové byli dosti dlouho věrni říši. Ale roku 851 vzniklo mezi nimi velké rozhořčení proti ní, zejména, když se již nejednalo o říši celou, ale o říši ve skutečnosti již jen německou, jíž byl dán základ smlouvou verdunskou. Proti Srbům vypravil vojenské tažení Ludvík Němec, který se sám postavil v čelo vojska, které neučinilo v této válce nic více, než že srbskou zemi velmi poplenilo, takže ji podle slov kronikářových “více hladem než mečem pokořil”. Přesto však byli pravděpodobně zástupci alespoň některých polabských Slovanů účastni velké církevní synody, konané v Mohuči v roce 852. Byli to nejspíše Bodrci, kteří byli od doby vlády Slavomírovy alespoň zčásti náboženství křesťanského.\nK zajištění samostatnosti srbské se roku 856 dali Lužičané a Milčané v ochranu nové mocné říše slovanské, kterou se stala v ten čas říše moravská, jíž potomní historie dala označení říše velkomoravské. Takto ve svých zádech zajištění Srbové se dali na výboj proti silám německým a ve spojení s Čechy a svým kmenem Suselců činili útoky přes řeku Sálu do Durynska. Opěrným bodem Srbů byl v srbských krajinách hrad Budyšín, znovu po vypálení v roce 806 postavený. Proti Srbům vytáhl král Ludvík Němec, který prošel krajem Suslů a vtrhl do krajiny Glomačů čili Daleminců, které přemohl a pak se vrhnul na Čechy. I když zde získal nějaký úspěch a vynutil si odevzdávání ročního poplatku, přece tuto výpravu draze zaplatilo jeho vojsko, které mělo mnoho padlých, mezi nimiž vedle velkého množství hrabat byla i hrabata Bardo a Erpf.\nV červenci téhož roku pak se vypravil Ludvík vojensky i proti Bodrcům, kde zvláště nutil Gliňany k odvádění ročního poplatku. Ale to již stál celý slovanský východ proti říši. Ludvík za svého tažení do krajin srbských v roce 856 ustanovil srbským vévodou Čestislava. Avšak Srbové byli s jeho vládou nespokojeni. Ve Slovanstvu to vřelo na všech stranách. Proto znovu bylo připraveno trojí vojsko, jež mělo krotit vzpouru slovanskou. V čele jeho byl durynský vévoda Thakulf. Druhou frontu proti moravskému knížeti Rostislavovi, který se připravoval k posílení Polabanů, měl vést syn Ludvíkův Karloman. K vojenské výpravě však nedošlo, neboť král Ludvík byl nyní zaneprázdněn událostmi, jež se pro něho vytvořily kolem jeho bratra Karla Holého, krále říše západofranské, když byl již jeho bratr Lothar tři roky před tím zemřel. Ludvík, který byl přímo posedlý touhou po obnově celé říše pod svojí mocí, tedy raději zanedbal otázky vzniklé při jeho východní hranici. Toho všeho využili Srbové a provedli i domácí převrat a přívržence Ludvíkova knížete Čestibora či Čestislava zabili. Na tu zprávu se sice Ludvík vrátil, ale celkem již nemohl nic vykonat, zejména proto, že i ve východní říši franské to začalo zle vrzat. Byla objevena velezrada, která byla prokázána mezi jinými i tchánu Ludvíkova syna Karlomana Ernstovi.\nTaké sám Karloman, touže po moci, protivil se svému otci a vstoupil k vyjednávání s moravským Rostislavem, který mezitím ovládl krajiny srbské a české. Jak se tím posílila moc Rostislavova je vidno i z toho, co o srbských Slovanech říká současný, jménem neznámý zpravodaj, jehož historie označuje jako bavorského geografa. Tento autor sám říká o srbských Slovanech, že “se nezrodili, ale byli rozseti” Z jeho údajů si můžeme učinit představu o množství srbského lidu, který obýval mnoho měst. A tak Srbové, spolu se Suselci a Čechy, podnikali loupežné vpády do Durynska a tam plenili. Tehdy také při těchto výpravách poznáváme i jiné srbské kmeny, jako Žitice, Koledice, Nižany, Nudice a Neletice. Přesto, že Ludvík více hleděl k politicko-vojenským akcím na západě říše, přece se po smíření se synem Karlomanem odhodlal k provedení větší vojenské akce proti Srbům. Tuto akci měl uskutečnit pod svým vedením Karloman v srpnu roku 869. Před vojenskou hotovostí, složenou ze Sasů a Durynků, byli nuceni Srbové ustoupit, přestože měli pomoc Čechů a moravského Rostislava.\nSpojenectví Rostislava moravského se Srby dráždilo stále více a více Ludvíka. Proto roku 872 vypravil znovu trojí vojsko proti němu. První voj, který táhl proti Moravě přes území Slezska, a tudíž i přes území Srbů, byl v Lužici strašlivě poražen. V těchto bojích bojovaly proti Němcům i slovanské ženy, které obušky srážely Němce z koní. Při této příležitosti slyšíme také o slovanských ženách. Jistě nebude bez zajímavosti uvésti na tomto místě, že i česká kněžna Ludmila, jako rodilá Pšovanka, byla pravděpodobně svým původem z rodu srbského.\nV srpnu roku 873 zemřel správce srbské marky, která byla po porážce Srbů a jejich kmenů zřízena na bývalém srbském území mezi řekou Sálou a Labem, markrabí Thakulf. Na zprávu o tom se ihned vzbouřili Srbové a zejména Suselci, kteří nejvíce pociťovali vládu německou na svých bedrech. Proti nim byla vyslána válečná výprava pod vedením Liutberta a nástupce Thakulfova Ratolfa již v lednu 874. Válečné štěstí opět nepřálo Srbům, kteří se záhy znovu poddali vítězům.\nNyní se zájem Němců obrátil zase k severním sousedům Sasů. Aby si zajistil toto území, jmenoval Ludvík Ottu, zvaného Osvíceným, prvým saským vévodou. Ten byl silnou oporou německého režimu v končinách při bodrcké hranici, kde v roce 877 vypukla nová válka, jejímž vedením byl pověřen syn Ludvíkův, též jménem Ludvík, který marně nutil opět Gliňany k odvádění ročního poplatku říši. V ten čas zemřel Ludvík Němec a vláda v říši východofranské se ocitla v rukách slabého dalšího Ludvíka, jehož následoval Ludvík III. Ludvík II. ani v druhém svém tažení proti Slovanům neuspěl a když se říše dostala pod moc Karla, zvaného Tlustého, který spojil znovu všechny části bývalé říše Karlovy ve svých rukách, nedovedl uhájit říši proti vnějšímu nepříteli. Jeho moc a vliv v říši byl zlomen záhy po vítězství Normanů nad Sasy u Hamburka. Také Srbové s Glomači, Čechy a jinými slovanskými kmeny znovu vpadli do Durynska, kde byl říšským správcem hrabě Poppo, jenž stíží uhájil proti nim úzký pruh země, který byl slovanský. Největším nebezpečím pro tuto část říše franské byla říše moravská, kde se zatím stal králem mocný Svatopluk, jenž ovládal přes celé Čechy i Srby až řece Sále a na straně východní k řece Odře. I ze Saska vybíral roční poplatky.\nNespokojenost v říši s císařem Karlem Tlustým byla taková, že v roce 887 byl sesazen z trůnu a říše opět se ocitla v dynastických rozbrojích. V těch dosáhl pro východní část říše franské vítězství Arnulf, dosud vévoda korutanský, jenž dosáhl i koruny císařské. Byl to bezohledný a drsný válečník, který obrátil svoji vojenskou sílu nejprve proti Normanům a pak i proti Slovanům. K vítězstvím mu dopomáhali kočovní Maďaři, jež si povolal na pomoc. Arnulf měl největší snahu podrobit si všechny Slovany, kteří velmi silně obklopovali říši, jak jsou připomínáni v letech 887 a 888. Největší jeho snaha byla, aby porazil a zničil říši moravskou, která byla silnou oporou všech Slovanů polabských. I když vidíme na jeho dvoře v Řezně roku 888 nějaké neurčité posly slovanské, přece již v roce následujícím podnikl nové tažení proti Obodritům, které bylo neúspěšné a Bodrci tehdy získali na Arnulfovi úplnou svobodu. Naproti tomu Srbové sídlící za Labem podlehli německému náporu a byli pokořeni. Vlivem Svatopluka Moravského, který však ovládal krajinu srbskou na druhém břehu Labe, uchovali si tam Srbové samostatnost. Také tehdy se k nim dostalo učení křesťanské šířené z Moravy, kde zdárně již působila misie slovanských věrozvěstů Cyrila a Metoděje. Tedy i základy křesťanství u Lužických Srbů byly cyrilometodějské. Protože poměry na hranici bodrcké slibovaly nové vzplanutí války v těchto končinách, dostavili se do Forchheimu k říšskému sněmu poslové bodrčtí, kteří si vyžádali s Arnulfem ujednání míru, přinášejíce mu četné dary. O Slovanech srbských slyšíme až z Anglie, kde tamní král Alfréd, známý tehdejší spisovatel anglický, uvedl, že východně od Glomačů sídlí Horiti, tedy Chorvaté, již se připomínají v Čechách. Zatím však na hranici srbské byl ještě neklid. Znovu proti Srbům vystoupila vojska durynská pod vedením würzbuského biskupa Arnta, který byl však na glomačské hranici zabit od Škudiců. Markrabí a vévoda durynský Poppo byl od nich poražen a ustoupil. Proto byl Arnulfem sesazen z úřadu a jeho nástupcem ve vévodství durynském se stal hrabě Konrád. To se stalo roku 892. Situace ve východofranské říši se nyní ustálila a také válečná pole přinášela Arnulfovi dobrá vítězství. Roku 897 přišli na sněm konaný v Triburu a potom i na hrad Salz zástupcové Srbů z Lužice, jež dosud byla poddána Svatoplukovi Moravskému, a přineli mu četné dary, uznávajíce jeho vrchní vládu nad sebou, podobně jako učinili i Češi. Za dva roky na to císař Arnulf zemřel.\nJeho nástupcem se stal jeho syn Ludvík, nazvaný historií Dítětem, neboť mu bylo roku 899 sotva šest let. Za něho vedli vládu královští náměstkové, kteří nemohli zabránit tomu, aby se všichni Slované neosamostatnili. Ludvík vládl podle jména do roku 911, kdy ani ne dvacetiletý zemřel. Jím vymřela německá větev rodu Karlovců Svoboda slovanských národů v té době dávala jim větší možnost jejich národního vyžití, jak to dosvědčují i četné nálezy slovanské keramiky pocházející z prvé poloviny 10. století, zejména z krajin bodrckých. Byl nyní také větší obchodní styk i s krajinami českými, jak to dosvědčuje i cesta zvaná srbskou, vedená od Míšně k Donínu a dále do Čech. V ten čas také se rozšiřují naše vědomosti i o národu veletském čili Luticích, kteří se v tomto století připomínají ve svých kmenech Ukranech a Ploňanech. Tehdy měli Veleti i své krále a šlechtu. Také se prvně připomínají Volinci a jejich velký přístav Julin čili Volyně, původně založený dánskými Vikingy. Zejména pak se nám v počátcích 10. století přibližují lutičtí Stodorané a Havolané, z jejichž knížecího rodu pocházela i kněžna Drahomíra, matka českého knížete Václava, který se stal národním světcem českým. I srbský národ, bydlící ještě v 10. století na svém národním pomezí někde v Durynsku, je českému člověku přiblížen v českých národních pověstech mluvících o “bezbožném Srbínovi”, který zavraždil synáčka lutického knížete Vlastislava, aby se zalíbil pohanskému českému knížeti Neklanovi.\nBohužel však i slovanští Glomači měli podíl na potomních neštěstích národů slovanských. Nebylo na tom dosti, že bývalý německý král Arnulf povolával na pomoc proti Slovanům kočovné a divoké Maďary, kteří pronikli do nížiny pannonské, čímž se stali prvou příčinou zániku velké říše moravské roku 906, ale i samotní Slované, Glomači, povolali si na pomoc Maďary proti Sasům. Je sice pravdou, že s jejich pomocí zvítězili nad Sasy tak, že málem by byl životem zaplatil jejich vítězství potomní německý král Jindřich, zvaný Ptáčník, ale nebezpečí maďarské, nyní vzešlé pro celou Evropu, muselo být jen stíží zažehnáno později, opět za pomoci české.\nVymřením rodu franských Karlovců nastalo pro říši východofranskou - ovšem tím také v krátké době následující i pro říši západofranskou - prakticky nové období dějin. Říše franská jako taková zanikla a na jejím místě vznikly dva nové národní státy. Západní Fransko se proměnilo v krátké době v království francouzské, zatímco východní Fransko se změnilo v teritorium složené z několika samostatných kmenových vévodství. Vždyť ani Arnulf a jeho dědicové nebyli než kmenovými vévody, kteří nikdy na vlastní území franské ani nevstoupili. Jednota říše se udržovala jen jako pomyslný pojem. Za tohoto stavu se stal novým králem i nástupcem posledních Karlovců člen hraběcího rodu franského Konrád. Tento panovník byl zvolen za krále ode všech vévodů východofranských. Ovšemže jeho zvolení bylo míněno jen jako společný symbol bývalé jednoty říše. Ve skutečnosti byla jednotlivá vévodství samostatnými státy. Přesto se Konrád snažil utužit jednotu říše, ale jeho snaha se mu za jeho krátkou dobu nezdařila. Proto také za jeho vlády není zpráv o slovanských zemích polabských. Pouze o jménu Slovanů sídlících posud při řece Mohanu slyšíme v roce 911, kdy dal klášteru sv. Gumberta některá práva ve slovanských obcích zde ležících. Zato se stala s říší východofranskou podstatná změna. Již se tato část bývalé jednotné říše franské nezve říší východofranskou, ale právě v době Konrádově se výslovně začíná nazývat královstvím Německým, Regnum Teutonicum či Teutonicorum. Poprvé slyšíme toto označení v roce 910. I když pouhé označení státu neznamená nic v dějinách Slovanů polabských, přece je již výslovným označením státu, který si vzal za úkol pohlcení slovanských sousedů do svého státního programu. Konrád, který byl německým králem tedy vlastně jen podle jména, zemřel již roku 918, doporučiv před smrtí za svého nástupce vévodu saského Jindřicha, zvaného Ptáčníka, jehož považoval za nejschopnějšího k provedení německého sjednocení. V tom se tedy Konrád nemýlil. Německé království, které se teprve vytvářelo, se postavilo do stejné státnické úrovně jako ostatní evropská království a nebylo o nic vyšší než tato, jak by si to rádi Němci naší doby namlouvali.\nZvolením Jindřicha Ptáčníka králem německým roku 919 dostalo se i slovanským sousedům Německa dalšího velkého něpřítele, který se může řadit právem do prvních řad těch, již nesou označení slovanobijci.\nPro tisk připravil R-l, příště roky 919 - 983.\nBohumil Malotín Co se děje v Lužici?!\nPod tímto názvem vycházely letáky Společnosti přátel Lužice, které více než před\n60 léty informovaly českou veřejnost o postupu německých úřadů proti Lužickým Srbům. Byly výmluvné, nic neskrývající, burcující. Jak se celá tehdejší situace vyvinula, je víc než dobře známé. Skončila v roce 1937 zákazem veškeré lužickosrbské kulturní činnosti (zákaz lužickosrbských spolků, tisku, sdružování). Přežívalo jenom úsilí katolické části Lužice, vedené především jeho duchovními, jejichž burcující kázání a publikace dosáhly roku 1940. Pak už byl poslední zbytek lužickosrbských vlastenců bez ohledu na konfesi rozprášen (vystěhován) daleko od Lužice a lid tak ponechán jen své národní vitalitě. Ta, jak se po válce ukázalo, byla značná. Národní složky se snažily okamžitě zorientovat, a dříve než si sovětská moc ujasnila směr své východoněmecké politiky, zahájily činnost. Byla to v první řadě mládež, na niž se obrátilo prvořadé úsilí. Váhavost a liknavost, s níž sovětské úřady postupovaly ve zřizování lužickosrbského školství v Lužici, byla předstižena pomocí našich úřadů. Již v prvních poválečných letech byly na našem území zřízeny školy s hornolužickým vyučovacím jazykem a rovněž začaly vycházet první knížky a časopisy (již od podzimu 1945). Centrem těchto škol byla města v severních Čechách Česká Lípa, Varnsdorf (dodnes Lužickými Srby nazývaný _Warnoćicy) a nakonec Liberec. Leč po zřízení NDR, na němž sovětská moc usilovně pracovala, došlo k zákazu lužickosrbského školství na našem území a studentům nařízen návrat do NDR. S konečnou platností k tomu došlo v r. 1950, rok po zřízení NDR.\nPak nastalo 40 let komunistické nadvlády, jíž padly za oběť desítky lužickosrbských obcí. Buď zgermanizováním, což bylo běžné především v Dolní a střední Lužici, kde se to dálo osvědčeným sovětským způsobem. (Znám případ z Jakutska.) V národě, který je třeba rychle oslabit, nejsou povoleny ani mateřské ani základní školy a pro forma se očividně ustaví gymnázium (viz Chośebuz). To pak má pochopitekně stále menší příliv studentů, a konec konců je odsouzeno k živoření. (V určitých německých kruzích se tomuto gymnáziu přezdívalo “Dummenschule“.) K tomu přistoupilo dolování povrchového uhlí, které ostatně trvá dodnes, jemuž padly za oběť další lužickosrbské obce, které byly v tichosti odbagrovány a jejichž slovanské obyvatelstvo bylo rozptýleno do panelových domů mezi Němce. Tím se počet Lužických Srbů pochopitelně značně zmenšil. Bagrování a germanizace zůstala v podstatě ušetřena tzv. katolická Lužice, která až do začátku 20. let 20. století diecézí patřila k Praze a která díky tomu má staré a hluboké svazky s naší zemí.\nPak přišel rok 1990 a s ním dlouho očekávaný pád sovětské moci. Nastalo jaro ujařmených národů. I Lužice se chopila práce. Ve zcela zgermanizovaných oblastech Dolní Lužice, která v současnoti patří k Braniborsku, a ve střední Lužici se s úspěchem zakládají mateřské školky s intenzivní výukou lužické srbštiny (v tomto případě dolní), otevírají se lužická muzea nejen ve městech, ale i v obcích, po téměř 50 letech byly povoleny i srbské bohoslužby v Dolní Lužici, pořádají se národní , vzpomínkové a kulturní slavnosti, které lid upozorňují na kulturní bohatství a podněcují národní sebevědomí. - Potud Braniborsko!\nTím více nás v této situaci udivuje rozhodnutí saského ministra školství, které nařizuje zrušení škol s hornolužickým vyučovacím jazykem v nejsrbštější části Lužice - v katolické Lužici - konkrétně v Chrósćicích a Ralbicích, kde převážná většina obyvatel běžně ve všech generacích lužickosrbsky hovoří a kde o nedělích a svátcích přeplněné kostely hlaholí touto jedinečnou a nám Čechům a Polákům tak blízkou řečí. “Důvod“ k uzavření škol zní stroze: Nesplňují početní normy určené pro Sasko. A tak školy, které úspěšně přežily komustickou éru, stojí nyní před zrušením.\nNejen že argument saského ministerstva školství neuznáváme, ale považujeme ho za pošlapání národních práv národa, který více než 1000 let bojuje o svou existenci, a za výsměch tolikrát proklamované demokratičnosti našeho západního souseda.\nRozhodně se zasazujeme o to, aby pan ministr Rößler tento návrh odvolal, a připojujeme se tak k výzvám lužickosrbských národněkulturních organizací . (Snad lužické uhlí, z něhož má prospěch celé Německo, na těchto několik škol vydělá.)\nDále viz články ČLV X, 2000, 3, s. 19-20\nNa knižním veletrhu v Praze na Výstavišti 12. 5. 2000 v 17 hod. u stánku nakladatelství Volvox globator bude představen český překlad souboru povídek od Měrky Mětowé Výlet do ráje (Wulět do paradiza). Autorka i překladatelka Vladimíra Šatavová budou knížku podpisovat. Návštěvníci uslyší i ukázky z tohoto nového díla lužickosrbské literatury. Po deseti letech je to první překlad lužickosrbské prózy do češtiny. Doporučujeme zájemcům nenechat si ujít tuto jedinečnou příležitost. - Ve stánku nakladatelství Domowiny se návštěvníci budou moci seznámit s produkcí tohoto lužickosrbského nakladatelství.\nNa členském večeru Sdružení přátel Lužice při Společnosti Národního muzea v Praze 28. 3. 2000 mluvil J. Mudra o lužickosrbském básníku, folkloristovi, jazykovědci a kaplanu Michału Rólovi (1841 - 1881), jehož básně vydal Kito Lorenc v 41. sešitku edice Serbska poezija v LND v roce 1998. Několika slovy přiblížil též prostředí a dobu Rólova života (malostranské gymnázium, Lužický seminář, politické, společenské a kulturní poměry v 50. a 60. letech v Česku). Ukázky z básníkova díla přednesl Zdeněk Valenta. Po tomto pořadu informoval předseda PhDr. Zd. Boháč, CSc., o událostech v Lužici, zejména o ohrožení lužickosrbských škol.\nKe zvolení novým předsedou Domowiny blahopřál Janu Nukovi také starosta města Varnsdorfu Jaroslav Tomášek. Ve svém dopise vyzdvihuje tradičně dobré vztahy s Lužickými Srby, zmiňuje připravované společné akce (koncerty, výstavy, Svátek lužickosrbské poezie), projekt na vytvoření oddělení lužickosrbské kultury v Městské knihovně Varnsdorf a nově též spolupráci mezi Biskupským gymnáziem Varnsdorf a Serbským gymnazijem v Budyšíně. Jaroslav Valenta\nLužickosrbské školy v Chrósćicích a Ralbicích budou ve školním roce 2000/2001 ještě zachovány. (Telefonická zpráva z Budyšína 29. 3.)\nPo odstoupení dosavadního úspěšného mnohaletého předsedy lužickosrbské národní organizace Domowiny Jakuba Brankačka byl 25. 3. 2000 na mimořádné volební valné hromadě zvolen novým předsedou podnikatel a kulturní pracovník Jan Nuk z Radwora. SN 24. 3. 2000\nProti krácení peněžního příspěvku ze strany spolkové vlády a proti rušení institucí protestovali Lužičtí Srbové při návštěvě spolkového kancléře Gerharda Schrödera (SPD) 5. 4. v Drážďanech. Protestní akci pořádala pracovní skupina, zvolená minulý týden na veřejné diskusi Svazu lužickosrbských umělců. Demonstrace se účastnili pracovníci lužickosrbských institucí i členové domowinských skupin a spolků. - Dalším opatřením proti nynější plánované peněžní dohodě mezi Bonnem a zeměmi Saskem a Braniborskem, která zaručuje až do r. 2007 jen 30 milionů hřiven pro Załožbu, bude mezinárodní kolokvium, navrhované Serbskými nowinami. Kolkvium by mělo ukázat složitou situaci Lužických Srbů. Bude se konat od 19. do 21. 5. v Budyšíně. Plánují se také rozhovory s poslanci všech frakcí jednotlivých parlamentních rovin. “Potřebujeme je, aby podle svých možností usilovali o zachování podpory Nadaci lužickosrbského národa ve výši aspoň 32 milionů,“ prohlásil předseda Svazu lužickosrbských umělců. SN 10. 3. 2000\nFarář Clemens Hrjehor se vzdal předsednictví v radě Załožby za serbski lud. Jako příčinu uvedl nezodpovědné snížení částky pro Załožbu ze strany spolkové vlády a úmysl Braniborska svůj podíl rovněž zredukovat. Ve svém odstoupení vidí C. Hrjehor jedinou možnost, jak lze upozornit veřejnost na palčivé otázky týkající se zachování lužickosrbského jazyka a kultury. Státní tajemník v saském zemském ministerstvu pro vědu a umění Eckhard Nowack, jakožto místopředseda rady, má nyní povinnost vyvést Załožbu z krizového postavení. S N 31. 3. 2000\nDemonstrace za zachování lužickosrbských škol v Sasku se konala 5. 4. 2000 v Drážďanech. (Telefonická zpráva z Budyšína 9.3.)\nDne 7. 4. se část redakce ČLV vypravila na pozvání Serbského šulského towarstwa do Budyšína. Tam jí byl podrobně představen Witaj-projekt, záchrana lužickosrbského národa, o jehož prosazení se po vzoru keltské Bretaně nejvíce zasloužil Jan Bart z Pančic-Kukowa. Cílem tohoto projektu je zakládat v ohrožených a silně poněmčených oblastech mateřské školky, ve kterých se děti z rodin, v nichž se užívá němčiny, naučí perfektně srbsky. Podstatným prvkem školek je, že dítě neuslyší od vychovatelky ani slovo německy. Takové školky existují zatím tři, jedna v Němcích u Wojerec, druhá v Rowném ve střední Lužici a poslední v Žylowě v Lužici Dolní, provozovaných Serbským šulským towarstwem, a je o ně velký zájem i mezi německým obyvatelstvem. Brzy jistě přibudou další. Pevně věříme, že Witaj-projekt stabilizuje nebo dokonce zvýší počet uživatelů obou lužickosrbských jazyků a tím odvrátí hrozbu zániku tohoto národa.\nDelegace Domowiny se 8. dubna zúčastnila mezinárodní konference “Potřebují národnostní menšiny v ČR svou politickou stranu?" v Českém Těšíně - Chotěbuzi. Mezi dalšími pozvanými byli zástupci německé menšiny v jižních Tyrolích a Horním Slezsku, hosté z Norska, Polska, Maďarska, Slovenska a samozřejmě Česka.\nS prosbou o podporu Lužických Srbů v boji proti uzavření lužickosrbských škol u vlády SRN se Domowina obrátila také na odbor pro střední Evropu Ministerstva zahraničních věcí. Doufáme, že naše ministerstvo zoufalou prosbu vyslyší.\n14. 5. bude v Serbském muzeu v Budyšíně otevřena výstava k 100. narozeninám velkého lužickosrbského umělce Měrćina Nowaka-Njechorńského. Připravuje se také vydání dvou knih o jeho díle, cestopis a katalog všech jeho obrazů, a pohlednice s jeho obrazy. Výstava by měla trvat do 20. října 2000.\nNa základě rozhovoru s Kœesćijanem Elou, který je pracovníkem Srbského školského úřadu, můžeme očekávat, že v druhém pololetí letošního roku bude v Dolní Lužici zvýšen počet školek s intenzivní výukou dolnosrbštiny. Jak z článku vyplývá, o opatrovnice není nouze a rovněž zájem rodičů je uspokojivý.\nKostelík a hřbitov “na Byšičkách“ nedaleko Lázní Bělohradu v severovýchodních Čechách inspiroval známého dolnosrbského literáta Měta Woraka k vlastenecky procítěné básničce. NC8\nDen otevřených dveří v chotěbuzském dolnosrbském gymnáziu se konal ve dnech 25. a 26. února.\nMasopust v Dolní Lužici je v plném proudu. Přibývá účastníků a Dolní Lužice hýří nádherou ženských krojů. Fotografie, které tuto nádheru zachycují, často ani nestačí pojmout všechny účastníky na jeden snímek. Tak tomu bylo např. v Nové Niwě, kde se této akce zúčastnilo 129 párů.\nLužická srbština začíná pronikat i do střední Lužice - do blízkosti Grodku, do oblasti vystavené germanizaci už před více než sto lety. Jde např. o obce Syjk a Libanojce. I když jde o typ školy B, přece je to značný úspěch. NC9\nKurzy dolnosrbštiny v obcích dále pokračují a získávají stále větší okruh zájemců z mladší a střední generace. Vyplývá to z rozhovoru s paní M. Elikowskou-Winklerovou, která toto hnutí de facto vede.\nG. Pittkunings doporučuje Starostův Serbsko-nimski słownik a jeho důležitost dokládá řadou vtipných příměrů. NC10\nPřes úsilí srbských organizací se německý stát rozhodl snížit výdaje na Załožbu, a to progresivně. Napřesrok o jeden milion marek a každý následující rok o půl milionu. Jak daleko by snižování podpory mělo jít, z článku nevysvítá. NC11\nSpojené energetické závody (VEAG) očekávají od spolkové vlády zavedení síťového poplatku po celém Německu, aby se tím přispělo k subvencování elektrického proudu vyráběného z hnědého uhlí. Podle nynějších odhadů pochybějí východoněmeckému producentovi čtyři až pět miliardy marek. Dozorčí rada předpokládá, že se společnost do poloviny roku 2001 sjednotí s Lužickou hnědouhelnou (LAUBAG). Akciové společnosti chtějí cenu hnědého uhlí snížit na úroveň dováženého kamenného. Spojenectví 90/Zelení v Braniborsku s paušálním poplatkem nesouhlasí. Jeho energetický expert Winfried Böhmer z Wětošowa zpochybnil též potřebu odtěžení Rogowa:“Při současném stavu trhu a po zprovoznění nových bloků v elektrárnách Lippendorf (15 km jižně od Lipska - pozn. R-l) a Hamor vyvstává otázka, zda se v budoucnu dá z nevýkonné janšojské elektrárny odbýt tolik elektřiny“.\n(SN 16. II. 2000) R-l\n23. března 2000 se dalším přidruženým členem Domowiny stala Concordia University at Austin v Texasu, jediná univerzita na světě založená Lužickými Srby (z krajanské oblasti Giddings - Serbin). Tato univerzita má velký zájem sdílet lužickosrbské kulturní dědictví a založit tradici dobrých a plodných vztahů s domovem svých předků. V současné době je stále okolo 15% studentů, zaměstnanců a členů akademického sboru Concordia University lužickosrbského původu - jména jako Hobratschk, Matetzschk, Nowack, Miertsching apod. to bohatě dokládají. Domnívám se, že by nebylo od věci, kdyby Concordia University vyučovala také sorabistiku.\nNové knihy, články aj.\nTřiatřicet drahokamů z pokladnice Bjarnata Krawce\n(Bjarnat Krawc - 33 serbskich ludowych spěwow, 2 CD a kniha, vydalo SERVI, Budyšin, 1999)\nTři čtvrtiny století uplynuly od prvního souborného vydání notových záznamů Krawcova unikátního kompletu “33 lidových písní“ (Op. č. 52) ve světoznámém lipském nakladatelství Steingräber v roce 1925. Jako důkaz, že toto dílo je stále živé, vydalo hudební nakladatelství SERVI v Budyšíně velkorysou multimediální edici. Pamatovalo opravdu na všechny varianty, takže je k dispozici limitované skvostně vázané knižní vydání, ale i sličná a hlavně levná brožura. Současně byly pořízeny zcela nové nahrávky písní na dvou CD - opět s levnější variantou. Na zrodu nahrávek v síni budyšínského Lužickosrbského muzea se podílel mistr zvuku Horst Kunze, producent Jan Bělk a především tři mladí interpreti - Tanja Donatec, Stefan Baumgärtel a klavírista René Speer.\nUž na první pohled i poslech je patrná úcta a pokora, s jakou realizátoři projektu k odkazu Bjarnata Krawce přistupovali. Předně bylo zachováno původní pořadí písní, jak je sestavil sám autor. A také skutečnost, že soubor byl vlastně poprvé takto vcelku realizován pro zvukový nosič, je úctyhodná. Výběr interpretů byl velmi šťastný. Jemná, citlivá interpretaceodpovídá komponistovu záměru pojmout lidovou píseň jako vzpomínku na odkaz otců, který pootevírá dveře budoucnosti. Výborná akustika nahrávacího prostředí - a snad také fyzická přítomnost historických reálií i artefaktů - vdechla nahrávkám lehkou ozvěnu nostalgie. Ale podstatnější je nadčasový zvuk daného způsobu zpracování dávného odkazu.\nAchim Brankačk, autor doslovu ke knižnímu vydání písní (a mj. i nedávno vydané publikace o B. Krawcovi Žiwjenje je dźěło - wotpočink je mrěće) uvádí citát českého hudebního kritika Bohuslava Foita, který poznamenal, že B. Krawc do tohoto díla vložil celé své umění a duši. Můžeme mu dát i s odstupem let za pravdu. Písně jsou plné smutku nad odchodem matky, obsahují milostné motivy, vyznání životu. Jsou nostalgické i rozverné. Jsou takové, jaký byl život prostých lidí, kteří se každý den museli starat o živobytí, ale kteří se také chtěli bavit nebo svěřit někomu své starosti, bolest, ale i štěstí. A byly to právě písně, které jim umožňovaly naplno rozezpívat, co jinak mlčelo. To se Krawcovi podařilo vystihnout a písně oblékl do slušivé koncertní podoby, jíž otevřel lužickosrbským lidovým písním cestu “z kuta do swěta“. Platí to dodnes, i když mnohé vnímá dnešní generace jinak. Percepce takového díla v současném boomu populární hudby nemůže být shodná s dobou jeho vzniku. Za neustálého ataku nových a stále syrovějších informací semění okolnosti i člověk. Výsledkem je, dle mého názoru, že Krawcovy písně nám dnes připadají svátečnější a závažnější než jejich současníkům. Nakonec to potvrzují i sami interpeti - mladí Lužičtí Srbové - svou láskou a citem, se kterým pro nás znovuvytvořili chybějící část portrétu lužickosrbského mistra hudby a pro další léta uchovali důležitou část lidového odkazu. V jejich podání se jako vzácné drahokamy zatřpytí takové melodické skvosty jako např. “Maći stara, njeswarćo“ nebo “Wówćerk tón wowcki paseše“, ale je těžké nejmenovat ty další, které jako by nám byly s každým dalším poslechem stále bližší.\n“Klinč, klinč, harfa mišterska, / klinč z jasnym zynkom njebjeska! / Klinč a wubudźej, štož zaspane, / klinč a pohłuš wšitko mazané!“, vyzývá autor básně “Krawcowa harfa“ Józef Nowak. Není náhodou, že tyto verše byly zvoleny jako motto nového vydání právě této části mistrova díla. Lužice v těchto měsících prožívá těžkou dobu , kdy se více než kdykoli předtím rozhoduje o další existenci nejmenšího slovanského národa. Dnes to paradoxně nejsou cizáci, ale především sami Lužičtí Srbové, kteří si uvědomují doslovnost tvrzení, že _“budou tak dlouho národem, jak sami budou chtít“. Z tohoto důvodu přítomná edice “33 lidových písní“ není jen nostalgickou zastávkou na cestě do vzpomínek, ale plnohodnotným činem pro živou budoucnost lužickosrbské kultury. Čin, který nelze přeceňovat, ale ani přehlédnout.\nMilan Hrabal (vdf 12. 3. 2000)\nHinc Šewc, Čěscy a pólscy šulerjo pola nas - lědma realistiska mysl, Serbske Nowiny, Budyšin 1. III. 2000.\nAutor se zapojil do diskuse o budoucnosti Lužickosrbského gymnasia v Budyšíně, které by se jako jiná školská zařízení mělo připravit na úbytek žactva až o 50 % a z toho plynoucí obhajobu své existence. Přeměnu na Słowjanski gymnazij prof. Šewc příliš neschvaluje. Nalákání příslušných zájemců české nebo polské národnosti k navštěvování gymnasia je sotva uskutečnitelné. Žáci ze slovanského zahraničí jsou přijímáni na německá gymnasia ve Zhořelci, Frakfurtě n/O. nebo Perně. “Budou však zahraniční žáci ochotni naučit se beze všeho srbsky? Celá věc by mohla účinkovat opačně: posílení německého jazyka. Na nějakou ‚slovanskou solidaritu‘ bychom se tu neměli spoléhat“ Universitní jazykovědec na odpočinku spatřuje východisko ve vytvoření vzdělávacího zařízení příkladného pro celou Horní Lužici. Posílit by se měli předměty “směrodatné pro dnešní moderní svět. A to jsou vedle základních přírodovědných předmětů a informatiky cizí řeči, zejména angličtina.“ Češtinu, která se vyučuje na budyšínské základní škole bez návaznosti na školu střední, navrhuje autor zastoupit soustavnou výukou angličtiny. Zájem o slovanské jazyky by se měl šířit v kroužcích nebo záměrnou výměnou žáků. “Druhý cizí jazyk by měl být v každém případě slovanský, což by s ohledem na význam byla v první řadě ruština.“\nPrzegląd Wschodniołużycki je název měsíčníku Společnosti pro povznesení Východní Lužice (SPWŁ). Třetí letošní číslo (Žárov 20. III. - 20. IV., 12 stran, cena 1 ZŁ) jest jako obvykle snůškou vlastivědných zajímavostí z oněch částí Horní a Dolní Lužice, které v roce 1945 připadly Polské republice. Vedoucí redaktor Władysław Mochocki informuje o výsledcích soutěže Szkolny mistrz w regionaliźmie, která proběhla v osmých třídách druhé základní školy v Lubsku. Jen 27 % účastníků dokázalo vyjmenovat alespoň pět obcí žárovského okresu, z tří řek obtékajících oblast jmenovala většina Lužickou Nisu, třetina Bobru a nikdo neuvedl Hvizdu. Jen tři ze 151 účastníka věděli, kde leží Mužakovský park, nemnoho spojovalo palác v Brodech s Brühly a nikdo nenapsal, že perlou Lužice se kdysi zval Gubin. “Přesto už vidno výsledky regionální výchovy ve škole. Na otázku: V jaké historické zemi bydlíš? - jmenovalo nejvíce žáků správně Lužici. Čím dál tím víc je známa činnost SPWŁ, jeho tiskového orgánu, žáci také vědí o lužickém skansenu v Buczynách.“ Oplývaje fotografiemi, časopis zachycuje i Gubińskie Łużyczanki, dvanáctičlenný pěvecký sbor vzniký v lednu 1999 z podnětu Polského svazu důchodců a invalidů. Zbigniew Kasprzak pokračuje v seriálu o srbských pohádkových bytostech, tentokrát je na řadě drak (plon). V rozhovoru měsíce odpovídá prof. Ewa Siatkowská zástupci šéfredaktora Lechu Malinowskému na otázku po největším úspěchu a neúspěchu ve své práci:“Za úspěch považuji naše četné sorabistické publikace se Zeszyty na čele, kromě toho možnost didaktické a společenské práce propagující lužickou problematiku, za neúspěch... že toho je příliš málo. V institutu slovanské filologie Varšavské university nemáme plnou sorabistickou specialisaci. Vedu z tohoto předmětu jen semináře a co rok, na jeden měsíc, k nám přijíždí lektor z Lipska nebo Budyšína na intensivní jazykový kurs. Máme už skupinku mladých, schopných sorabistů, vzdělaných v institutu pro sorabistiku v Lipsku, v rámci stipendia od Lužických Srbů, jsou však potíže s jejich zaměstnáním. Neveselá je též situace na jiných vysokých školách. Nehovořím o pracovištích Polské akademie věd, tam je to snad o něco lepší. Nejhorší je, že dříve tak zle nebylo. Před válkou byli na varšavské slavistice jen tři stálí lektoři slovanských jazyků, mezi nimi jeden z Horní Lužice. No, ale dost toho naříkání. Věřím, že po nynější krisi nadejdou pro sorabistiku znovu lepší časy. Na pozadí všeobecné situace těší bohatá společenská a vědecká činnost Východní Lužice.“ Netřeba mnoho dodávat. Ač srbský živel pod Jizerskými horami odumřel o několik staletí dříve než v západním pohraničí dnešního Polska, jistě by si náš Záhvozd zasloužil více zájmu jeho poměrně nových obyvatel. Východolužický přehled jim může sloužit za vzor. Adresa redakce: 68-200 Żary, ulica Okrzei 35, Polsko.\nJosef Lovell, Lužičtí Srbové, Spectrum č. 25, Abingdon Rd. Roseville duben 2000.\nKrajanský časopis vydávaný Czech - Australian Artspectrum Association, Inc. podává stránkovou informaci o živém pozůstatku Polabských Slovanů. Není však přesné, když autor píše, že Slované kdysi osídlivší kraj mezi Krušnými horami a Baltikem se nazývali též Vendy nebo Srby. Srbové žili pouze v jeho jižní části. Jiná situace panuje dnes v Lužici, kde se významový rozdíl mezi Wenden a Sorben již setřel nebo se chápe v odlišných souvislostech. Na překladech Prvního listu Sv. Pavla Thessalonským dokumentuje Dr. Lovell blízkost češtiny a lužické srbštiny.\nRedaktorkam a redaktoram Věstnika přejemy do hižo 10. lěta wudaća časopisa strowotu, dobry čas a muzu (mjenje nuzu) za dalše dobre přinoški, wjac připisowarjow a hišće wjac čitarjow. Ze zbožopřećemi wjazamy dźak za stajne a dobre dźěło, kotrež so njehladajo zdalenosće do Łužicy k nam na přikład-dawace wašnje za nas Serbow čini. Kak ćežko wobstajne dźěło je, dopokaza wudaće našich młodostnych z tym, zo je so časopis Pawčina jenož dwě lěće přadła...\nSmy přeswědčeni, zo je Waš časopis dźensa hižo z krutym zapřijećom za přećelow Serbow a to nic jenož tule w Łužicy. Za to Wam wšitkim dźak a připóznaće a do dalšeho lěttysaca wjele mocy a wuspěcha.\nJurij Łušćanski, referent za zjawnostne dźěło a wukrajne styki\nZa chwalate słowa a wjelelětnje rozšěrjenje Česko-lužickeho Věstnika po Łužicy a cyłej Němskej so Domowině dźakuje\nZ dopisu od Matice slovenské z Banské Bystrice 15. 3. 2000\n... ďakujem za Váš list zo dňa 29. 2. 2000 a súčasne ďakujem cez Vás všetkým, ktorí sa podieľajú na vydávaní mesačníka Česko-lužický vestník. Zo srdce blahoželám k jeho jubilejnému desiatemu ročníku vydávaní, úprimne ďakujem za jeho pravidelné zasielanie a posielam Vám veľa srdečných pozdravov s prianim všetkého najlepšieho v tomto čase.\nSom veľmi rád, že tento Váš mesačník dostávam a tým som podrobne informovaný o histórii i rôznych aktivitách súčasnosti dotýkajúcich sa kultúrneho života Lužických Srbov. Môj vťah k nim sa začal formovať v roku 1968, kedy som mal možnosť počas vtedajšieho obrodného procesu stretávať sa s predstaviteľmi Domowiny a viacerými vzácnymi osobnosťami z Lužice. Vtedy sa zrodila moja viac ako dosaťročná spolupráca, ktorá sa dotýkala priamej choreografickej a folkloristickej pomoci súborom ľudových piesní a tancov vo viacerých obciach a osobitne aj so Štátnym súborom v Budyšíne.\nPo zmene spoločenského systému u nás sme v rokoch 1990 až 1993 nadvizali opätovne spoluprácu na matičnej pôde v Banskej Bystrici, ktorá sa datýkala výmeny výstav tradičnej ľudovej tvorby a folklornych zoskupení. Z našej strany túto činnosť riešil pán Ing. Štefan Makovický, ktorý určite aj naďalej bude chcieť udržiavať získané kontakty. Škoda len to, že sa nám nepodarila nadviazať zmluvne potvrdená ďalšia spolupráca. Moja posledná návšteva v Budyšíne bola v delegácii Matice slovenskej na oslavách 150. výročia Matice lužickosrbskej v roku 1997, spolu so správcom MS dr. Miroslavom Bielikom a dr. Viliamom Mruškovičom. O tejto ceste som zverejnil v matičnom periodiku Slovenské národné noviny 20. 5. 1997 článok, ktorý v prílohe posielam. ...\n... Váš mesačník, ktorý je na mimoriadne dobrej úrovni, nám v našej matičnej činnosti pomáha a informácie z neho poskytujeme pri pravidelných stretnutiach s našimi členmi....\n... v roku 1998 pri konaní Matičného svetového festivalu slovenskej mládeže v Martine sa uskutečnilo stretnutie predstaviteľov slovanských Matíc a obdobné stretnutie sa pripravuje aj v tomto roku na jeseň v mesiaci október. Stretnutie bude mať zámer nadviazať širšiu spoluprácu Matice slovenskej s ostatnými Maticami, ktorá by mala byť naplnená aj konkrétnymi projektami (prednášky, besedy, semináre, výstavy, vystúpenia záujmových kolektívov, prijatie delegácií a pod.).\n... verím, že počas roka sa budeme ešte kontaktovať a možno bude príležitosť aj na osobné stretnutie ...\n... Ešte raz ďakujem za Váš list, pozdravujem Vás osobne a všetkých Vašich kolegov a teším sa na našu možnú spoluprácu.\nPhDr. Sigmund Musiat, DrSc., sedmdesátiletý\n3. května oslavil v plné svěžesti a tvůrčím rozmachu životní jubileum lužickosrbský etnograf, pracovník Serbského institutu v. v. S. Musiat. Oslavenec v letech 1946 - 1950 navštěvoval v severních Čechách Staškovo lužickosrbské reálné gymnázium v České Lípě, Varnsdorfu a Liberci. Tam se naučil dobře česky, dostalo se mu vzdělání v lužickosrbském jazyce, literatuře a kulturních dějinách, ovládl i základy ruštiny. Ovládá ovšem i polštinu. Poslední ročník gymnázia studoval v Budyšíně, po maturitě pak na univerzite v Lipsku lužickou srbštinu a slavistiku. Prof. Pawol Nedo v nem vzbudil zájem o etnologii a ta se pak stala jeho hlavním oborem. Po skoncení studia na lipské univerzite pobyl rok na Karlove univerzite, aby prohloubil své vzdelání zejména ve slovanské etnologii. Pracoval pak v Institutu za serbski ludospyt. Habilitoval se a také prednášel na univerzite v Lipsku. 1984 odešel z Institutu do církevní služby (jako vedecký tajemník Spolku Cyrila a Metodeje). Jako duchodce se vrátil do Serbského institutu, aby pokracoval v práci o dejinách lužickosrbských spolku (katolických, evangelických i celonárodních nekonfesijních).\nJubilant napsal několik knih, příspěvky do řady sborníků a vědeckých časopisů, zejména do Lětopisu. Zaměřoval se na hmotnou lidovou kulturu, výzkum života rolnické čeledi, na zvyky, obyčeje a slavnosti během roku při práci i v rodině, na právní a hospodářské poměry, uzavírání sňatků Lužických Srbů a Němců před 1. světovou válkou. S. Musiat není jen kabinetní vědec, ale účastní se i veřejného lužickosrbského života. V Matici lužickosrbské je předsedou odboru ludowěda / muzejownistwo. V r. 1988 se účastnil “národního dialogu“ s tehdejším vedením Domowiny a tím napomáhal převratu v r. 1989.\nVelmi prospěšné jsou oslavencovy četné kulturněhistorické a národopisné populárně-vědecké příspěvky (Rozhlad, Serbske nowiny, Předźenak, Serbska šula, Katolski posoł, Zeszyty Łużyckie, Protyka aj. - o příbězích ze života dřívějších spolků nebo jednotlivců, lužickosrbský lidový humor, pátrání po stopách pozapomenutých významných osob v minulosti ap.). Pomáhá jimi vytvářet u Lužických Srbů vědomí svébytnosti a tím i posiluje národní sebevědomí. Škoda že vědecká pojednání publikuje skoro výhradně německy, ačkoliv by mohl psát stejně dobře lužickosrbsky, polsky ap.\nDo dalších desetiletí přejeme S. Musiatovi zdraví, sílu a neutuchající chuť do práce.


Pokud find_text se v seznamu within_text, vrátí findb a FINDB #VALUE! která označuje chybu.\nPokud start_num větší než nula, vrátí hledání najít a FINDB #VALUE! která označuje chybu.\nPokud start_num je větší než délka within_text, vrátí hledání a FINDB #VALUE!. která označuje chybu.\nPomocí start_num přeskočíte zadaný počet znaků. Pokud jako příklad používáte funkce NAJÍT, předpokládejme, že pracujete s textovým řetězcem AYF0093. YoungMensApparel". Pokud chcete zjistit číslo prvního "Y" v popisné části textového řetězce, nastavte start_num rovná 8, aby se prohledal i pořadové číslo textu. Funkce NAJÍT začíná znakem 8, najde find_text znaku a vrátí číslo 9. Funkce NAJÍT vždy vrátí počet znaků od začátku within_text, počítá znaky, které přeskočíte, pokud start_num je větší než 1.


Mastercam: 2,5osé frézování #2 » Konstrukter.cz\nZajímáte-li se o CAM řešení Mastercam, ukážeme vám na modelu krytu postup programování 2,5osého frézování. Nejdříve provedeme stručný rozbor technologického postupu výroby.\nNež k programování přistoupíme, rozebereme si postup a sled výrobních operací vycházející z výkresové dokumentace – provedeme tzv. záměr návrhu. S tím souvisí možnosti upnutí polotovaru, volba řezných nástrojů a řezných podmínek.\nAbychom technologický postup výroby zjednodušili, zanedbáme výrobní tolerance a výsledné parametry drsnosti povrchu. Výběr nástrojů a volbu řezných podmínek si popíšeme až v průběhu programování.\nSled výrobních operací\nZ výrobního výkresu vyplývá, že je nutné kryt vyrobit na dvě upnutí. Proto se musí definovat dva pracovní souřadné systémy.\nV první poloze bude provedeno zarovnání horní plochy čelním frézováním a pomocí strategie frézování kontury vyhrubujeme a dokončíme vnější tvar obrobku.\nProstorový pohled shora\nOtočíme polotovar a ve druhé poloze opět zarovnáme čelo čelním frézováním. Následně provedeme hrubování a dokončování vnější a vnitřní kontury. Po té naprogramujeme frézování drážky a vyvrtáme všechny díry. V poslední operaci vyřežeme závity.\nProstorový pohled zdola


Kniha Je planeta Země už plná? - Ian Goldin | Kniha.cz - slevy až 20 %\nParametryJe planeta Země už plná?\nRozměry:209 x 147 x 25\n"Počet obyvatel zatěžuje naši planetu a ta je jen stěží schopna nás uživit..."\nZ takového výroku se zdá, že globální kolaps už je na spadnutí, ale počet obyvatel, o kterém se zde mluví, byl asi 190 milionů lidí na celé Zemi a myslitel, jenž šířil tuto poplašnou zprávu, byl Tertullianus, obyvatel Kartága píšící ve 2. století našeho letopočtu. Za posledních 40 let se světová populace zdvojnásobila až na současných 7 miliard lidí, ale tempo jejího růstu se zpomaluje a počet obyvatel ani není jedinou rozhodující proměnnou, uvažujeme-li o tom, zda je planeta Země už plná. Žijeme v "globální vesnici" a jsme v nebezpečí, protože nám chybí vesnická rada starších, která by nás vedla. Změny klimatu, zásoby vody a potravin, využívání neobnovitelných zdrojů a v poslední době především migrace - to všechno jsou problémy, kterým lidé čelí.\nJaké jsou etické důsledky růstu světové populace? Je stávající úroveň spotřeby bohatých lidí trvale udržitelná? Je možné, aby taková úroveň byla rozšířena na všechny obyvatele planety? Jaký je současný stav planety Země a jejího ekosystému a jak se asi změní s růstem populace a příjmů? Co mohou lidé, firmy a vlády dělat, aby zastavili negativní dopady populačního růstu a naopak využili ty pozitivní? Na tyto otázky v knize o současnosti i budoucnosti planety odpovídají akademici z oborů ekonomie, demografie, filozofie, geografie, biologie, fyziky i medicíny z Oxford Martin School při Oxfordské univerzitě.


Benefice na podporu zaplavených oblastí - Jihočeské divadlo\nUdálosti posledních dvou týdnů související s povodněmi nenechávají klidnými ani zaměstnance Jihočeského divadla. Snad právě proto, že sami v roce 2002 na vlastní kůži zažili, jak ničivým živlem dovede voda být. Letos naštěstí povodňová vlna Jihočeské divadlo nezasáhla, jiní jsou na tom ale hůř. A právě jim jsme se rozhodli pomoci formou „divadelníkům“ nejbližší – realizací benefičního představení na podporu zaplavených oblastí.\nMimořádné benefiční představení muzikálu Divotvorný hrnec před Otáčivým hledištěm v Českém Krumlově je plánováno na neděli 23. 6. 2013 od 16:00 hodin. Jedinečné je tím, že jej Jihočeské divadlo před „točnou“ uvede nad rámec programu letní sezóny a navíc před samotnou premiérou tohoto titulu, která se uskuteční až 26. 6. 2013. Díky vstřícnosti zástupců Českého Krumlova a organizátorů Slavností pětilisté růže bude toto představení operativně zařazeno do oficiálního programu slavností, na jejich závěr. Výtěžek z této akce bude předán kompetentním zástupcům oblastí postižených letošními povodněmi a přirozeně poslouží k jejich obnově.\nDivotvorný hrnec plný zlata, který plní tři přání, plnokrevné postavy v čele s třeboňským vodníkem Čochtanem v báječně rozehraných komediálních situacích, jež spojují melodické písně Burtona Lanea… „Tam za tou duhou“, „Ten, kdo nemá rád“ či „Není-li tu ta“ – to jsou světové evergreeny tohoto muzikálu, na které se - v podání pěvců a herců Jihočeského divadla – můžete těšit. Vstupenky na benefiční představení jsou v prodeji od středy 12. 6. a je možné si je zakoupit v pokladně Jihočeského divadla v Českých Budějovicích či na pokladně u zámecké zahrady v Českém Krumlově. Zájemci mohou využít také rezervace prostřednictvím internetových stránek www.otacivehlediste.cz, www.jihoceskedivadlo.cz nebo www.cbsystem.cz. Základní cena vstupenky činí 300 Kč, dle uvážení však mohou zájemci přispět i částkou vyšší.


POZVÁNKA * ReportingDoKapsy • Svět firemních aplikací\nPOZVÁNKA * ReportingDoKapsy\nREPORTING DO KAPSY (11. 4. 2019)\nProgram sestává z prezentace Martina Plachého, který představí vlastnosti služby, způsoby ovládání a hlavní výhody. Oldřich Hlaváček a Martin Cícha osvětlí principy datové komunikace, její univerzálnost a bezpečnost. Ve třetí představí Jindřich Kahoun komunikační platformu, která poskytuje nástroje pro rozvoj a modernizaci firemních informačních systémů. V závěrečné diskusi představíme připravované novinky a odpovíme na vaše dotazy.\nAkce se koná v Animika Hubu, Křižíkova 176/27, Praha 8\n11. dubna 2019, od 9 do 12 hodin\nREGISTRACE NA REPORTING DO KAPSY, PRAHA 11. 4. 2019\nStáhněte si elektronickou pozvánku\nSrdečně vás zveme na následující workshopy ReportingDoKapsy, které pořádáme 25. dubna v Prostějově a 22. května v Brně.\nREGISTRACE NA REPORTING DO KAPSY, PROSTĚJOV 25. 4. 2019\nReporting do kapsy ještě jednou pro zájemce, kteří nechtějí absolvovat cestu do Prahy nebo nemají 11. dubna 2019 čas. Program bude shodný jako v Praze.\nReporting do kapsy ještě jednou pro zájemce, kteří nechtějí absolvovat cestu do Prahy či prostě do Prostějova nebo nemají 11. dubna či 25. dubna 2019 čas. Program pro “brňáky” bude shodný jako v Praze a Prostějově..\nPodle výzkumné agentury Nucleus Research posilují M-Files na vedoucí pozici v oblasti ECM pro rok 2018


Ďáblova bible má sestry i bratříčky - Novinky.cz\nNovinky.czKulturaĎáblova bible má sestry i bratříčky\nĎáblova bible má sestry i bratříčky\n21. 9. 2007, 11:57\nPrvní stovky nadšených lidí si ve čtvrtek v Galerii Klementinum prohlédly výstavu Codex gigas - Ďáblova bible (Tajemství největší knihy světa). Ve speciálně vybudované trezorové místnosti v prvním patře paláce postály deset minut nad originálem největšího rukopisu světa a ocenily pohled na ilustrovaný protiklad ďábla a obce boží, Nového Jeruzaléma.\nJak Právu řekla Kateřina Nováková z Národní knihovny, vstupenky na září jsou vyprodány. "Někteří návštěvníci nám je však vracejí," dodala, "takže každý den na internetové stránce knihovny budeme nabízet tyto vstupenky." Od pondělí si je pak na internetu i přímo v galerii lze objednat na říjen.\n"Kniha je úžasným dokladem toho, co v Čechách vzniklo," řekl švédský ministr zahraničí Carl Bildt, který přijel do Prahy společně s princeznou Christinou na středeční slavnostní zahájení. Hrdost na skutečnost, že vznikla v České kotlině, vyjádřil i premiér Mirek Topolánek, který vyslovil přání, aby po naší době zůstala podobná trvalá památka.\nPět set gigabitů Codexu gigas\nGenerální ředitel Královské knihovny ve Stockholmu Gunnar Sahlin předal českému partnerovi Vlastimilu Ježkovi kompletní digitalizovaný projekt Ďáblovy bible. Jeho hodnota je ceněna na více než milión švédských korun (přes 3 milióny Kč), celková velikost je pět set gigabitů. Už dnes je Ďáblova bible na adrese www.kb.se/codex-gigas, k dispozici bude i na stránce české národní knihovny. "Společné kulturní dědictví se tak dostane za hranice," řekl Sahlin.\nS delegací švédské knihovny přijel i konzevrátor Lars Bjork, který se podílel na digitalizaci. "Přijel jsem s kolegy v neděli na instalaci. Jinak projekt digitalizace byl velmi komplikovaný, protože jde o velkou knihu. Každá strana má obsah 650 megabitů a je jich na šest set. Vytvořili jsme výzkumný tým, který připravil její převedení do angličtiny, češtiny a švédštiny. Pracovali jsme na něm rok a půl."\nProhlídka začíná v přízemí, kde je vystaveno na sto šedesát památek, zejména knih a obrazů včetně reprodukcí některých stránek Codexu gigas s jejich komentářem. Jejich hodnota je odhadnuta na 4,5 miliónu korun. Pro instalaci bylo použito dvacet vitrín a čtyřicet devět výstavních panelů.\nTřeba Lobkovický graduál (shrnující mešní zpěvy) z doby kolem roku 1500 kodex svou velikostí - výška 69 cm, šířka 46 cm - připomíná. K vidění je i Husův autograf. Jsou připomínány cesty českých vzdělanců do Švédska. Za unikátní knihou zajel koncem 18. století Josef Dobrovský.\nČtyři měsíce trvala v roce 1850 cesta lékaře a polyhistora Josefa Pečírky. O rok později od června do listopadu ve Švédsku pobyl Beda Dudík, který vydal knihu Výzkumy ve Švédsku pro dějiny Moravy, která se týkala pochopitelně i českých dějin.\nAutoři výstavy Kamil Boldan, Michal Dragoun, Dušan Foltýn, Jindřich Marek a Zdeněk Uhlíř napsali knihu Codex gigas - Ďáblova bible (Tajemství největší knihy světa), vlastně průvodce osudy největší knihy, kterou si mohou zakoupit návštěvníci knihovny.\nVe středu v pět hodin odpoledne mohli obyvatelé Česka poprvé v historii spatřit největší rukopisnou knihu světa zvanou Ďáblova bible nebo také Codex gigas....\nVzácná Ďáblova bible, kterou za třicetileté války odvezla z českých zemí švédská vojska, se v neděli na několik měsíců vrátila do Prahy. Největší rukopisná...\nNárodní knihovna ČR zahájí v pondělí 17. září předprodej vstupenek na záříjové termíny výstavy Ďáblovy bible, kterou si budou moci lidé v pražském Klementinu...


Janek Růžička - Prague–Up\nKdyž jsem chtěla udělat rozhovor s Jankem, dal si jednu podmínku. Rozhovor uděláme za chůze. No ty v*le! Chodila jsem běhat každý den 14 dní dopředu, abych nepokládala otázky udýchaná.\nV den D jsme dojely s Ev na místo, vylezly s Jankem na první kopec, já se během chvilky vydýchala, popadla dech, pokládala otázky a nakonec v pohodě.\nZato Ev okolo nás během té chůze poskakovala kvůli fotkám jak srnka. Ta holka je prostě profesionál!\nVýlet po “Dívčích hradech” začíná.\n– režisér – dokumentarista\n– pochází z Vrchlabí\n– vášnivý tanečník a věčný optimista\n“Jak jsi se dnes vyspal?”\n“Málo a dobře.”\n“Ty máš vždycky ty svoje ranní statusy na FB, popřeješ dobré ráno.”\n“Takové vysílání. Můj přítel říká, že vysílá studio “Dívčí hrady”. FB je takové ideální rozhraní. Každý na to nadává, mě se to líbí.”\n“Když jsem o tobě poprvé slyšela, bylo to pozitivní vyprávění o tom, že jsi člověk, který sice nemá moc peněz, ale prostě dělá totálně s nadšením to, co ho baví.”\n“No nevím jestli je to obdivuhodné? Každopádně je to fakt. Za tu takzvanou svobodu se ale většinou něčím platí. Když chceš dělat to, co chceš a to, o čem jsi přesvědčená, tak se z tebe jako dukáty nesypou. To je jediné, co se k tomu dá říct. Jsem vychovaný k poměrně skromnému životu, nemám závazky ani rodinu, tak si můžu vlastně ten luxus dovolit. Dělat to, co se mi zlíbí a odmítnout to, co mi nevoní. Žiju luxusní skromnej život.”\n“Jak tě vůbec napadlo studovat dokumentaristiku?”\n“Dostal jsem se k tomu vývojem. Jak to tak většinou v životě bývá. Člověk něco naplánuje a pak je to všechno jinak. Na gymplu jsem se rozhodoval, jestli jít na nějakou uměleckou dráhu nebo na psychologii. Úplně původně jsem chtěl “študovat” fotku, protože jsem hodně fotil, ale nějak mě to potom přitáhlo k filmu. Byl jsem u filmových amatérů v Jizerkách v Tanvaldu. Ještě na gymplu ve čtvrťáku jsem se hlásil na hranou režii. Tam jsem se ale nedostal na poprvé. Na podruhé už mě ani nepozvali ke zkouškám. Ono se to tehdy tak dělalo. To byla taková zvláštní strategie. Když byl člověk na přijímačkách na FAMU, odmítli ho, tak ho odmítli i další rok a čekali jestli se přihlásí ještě ten třetí. Jenže to já už mezi tím začal shodou okolností pracovat pro Český rozhlas v Ústí nad Labem, přičuchnul jsem víc k dokumentárním formátům a to mi přišlo zajímavější než fikce. Respektivě mi přišlo zajímavější to studovat. Myslím, že dokument je pravý živý film. Tak jsem se přihlásil na FAMU na dokument a to vyšlo hned na poprvé. A nelituju toho vůůůbec. Naopak, jsem rád, že jsem se tehdy na tu hranou režii nedostal.”\n“Ty jsi studoval pod vedením Olgy Sommerové.”\n“Byl jsem v dramaturgické dílně Olgy Sommerové a v tzv. realizační nebo režijní dílně u Jana Špáty. Jsem vlastně poslední aktivní student Jana Špáty, protože on potom odešel do ústraní. Ještě se sice pak na školu vrátil učit nějaké semináře, ale já jsem jeho poslední regulérní student.”\n“Jak tě ovlivnily zrovna tyhle dvě postavy českého dokumentu?“\n“Těžko říct. Olga je vášnivá žena a vždycky v práci byla. Zároveň to má tak jako zvláštně na háku všechno. Takže ta mě spíš než filmařsky ovlivnila tak inspirovala. Hlavně její slavné vlasy v záběru! Ona když se stavěla před kameru, tak byly ve předu akorát ty její blonďaté vlasy. To mě vždycky bavilo, že tam zároveň je i není, že tam mohla viset místo ní paruka,” směje se. “No a Jan Špáta byl takový “boží muž”. Toho jsem vlastně miloval, protože ten opravdu přistupoval k životu jako člověk z hor. Říkávali jsme, on byl ze severovýchodních Čech, z té špičky republiky, a já jsem ze Sudet, že ty severský mají v sobě tuhý kořínek. A to on měl. Rozumněli jsme si. Nijak jsem ho nezbožňoval, nenásledoval, vybíral jsem si i jiný pedagogy, ale u něj jsem měl jistotu, že kdykoli a o čemkoli si budeme povídat, bude to mít hlavu a patu, bude to mít vášeň, životní žážitek. To je u studia dokumentu nejvíc.”\n“Takže ti to dalo i po té lidské stránce?”\n“Jo, ale tak to vždycky. Tu profesi nasbíráš tak trochu sama. Někdo tě může popostrčit, někdo ti může ukázat nějaký triky a tak, ale ten grif a ten styl si stejně musíš vybudovat sama. Ale je dobrý, že jsou u toho lidi, se kterými se dá bavit o životě, kteří něco zažili, kteří tě respektujou. To je strašně důležitý, protože na umělecké škole, když se nevytvoří rovný vztah mezi pedagogem a studentem, je to na prd. Pak se prostě předávají jenom nějaké zkušenosti, který jsou stejně nepřenosné.”\n“Jaké to bylo? Vyjdeš ze školy a najednou nejsi nikým ovlivňovaný a máš svobodnou ruku ve vší své tvorbě?”.\n“Já jsem ze školy vypadl tak jako zvláštně. Odešel jsem už po bakaláři tzn. pro spoustu lidí nehotovej, i když s vysokoškolským vzděláním. Chtěl jsem prostě už jít do života. A rozhodně jsem nenaskočil na žádnou vlnu, protože jsem byl vždycky takovej divnej. Po škole jsem tancoval v Radosti, pak jsem dělal v reklamce a mezi tím jsem občas natočil nějakej film s dramaturgem Honzou Gogolou…”\n“Tančil v Radosti?”\n“V Radosti jsem začal, protože jsem vždycky rád tancoval a hlavně jsem sháněl na škole noční práci, která by mě totálně nezničila. Předtím jsem si vydělával vykládáním vagonů v Malešicích na poště nebo v pekárně. Jenže to přijdeš ráno v 7 hod nevyspalá s rukama u země a v 9 hod máš první přednášku. V té Radosti to byla práce přes víkend, nějaké 3 hodiny, za velmi slušné peníze. Jediné co mě štvalo, že se tam kouřilo! Já tancuji poměrně aerobně, tak když jsem tam na té kostce, přesně hlavou v tom oblaku dýmu, tančiš jak střelená, tak je ti z toho potom zle. Zažil jsem ještě klasickou éru Radosti. Chvilku jsem se kryl s Táňou Vilhelmovou s Lejlou Abassovou. Chůze, tanec a sex – 3 nejzákladnější pohyby.”\n“Ok, zpátky k dokumentu.”\n„Takže Honza Gogola mě oslovil, protože jsme se znali ze školy. Ten mi vlastně dal první dokumentární příležitosti pro televizi a tak. Byly to vlastně dva filmy, politicko-společenské, ale zároveň, já mám rád ten ne úplně novinářský styl, sarkastické a bizarní. Tím to bylo hodně ovlivněné – Sametová revoluční procházka a Hlava státu, což byla zároveň i tak trochu hra.”\n“Dokument a zároveň hříčky?”\n“Víš co, dokument znamená jen to, že bereš nějakou realitu za to hlavní téma, že to není fikce ve svém základu.”\n“Takže nehledáš pravdu?”\n“Co je pravda? Já tam hledám nějaký netradiční pohled na věc. Můžeš tam hledat nějaká obecná témata, která vykřešeš z konkrétních osudů a situací, ale pravdu… Co je pravda?\nJá hledám krásu. Hledám věci, které jsou krásné a baví mě je hledat v tom, co člověk za krásné nepovažuje nebo by ho to nenapadlo. V tomhle mám takové platonské přesvědčení – pokud mluvíme o nějaké pravdě, tak ta se nějakým způsobem zjevuje v tom, co nám přijde krásné. Vždycky když mám říkat něco, co je zjevné a zároveň si to každý může vykládat jinak: “mě ten pohled přijde dobrej a pravdivej, protože když něco považujeme za krásný, tak se v podstatě blížíme k pravdivosti té věci pro nás.” Strašně špatně se tyhle pojmy rozlišují. Filozoficky bych to mohl vysvětlit mnoha způsoby, ale já mám v tomhle výhodu. Můžu být jako takové „zviřátko”. Můžu věřit instinktům, intuici a empatii.”\n“Tady je to parádní,” zastaví se. “Ve dne i v noci. Znáte tu fotku Káji Saudka? Nahá holka ze zadu a dívá se na město. To je vyfocené právě tady. Není úplně známá, ale vyskytla se alespoň na dvou hudebních albech dokonce i v cizině. Je magická. Když se podíváš z dobré perspektivy a postavíš sem postavu, tak není nic jiného než postava a město. Tady ten horizont,” ukazuje. “Jak je zároveň zvednutý a rovný.”\n“Jak jsi se ocitl zrovna v téhle lokalitě?”\n“To byla náhoda. Dostali jsme tady nabídku výhodného bydlení, která zase tak výborná nebyla, ale už jsme tady zůstali a líbí se nám tu. Je to tady zvláštní místo. Máš to 10 min na metro, 7 min do bazénu, 7 min do lesa, čtvrt hodiny do Prokopského údolí. Nádherná vesnice. Se sousedama se zdravíme, nikdo tady moc neotravuje.\nJsou tady ovocné stromy, bývaly tu sady, usedlosti, po kterých se tu dají najít základy. Na podzim je tady krásně větrno, takže se pouštějí draci, ultra light letadla a i na kitech se tu létá. Když je sníh, dá se i běžkovat. To já oceňuji. Jsem z těch Jizerských hor, to jsou běžkařské hory. V životě jsem třeba nestál na sjezdovkách. Nám vždycky přišlo úplně trapný sjet z kopce, nechat se vyvést do kopce a čekat ve frontách mezi “lufťákama”… Na běžkách můžeš za půl dne přejet půl hor a něco u toho zažiješ.”\n“Takže chodíš často na procházky?”\n“Chodím, protože auto nemám. Strašně rád courám po městě, když mám čas. To je další luxus, když je člověk na volné noze. Sice občas nezavadíš o práci a je to fakt jako průser, ale zase si můžeš organizovat čas.”\n“Co ti tohle “courání” dává?“\n”Dívám se po lidech. Jsem takový voyer. Mám rád, když se kolem mě dějí zajímavé věci. Ale to nemá být žádná propaganda antiautomobilová. Já si prostě s “auťákama” vůbec nerozumím! Co mě ale hrozně bavilo, jak se točili Kmeny, točil jsem 2 z těch filmů, a to je hodně paradoxní, protože jsem točil tuning. “Buzna” bez řidičáku, blondýna která pozná maximálně, kde je motor a ještě se občas splete, tak jsem točil o “auťácích”. No a super! Byl to můj nejvíc macho a cool film a strašně mě to bavilo.”\n“Jak tě tedy přijali? musím se smát.\n“Já se s lidma snesu. Mám rád, když v tématech, která mi nejsou úplně vlastní, nacházíš smysl a můžeš je objevovat. Já se rád učím.”\n“Takže jsi si o tomhle tématu něco načetl nebo jak si postupoval?”\n“ Něco jsem načetl a hlavně jsou ty filmy postavený na dvou výrazných osobnostech, které tě tím provedou.”\n“Jasný, ten vůdce a pak to tzv. vlčí mládě.”\n“Stylovým jazykem té serie se říká guru a teda to vlčí mládě. V ideální případě někdo, kdo je respektovaný a má v tom kmenu nějakou historii. Potom někdo, kdo je na okraji, alternativní nebo protiváha, reprezentant nějakého jiného proudu nebo právě nováček. Někdo kdo se v té subkultuře teprve objevuje.”\n“A kdo je v tuningu guru? Ten kdo má nejvíce aut?” přihrávám.\n“Ne ne ne,” směje se mé prvoplánové představě. “Tam to moc nejde, protože tunning je individualistický kmen. Je to v podstatě jeden z nejmíň kmenů. Tuning je jako sbírání známek. Dělá se doma o samotě a potom se jede na sraz to předvést. Tam se dělají kmeny spíš technologicky – tihle tuní Volkswagen, tihle dělají punk tzv. rat style, tihle dělají luxusní auta a pak výkonnostní tuning. Měl jsem tam představitele dvou výrazných proudů. Chlapíka, který prodává a distribuuje Mustang, dělá výkonnostní tuning tzv. že zvyšuje výkon. A pak druhý, který je normální punkáč. Ten prostě dovede ze všeho všechno udělat, takový klasický “autař”, co dělá rat style. Auta nechává obrůst mechem a vozí na střeše sáňky. Je to totálně zbastlený.”\n“A co ten druhý díl? To jsi dělal…”\n“Samé perličky!” rozesměje mě ještě jednou představa blondýny 🙂\n“No. Skuteční skinheads jsou v pohodě. Jsou antirasisté, je zase nejvíc kmen z těch kmenů, jsou tam pseudo otcovské a bratrské vazby. Tam jsme měli hlavní úkol vysvětlit, co jsou to vlastně ti skinheads zač a trošku nabourat ty stereotypy – skinheads = náckové. V tom filmu vyprávějí, že jim náckové v 90’l etech ukradli identitu. Aniž by tu tenkrát klasičtí skinheads byli, tak kolem Orlíku a Daniela Landy, se v 90 letech definovali skinheads jako nacionalisti. To prostě zůstalo a lidé to do teď mají v hlavě propojené pořád.”\n“To se ti trochu prolnulo, protože ty jsi dělal 13. komnatu Dana Landy. Jak se ti podařilo “rozbořit” tenhle mýtus během 30 min, které díl Kmenů trvá?”\n“Všichni se mě ptají, jak se točilo, jestli nebyly problémy? Nebyly samozřejmě, protože točíš s lidmi, se kterými se můžeš nějakým způsobem dohodnout a ty problémy nejsou automatické. To fakt vzniká jenom někomu v hlavě. Mimochodem Orlík teď Landa zase vytahuje. Staré písničky Orlíku, což je docela hustý, protože to je přímý dozvuk té fáze, kdy byl “nácek”. Vidí sílu a tak za ní jde, to je Landa.\nNo a mýtus, ten se dobře staví, ale špatně boří, a já nejsem žádnej borec. Nebořím, ale vysvětluju, a vzhledem k tomu, že na to mám 26 minut a tohle téma je hlavní na poznání té subkultury, tak si myslím, že pro spoustu diváků to bude, pokud k téhle subkultuře přistupují s nějakými předsudky, velmi překvapivé a minimálně těmi předsudky trochu zachvěji.”\n“Ty jsi vlastně v Kmenech od začátku. Už v prvním dílu knihy jsi napsal kapitolu Queer.”\nNo. Někdy si dělám legraci, že já a Vladimír jsme u toho projektu úplně nejdéle, protože do první knížky jsem psal Queer, pro magazín Q jsem 5 z těch Kmenů točil, jako takové reportáže. No a do Kmenů 0 jsme s Vladimírem vymýšleli lidi do tý “teplý” kapitoly a pak jsem byl přizvaný k natáčení dokumentu.”\n“A co další práce? Četla jsem na jednom dokumentaristickém webu, že plánuješ dokument o Robertu Vanovi!?”\n“To je jeden z mých pomníčků. Pomníčky projektů, které už byly dotaženy docela daleko a buď nezájmem nebo neschopností producenta z toho sešlo. Tohle konkrétně měl být metaforický film o Vanově cestě, hodně výtvarný a bizardní.”\n“To by se mi určitě líbilo,” vloží se Ev.\nA mě vlastně taky!\nS Jankem jsme povídali a procházeli se skoro 3 hodiny. Ptala jsem se ho na otázky až úpěl a “Ježíš marjá” byla nejčastější první odpověď, ale vždycky rozesmála. Vyprávěl o dokumentech, pořadu Q, o 13.komnatách, které točil pro Českou televizi, o parádních Long, Hard and Uncut, i o tom, že k životu je občas fajn přistupovat submisivně a nebát se. Je z něj cítit nadšení pro věc, dokáže tě vtáhnout do příběhu, ohromit i nechat v klidu nad věcmi přemýšlet. A to je dar.\nJankovu práci najdete mimo jiné i na jeho Vimeu: https://vimeo.com/jqr/videos\nrozhovor: Simona Zeyer\npřeklad: Petr Švec


7 nejčastějších mýtů, které se týkají žádostí o hypotéku | Ušetřeno.cz\n7 nejčastějších mýtů, které se týkají žádostí o hypotéku\nPři vyslovení slova hypotéka mnohým lidem naskočí husí kůže. Pravdou je, že vyřízení úvěru na bydlení není každodenní záležitost a zabere poměrně čas. Obavy z dlouhodobého závazku jsou však často neopodstatněné.\nPodívejte se na 7 nejčastějších mýtů o hypotékách.\n1. S hypotékou ztrácíte svobodu\nJedná se o jedno z nejdůležitějších rozhodnutí v životě. S hypotékou na krku samozřejmě musí člověk dobře plánovat budoucnost. Neznamená to však, že dalších 30 let nebudete mít peníze ani na zaslouženou dovolenou. Při výpočtu hypotéky bankéři počítají s dostatečnou rezervou pro běžné výdaje. Žádná banka vám nepůjčí víc, než byste byli schopni splatit.\n2. Vyřízení hypotéky je zoufale pomalé\nPeníze od banky nezískáte během jednoho odpoledne, nicméně celý proces vyřízení hypotéky není tak strašidelný jak se vypráví. Pokud už máte připravené nezbytné dokumenty, tak samotné schválení žádosti trvá maximálně pět dnů. Záleží na výši a složitosti úvěru. Peníze můžete čerpat po podpisu smlouvy a splnění všech podmínek, například potvrzení vinkulace pojistného plnění pojišťovnou.\n3. Starší lidé nemají u banky šanci\nPlánujete se na stará kolena odstěhovat na klidný venkov do rodinného domku? I starší lidé si mohou splnit sen a získat od banky finance na vlastní bydlení. Hraniční věk pro doplacení hypotéky je 70 let. Doba splácení ale může být delší. Když se spolužadatelem stane třeba váš potomek, doba splácení se zásadně prodlouží.\n4. Na družstevní bydlení banka nepůjčí\nV minulosti to skutečně nešlo, ale v dnešní době se jedná o zcela standardní službu. Převod členských práv nebo splacení členského podílů v družstvu lze bez problémů financovat hypotékou. Pokud družstvo souhlasí a dům je administrativně rozdělen na samostatné družstevní byty, můžete ručit právě svým novým bytem. Jinak banka vyžaduje jako záruku jinou nemovitost, například chalupu.\nKde vám poskytnou hypotéku na družstevní byt\nDokonce i na družstevní byt si můžete vzít hypotéku. Zatím tuto možnost nabízí pouze vybrané bankovní domy. Víme, kde můžete žádat o hypotéku na družstevní byt.\n5. Bydlení v nájmu je levnější\nObě varianty mají své klady a zápory. Jako nájemník se nemusíte o nemovitost starat. Máte větší svobodu a můžete se pohodlně odstěhovat. Na druhou stranu hypotéka může být zajímavá investice. Ceny nemovitostí v dlouhodobém horizontu rostou. Správně zvolená nemovitost udrží hodnotu peněz a zajistí do budoucna dodatečný vedlejší příjem.\n6. Zařídit si hypotéku přes internet je nebezpečné a drahé\nV dnešní přetechnizované době, se dá přes počítač vyřídit i tak složitá věc jako hypotéka. Výhoda spočívá v rychlosti a pohodlnosti. Navíc když o hypotéku požádáte online, můžete ušetřit na poplatcích. Například u Hypoteční banky se neplatí poplatek za zpracování úvěru. Některé banky dokonce nabízí zvýhodněné sazby úroků. Obavy o bezpečnost jsou liché. Banky mají vysoké standardy ochrany citlivých dat.\nSplňte si sen o vlastním bydlení Srovnat ceny hypoték\n7. Banka mi nepůjčí celou částku\nKoupit si vlastní bydlení pouze za peníze banky samozřejmě můžete, ale počítejte s tím, že dostanete vyšší úrokovou sazbu. Když banka půjčuje do 100 % hodnoty nemovitosti, podstupuje velmi vysoké riziko. Proto čím více vlastních peněz použijete, tím výhodnější podmínky získáte. Vyplatí se financovat alespoň 30 % z vlastních kapsy. Pamatujte však na rezervu na nečekané výdaje nebo vybavení domácnosti.


Realitní magnát Tchu Chaj-ming se chystá investovat v Praze | Czech Position\nWed 22. May 201307:57\tRegister\nRealitní magnát Tchu Chaj-ming se chystá investovat v Praze Významný čínský byznysmen uvažuje o koupi hotelu v české metropoli. Pro svůj projekt chce získat podporu magistrátu. Kateřina Menzelová | 21.07.2011\n© ČESKÁ POZICEPeněz jsem vydělal dost, chci dělat věci, které mají smysl, říká Tchu Chaj-ming.\nVybudoval českou čtvrť v Šanghaji, jejíž součástí jsou byty, vily, obchodní centrum a hotel. Komplex zdobí i kopie Braunových barokních soch či napodobenina Karlova mostu. Čínský podnikatel, realitní magnát Tchu Chaj-ming, má pro Čechy slabost. Během devíti let zavítal do Prahy jednapadesátkrát. Při poslední návštěvě poskytl ČESKÉ POZICI exkluzivní rozhovor. ČESKÁ POZICE: Prý v Praze uvažujete o podnikatelském záměru. Jak konkrétní je tento plán? TCHU: Účastnil jsem se krátkého fóra, které v Praze pořádala Česko-čínská obchodní asociace. A pak jsem tu kvůli inspiraci pro své projekty. Když chcete někde investovat, musíte si nejprve místo oblíbit. To je důležitý základ. Poté musíte dostat místo pod kůži. Přestože jsem byl v Česku mnohokrát, jsem stále v této druhé fázi. Hodně lidí se mě ptalo, proč, když jsem vybudoval úspěšný projekt s českým architektem v Šanghaji, se neobrátím na druhou stranu a neinvestuji v Praze? Mně osobně již stačí peníze, které jsem vydělal v realitách, a chci dělat věci, jež mají smysl. Projekt v Praze zapadá do této strategie. Myslím ale, že rozhodnutí tady investovat bude předcházet poměrně dlouhý proces poznávání.\nČESKÁ POZICE: Proč? Očekáváte nějaké problémy? TCHU: V Česku jsem se zatím setkal jen se samými dobrými věcmi. Vím, že kdybych tu investoval, narazím na spoustu komplikací. Například s úřady. Třeba se objeví požadavky, aby se určité transakce dělaly pod stolem. Před devíti lety, když jsem začínal budovat českou čtvrť v Šanghaji, jsem musel zvát každý den úředníky do restaurací. Nebyl jediný den, kdy bych se nevracel domů pozdě večer. Toto už dnes v Šanghaji není třeba. Kdybych ale podnikal v Česku, musel bych každý den zvát úředníky na večeři? Nevím. V Číně působí mnoho firem, jako je ta moje. Když expandují do zahraničí, rozhodují se nejčastěji pro Ameriku, Francii či Německo.\nČESKÁ POZICE: Bude projekt v Praze obdobný nebo stejně rozsáhlý jako česká čtvrť v Šanghaji?\nV Číně působí mnoho firem, jako je ta moje. Když expandují do zahraničí, rozhodují se nejčastěji pro Ameriku, Francii či Německo.TCHU: V Šanghaji platí, že když budujete novou čtvrť, tak čím je větší, tím je úspěšnější. U většího projektu je totiž vláda ochotna investovat do infrastruktury, zřídí školu nebo zavede metro. Ale v Česku je to jinak. Dříve jsem cestoval do Prahy hlavně kvůli projektu v Šanghaji. Protože mám Čechy velmi rád, musel jsem si stanovit další důvod, proč sem dál jezdit. Je mi jasné, že kdybych zde dělal něco obdobného jako je česká čtvrť v Šanghaji, bylo by to příliš komplikované. Chci to pojmout jednodušeji. Uvažuji, že koupím nějaký starší hotel. A rekonstruuji ho na nový, moderní.\nČESKÁ POZICE: Hotely v Praze ale nezažívají zrovna příznivé časy.\nTCHU: To je problém. Finanční krize v eurozóně ovlivňuje cestovní ruch. Myslím, že se situace zhoršuje. Bydlím v hotelu Intercontinental. V minulosti se v něm v tomto období téměř nedal rezervovat pokoj. Teď se mi ale zdá, že je hodně volných pokojů. Když v Praze investuji do hotelu, je pravděpodobné, že nebude nějakou dobu vydělávat. Přál bych si ale, aby se česká ekonomika zlepšovala a cena realit rostla.\nČESKÁ POZICE: Nyní je vhodná doba k nákupu nemovitostí. Máte již stanovená kritéria, která by měl objekt splňovat? TCHU: Již více než osm let spolupracuji s architektem Karlem Doubnerem (Karel Doubner je spoluautorem projektu české čtvrti v Šanghaji – pozn. red.). Mám plno plánů, o kterých se bavíme. Projekt v Praze by měl splňovat tři podmínky. Chtěl bych, aby schvalovací procedury byly co nejjednodušší. Za druhé bych si přál, aby získal podporu magistrátu. A očekávám, že roční výnosnost investice bude zhruba šest procent. To jsou základní kritéria pro výběr projektu. ČESKÁ POZICE: Rozhlížíte se jen v Praze nebo i v regionech?\nTCHU: Když hodláte investovat v Číně, nejčastěji padne volba na velká města – Peking nebo Šanghaj. V Česku se řídím stejnou logikou. První volbou je Praha. Svůj záměr bych změnil pouze tehdy, kdyby byl pražský magistrát proti projektu nebo mu nevyjádřil podporu a naopak kdyby představitelé nějakého regionu podporu vyjádřili. ČESKÁ POZICE: Jste mezi čínskými podnikateli výjimkou, protože většina z nich ve střední Evropě preferuje Maďarsko. V Budapešti je pobočka Bank of China, koncem minulého roku tam byla založena právní kancelář s čínskou majetkovou účastí Yingke-Várnai. Proč jste se rozhodl pro Česko?\nTCHU: Mnoho čínských investic je státních a jsou podřízeny vládní strategii. Často se nevybírají projekty, u nichž se vyžaduje okamžitá návratnost. Mám na mysli třeba finanční služby nebo výstavbu dálnic. V Evropě také působí řada obchodníků, menších podnikatelů. Nejsou to investoři. Já nepatřím ani do jedné skupiny. ... article continued on next page 1\nBank of China Hodoor Karel Doubnes Tchu Chaj-ming Yingke-Várnai Čína Šanghaj Chrono


M I M O Ř Á D N É O P A T Ř E N Í – uzavření školy | ZS Waldorfska\nM I M O Ř Á D N É O P A T Ř E N Í – uzavření školy\nOD 11. 3. 2020 BUDE ZÁKLADNÍ ŠKOLA UZAVŘENA DO ODVOLÁNÍ.\nPROSÍME, SLEDUJTE INFORMACE O PRŮBĚHU TOHOTO OPATŘENÍ.\nRodiče žáků do 10 let si mohou vytisknout žádost o ošetřovné a přijít ji potvrdit do školy během středy 11.3. do 15.30 nebo v dalších dnech po telefonické domluvě.\nMimořádné opatření – uzavření základních škol_od_11._3._2020\nII. Toto mimořádné opatření nabývá platnosti dnem jeho vydání. Odůvodnění: Mimořádné opatření je vydáno v souvislosti s nepříznivým vývojem epidemiologické situace ve výskytu onemocnění COVID-19 způsobené novým koronavirem s označením SARS-CoV-2 v Evropě.\nPředmětem opatření je zákaz vzdělávání na všech typech škol pro potřebu ochrany před výskytem a šířením onemocnění COVID-19. Hromadné vzdělávání na všech typech škol Str. 2 z 2 představuje vyšší riziko přenosu onemocnění vzhledem k vysoké kumulaci osob ve vymezeném prostoru. Opatření se zaměřuje na všechny osoby organizující vzdělávání podle shora uvedených zákonů.


Obecní slavnosti – vystoupení – Základní škola a Mateřská škola Stará Ves nad Ondřejnicí\nObecní slavnosti – vystoupení\nOd Olga Machačová - v Informace z Broučků - kdy 2.6.2022 .\nJe nám to moc líto, ale museli jsme zrušit vystoupení dětí ze třídy Broučci na Obecních slavnostech. V době nácviku bylo ve školce velmi málo dětí, minulý týden byly ve třídě pouze čtyři z vystupujících. Tento týden se pak děti, které se po nemoci postupně vracely, již nestačily choreografii naučit, navíc některé přišly až ve středu na Den dětí, kdy jsme organizovali výpravu za pokladem a na nácvik také nebyl prostor. Moc nás to mrzí, hlavně kvůli té hrstce dětí, které poctivě nacvičovaly. Snad si děti užijí Obecní slavnosti i bez vlastního vystupování. Děkujeme za pochopení.\n← Výlet do ZOO\tPlán akcí na měsíc červen pro MŠ – po posledních aktualizacích →


INTER Servis - Liberec - Sencor\nSencor\tvýhradním dodavatelem do České republiky je firma FAST. Hlavním cílem společnosti FAST je už od roku 1992 zajištění velkoobchodního prodeje a servisu širokého portfolia značkových výrobků v oblasti spotřební elektroniky, domácích elektrospotřebičů, hudebních nástrojů, telekomunikační techniky, kancelářské techniky, hodinářského zboží, dárkových a propagačních předmětů. Společnost distribuuje téměř 70 národních a mezinárodních značek, které zaujímají vedoucí nebo přední pozice na trhu. U 21 značek je FAST přímým a výhradním dovozcem pro ČR a SR.\nLcd, plazmy, domácí kina, dvd, blue-ray, mp3, audio, mikrovlnné trouby, vysavače\n- uplatnit záruční opravu lze na centrále firmy viz kontakt nebo prostřednictvím svozové služby viz nahlášení reklamace- pro splnění záručních podminek musí být výrobek opatařen řádně vyplněným záručním listem včetně razítka a prodejního dokladu vzor záručního listu:


Jednalo se o auto, a ne o sex, … – Salon U Potoka\nDen předtím do mého auta na parkovišti nabouralo jiné. Stála jsem poslední v řadě a za mnou bylo na vyjetí od divadla z vedlejší ulice víc jak šest metrů. Zadní část auta přečnívala tak dvacet centimetrů z parkovacího místa. Poklidně si tam sedím, čekám na dceru a najednou rána. Pán rychle vyjížděl od divadla a nevybral zatáčku okolo mého auta.\nZde je, jak jsem vyprávěla, a tak každý může posoudit sám:\nTak sedím v autě na parkovišti a jsem poslední v řadě. Zadek mi tam trošku vykukoval. Čekala jsem na dceru, která stále nešla. Najednou z vedlejší ulice vyletí chlap a narve mi to přímo do toho zadku. To Vám byla rána, že jsem odletěla metr do ulice. Dost jsem se lekla a vyděšeně koukám okolo sebe, co to jako mělo být. Vidím už jen dodávku, která mizí v dáli.\nIhned vylezu z auta ven, abych se podívala, co se to stalo. U parkovacího automatu si v tu dobu kupoval lístek nějaký pán a volá na mě: „To vám byla rána co?“ „To teda byla,“ odpovím, „však mi ten chlap, jak do mě vlítnul, urval celou prdel. Tady mi to celý visí, no to snad není možný. A ještě ujel pryč!“ „Paní, nebojte se, támhle zaparkoval a jde za vámi, koukejte.“ Už ho vidím, tak ještě že tak.\nŘidič z dodávky přijde a pozdraví. Jde se podívat na moje auto a říká: „Zadek si můžete zatřít barvou, ať to není tak vidět.“ Při tom mává rukama a předvádí natírání. Jsem rozčílená a ihned argumentuji: „Tak podívejte, měl jste tady dost místa a vy letíte jak blázen. Co já budu asi tak dělat? Jak pojedu asi domů?“\nZ dáli vidím, jak přichází někdo další k autu. Je to jeho spolujezdec. Pozdraví a jde se podívat také na moje auto a říká: „Ty vole, tys jí tu prdel ale pěkně natrh.“ Potom se na mě oba dva podívají.\nVšechny zákaznice, kterým jsem vypravovala, co se stalo, mě chápaly. Říkala jsem to rozhořčeně, ale trošku jsem to odlehčila nadsázkou. Však se mi přeci nic nestalo, jen autu. Každá z nich věděla, že se jednalo o auto, sem tam se usmály, přemýšlely o dané situaci, zanadávaly si.\nTen den jsem příběh vypravovala také jednomu zákazníkovi. Celou dobu se tomu smál, smíchy mu slzy kapaly, popadal se za břicho. Stále jsem to nechápala, co je na tom k smíchu, že mi někdo naboural auto. Až včera večer jsem to pochopila. Nyní vím proč, po celou dobu vypravování byl k neudržení, jak se smál. Auto si snad z příběhu jednoduše odmyslel.\nAuto mám nyní v opravě a čekám, až mu tu natrhlou prdel spraví.


Správa CHKO Český ráj >> O správě CHKO\nSpráva CHKO Český ráj je od roku 2015 oddělením Regionálního pracoviště Liberecko.\nVedoucí: Ing. Jiří Klápště\nZástupce: Mgr. Jan Višinský\nAdresa a kontakty: Údaje k datové schránce:\nAgentura ochrany přírody a krajiny ČR Agentura ochrany přírody a krajiny ČR\nRegionální pracoviště Liberecko Regionální pracoviště Liberecko\nSpráva CHKO Český ráj U Jezu 10, 460 01 Liberec\nAntonína Dvořáka 294 IČ: 62933591\nE-mail: liberecko@nature.cz, ceskyraj@nature.cz\nDnem 1. 1. 2015 byla Agentura ochrany přírody a krajiny ČR zřízena jako správní úřad podřízený Ministerstvu životního prostředí, který vykonává státní správu v ochraně přírody a krajiny v rozsahu stanoveném zákonem č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny.\nSeznamte s novou organizační strukturou Regionálního pracoviště Liberecko\nZ důvodu možné nepřítomnosti pracovníků i v úředních hodinách (předem stanovená jednání, povinná školení, neodkladné výjezdy, nemoc...) vám doporučujeme sjednat si schůzku předem telefonicky s konkrétním odborníkem. Zároveň je po předchozí domluvě možné naše pracovníky zastihnout i mimo stanovené úřední hodiny.\nDůležité Informace (Rozcestník):\nSeznam kontaktů regionálního pracoviště Liberecko naleznete Zde.\nPovinně zveřejňované informace naleznete v sekci Úřední deska.\nKalendář akcí, tiskové zprávy, aktuality, naučné stezky, informace pro veřejnost a pro návštěvníky naleznete v sekci\nMapy, formuláře, žádosti a ostatní dokumenty si můžete stáhnout v sekci Dokumenty ke stažení.\nInformace o stavebním řízení, zemědělských dotací a kácení stromů naleznete v sekci Správa informuje / Informace pro veřejnost.\nInformace o zónách odstupňované ochrany přírody CHKO Český ráj, chráněných územích, památných stromech a chráněných druzích rostlin a živočichů naleznete v sekci Činnost správy / Ochrana přírody.


Motorola dá bílý Pebl pouze 50 uživatelům – MobilMania.cz\nMotorola dá bílý Pebl pouze 50 uživatelům\nčlánek Nástup O2 v detailech (aktuální ceník) SDÍLET NA FACEBOOKU TWEETNOUT\nMotorola připravila speciální limitovanou edici oblého stylového véčka Pebl. Nově má tento telefon bílou barvu krytů a podpis Marie Šarapovové na těle. Výjimečnost netkví však pouze v novém barevném provedení a jméně ruské tenistky; takový mobil může vlastnit pouze padesátka vyvolených uživatelů. Na této adrese spustila Motorola on-line přihlašování do losování, ze kterého bude padesát osob náhodně vybráno. Výhru však může získat pouze občan Spojených států.\nBílá Motorola Pebl pro padesát šťastlivců\nTip: recenzi Motoroly Pebl si můžete přečíst zde, její kartu v katalogu mobilů najdete tady\nDiskuze (4) › Další článek: Nástup O2 v detailech (aktuální ceník)\nTémata článku: Motorola, Padesátka, Motor


Jak přepsat byt či dům „na mladé“ | Finance.cz\n31.05.2010 | Vít Doležálek, Finance.cz\nPři vyřizování úvěru či hypotéky je často snazší, když žadatel sám je výlučným vlastníkem bytu či domu, který chce opravovat, a na jehož opravu si chce půjčit od banky. Pokud ve dvougeneračním domě bydlí spolu s rodiči, kteří jej mají ve svém společném jmění manželů, pak vyvstává otázka, jak to provést, aby to vyšlo „co nejlevněji“, rozumějte s co nejmenšími daňovými a obdobnými povinnostmi obou dvou stran.\nJako nejsnazší se jeví cesta darování nemovitosti. Bezúplatný převod nemovitosti totiž nepodléhá dani z převodu nemovitosti, což bývá první zádrhel. Z daní pak zůstává pouze daň darovací. Od daně darovací je osvobozeno darování, které proběhne mezi osobami uvedenými v I. a II. dědické skupině. Jedná se o:\npříbuzné v řadě přímé (rodiče-děti) a manžele\npříbuzné v řadě pobočné – sourozenci, synovci, neteře, strýcové, tety\nmanžele dětí, děti manžela, rodiče manžele, manžele rodičů, kteří spolu s původním vlastníkem domu žili v posledním roce ve společné domácnosti\nOkruh osvobozených osob je tedy poměrně široký. Přepisu domu či bytu tedy již nic nebrání, a pokud obě dvě strany darovací smlouvy splňují výše uvedené podmínky, pak jediným poplatkem bude v současné době poplatek za podání návrhu na vklad vlastnického práva do katastru ve výši 500 Kč.\nVěcné břemeno jistí rodiče\nPřijít o vlastnictví k domu však není v dnešní době nic vítaného. Proto je vhodné pro dárce si užívání domu zajistit tím, že darovací smlouva zároveň obsahuje ustanovení o bezúplatném zřízení práva odpovídajícího věcnému břemeni doživotního užívání např. místností v přízemí domu, dvora a zahrady dárci. Tím mají dárci (nejčastěji rodiče) zajištěno, že okamžikem přepisu v katastru bude do katastru zapsáno, že oni mohou část nemovitosti až do své smrti užívat.\nSamozřejmě takové věcné břemeno snižuje hodnotu nemovitosti dle posudku a může být event. problémem při ručení nemovitostí za úvěr.\nSourozenci zkrátka nepřijdou\nNemovitost je většinou to nejcennější, co rodiče mají, a co by se po jejich smrti stalo předmětem dědictví. Pokud ji však ještě za života převedou jednomu ze svých dětí, ostatní se mohou cítit poškozeny. Na to zákon pamatuje tím, že hodnotu neobvyklých darů, které jedno nebo některé dítě obdrželo od rodičů ještě za jejich života, připočítává do celkové hodnoty dědictví, a to v ceně ke dni uskutečněného převodu.\nPříklad: Otec daroval v roce 1995 synu Janovi byt za 800.000 Kč. V roce 2010 otec zemřel a předmětem dědictví je chata za 300.000 Kč, auto za 200.000 Kč a 100.000 Kč na bankovním účtu. Dědici jsou pouze synové Jan a Petr.\nJelikož darování bytu je neobvyklým darem, k hodnotě dědictví ve výši 600.000 Kč se přičte i hodnota bytu ve výši 800.000 Kč. Na každého ze synů pak připadá dědění v hypotetické výši 700.000 Kč. Jelikož syn Jan obdržel neobvyklý dar v hodnotě 800.000 Kč, nic nedoplácí, ale zároveň ani nedědí. Veškerý otcův majetek tedy zdědí syn Petr.\nDarování za života nemohou za běžných okolností ostatní sourozenci obdarovaného napadnout, je to čistě na vůli rodičů – dárců. Jedinou možností tedy je na toto darování pamatovat a namítnout ho při vypořádávání dědictví u notáře.


Obojek polostahovací, hnědý - 30-50 cm, 20 kg | eshop Kamír\n> Chov domácích mazlíčků > Potřeby pro psy > Obojky pro psy > Nylonové obojky pro psy > Obojek pro psa, polostahovací, hnědý - 30-50 cm, 20 kg\nObojek pro psa, polostahovací, hnědý - 30-50 cm, 20 kg\nObjednací číslo: 44744\n30-50 cm, 20 kg\n40-70 cm, 40kg\nChladící podložka pro psy Karlie-Flamingo, gelová, 50 x 90 cm, Výprodej\n405,00 Kč / 490,05 Kč\nK dispozici 22 ks\nVýprodej - špinavý povrch. Chladící podložka, která schladí Vašeho psa v horkých letních dnech nebo po výcviku či sportu. Gel v chladící podložce vytváří nižší teplotu než je teplota zvířete. Díky této skutečnosti zvířeti napomáhá regulovat tělesnou teplotu. Nejlépe pracuje ve stínu. Automaticky chladí, když si na ni zvíře sedne. Podložka je skládací, snadno čistitelná a odolná. Může být používána v interiéru i exteriéru. Není třeba ji chladit ani mrazit.\nDodávané dvě velikosti\nObvod 30-50 cm je určen pro psa max. hmotnosti 20kg, šířka nylonu je 20mm.\nObvod 40-70 cm je určen pro psa max. hmotnosti 40kg, šířka nylonu je 25 mm.\nGábina - 26.11.2016\nPěkný obojek, praktické použití. Doporučuji


Jste zde: Kotle, topení > Příklady aplikací > Bytové a domovní aplikace\nBytové a domovní aplikace se zaměřují na nejběžnější využití tepelné techniky u nás a to bez bez ohledu zda se jedná o bytové potřeby nebo komerční sféru. Jednotlivé příklady se odlišují způsobem rěšení odvodu spalin z prostoru a požadavkem na ohřev užitkové vody.\nBytová jednotka, výměna za stávající kotel s průtokovým ohřevem TUV, výkon 20 kW, odvod spalin do komína\nNejběžnějším případem u bytové jednotky je výměna kotle se stejnými parametry původního zdroje. Zpravidla jde o fyzicky, nebo morálně zastaralý stávající plynový kotel bez plynulé regulace výkonu a se zapalováním pomocí věčného plamínku.\nBytová jednotka, výměna za stávající kotel, větší požadavek na TUV, výkon 24 kW, odvod spalin do komína\nV tomto případě se jedná opět o bytovou jednotku, ale jsou kladeny větší nároky na ohřev TUV. Zvýšil se počet osob v domácnosti a došlo k rekonstrukci koupelny, kde byla osazena rohová vana. Požadavky na ohřev TUV v kuchyni zůstaly nezměněny.\nRodinný dům, nová instalace, ohřev TUV pomocí zásobníku na 100 l, výkon 28 kW, odkouření skrz obvodovou zeď\nNovostavba dvougeneračního rodinného domu bez komínového tělesa (nutno vybudovat nucený přívod vzduchu a odtah spalin skrz obvodovou zeď), s většími nároky na ohřev TUV, (2 koupelny, 2 kuchyně). Umístění kotle je v technické místnosti s dostečným prostorem.\nRodinný dům, nová instalace, použití kondenzační techniky, výkon 20 kW, ohřev TUV pomocí zásobníku s objemem min. 100 l, kladen důraz na design a kompaktnost - umístění do referenčních prostor\nPožadovaná vysoká účinnost, šetrnost k životnímu prostředí, zásobníkový ohřev užitkové vody, kompaktní provedení, vyšší nároky na design vzhledem k jeho umístění v obytném prostoru.