Právě je 12 pro 2018, 07:28\nNapsal: 06 kvě 2014, 08:59\nNe a ne. Bez dalších investic (vyšších, než u A1200) jsou v dnešní době A500+ a A600 pro nováčka naprosto nevhodné.\nSakra zase špatně . Už jsem byl málem rozhodnutý, že je vezmu obě a v nejhorším se hodím na Aukro. Při cenách jaké tam teď jsou to mohla být i zisková transakce.\nNapsal: 06 kvě 2014, 09:41\nHele, pokud chceš A500, tak nevím kde jsi přišel k ceně 1700. Za 800Kč ti jednu klíďo prodám.\nEdit: Aha, tak to je plusko, pak to beru zpět.\nEdit2: Tak A600 až tak nevýhodná není, ale turbo to chce, no...\nNapsal: 06 kvě 2014, 11:27\nNáhodou, investice 99 EUR do Fúrie pro A600 se ukazuje jako výborná volba. Spolu s A600 to přijde na nějakých 4.500Kč, a to je docela super, ne?\nNeřekl bych. Jestliže se nový uživatel rozhodne pro vyzkoušení prostředí Amigy, je pro něj A1200 opravdu správná volba. AGA, 2MB Ram, IDE (bez doufání, zda tam má vhodnou verzi ROM), relativně snadná rozšířitelnost, když se rozhodne, že se mu Amiga líbí (sic třeba via ACA).\nNapsal: 06 kvě 2014, 13:31\nAha, tak já to bral jako hotovou věc, že po prvních zkušenostech už nepustí Amču z rukou . 12ka nabízí mnohem víc možností k apgrejdu a s tím spojených investic pro nenasytné jedince... takže bacha !\nNapsal: 06 kvě 2014, 13:41\nJá na A1200 taky začínal a to rovnou s B1230IV/50 a 8 MB RAM. A podobný konfig považuju za komfortní základ (akorát 8 MB bych vyměnil za 32). A600 je pak taková třešnička pro oldschoolisty, ale pro začátečníka jedině A1200, 68030, 32 MB, disk (CF) + OS3.9 s WHDLoadem a PCMCIA-CF redukcí.\nNapsal: 06 kvě 2014, 13:44\nJá, věrný atarista že bych amigu z ruky nepustíl? Toho Bohdá nebude\nBTW: Ta A600 ma rom 37.299 a jak jsem se teď dočetl, tak ta si s HDD nerozumí. Tím se vyřešilo jedno dilema.\nNapsal: 06 kvě 2014, 13:51\nStačí v A600 vyměnit ROM,nebo koupit Amigu rovnou s ROM která HDD podporuje. Pokud chceš jen hrát hry,tak ti A600 s Furii bohatě stačí.\nNapsal: 06 kvě 2014, 13:54\nAle znáš to,červíček bude stále hlodat a nakonec si A1200 stejně pořídíš. Víš co,radši jdi hned do té dvanáctikoule.\nNapsal: 06 kvě 2014, 14:16\nJá chtěl, ale když ty jsi mi žádnou nechtěl pustit\nNapsal: 06 kvě 2014, 15:23\nA neni pro ataristu Amči škoda?\nA jelikož jsi, zdá se, imunní, neplatí pro tebe heslo: " Dříve nebo později je budeš chtít mít všechny ".\nNapsal: 06 kvě 2014, 16:26\nneplatí pro tebe heslo: " Dříve nebo později je budeš chtít mít všechny ".\nTa představa je vcelku děsívá, ale něco na tom bude\nNapsal: 13 čer 2014, 20:17\nMám asi hloupou otázku ale jde používat upravená disketovka z Amigi také na PC ?\nNapsal: 13 čer 2014, 22:43\nNe, upravená disketovka z Amigy na PC používat nejde. Musel bys jí přeupravit zpět\nNapsal: 14 čer 2014, 08:22\nTo já právě nechci, upravil jsem si ji pro QL-ko a nemám ji jak vyzkoušet jestli funguje neb na QL nějak nende\nNapsal: 18 zář 2014, 19:52\nNarazil jsem na problém. Nasypal jsem přes WinUAE na CF kartu (4GB) Classic Workbench LITE. Všechno vypadá že chodí, ale když jsem vrazil do Amigy druhou CF kartu (FAT) v PCMCIA redukci, celá amiga se hryzne a po chvíli vybafne Software Failure. Na čisté instalaci WB31 mi to chodí jak má. Zkusil jsem opakovaně nainstalovat oba ovladače (cfd + fat95) ale je to pořád stejné.\nMožná jsem jenom v průvodci Classic Workbench nastavil něco, co jsem neměl, ale netuším co by to mělo být. Může mě pls někdo nakopnout správným směrem? Dík.


Odpusť nám naše viny - Pavel Jun\nTéma v literatuře - Jan Jandourek, Michal Plzák\nMartina Křepelková - rozhovor s Milanem Lukavcem\nMilan Lukavec - Tajemství\nKdo určuje, co je dobré - Erazim Kohák\nŠlo by to bez církve? - Jiří Gruber\nMisionáři I. - Štěpán Janča\nStručně a jasně - Pavel Smetana\nCo mne zaujalo? - Irena Škeříková, Markéta Halamová\nBohoslovci na kole - Pavel Šebesta\nČeská otázka - Jakub Zeman\nVečeře se Zacheem - Josef Černohous\nEcce homo homo - Mariana Otterová\nLogos - Dagmar Křížková\nVykopávky z Kumránu - Martin Balcar\nA neuveď nás v pokušení...\nKdo mívá větší strach, bohatý, nebo chudý? Správně. Snad ten bohatý, protože ten má co ztratit.\nNevejde s vírou do našeho života větší strach?\nPřeříkáváme si modlitbu, kterou učil Ježíš učedníky, trochu závrati jsme dostali - takové bohatství, taková proměna u Ježíše s životem, s člověkem...! jen si to zopakujte.\nAle bohatý má větší strach! Nemá křesťan o to větší strach, oč víc dostal? - Jestli mě od toho neodvedou (tomu se říká "pokušení", - odvedení od toho, co člověk našel).\nCo třeba kdybych už nemohl jít mezi ty, kteří stejné bohatství našli a v jejichž životě se to stává viditelným a pravdivým. Co stáří, unavený rozum, nemoc, sevření povinnostmi, moje zrady a nakonec - co smrt udělá s tímto bohatstvím společenství, svobody a důvěry?\nTo je velká otázka! Neměli tenkrát o Ježíše strach (v Něm přece to všechno dostali), že by se jim mohl ztratit? Neprovází víru strach? Nedupe jí za zády? Nemusí před ním víra utíkat? Nebude strach nakonec rychlejší? Nezpanikaří víra? Nezakopne na tom svém úprku?\nAle ne, je to jinak. Ze dvou důvodů:\npamatovali si - bylo to přece od začátku tak, že On přišel za námi, ne že my jsme si ho našli. Neprocházel jen okolo, nebylo to v tom, že my jsme se ho chytli. Nebyla to ani náhoda, ani naše zásluha, bylo to něco docela jiného. On nás přece našel. On nám přišel vstříc. A i když jsme se za ním třebas vydali sami, ta rozhodující chvíle v našem potkání se stala, když on se ke mně otočil, a mluvil ke mně, sáhl na mě... Takže - to s ním pak můžeme jinak počítat - tak opravdu pevně. Není to jen z naší strany, na naší straně, začátek to má "odnaproti". Může se leccos stavět mezi nás. My bychom tím možná neprošli. Třeba bychom i zapomněli, taky jsme zradili... Ale když to je v podstatě v tom, že On nám vyšel vstříc...\nMávnu rukou nad tím, co se staví mezi nás a počkám si... Víra dokáže říci "počkám si". Jedinečné!! Má na Koho čekat. (Nikdy si neřekne: "zůstalo na mně")\nA že by se nám stejně, přesto mohl ztratit? Že třeba nepřijde? S tím přicházíte pozdě. To jste si mohli říkat nanejvýš v sobotu - ale ne po Neděli, když ani smrt ho z těch cest naproti, vstříc nestrhla... A z toho roste naše prosba: neuvoď nás v pokušení.\nTo je ten druhý důvod k tomu, že víru strach nedohoní, neuhrane ji, nezfascinuje a nezmocní se jí: že můžeme prosit "neuvoď nás v pokušení".\nPředstavte si tuto situaci a vryjte si ji do paměti: Strach už víru dostihuje (a strach má rychlé a těžké nohy, mrazí v zádech a ochromuje, když ho slyšíte!!), ale víra neutíká. Tedy - přiznám, že někdy snad trochu zrychlí krok. Že se jí někdy zrychlí tep. Ale někdy opravdu ani nezrychlí krok. A to není všechno, to hlavní teprve teď přijde: Víra se zastaví, postaví se proti strachu čelem a nemluví k němu!! Fakt, tohle dokáže! Řekne: "neuvoď nás v pokušení". To je věc! Zkuste si to. Stát proti tomu zlému čelem, a nemluvit k němu, nesmlouvat s ním, nedívat se mezitím po únikové cestičce, nedomlouvat podmínky kapitulace. Možná se tu dotýkáme "podstaty modlitby". A víry taky. A lásky.\nGraham Green - Kosa na kámen\nNěkteré části díla Grahama Greena (1904-1994) jako by byly parafrází známého obratu o "hledání Boha ve všech věcech". "Co když", jakoby se Greene ptal, "všechny věci prohledáme a Bůh pořád nikde"? Autor sám je osobou plnou protikladů a vymyká se běžnému klišé tzv. katolického autora. (Pomineme-li, že spisovatelé se dělí především na dobré a špatné. Ti, co píší podle dobře míněných ideových tezí, jsou s největší pravděpodobností ti špatní).\nKe katolictví Greene konvertoval spíše na základě rozumových argumentů, než po vášnivém vnitřním zápase. Významnou roli ostatně hrálo i to, že jeho snoubenka byla katoličkou a on byl ochoten kvůli ní absolvovat příslušné poučení. Přes tento netypický start je víra pro Greena celoživotní téma, se kterým se vyrovnával stylem plným paradoxů. Na jedné straně se před startem v letadlech vždycky modlil latinsky ty nejtradičnější modlitby, dogmaty se nezabýval, miloval tiché kláštery a po rozpadu svého manželství se nikdy nenechal rozvést, aby se znovu oženil. Na straně druhé je jeho život plný žen, které nebyly jeho ženami, prožil konflikty s nejrůznějšími duchovními autoritami, sympatizoval s nejpodivnějšími levicovými režimy, přičemž jejich představitele pokládal za osobní přátele.\nGreenovy povídky nepatří k jádru autorovy tvorby. Na povídce se ale Greenovo mistrovství pozná, protože malá plocha povídky neumožňuje podobné úniky, jako dlouhý román. Čtenář si stále přesně pamatuje, co již četl, očekává dobrou zápletku a sevřenou úspornou formu vyprávění. (Psaní povídek by ostatně mohlo být dobrou školou prožití našeho krátkého života.) Spisovatel má jen málo času a slov na to, aby předvedl, co umí. Riziko autorského ztroskotání je velké. Investujeme-li energii do čtení románu, hůř se nám o něm říká, že je naprosto hloupý. Kdo by si přiznal, že věnoval tolik času úplnému nesmyslu? V tom se povídka více podobá spíše krátkému flirtu, než dlouhodobé známosti. Nejde o život, ale zklamání si budeme pamatovat.\nAť už je předmětem těchto povídek cokoli, téměř v každé najdeme popis trapnosti mnoha životních situací, aktéři jsou velmi často jaksi opotřebovaní, vyhaslí nebo s nádechem čehosi tragického. Řečeno náboženskou teologií, vypadají dosti nevykoupeně. Výjimkou je snad jenom kněz v "Náznaku vysvětlení". Greene má také rád paradox. Některé věci jsou jinak, než se jeví na první pohled, což můžeme ukázat na jednom konkrétním příkladu.\nPovídka "Erotický film" představuje dvojici starších manželů, kteří podnikli cestu po Dálném východě. Jejich vztah vyhasl už dávno. Manžel pozoruje příznaky stárnutí své ženy a trpí jejími náladami. Bylo by mu lépe, kdyby byl sám.\nByl čím dál podrážděnější. Myslel na to, kolik ho tenhle společný výlet stál. Měl ulehčit jeho svědomí - příliš často cestoval bez ní - jenže neexistuje horší společník, než je nemilovaná žena. Snažil se v klidu dopít kávu... chtělo se mu zahryznout se do šálku.\nKdyž je jeho manželka stále znuděnější, rozhodne se vzít ji do periferního kina na takzvaný "francouzský film". Jde o několik banálních a nevkusných erotických scén, na které se dívají v malé dusné místnosti se dvěma židlemi. (Jsou to detaily, jejichž vylíčením dovede Greene navodit atmosféru ošklivosti.) Manželé se nyní jeden před druhým stydí, ale neodcházejí.\n"Ten nebyl nejpovedenější," poznamenal jako kdovíjaký znalec.\n"Takže tomuhle říkají erotický film," ozvala se paní Carterová.\n"Ošklivý a nudný."\nAtmosféra se změní při promítání dalšího filmu. Paní Carterová totiž na plátně pozná v jednom z herců svého manžela. Film musel být natočen již před několika desítkami let, ale přesto je šokována a pobouřena.\n"Pročs to udělal? Nemůžu se na tě ani podívat. Taková ohavnost."\n"Říkal jsem ti, ať jdeš pryč."\n"Zaplatili jí. Padesát liber. Zoufale ty peníze potřebovala."\n"A ty sis užil zadarmo."\n"Kdybych to věděla, nikdy bych si tě nevzala. Nikdy."\n"Tohle bylo dávno před svatbou."\n"Pořád ještě jsi mi to nevysvětlil. Copak nemáš žádnou omluvu?"\nZmlkla. Věděl, že se dívá, nakláněla se dopředu, vtažená do víru toho vyvrcholení starého víc než čtvrt století.\n"Jinak jsem jí pomoct nemohl. Nikdy v ničem jiném nehrála. Chtěla k sobě kamaráda."\n"Tak kamaráda," opáčila paní Carterová.\n"Miloval jsem ji."\nGreene v povídce nastoluje své oblíbené dilema. Může člověk porušit nějaké formální morální pravidlo, aby pomohl v klíčové situaci druhému člověku? (Podobné téma, tentokrát týkající se zapření víry, má ve svém "Mlčení" japonský autor Šusaku Endó.) O morálce nebo Bohu ovšem nepadne v povídce ani slovo. Ačkoliv na jiných místech je křesťanství pro Greena hlavním tématem (povídky Náznak vysvětlení nebo Druhá smrt, román Monsignore Quiote), zde jako by "tuto hypotézu nepotřeboval". To samozřejmě neznamená, že nepřítomnost náboženství znamená nepřítomnost problémů poněkud suše označovaných jako etické.\nCarter onu mladou ženu miloval a zápletka je vystavěna tak, že jedinou možností, jak jí pomoci, je vystoupit s ní v erotickém filmu. Čtenář musí přistoupit na pravidla hry, jinak by nerespektoval autorovu licenci. V civilním životě by mohl Carter dívku poslat na pracovní úřad, nebo ji v rámci "menšího zla" poslat něco ukrást. Klíč k textu možná nacházíme v poslední části povídky. Manželka, zřejmě nakonec filmem inspirovaná, přiměje Cartera k milostnému aktu. Autor končí větou: Carter mlčky ležel ve tmě, opuštěný a se špatným svědomím. Připadalo mu, že té noci zradil jedinou ženu, kterou kdy miloval.\nLidské jednání není odtržené od všech souvislostí. V závislosti na nich má svou hodnotu. Těchto souvislostí je ve skutečnosti v každém případě nekonečné množství: je tedy na místě otázka nakolik můžeme konkrétní jednání odsoudit jako nemorální nebo hříšné. Toho bychom se mohli dopustit jedině v tom případě, kdybychom si nárokovali vševědoucnost. Což žádný člověk zdravého rozumu nečiní.\nJan Jandourek, publicista\nHospodine, zkoumáš mě a znáš mě. Proto mě také zkoumej, ty znáš mé srdce, prozkušuj mě, ty znáš můj neklid. Buď se mnou a vyrušuj mě, abych nešel cestou trýzně, aby mě nepálil oheň sudičství. Znáš mě dokonale, a přesto na mne koukáš s láskou. Ty jsi láska, a přesto mě znáš cele a bez příkras, nesentimentálně. Neumím si moc představit tvé soudy, co to je, ale vím, že patří jedině tobě, který znáš utváření každé mé vlásečnice a každou mou pohnutku. Na to já nemám. Jsem hňup, krátko- zraká úzkoprsost bez naditých kapes tvé velkorysosti. Kam jen to strkám sosák? Co všechno mám zmáknutý, do koho všeho troufám si vidět, já pro tebe průhledný? Průhledný tvé lásce, slepý k druhým ve své úzkosti o svou pozici.\nDáváš mi luxus nedrat se k vševědoucnosti. Opravdu nevím, jaké byly tvé cesty při praotci Abramovi. Vyměnil v Egyptě svou Sáraj za bezpečí? Nejen to, ale ještě s ní i kšeftoval! Z pastýře pasákem své ženy - a odnes to farao! Nevidím do toho. Nerozumím, ale Abrama miluji. Když se tvůj vyvolený Saul začal potácet s mocí a tys jej zavrhl - jak hodně mu rozumím - mám ho proto nemilovat? Nebo v něm rozumím zas a zase jenom sobě? Pro tebe, Pane, průhlední, ale pro druhé vždy a pořád zastření. Naše mínění stále jen předposlední, protože ty jediný jsi dobrý.\nMichal Plzák, farář\nPár slov o tělesně postižených lidech\nVadami pohybového ústrojí trpí u nás zhruba 300 tisíc osob z celkového počtu 1 200 000 zdravotně postižených občanů. Příčiny tělesného postižení leží buď ještě v období před narozením (důsledek onemocnění matky zarděnkami, rozštěp páteře dítěte atd.); při porodu může dojít ke vzniku dětské mozkové obrny, která má za následek různě rozsáhlá postižení; v průběhu života pak může dojít k tělesnému poškození v důsledku pádů, úrazů, onemocnění atd. Důsledkem postižení je různě rozsáhlé omezení hybnosti konkrétního člověka. Tělesné znevýhodnění se může kombinovat i s jinými postiženími.\nJedličkův ústav je asi obecně nejznámějším zařízením pro tělesně postižené lidi u nás. Je institucí, jejímž cílem a náplní je výchova a vzdělávání tělesně znevýhodněné mládeže. Byl založen Zemským spolkem r.1913 a měl sloužit česky mluvícím dětem. U zrodu ústavu stál jeho budoucí ředitel ortoped Prof. Rudolf Jedlička. Tělesně postižený měl být nejprve pokud možno odoperován a následně rehabilitován. Na to navazovala škola a vedle byl prováděn léčebný tělocvik a ergoterapie (terapie prací a příprava na povolání). Tyto základní funkce má v rozvinuté podobě ústav do dneška.\nOtevírat nový obzor\nZeptala jsem se vychovatelky Jany, která sama studuje speciální pedagogiku na PedFUK, co jí dává práce a setkání s tělesně znevýhodněnými?\nJana: "V každém případě srovnání. Chtěla jsem po zkušenosti u mentálně postižených ve věku od 3 let do dospělosti poznat jinou oblast lidí se speciálními potřebami. Práce s tělesně handicapovanými mi dává pocit potřebnosti a užitečnosti. Vím, že jim mohu být nápomocná, když to sami chtějí. Jsou to dospěláci, kteří si svůj život řídí sami, proto se tady ani neuplatňuje nějaká řízená výchova. Někdy pomoc vyhledávají a ochotně ji přijmou, jindy jí odmítnou. Jsou mezi nimi stejné rozdíly, jako mezi "zdravými" lidmi. Takováto setkání mi otevírají nový obzor, velmi mě obohacují. A nemysli si, že pomáhám jen já jim. Někdy vytáhnou "nahoru" i oni mě. Často nevědomky."\nDalší mé otázky směřovaly ke studentovi Jedličkova ústavu, který kromě toho, že se s ním dobře povídá, i nádherně píše. Představuji vám MILANA slovy ze závěru jeho vlastní básnické sbírky, která se jmenuje Hledám lék a vyšla v Liberci r.1995:\nJsem, a jsem rád, že jsem, protože nebyl-li bych, nemohl bych se nijak zapojovat mezi "jsoucí", což by byla nuda. Během svých prožitých jedenadvaceti let, jsem kromě jiného poznal jednu zásadní pravdu, a sice, že být ještě neznamená žít. Rozhodl jsem se, že vás nebudu nudit deklamováním, které tak či onak zbytečně zaplavuje prostor pro život nás všech.\nTak tedy: Jsem od narození upoután na invalidní vozík, z čehož vyplývá, že nemohu chodit. Rozhodl jsem se tedy, že budu alespoň "létat, snít" a přepisovat záznamy ze svých cest soukromým vesmírem na papír, jenž je nepochybně jedním z darů nenahraditelného a nenapodobitelného lesa. Abych se však opět vrátil "sám k sobě". Navštěvuji střední rodinnou školu v Jedličkově ústavu v Liberci. Při výuce a psaní všech textů využívám PC. Co ještě zbývá dodat. Mám rád lidi a nemám rád "nelidi".\nMilan Lukavec, 1995\nDnes Milan studuje 2.roč. Střední obchodní školy dvouleté s tříletou docházkou v Praze a je zase o nějaký ten kousek starší. Má první otázka se týkala terminologie. Termín "postižený" se dnes hodně přehodnocuje a i odborníci se mu snaží najít vhodný ekvivalent.\nMK: Milane, souhlasíš s kategorií "postižený"?\nML: Souhlasil bych s termínem "handicap", protože se používá i v jiných oblastech a znamená opravdově znevýhodnění, zatímco termín "postižený" je jednoduchý, ale zavádějící. Jde o chorobu? Postižení čeho? Osobně bych to nazval "změnou stavu". Slovo handicap se užívá i ve hře GO, ve které má podobný význam.\nMK: Odpovídají představy zdravých lidí o tělesně znevýhodněných realitě?\nML: Ne každý, kdo sedí na vozíku, musí být blbej!\nMK: Otázka na tělo, jaká je tvá diagnóza?\nML: DMO - kvadruparéza. (Dětská mozková obrna - postižení všech čtyř končetin.) Ke své mobilitě používám duši a invalidní vozík značky Meyra (automaticky ovládaný), který je nejčetnějším typem v ČR.\nMK.: S jakou reakcí "nepostižených" se nejčastěji setkáváš?\nML: Za ta léta jsem si zvykl na různorodé reakce. Lidé si už více přivykli, že tu po světě jezdíme "elektricky". Stále více lidí mě kontaktuje nonverbálně (oční kontakt). To se dříve nestávalo. Musím se ale přiznat, že já sleduji vozíčkáře palčivěji, než jsem okoukáván sám zdravými spoluobčany.\nMK: Jaké cítíš největší bariéry mezi tělesně znevýhodněnými a ostatními občany?\nML: To je na mě poměrně složitá otázka. Moje rodina je velmi dobrá, ale od svých 8 let do současnosti žiji v ústavech. V ústavech, kde jsme připraveni jeden na druhého, víme, co můžeme v daném prostředí očekávat. Dostaneme-li se někde mezi bariéry, lidé spíš koukaj obdivně, že by nás tam ani nečekali. Můj pohled je subjektivní. Jakoukoliv polemiku na tento problém přijímám. K tomu by se neměli vyjadřovat jenom znevýhodnění občané.\nMK: Milane, jaké bys viděl své možnosti uplatnění v životě?\nML: Když jsem byl na ZŠ, měl jsem silný vztah k autům, sbíral jsem o nich informace. Kdybys viděla ty stohy novin! Ještě dnes s nima zatápím. Bez handicapu by má cesta vedla nejspíš k automobilovému průmyslu. Rozhodně není vrcholem mé ctižádosti býti účetním!\nMK: Myslíš si, že péče společnosti o tělesně znevýhodněné je dostatečná?\nML: Vím, že existují tendence zařadit znevýhodněné mezi zdravé. Můžu dostat bezbariérový byt, koupit pračku, ledničku a ovládačem přepínat 4 kanály televize. To se jistě děje, ale nikdy se nestane, že to bude člověku stačit. Nejdůležitější je komunikace.Kontakty se zdravými jsou normální a máme spoustu přátel i mimo ústav. Také se ale rádi setkáváme s kamarády z ústavu, byť jsme ho už opustili. Srovnal bych to ke srazům přátel, kteří něco společně začali a chtějí v tom pokračovat. Navštěvovali bychom se intenzivněji, kdybychom měli posílené možnosti (finance, auto...)\nMK: V čem vidíš největší nedostatky?\nML: Schody!!! Rád chodím za kulturou, ale právě na cestě za ní jsou největší bariérou schody. Myslím, že by stálo za úvahu v tomto něco podniknout. Při návštěvě Hudebního divadla v Karlíně jsem narazil na pojízdnou plošinu, jenže nějaký "šikovný" údržbář zapojil přívod elektřiny tak, že se plošina ani nehnula.\nMK: A co je na dobré úrovni?\nML: To jsou lidi! V Národním divadle při autogramiádě našich olympioniků mi pomohli jednak vojáci, kteří měli zrovna vycházku, a taky pořadatelé zabezpečovací agentury. Z toho je vidět, že i v téhle zdánlivě přetechnizované době vítězí jednoznačně lidský faktor.\nMK: Už jsme se v rozhovoru dotkli soužití a spolupráce "zdravých" a handicapovaných. Jaký mají názor handicapovaní na integraci?\nML: Nedávno měla na toto téma seminář PhDr. Vendula Neumannová a já budu citovat její slova: "Sice hovoříme skvěle o integraci mezi kolečkáři a nekolečkáři, ale už ne o možnosti pedagogické práce postižené učitelky ve zdravé třídě."\nMK: Děkuji za rozhovor.\nRozhovor i ostatní příspěvky pro Blízkost v různosti připravila Martina Křepelková, studentka speciální pedagogiky.\nMILAN LUKAVEC (sbírka HLEDÁM LÉK)\nLidi, podejte ruce.\nCo se Vám stane?\nAť už Bohu, nebo sami sobě\nLidi otevřte oči\na uvidíte víc,\npak snad nebudu muset říkat\nto, co musím říct.\nŽe mám žízeň a hlad\npo všem, co dělá člověka člověkem,\nže chci, aby peklo i ráj\nbyly mým životem.\nMám malá tajemství,\nsvětla mých dní,\njednou se rozdělím\ni o poslední.\nErazim Kohák - Kdo určuje, co je dobré?\nJá bych začal z jiného konce: proč se nám vůbec věci jeví jako dobré či zlé a ne prostě jako lhostejné? Vždyť někteří filosofové tvrdí, že dobro a zlo jsou iluze, že obojí patří k jednomu víru bytí a nebytí. Za několik staletí, komu bude ještě záležet, co nás těšilo a co nás trápilo? Tak jaképak dobro a zlo?\nFilosofické tradici, která vychází z židovství a z křesťanství na jedné, z neoplatonismu na druhé straně, se to jeví jinak. Do stvoření je od prvopočátku zabudována zásadní nerovnost mezi bytím a nicotou, mezi tím, co je, a tím, co ničí. Či docela prostě, dobrý je život a vše, co jej podporuje, zlé je všechno, co život nahlodává a ničí. Všechno živé se raduje ze života a snaží si život uchovat.\nJistě, i smrt patří k životu. Radovat se ze života znamená žít v jeho mezích, v harmonii jeho protikladů. Neomezené množení, jakým jsou rakovina či konsumerismus, je samo ničivé. Dobré jsou i meze, které život chrání před sebe-zničením. Avšak v mezích harmonie života platí, že dobrý, krásný a cenný je všechen život se vším, co jej podporuje, zlé je to, co jej ničí.\nDobrá je láska, která život obklopuje něhou, a zlá je nenávist, která sžírá sebe i druhé. Dobrá je šetrnost, která si váží života a ostříhá jeho meze. Zlá je chamtivost, zlé je plýtvání. Dobrá je štědrost, která životu přeje, zlé je sobectví, které jej druhým upírá. Dobrá je vůle, která podporuje a hojí, zlá je veškerá zášť a závist.\nA kdo že to určil? Nikdo. Tak tomu jen je. Do všeho, co jest, je od počátku zabudován zásadní nepoměr mezi životem - a smrtí, mezi dobrem - a zlem.\nŠlo by to bez církve?\nVzpomínám si, jak jsem jednou málem obrátil církevního tajemníka na víru. To se ví, že to na mě hrál, aby zjistil, jakými nástroji působím na věřící. Ale přesto to bylo zajímavé. Tvrdil mi, že si dovede představit Boha, když je někde v přírodě a sám. Ale - a v tom byl skrytý osten jeho otevřenosti - proč je k tomu třeba církve, která lidem předepisuje, jak a čemu mají věřit? On by každému nechal svobodu. Nedělal by z náboženství organizaci.\nTušil jsem, kam tím míří. Na všechny křivdy a krutosti, kterých se církev dopustila. Na její moc, bohatství a sklon k totalitě. Evangelík může na chvíli propadnout hrdému pocitu, že jsme lepší. Ale budiž spravedlivě řečeno, že když měli evangelíci příležitost uplatnit své mocenské choutky, využili toho podobně jako inkvizice a jezuité.\nAni dnes nemá církev valnou pověst. Mnohým vadí její pokrytectví, namyšlenost, touha po majetku. Je přece spousta slušných lidí, kteří se bez církve obejdou. Někteří si dokonce čtou v Bibli a umí se pomodlit. A možná jsou Bohu milejší než lecjaký zbožný panáček. Proč by člověk nemohl věřit v Boha, aniž by byl někde organizován. Proč by musel někam pravidelně chodit (a platit)? Kdyby šlo jen o naši spásu, mohli bychom dát církev klidně do závorky. Rozhodující je Kristova oběť. Ničím jiným není třeba doplňovat. Spása je i bez církve. Církev má sloužit jen jako zprostředkovatel. Její roli však může docela dobře zastoupit osobní iniciativa nebo četba knih. Evangelium nás může zasáhnout i ze sluchátek nebo z televizní obrazovky. K víře lze dnes dojít docela dobře i bez církve.\nAle co dál? Evangelium je přece cesta, která směřuje k lidem. Snažíme se jim pomáhat, sloužit. Něco pro ně dělat. A jak se s nimi setkáváme, nemůžeme se s nimi o svou radost z víry nepodělit. Vždyť sdílená radost je dvojnásobná. A svěřená starost poloviční.\nNemáme-li víru jenom jako svou osobní zálibu nebo soukromou výsadu, nebudeme hledat Boha pouze v přírodě a samotě. Začneme ho objevovat v druhých lidech. V jejich úsměvu. V jejich bolesti. V jejich odvaze. V jejich radosti a nápadech. Bůh se na nás usměje z jejich tváří. Osloví nás v jejich modlitbách. Zavolá nás v jejich nouzi. Napomene nás v jejich nesouhlasu. A podobně, byť nevědomky, sloužíme my jim.\nKrásné a důvěrné společenství může vzniknout kdekoli. Třeba někde na vodě, na kurzu nebo brigádě. Nestačila by místo církve tato neformální setkání? Pár přátel, kteří se sejdou a svěří si navzájem své starosti a radosti.\nAle, co když se ti přátelé pohádají? Co když se někdo z nich bude cítit odstrčený? Co když se nedohodnou? Co jiného mohou udělat, než nakonec hlasovat a dohodnout se, kdo bude mít vedení a na jak dlouho. Dřív nebo později přijde chvíle, kdy bude třeba jasně říci, proč se vlastně schází? A až jim bude obývák malý, budou si muset pronajmout nějaký sál. A časem si spočítají, že výhodnější by bylo postavit nebo koupit něco vlastního. A brzy budou potřebovat někoho, kdo by jim alespoň zvedal telefony.\nNa začátku by se asi většina z nás obešla bez církve. Ale nemá-li naše víra skončit v blouznění nebo zklamání, potřebuje být někde zakořeněna. Někdy je církev vyprahlá jako poušť. Ale i na poušti někdy zaprší a pak se jeden nestačí divit.\nM I S I O N Á Ř I - I.\nNahlédnete-li do církevního života v Keni, setkáte se brzo se skutečností křesťanské misie, jejího působení a vlivu, její důležitosti na jedné a její přebytečnosti na druhé straně. Skoro na každém kroku budete narážet na její úspěchy (např. vzdělání, zdravotnictví, boj za právo a spravedlnost a samozřejmě víra v Ježíše Krista vůbec), ale i na její nedostatky (z nichž nejvýraznější je nabourání vlastní domácí kultury a životního stylu). Misionáři byli pevnou součástí historie (podobně jako ostatně i u nás - o Cyrilu a Metodějovi se učíme ve škole, ale málokdy nám dochází, že to vlastně byli misionáři). Narozdíl od našich krajů však nepatří jen minulosti, ale dodnes silně formují život církví; a nejen církví: často mají své slovo i ve věcech světských, jako je například politika. My sami jsme se s misionáři setkávali během našeho pobytu často a jsme velice vděčni za jejich pomoc a porozumění v nepříjemných chvílích.\nPrvní misionář na území Keni vystoupil i se svou manželkou z lodi v roce 1844. Jmenoval se Krapf, a ačkoli byl Němec, pracoval pod patronátem Křesťanské misijní společnosti se sídlem v Londýně (ta v roce 1995 slavila 200 let od svého založení). Původně vlastně do Keni ani nechtěl, měl v plánu věnovat se etiopskému kmeni Ormů, ovšem politické důvody mu zabránily usadit se v Etiopii, a tak přijal pověření pro nedotčenou východní Afriku a doufal, že se dostane alespoň k jižním ormským skupinám, které obývaly povodí řeky Tana. Počátky jejich práce byly nadějné: usadili se na pobřeží nedaleko Mombasy, postavili si obydlí, začali pronikat do tajů místních jazyků. Dokonce se jim narodil syn. Po pouhých dvou letech však celá rodina dostala těžkou malárii (jaká v pobřežních oblastech řádí dodnes) a žena i dítě zemřeli. Krapf sám byl v té době natolik zesláblý, že ani nevěděl, kdy a jak vlastně jeho blízcí zemřeli. Sotva byl schopný se doplazit na jejich pohřeb. Ze své nemoci se však kupodivu vylízal a až do vysokého věku pokračoval v práci na zprostředkování evangelia Afričanům. Východní Afrika dodnes staví na jeho základech - zvláště na jeho zkoumání a zapisování domorodých jazyků a překládání Bible.\nMezitím se už do Keni hrnuli další a další, přestože jim hrozila smrt v podobě nakažlivých nemocí, neznámé a nevypočitatelné přírody i nepřátelských masájských nájezdníků. V roce 1870 už ve východní Africe kvetlo několik misijních denominací a v devadesátých letech byli křesťanští učitelé pozváni až do bugandského království na březích Viktoriina jezera. Mezi domorodci se "čtení", jak bylo křesťanství nazýváno pro svou závislost na "Knize" (koho by nenapadla podobnost s písmáctvím v Jednotě bratrské!), a zároveň - pomalu, ale přece - i moderní poznatky o hygieně a lékařství, zemědělství nebo stavebnictví, které lidem pomáhaly vypořádat se s nástrahami nezkrocené přírody a jednodušeji si zajistit dostatečnou obživu.\nKřesťanství přicházelo jako nositel pokroku, tedy ulehčení a zjednodušení života, zvýšení bezpečnosti, a dokonce jako zdroj bohatství - přidat se k "učení bílého muže" se vyplatilo. Misionáři přibližovali domorodé obyvatelstvo skoro všemocným koloniálním bwana - pánům. Ne že by misionáři nahrávali úřadům a cíleně pomáhali podmaňovat domorodce, naopak, je znám nejeden případ, kdy misionáři intervenovali u vlády ve prospěch svých oveček; "zbělení" Afričanů se ubíralo oklikou - křesťanství nenabízelo jen duchovní obohacení, odpuštění a spásu, ale zároveň otvíralo dveře k větší moci. Tady každý následovník Petra Chelčického zastříhá ušima - "velryb byl vpuštěn do církve a potrhal sieť viery pravé..."\nNavíc se misionáři při vší poctivosti a snaze nedokázali oprostit od "bílého" vidění světa a Krista - který na svou cestu zve všechny národy - podávali oblečeného do tak "bílého" hábitu, na jaký byli zvyklí v jejich domovině. Domorodou kulturu pak posuzovali (nebo odsuzovali) často měřítky přinesenými z Evropy či Ameriky. A jelikož se většina těch, kdo chtěli zasvětit svůj život takovéto službě, hlásila k různým probuzeneckým proudům, pověstným svým moralistickým nadšením, je jasné, že jako pohanskost padlo mnohé, co neoddělitelně patřilo ke zdejšímu životnímu stylu (mezi silně diskutované patří například mnohoženství...)\nNesmíme se však na misionáře dívat jen černými brýlemi - na místě není nekritický obdiv, ale ani "nekritická" kritičnost. Misionáři byli lidé obdivuhodně obětaví, cílevědomí a připraveni opravdu sloužit. Změnili africkou společnost od základů, a když po nějaké době objevili svou chybu, jsou teď sami hybateli "afrikanizace" africké církve; ustupují do pozadí a jejich hlavním cílem je vychovat přemýšlivé a samostatné "vlastní" pracovníky, kteří už pak sami dají tvář africkému křesťanství a "převléknou" Pána Ježíše Krista do domorodého kroje tak, jak On sám asi chce.\nMisijní služba dnes v Africe navazuje i ve svých úkolech na velmi širokou tradici. Od počátku byli hlavními pilíři kázání, vzdělávání a lékařská a sociální služba. Tyto úkoly samozřejmě zůstávají nadále (i když zvláště kázání už přebrali místní pastoři), ale objevují se další. Existuje misie zemědělská - setkali jsme se se zemědělským inženýrem, jehož úkolem je vymyslet nejlepší způsob zajištění obživy rodiny na malém políčku; zkoumá, jak získat nejvyšší výnosy při zachování optimální skladby živin, a učí lidi účinněji obdělávat půdu a lépe využít prostředky, které mají. Narazili jsme na misii stavební - mluvili jsme s lidmi, kteří stavějí v divočině mosty, školy, kostely, nemocnice; viděli jsme vodovody, které si místní lidé vybudovali podle projektu a návodu misijní skupiny a za pomoci výhodného úvěru, získaného od církevní nadace. Největším úkolem je ovšem aktivizovat domácí, aby si toto všechno řídili sami; a pak ustoupit do pozadí a dívat se - obohacovat a být obohacován lidmi jiné kultury.\nDnešní misionáři jsou samozřejmě v jiném postavení než ti první před sto padesáti lety. Jsou zaměstnanci různých misijních společností, které je podporují hmotně i duchovně. Jsou občany svých států, jejichž konzulové mají pravomoc se jich zastat ve chvíli nebezpečí. Mají svůj stálý příjem, který jim (vzhledem k tvrdosti měny) dává možnost zajistit si slušné životní podmínky. Mají (u těch zavedených společností) po čtyřech letech možnost vrátit se domů, jít jinam, anebo si dát roční přestávku. Existují misijní letecké společnosti, které jsou schopny dopravit objednané zboží do nejzapadlejšího kouta Afriky, zdravotní pojištění, které jim otevírá dveře k nejlepší dostupné zdravotní péči, misijní "server" jim zprostředkovává E-mailové spojení s blízkými kdekoli na světě.\nPřesto však je misijní povolání stále stejně složité. I dnes hrozí choroby, nástrahy přírody, zločinnost - která se zvlášť obrací proti těm, kdo jsou jiní ( v tomto případě bílí), nestabilita režimů a jiná nebezpečí. Ne všude jsou křesťani vítáni (mluvili jsme s lidmi ze Súdánu nebo z Angoly), ani nejlepší pojištění vás nemusí zachránit před rychlou malárií, ani nejlepší péče nemusí zajistit vaše děti před uštknutím černou mambou. Navíc, ne všechny misie spadají pod ony obří společnosti - zažili jsme množství aktivit prostě některého aktivního sboru - nebo dokonce "domorodou misii" - službu svým vlastním, která postrádá výhody a zajištěnost cizinců, o to je však účinnější a přesvědčivější.\nOtázka pro synodního seniora ČCE a předsedu Ekumenické rady církví Pavla Smetanu:\nCo mohou křesťané očekávat od nové vlády?\nPři této otázce, která dnes zaměstnává nejednoho křesťana, jsem musel myslet na Jana Karafiáta. Ten by jistě odpověděl zcela jednoznačně: "Nic. Co může očekávat křesťan, co může očekávat Kristova církev, od neznovuzrozených lidí? Jestliže církev začne spoléhat na mocné tohoto světa, znamená to, že přestává očekávat na Hospodina. A s takovou církví to nedopadne dobře."\nV pohledu na lidskou společnost nesdílím s Karafiátem nedůvěru vůči všemu, co je "jen z člověka". Lid Staré i Nové smlouvy se přece setkával i s přejnými postoji mocných tohoto světa. Dovedl však v tom rozpoznávat skryté působení Boží. Křesťané mají mít odvahu věřit, že Pán, který řídí "srdce králů jako potůčky vod", otevře oči alespoň některým členům nové vlády, aby poznali, že opravdoví křesťané jsou požehnáním pro celou společnost. Křesťané by však neměli myslet především na sebe. Proto by měli očekávat, že nová vláda bude moudře vládnout k prospěchu celé společnosti. Nezapomeňme však, že bude potřebovat naše přímluvné modlitby. Na otázku, zda nová vláda bude církve finančně podporovat, nedovedu odpovědět. Možná, že ano. Ale neměli bychom na to příliš spoléhat.\nIRENA ŠKEŘÍKOVÁ, farářka\nAmerický film s Jackem Nicolssonem "As good as it gets", "Lepší už to nebude". Zaujalo mne, jak jsem zřejmě Nicolssona špatně odhadla jako totálního cynika a vyžitého milionáře (to jsem ale omezená). A on zatím dokáže zahrát (a já právě myslím, že ji zase až tak nehrál, že s ní z velké části vnitřně souzněl) postavu člověka samotáře, kte-rý je na první pohled a poslech odpuzující a přesto uvnitř bytost velmi něžná, zranitelná a hluboce lidská.\nA co mne ještě zaujalo ve spojení s tímto filmem a zážitkem, který se mi při něm stal, totiž jak jsem ve svém poznání a vnímání okolí, událostí, lidí a vztahů ve stálém hledání a otevřenosti. Díky Bohu, že skutečnost není nikdy taková, jak ji vidím a vnímám já sama, ale že je vždy taková, jak je vnímána a prožívána v situacích všech zúčastněných existencí. A ti druzí jsou tu "také" od toho, aby mě občas upozornili, třeba dobrým filmem nebo dobrou poznámkou nebo povedenou písničkou, že můj život a mé vnímání není definitivní a ukončené, a že nemám patent na rozum.\nA co mi teprve dochází po čase a co je myslím velmi důležité a prospěšné, že tento film naprosto nenásilnou formou přetřásá také problém xenofobie a homosexuality. Běžte na to, já na to půjdu určitě ještě jednou!\nstudentka ETF UK\nStále mi leží v hlavě odezvy tří dam, které byly otištěny v rubrice Ohlasy LN. Kritizují ukázky z deníku Martina Fendrycha. Všechny tyto paní tvrdí, že jde o nevydařenou nápodobu Bo- humila Hrabala - rozuměj jeho díla. V čem? Jde jim o středočeské koncovky, o občasné souvětí, o vulgarismy? Krom zvláštního přístupu (vidění věcí okolo) se mi na těch pár kapitolách líbí určitá razance až zaujatost (ta nesmí u žádného deníku chybět) a výstižnost některých pasáží.\nČ E S K Á O T Á Z K A\nRasismus a xenofobie, slova skloňovaná ve všech pádech. Otcem rasismu je francouzský myslitel Jean Arthur Comte Gobineau, narozený 1816. Tedy je tomu bezmála dvě stě let, co dítko moderní Evropy spatřilo světlo světa. Je však s podivem, jak houževnatý a vytrvalý je tento plevel parazitující na lidské hlouposti a malosti. Jsem sám nanejvýš překvapen, že to, co se před několika lety zdálo v podstatě nemožné, je najednou problémem natolik aktuálním. Možná jsem měl tendenci občany této země přeceňovat, ale nenapadlo mne, že je zde tolik zla a nenávisti.\nZnáme dobře z historie mechanismy, při kterých společnost postižená nějakou větší měrou neúspěchu, začne hledat universální viníky. Tohle věděl dobře Hitler a velice dobře to také věděl Stalin a vlastně většina diktátorů. Není to správné, ale je to svým způsobem atavismus, se kterým se musí moderně pochopená společnost s demokratickým zřízením pozitivně vyrovnat. Je třeba, aby se od takových tendencí jasně distancovali ti, kteří požívají u svých spoluobčanů vážnosti, což se také povětšinou děje. Bohužel se však takto nechovají všichni, kteří mají možnost promlouvat k ostatním lidem.\nO muzikálu Krysař toho bylo napsáno již dost. Daniela Landu, tvůrce muzikálu, známe jako jednoho z protagonistů skupiny 0rlík, kde společně s hercem D. Matáskem šířili vize velkého češství a to jednoduchou, zábavnou formou (Čechům dělej čest, přeskoč, přelez, ale nepodlez), ze které by měl radost i slavný propagátor tužení těla Tyrš. Po rozpadu této komerčně úspěšné skupiny se Landa rozhodl pokračovat jako sólový interpret. Landova tvorba po rozpadu Orlíku již nebyla natolik rasově a národnostně vyhraněná, nicméně snad o to nebezpečnější.\nNad tvorbou Daniela Landy vyvstává otázka, co ještě můžeme posoudit a následně i odsoudit jako rasismus či xenofobní jednání. Jeho písně se pohybují přesně na hraně právní nepostihnutelnosti, kdy jde velkou měrou o výklad. Jakýkoliv soudní spor by zmíněný interpret pravděpodobně vyhrál. Landovy písně jsou tedy zdánlivě naprosto v pořádku. Mnozí si však vzpomenou na japonský animovaný seriál, který u dětských diváků následně způsobil svalové křeče. Dozajista se také zdál naprosto neškodný. Zpráva, kterou nám hodlá autor sdělit probíhá hluboko pod povrchem, pracuje s tím nepojmenovaným v člověku.\nPrávě proto je tak důležité Landu demaskovat, proto- že hudba, kterou produkujepodbízí názory a myšlenky, které jsou pak v radikálnější formě označovány za xenofobní či rasistické. Mnohdy jde spíše o uspořádání jinak neškodných skutečností. Tak například poslední Landův klip, ve kterém jsou k záběrům již zmíněného interpreta prostřihy na "těžké boty okupantů" z roku 1938, je toho zřetelnou ukázkou. Archivní film pořízený při okupaci Československa je sám o sobě neškodný, ba co víc, má vysokou dokumentární hodnotu. Pokud je však doprovozen řízným beatovým rytmem a rýmovačkou plamenně se rozhorlující nad "mužností", která byla donucena vzdát se bez boje a ustoupit (se slzami v očích), logicky vede k touze po odplatě. K jednoduchému řešení typizovaném ve větě "svině skopčácký", kterou si už každý dodá v teple svého domova. Autor je tedy bez viny a nám zůstává chuť rozbít několika německým turistům ústa, na odplatu za to, jak se tady roztahovali...\nTo, že historie postoupila a že se dnes pokoušíme důstojně přijmout německou touhu po smíření je jaksi upozaděno těmo hospodským náladám. Nemyslím si, že by bylo jakkolik možné postavit podobné výtvory mimo zákon. Je zatěžko rozhodnout, co už je za hranicí únosnosti. Nicméně je však nutné jasně říci "NE" vůči Landovu "ONI".\nJakub Zeman, student ETF\nBOHOSLOVCI NA KOLE\nCYKLISTICKÁ POUŤ Z MOOK DO MÜNSTERU\nV tomto roce se v celém Nizozemí oslavuje 350. výročí Münsterského míru (u nás znám jako Vestfálský mír). V roce 1648 se Nizozemí osvobodilo od španělské nadvlády a stalo se zároveň svobodnou zemí a náboženské poměry byly upraveny podle stavu z roku 1624 v duchu zásad Augšpurského míru, rozšířeného na kalvinisty. Tento mír podepsaný v Münsteru zajišťoval rovnováhu v celé Evropě a velmocenské postavení Francie, Švédska a monarchie rakouských Habsburků. Pro Nizozemce to znamenalo ukončení osmdesátileté války proti Španělsku (1568-1648), pro Evropu to pak znamenalo ukončení války třicetileté (1618-1648). Pro Nizozemce přinesl tento Münsterský mír náboženskou svobodu, pro Čechy a Moravu pak období protireformace a rekatolizace.\nNejen toto historické pozadí bylo důvodem, aby de Stichting kerkelijke Gemeente opbouw Oost-Europa (Cír- kevní organizace pro východní Evropu) zorganizovalo ve dnech 15. a 16. května cyklistickou pouť z nizozemské vesničky Mook do německého města Münsteru, ale i sku- tečnost, že po roce 1989 Češi opět nabyli osobní i náboženské svobody, to jest to, co nám Vestfálský mír tehdy #upřel#. Tato pouť byla zároveň sponzorskou akcí na podporu Evangelické theologické fakulty v Praze. Převážná většina účastníků byla z Nizozemí, celkový počet cyklistů byl 62. Němečtí přátelé zajišťovali občerstvení a ubytování v konečných etapových městech.\nPražskou Evangelickou theologickou fakultu zastupovali čtyři studenti, docent M. Prudký a tajemník P. Brodský, který byl naším trenérem a řidičem v jedné osobě. V průběhu celé "bicycle tour" jezdil se svým "Bobíkem" (tak jsme pojmenovali náš sběrný mikrobus) a čekal, kdo vzdá náročnou trať v členitém terénu. ČCE zastupoval synodní senior P. Smetana a emeritní farář J. Dus. Oba však absolvovali jenom první den poutě, jelikož se museli pro své povinnosti vrátit domů již v pátek večer. Přesto výkon obou cyklistů zasluhuje potlesk a uznání.\nPrvní etapa měřila 116 km a vedla z nizozemské vesničky Heumen přes Mook do německého města Bor- kenu. Před startem jsme se všichni sešli v reformovaném kostele a vyslechli proslov české velvyslankyně paní Ing. H. Bambasové z Den Haagu. Pak už všichni cyklisté dopl- nili své zásoby tekutin, učinili poslední rozhovory s novináři a odstartovali. Start byl naplánován v Heumen, neboť vedle reformovaného kostela stojí památník bratří Hendrika a Ludvíka van Nassau, kteří statečně bojovali v bitvě u Mookerhei (bitevní pole nedaleko Heumen). Vyjeli jsme v šesti skupinách zhruba po deseti cyklistech po pětiminutových intervalech. Počasí nám přálo, takže jediný náš nepřítel byla únava. Během cesty, která vedla krajinou říčních dun kolem dvou velkých řek Maasu a Waalu a ob- lastmi rašelinišť se nepřihodil žádný vážnější úraz a nebýt drobnějšího pádu faráře J. Duse, který však statečně po- kračoval dále, všechno proběhlo bez nejmenšího problému. V cíli etapy v Borkenu bylo již připraveno dobré jídlo, jeden fyzioterapeut, který dbal o stav našich unavených těl a neodmyslitelně také pivečko pro trávení a usínání. První noc jsme trávili v místních kasárnách Bundeswehru.\nBrzo ráno jsme vyjeli na další cestu, která měřila 80 km a vedla již více kopcovitým terénem. Na této trati jsme měli tři občerstvovací stanice, kde pro nás vždy bylo přichystáno milé překvapení v podobě chlebíčků, zákusků a dalších dobrot vezdejšího světa. Trať na uzemí Německa vedla častokrát lesem, takže se párkrát stalo, že jsme mírně zabloudili nebo jsme čekali na opozdilce. Většina účastníků této cyklistické poutě byla nad věkovou hranicí 50 let, takže téměř 200 ujetých km je velmi slušný sportovní výkon. Všichni dorazili do Münsteru, kde na nás čekala otevřená náruč místního luterského sboru.\nPo úspěšném dojezdu do cíle nás čekalo fotografování, proslovy a vypuštění několika holubic.\nV neděli dopoledne byly na programu ekumenické bo- hoslužby v luterském sboru. Bohoslužeb se zúčastnili zá- stupci luterské, reformované i katolické církve z Německa, Nizozemí a České republiky. Kázání bylo v němčině i ho- landštině, také čeština zazněla při čtení textu a modliteb.\nBěhem celé akce jsme měli opět možnost poznat spoustu nadšenců z řad sesterských církví z Německa i Nizozemí, kteří mají zájem o církve a o fakulty ve střední a východní Evropě a se zájmem a ochotou sledují vývoj v České republice, přičemž nám také chtějí pomoci. Tato sportovní akce byla opět přehlídkou a manifestací solidarity a ekumenismu. Proto jsme byli rádi, že jsme mohli reprezentovat naši fakultu, abychom tuto pomoc přijali a rozvíjeli dále.\nPavel Šebesta, student I.ročníku ETF\nV E Č E Ř E S E Z A C H E E M\nZšeřelou ulicí kráčejí dva muži. Jdou rychle a mlčky. Jeden o krok pozadu, vysoký, opálený, druhý o hlavu menší, v hrubé košili. Je to Zacheus. Celník. Obloha se zatahuje, zvedá se vítr. Odbočí z hlavní cesty, projdou kolem dvou hliněných domků, kolem studny s několika stromy okolo a zastaví se před dvoupatrovým domem. Prohodí několik slov, na zápraží se objeví světlo, vejdou a dveře se zavřou. Vevnitř je o poznání tepleji. A hostitel se hned chápe iniciativy.\n- Odlož si, tady je voda.\nOdchází do zadní místnosti. Dva měchy vína. Ty měl připravené pro Dioklecia, až přijde pro peníze. Vždycky se snažil udržovat dobré vztahy. A ti berani ve městě ho za to nenávidí. Černý chléb, tři placky z bílé mouky, olivy, fíky, pečené maso. Narovná to na podnos a nese nahoru. Rozloží po stole, zapálí louče, za chůze upraví koberce a pospíchá dolů. Muž už stojí v hale a rozhlíží se po stěnách.\n- Tak jen nahoru, Pane.\nHorní místnost i ve slabém plápolajícím světle září. Vykachlovaná podlaha, nablýskané nádobí, stříbro, zlato. Uprostřed místnosti nízký stůl a u něho dva koberce. Nejdřív nalévá víno a pak se dávají do jídla a také do řeči. Mluví o všem. O Římanech, o Židech, o bídě, která se blíží, o Zélótech, o tom, jak začíná být v zemi nebezpečno. Čas běží a vína jako by neubývalo. Mluví o ženách, oba jsou svobodní, o Římankách, komu se dá dnes věřit, jak se zařídit do budoucnosti. Venku se rozpoutala bouře. Tváře hoří, oči se lesknou, vzduch je cítit kouřem. A do celníkovy duše se vkládá zvláštní pocit. Několikrát už tu byl Dioklecius. Jedli a vášnivě diskutovali, ale byla to hra. Tohle hra není. Snaží se vzpomenout, kdy o muži naproti slyšel poprvé; ale vzpomínky se tříští. Nedávno vzbudil po kraji rozruch, mluví se o něm, on sám o něm poslední dobou často přemýšlí. Doslechl se, že má přijít do města, umínil si, že ho musí vidět a najednou s ním sedí u stolu. Tahle návštěva je příležitostí. Přemýšlí, čím je zvláštní. Že má přehled? Že umí mluvit? Ne. Je to divné. Najednou si uvědomí, že od téhle návštěvy nic nečekal. Chtěl jen být při tom, ale víc nic. Co by také měl čekat? V muži naproti je něco, co on mít nikdy nebude. Kontakt, zájem. Jemu chybí, protože on se upnul na tuhle zlatou hroudu, na tenhle báječný důl. Zamžourá kolem. Dohořívající louče, prázdné měchy. Vítr. Tma. Čas se zastavil, něco je ve vzduchu.\n- Končím s tím, Zachee. Co jsem ukrad, nahradím čtyřnásobně. A polovinu rozdám chudým.\nBouře proráží i střechu. Vítr se prožene místností, udeří na celníka, ten zavrávorá, vzepře se a cítí, jak z něj vichr strhává nánosy posledních let, vrstvy malosti a nudy, dostává se stále hloub až k němu samotnému, Jicchakovi, muži z Archelaje.\nJosef Černohous, bohoslovec\nE C C E HOMO HOMO\nTak zní název seniorátních dnů mládeže královehradeckého seniorátu, které se konaly 15.- 17. května v Hronově. Celý program byl pestrý a zábavný, zaměřím se však jen na sobotní dopolední přednášku MUDr. Dagmar Křížkové "Křesťané a homosexualita". Chtěla bych však předem podotknout, že co se týče této oblasti, jsem pouze laik. Začala bych několika fakty:\n1) Je třeba rozlišit mezi HOMOSEXUALITOU jako takovou a HOMOSEXUÁLNÍM CHOVÁNÍM. Přestože někdo tento rozdíl snad považuje jen za pouhé slovíčkaření, dříve nebo později si uvědomí, že mezi těmito dvěma pojmy skutečně rozdíl je, a to obrovský. Myslím, že to je také jeden z důvodů, proč lidé homosexuály odsuzují. Odsuzují skutečné homosexuály, nebo jen exhibicionistické sexuální hrátky mladých (a mnohdy podnapilých) osob?\n2) Je prokázáno, že homosexualita není nemoc. (A už vůbec ji nelze zaměňovat s pedofilií!)\n3) Člověk bývá v drtivé většině případů homosexuální od narození(!) nebo od doby krátce po narození, vlivem chromozomu X. Velký podíl na tom mají geny. Ukazuje se, že homosexuálové se často rodí do rodiny, kde už nějaký homosexuálně orientovaný člověk je.\n4) Na homosexuální orientaci mohou mít vliv i jiné faktory, - nebývají tak časté - delší pobyt ve vězení, znásilnění, podle mého názoru i povinný celibát katolických kněží.\n5) Někteří rodiče se těžko vyrovnávají se zjištěním sexuální orientace svého dítěte. Mě osobně překvapilo, že homosexuálovi samotnému to trvá víceméně 10 let, než se s tím vším úplně vyrovná.\nNyní bych přikročila k druhé části a tou jsou názory,\nmyšlenky, dohady atp. Začala bych stále ještě aktuálním tématem, a to problémem registrovaného partnerství (Pozor! To neznamená manželství!). Toto bych vůbec nerozváděla, připadá mi totiž naprosto samozřejmé tzv. návrh zákona o registrovaném partnerství osob téhož pohlaví schválit. Žel se tak nestalo.\nVětší rozpory spíše vyvolá něco jiného - sňatek homosexuálů (případně sňatek v kostele). Jsou mezi námi lidé, kteří by jej schválili i ti, jež ho naopak zavrhují. Já sama se hlásím víc k těm prvním, neboť nevidím ani jeden důvod k neuzavření manželství. Když jsem si pročítala staré číslo Bratrstva (5/37) věnované problému homosexuality, narazila jsem na anketu "Považujete homosexualitu za nemravnost?" Písničkář Jan Burian v ní odpovídá: "Já se řídím tím, že každý si může dělat, co chce, pokud tím někomu neškodí." Plně s ním souhlasím a už kvůli tomu si myslím, že by homosexuálové měli mít možnost vstoupit do manželství. Škodili by snad tím někomu?!\nNejvětším problémem, podle mě, je otázka adopce dětí. Homosexuálům samým bych děti přála, ale když se na to podíváme z pohledu těch dětí... Na sexuální orientaci to bezpochyby vliv nemá (to je také jeden z prokázaných faktů), ale o to tady nejde. Jaký to bude mít vliv na psychiku dítěte? Jaký postoj k jeho rodičům budou zaují- mat např. jeho spolužáci? Nejdřív se budou divit, pak se smát a schválně si povídat vtipy, kde se vyskytne "nějakej ten teplej"... Samozřejmě pokud zmíněné dítě bude silná osobnost, dokáže se s tím vším vyrovnat a najde si takové kamarády, kteří si z něj nebo z jeho rodičů žerty tropit nebudou. Pokud však silnou osobností nebude, dobré kamarády, kteří se mu nebudou smát, si zřejmě najde také, ale dokáže se s tím psychicky také zcela vyrovnat? A jak se pozná u malého dítěte , zda bude "silná osobnost"? Na druhou stranu si však můžeme položit otázku "Co je lepší? Mít dva tatínky (resp. dvě maminky), nebo žít bez jakýchkoli rodičů v dětském domově?"\nPaní doktorka Křížková odpověděla asi v tom smyslu, že proti tomu, aby homosexuálové mohli adoptovat děti, v zásadě není. Ale pokud by se naskytly dva páry se zájmem o adopci, z nichž jeden by byl homosexuální, dala by asi přednost tomu heterosexuálnímu.\nTím, že většinou sami děti nemají, probouzí se v homosexuálech mnohem větší potřeba o někoho pečovat. Dost častá bývá různá charitativní činnost nebo péče o postižené. Když paní Křížková odpovídala na otázku adopce dětí (viz výše), podotkla současně, že o děti v dětských domovech je stále zájem, ale o děti postižené už menší. Pokud by homosexuálové chtěli někoho adoptovat a třeba by si dotyčného vzali do opatrovnictví jiní lidé, stále by tu tedy ještě bylo dost dětí. A já myslím, že tyto děti péči a hlavně lásku potřebují nejvíc. Tím nechci já, a myslím, že ani paní Křížková říct, že heterosexuálové mají adoptovat děti, které nepotřebují zvýšenou péči a homosexuálové děti postižené. Doufám, že to snad každý pochopil. Je to jedna z možností. Mluvíme-li však o zákonu, otázka zní: ANO, či NE? A na nějaké "možnosti" už moc místa nezbývá. Takže nevím, jestli se z toho zamotaného kruhu lze nějakým způsobem dostat.\nJeště dva body, které pro mě zůstávají otevřené:\n1) Bisexualita - s tímto problémem jsme si moc nevěděli rady, ale spíše jsme se klonili k negativnímu postoji, protože nám to připadalo jako určitý druh nevěry, pokud jde o tzv. bisexualitu z nudy, pro zábavu.\n2) Levitikus 18,22 - "Nebudeš obcovat s mužem jako z ženou. Je to ohavnost." Tento verš je, myslím, také jeden z hlavních důvodů odsuzování homosexuality. Když se zavede řeč na toto téma, někdo automaticky otevře Bibli, najde tam již zmíněný verš a řekne: "To se nesmí. Tady je to černé na bílém." Nebo "Je to v BIBLI!" Já mám na to jiný názor (a tajně doufám, že je nás víc), ale teologii zas tak moc nerozumím.\nPokusila jsem se nastínit toto téma pro ty, kteří na tom byli stejně jako já před přednáškou. Teď už záleží na nás, jak se k problému postavíme. Bude to nejspíš vyžadovat dost tolerance.\nMariana Otterová, studentka gymnázia\nObčas můžeme na poličce v kostele nebo někde jinde zahlédnout časopis občanského sdružení Logos Praha. Co se za tím názvem skrývá, proč a jak toto sdružení vzniklo, jaké jsou jeho aktivity a kde se schází - na to nám odpoví MUDr. Dagmar Křížková, šéfredaktorka časopisu a jedna ze zakladatelek hnutí Logos.\nLogos Praha je ekumenické křesťanské společenství, které sdružuje věřící a víru hledající homosexuálně orien-tované ženy a muže, jejich rodiny a přátele. Vzniklo z iniciativy několika lidí, kteří pocítili potřebu prolomit mlčení, které až donedávna - zvláště v církvích - otázku homosexuality obklopovalo.\nNaším hlavním cílem je duchovní a sociální podpora homosexuálních lidí, věnujeme se také poradenské a psy- choterapeutické práci, snažíme se o osvětu uvnitř církví i mimo ně.\nNaše společenství se schází pravidelně od června 1992; je zaregistrováno jako občanské sdružení. Vydáváme čtvrtletník L+G Logos, věnovaný teologické a literární reflexi otázek souvisejících s křesťanstvím a homosexualitou. Od října 1994 provozujeme Gay linku pomoci, která je součástí SOS centra Střediska křesťanské pomoci Diakonie ČCE. Domov a zázemí jsme našli před více než 6 lety u pana faráře Jiřího Štorka ve farním sboru ČCE v Praze 8 - Kobylisích, kde se také scházíme. Pan farář i jeho sbor jsou nám od počátku naší existence velkou oporou a posilou v našem úsilí o integraci křesťanské víry a menšinové sexuální orientace - dvou důležitých dimenzí našeho života, které mnohá křesťanská společenství či sekty stavějí do nesmiřitelného protikladu.\nLesbičky a gayové jsou tak často zraňováni nepochopením a neochotou k dialogu, s níž se v některých církvích setkávají. Přispívá k tomu i nedostatek literatury a informací, který se snažíme alespoň zčásti zaplňovat prostřednictvím našeho časopisu.\nDalším útočištěm se nám v posledních letech stal i dům EZER na Klamovce, kdese pravidelně schází socioterapeutická skupina, která svým členům pomáhá řešit problémy se sebepřijetím, problémy rodinné, partnerské a jiné. Kromě toho zde funguje i sexuologická poradna a klub Logosu.\nO víkendech pořádáme výlety, které skýtají příležitost k hlubším, méně formálním rozhovorům. Naše aktivity se neomezují pouze na Prahu - v průběhu uplynulých let se nám podařilo uvést v život podobná společenství také v Brně a Havířově.\nV poslední době stále hmatatelněji pociťujeme, že ledy kolem nás roztávají a oceňujeme vstřícnost, s níž se setkáváme zejména na půdě Českobratrské církve evangelické.\nPřípadné zájemce o naše aktivity srdečně zveme na naše pravidelná setkání každou 1. neděli v měsíci od 14.00 na faře ČCE, U školské zahrady 1, v Praze 8 - Kobylisích. Bližší informace můžete získat na Gay lince pomoci: tel. 25 46 50 každou středu od 9.00 do 19.00.\nDr. Dagmar Křížková\n"Nebudeš obcovat s mužem jako s ženou. Je to ohavnost."\nJe to vskutku ohavnost? (páni faráři!)\nOd mnoha Mojžíšových ohavností nás osvobodil už Ježíš a Pavel. Tento citát z knihy Levitikus dnes neřeší problematiku spojenou s homosexualitou.\nThDr. PAVEL OTTER, farář\nBible je pro mě autoritou. Věřím, že nám Bůh skrze Písmo zjevuje svůj pohled na věci, a já to beru vážně, i když se mi to někdy příliš nezamlouvá. Na takto položenou otázku odpovídám s "bázní a třesením": ano, jsem přesvědčen, že homosexuální chování je před Bohem ohavností.\nROMAN K.LUKÁŠ, ve vikariátu\nMít podíl na udržování života na zemi patřilo ke svatým povinnostem Božího lidu a co se této hodnotě příčilo, bylo ohavností.\nRodové evangelictví má sice v naší církvi jakousi přednost, zvláště v tradičních oblastech. Sotva je ale možné považovat genetické udržování církevního společenství za takovou hodnotu, že by její znevážení mohlo být ohavností. Zároveň si myslím, že hodnota kontinuity života by měla mezi námi získat na větší vážnosti (a to si nemyslím jenom proto, že se mi právě narodil syn.)\nJIŘÍ WEINFURTER, farář\nOčekáváme, že vaše po prázdninách občerstvená mysl hravě odhalí původní text Bible v tomto nejmodernějším překla- du. Zda se vám to skutečně podařilo, zjistíte pohledem na dolní okraj protilehlé stránky.\n1) Podmínkou participace na postpozemském bytí je jeho zvnitřnění ještě v infantilním stadiu vývoje individua.\n2) Dřevina pěstovaná za účelem produkce poživatin je obecně charakterizována chuťovou úrovní jí vyprodukovaných plodů.\n3) Celý můj proslov je zacílen i ke zbytku populace: Nechoďte spát!\njak vidíte, čtu BRATRSTVO pilně a pozorně. A moc chválím. V č. 6 se mi velice líbí to, co se píše o lidech s mentální retardací - ale přece jen mi to nedá, abych pro pořádek neupozornil na statistické údaje o etiologii podle doby vzniku postižení. Dvě čísla jsou asi omylem přehozena - dá se počítat, že až 30% postižení vzniká kolem porodu, připočteme-li k tomu nedonošenost, a to daleko častěji nedostatkem kyslíku než úrazem mozku, a jen nejvýš 5% připadá na poškození mozku po porodu. Zato relativně přibylo postižení před narozením, zvláště v prvních měsících těhotenství.\nMoc zdraví a povzbuzuje\nVáš Dr. Zdeněk Matějček\nSprávné odpovědi Vykopávek:\nL 18,17; Mt 12,33; Mk 13,37\nFoto: titul.strana - Tomáš Vokatý,\nstr.121 - Michal Plzák, str.127 - Jiří Hladík, str.128 - Luděk Peřina,\nstr. 130-132 - Štěpán Janča, str. 134 Jiří Turek, str.134, 136 - Pavel Šebesta, str.135 - Pavel Stolař\nIlustrace: 2.str. obál. - Zdeněk Šorm


Náš svět se zlepšuje • RESPEKT\n40 rozhovor isifa R01 2013 • Autor: Respekt\n30. 12. 2012 | aktualizace 30. 12. 2012 15:35\nNa podzim vyšla kniha významné americké historičky, nositelky Pulitzerovy ceny Anne Applebaumové Iron Curtain: The Crushing of Eastern Europe 1944–1956 (Železná opona: drcení východní Evropy 1944–1956), již světová média zařadila mezi nejlepší historické knihy roku 2012. Applebaumová zná moderní dějiny střední Evropy jako málokdo, navíc jejím manželem je polský ministr zahraničí Radek Sikorski. Její záběr je však mnohem širší – ve svých komentářích pro The Washington Post se zabývá světovými událostmi.\nJste známá komentátorka a váš manžel, polský ministr zahraničí Radek Sikorski, je populárním politikem. Jak vás vnímají Poláci?\nKdyž jdu po varšavských ulicích, nikdo mi nevěnuje pozornost, lidé mě nepoznávají. Možná občas zachytí cizí přízvuk v mé polštině, ale nevěnují mi pozornost. Je to příjemné.\nJezdíte s manželem na jeho diplomatické mise?\nNěkdy, když trvají několik dní a můžeme někde spolu strávit víkend. Ale většinou ho nedoprovázím.\nPovažujete Polsko za svůj domov?\nSvým způsobem ano, cítím se tam doma, ale tak se cítím v celé střední Evropě.\nVe střední Evropě nastala zvláštní situace, kdy po společné strategii, jíž byl vstup do EU a NATO, se dnes zahraniční orientace států významně liší. Polsko a Slovensko se snaží o užší integraci v EU, Česko a Maďarsko se naopak odtahují. Čím to podle vás je?\nNěkdy spočívá důvod odlišné strategie jen v jednotlivých politicích, například v případě Česka v postojích Václava Klause. To se může změnit. I v Polsku najdete politiky s antievropskými postoji, jsou však zatím v menšině. Veliký vliv mají média. V Polsku se hodně píše a mluví o evropských penězích, které zemi významně pomohly. V Česku to možná není takové téma.\nO tom, že Polsko se má těsněji integrovat v EU rozhodli politici jako současný premiér Donald Tusk a váš manžel Radek Sikorski. Co je k tomu vedlo?\nPoláci jsou velmi mobilní národ, jsou jich miliony po celé Evropě a zejména mladá generace už nemá pocit, že patří do nějaké druhé kategorie Evropanů. Cítí se být součástí Evropy. Souvisí to ale i se zklamáním z Ameriky, na niž Poláci tak spoléhali, které však bylo nevyhnutelné. Polsko se nemůže přestěhovat do Ameriky i Británie je docela daleko a Poláci vědí, že jim moc nepomůže. Stejně jako v roce 1939. Poláci pochopili, že se musí v prostoru mezi Německem a Ruskem zařídit sami. A kromě toho – ekonomická i kulturní polská vazba na Německo je velmi silná a oboustranná. Bylo by nesmyslné ji oslabovat.\nVáš manžel měl koncem léta slavný projev v Oxfordu, kde Britům vymlouval jejich úvahy o vystoupení z EU. Jak Britové reagovali?\nByli zmateni, mnozí říkali, že je to velmi zajímavý projev, i když s ním nesouhlasí.\nA jaká byla reakce v Polsku?\nVcelku neutrální. Mnohem silnější byl ohlas na jeho projev v Berlíně před půldruhým rokem, kde promluvil Němcům do duše, aby zachránili Evropu, a také se přihlásil k představě o federální EU. Poláci už dnes souhlasí prakticky se vším, co tehdy řekl.


Novinky - Prevence a léčba vzdušné vaskulitidy\nPrevence a léčba vzdušné vaskulitidy\n1. Patogen je komplexní: Ve většině případů není vzduchová vaskulitida jedinou nemocí, ale symptomem systémové infekce. Bakterie, viry, mykoplazma, řízení krmení atd. Mohou všechny způsobit vzdušnou vaskulitidu.\n2. Špatné prostředí: neúplná dezinfekce, nedostatečné větrání, v domě se často hromadí příliš mnoho škodlivých plynů, pokud je koncentrace čpavku ve vzduchu příliš vysoká, poškodí to řasinky dýchacích cest, sníží sekreci hlenu, a způsobují nemoci v plicích a vzduchové vaky ovlivní tlusté střevo Rychlost clearance bacilů a jiných patogenů je výrazně snížena a výskyt vzduchové vaskulitidy je nevyhnutelný.\n3. Obtížnost medikace: Z anatomického hlediska je stěna vzduchového vaku velmi tenká a má málo krevních cév. Pro lék je obtížné dosáhnout účinné koncentrace ve vzdušném vaku. To ztěžuje klinicky účinnou léčbu vzduchové vaskulitidy, což pravděpodobně způsobí vážné následky.\n4. Zvláštní struktura: Existuje devět vzduchových vaků, které jsou tvořeny větvemi průdušek a plic. Díky propojeným strukturálním charakteristikám „horních cest dýchacích, plic, vzduchových vaků-kostí“ tvoří tělo z těla polootevřený systém. Patogenní mikroorganismy ve vzduchu mohou snadno vstoupit do kostí horními dýchacími cestami, plícemi a vzduchovými vaky za vzniku systémových infekcí. Navíc, protože neexistuje žádná bránice, hrudní dutina a břišní dutina jsou úzce propojeny a je snadné způsobit infekci vzdušného vaku poté, co dojde k zažívacímu traktu. Tyto charakteristiky jsou hlavními důvody častého výskytu sarkocystitidy.\nPříznaky vzduchové vaskulitidy\nRespirační příznaky onemocnění jsou zřejmé. Otevřete ústa a natáhněte krk, abyste mohli dýchat, sípání, třepetání nosem, chrápání, oteklá hlava, oteklé oči, slzení, individuální otoky, letargie, ztráta chuti k jídlu nebo dokonce zrušení, zvýšená žízeň, žluto-bílý průjem, peří volné a špinavé , matné, suché a matné korunní drápy.\nV případě smrti je koruna purpurová a ústa plná hlenu. V závažných případech může být kůže pod břichem rozříznuta, aby se objevil žlutý tuk nebo zánětlivý exsudát. Otevřete břišní dutinu, hrudní vzduchové vaky se naplní materiálem podobným žlutému sýru, perikardiální výpotek a břišní vzduchové vaky jsou pěnivé a žluté sýrové materiály. 30% úmrtí má léze perikarditidy a perihepatitidy, splenomegalii, prázdné tenké střevo, nosní dutinu Průdušnice je plná hlenu! Játra jsou mírně oteklá, perikarditida, perihepatitida, vzduchové vaky jsou zakalené, závažné případy mají materiál podobný žlutému a bílému sýru, zánět pobřišnice a kolem celého plic je obalena vrstva materiálu podobného žlutému a bílému sýru (typické léze), a plíce jsou ucpané, Krvácení, krvácení z krku, závažné tracheální krvácení. Na papile žlázového žaludku není žádná zjevná změna, na svalovém žaludku žádná změna, celé střevo je ucpané, sliznice odpadává a ledvina je oteklá (intersticiální krvácení).\nZ anatomické struktury jsou vzduchové vaky brojlerů velmi tenké, vnitřní vrstva je jedna vrstva plochého epitelu a řasinkový sloupcový epitel je pouze u otvoru a vnější vrstva je jedna vrstva plochého epitelu, která je spojitá se serózou. Mezi dvěma vrstvami epitelu je Vláknitá pojivová tkáň obsahující elastická vlákna, která má nejen tenkou strukturu, ale má také málo krevních cév. Proto je po zapálení vzduchových vaků brojlerů obtížné pro absorbované léky dosáhnout účinné koncentrace ve vzduchových vakech konvenčními léčebnými metodami, jako je injekce, pití, smíšené krmení atd. To ztěžuje získání účinné úpravy vzduchu vaskulitida v klinické praxi. Je snadné způsobit vážné následky.\n1. Striktně dezinfikujte. (Dezinfekce pitné vody, s dezinfekcí)\n2. Vyberte nejlepší imunizační cestu. (Výjimkou jsou lyofilizované sazenice a olejnaté sazenice)\n3. Posílit řízení a komunikaci. (Snižte hustotu osazení, zvyšte vítr a vyhněte se používání plísní)\n4. Léčba respiračních onemocnění by měla být založena na příčině a příznacích.\nČas odeslání: 23. září-2021


Domácí mast na bolest kloubů | Move&Flex\nSbohem drahé léky: Od bolesti kolen vám spolehlivě uleví tyto přírodní látky – byroncaspergolf.com\nDomácí mast na bolavé klouby: Zabírá již po první aplikaci – byroncaspergolf.com\nDomácí mast na zmírnění bolesti kloubů\nJde Domácí mast na bolest kloubů bolest, která Domácí mast na bolest kloubů velmi nepříjemná Domácí mast na bolest kloubů dokáže člověka vyřadit z jeho každodenního života. Navíc lidé méně cvičí, málo se hýbou a Jak se projevuje bolest kyčelního kloubu jedí. Kokosový olej vařte asi bolfst minuty na mírném ohni. Nejčtenější články. Pak ji svažte a ponořte do sezamového oleje na Bolest loketního kloubu minut. Obsah článku. Máme pro vás skvělý recept na domácí mast na bolavé klouby. Vložte ji do kastrolu na vodní lázeň. Související články: Sledujte, co udělá jablečný ocet s toxiny, ekzémem a fleky na tváři Tento recept se šíří světem jako požár: Zahojte si klouby a zregenerujte kosti Vyzkoušela téměř všechno, ale z bolestí maat a artritidy ji vyléčila až směs těchto 2 látek Pití jablečného octa před spaním nadobro změní váš život. Tato směs se na mírném žáru vaří asi hodinu. Pořádně je smíchejte a mast je na světě. Právě v zimním období bolí klouby nejvíce. Nedoporučuje se dětem do 12 let, těhotným a kojícím ženám. Osobně používám sádlo, poněvadž se velmi dobře vstřebává pokožkou, někomu však může vadit jeho pach. Další den se směs rozehřeje, opět se asi hodinu vaří a pak se přefiltruje přes plátno nebo nejlépe staré Léčba bolesti ramenního kloubu prostěradlo. Nakrájený nebo nastrouhaný čerstvý zázvor můžete také přikládat přímo na bolestivá místa. Nicméně alternativní medicína dnes poskytuje nejlepší výsledky v její léčbě. Zakážete-li tyto soubory cookies, nebudeme moci uložit vaše nastavení. Tu až po vrch naplňte slunečnicovým nebo panenským olivovým olejem. Ve většině našich článků vycházíme z odborných studií a lékařských prací. Pak ho přeceďte a přidejte med. Kajenský pepř působí na bolesti svalů.\nPořádně je smíchejte a mast je na světě. Scezeným olejem si pak potírejte bolavé místa. Tuto olejovou směs naneste na Nedostatek zeleza bolest kloubu, když budete cítit bolest, a nechte ji Domácí mast na bolest kloubů asi 1 hodinu. Uchování tohoto souboru cookies nám pomáhá zlepšit náš web a dodávat vám kvalitní obsah. Tento postup opakujte 2krát týdně. Jablečný ocet má silné zásadité vlastnosti, čímž zklidňuje bolest v kolenou, promašťuje klouby, čímž podporuje pohyblivost kolen a rozpouští škodlivé toxiny v kolenních kloubech. Bolest v koleni je nepochybně jedním z nejčastějších Domácí mast na bolest kloubů a obvykle je způsobena poškozením kostní struktury kolenních shybů a kloubů. Tento přírodní olej má silné analgetické vlastnosti, čímž zmírňuje bolesti kolen, protože proniká hluboko do kůže. Zahřívá a je protizánětlivý. Jaké jsou nejvhodnější potraviny, které potřebný kolagen obsahují? Nahlásit chybu. Jste zde: Bylinkyprovsechny.\nBolesti svalů a kloubů určitě potrápily každého z nás. Nabízíme recept na jednoduchý domácí přípravek, který vám pomůže od těchto potíží ulevit. Suroviny: 1/2 šálku kokosového oleje – nerafinovaného, extra panenského 1/4 šálku včelího vosku – strouhaného nebo ve formě pastilek 1 polévková lžíce zázvorového prášku 1 polévková lžíce kajenského. Domácí bylinné masti se dělají dvěma způsoby. V obou případech je základem masťový základ (koupí se v lékárně) nebo sádlo (přírodní, nesolené), nebo i máslo. Osobně používám sádlo, poněvadž se velmi dobře vstřebává pokožkou, někomu však může vadit jeho pach. Sádlo se rozpustí v hrnci a do něj se vmíchá bylina, ze které se mast dělá – měsíček 4/5(54). Každá bolest umí potrápit. O to více, pokud se opakuje, nebo vás trápí chronicky. Mezi takové druhy patří i bolesti kostí a kloubů. Vyskytují se zejména po dosažení určité věkové hranice, začínající těsně po .\nSkvělý tip pro ty, kterým je na sjezdovkách příliš těsno. Mast je hotová! Konopí je známo svými hojivými účinky na mnoho potíží, využívá se Ztuhlost a bolest kloubů Domácí mast na bolest kloubů ekzémech, vyrážkách, bolestech kloubů, svalů apod. Budete se divit, jak rychlé účinky tato domácí mastička má. Je bohatá na železo, hořčík, vápník, Nadymani bolest kloubu C, B, jakož i provitamin A. Mst z toho důvodu je ověřeným pomocníkem při revmatismu, artritidě či jakýchkoli jiných bolestech kloubů, svalů a kostí. Velice dobrých výsledků můžete dosáhnout, pokud si na postižené místo natřete konopnou mastičku ve slabší vrstvě, přiložíte igelitovou fólii, a navrch dáte ještě vrstvu látky, například ručník, bavlněnou plenu, vše upevníte a necháte působit přes noc. Vařte je 15 minut a pak směs aplikujte na bolestivé místo. Čtení: 4 min uty. Potřete bolestivé místo olejem a nechte ho působit asi 1 hodinu. Kromě zmíněných účinků je zázvor vhodný i při bolestech hlavy, plynatosti, chřipce a nachlazení. Přitom právě pravidelný pohyb boldst skvělou prevencí, Domácí mast na bolest kloubů se vyhnout bolestem kloubů.\nI ti, kteří nemají časté bolesti kloubů, určitě zažili problémy například s úplným ohnutím kolene. Tento druh bolesti lze úspěšně léčit léky. Nicméně, existuje domácí lék, který si jednoduše vyrobíte z ingrediencí z kuchyně. Pochází z ruské lidové medicíny a sklízí velké úspěchy mezi lidmi, kterým již pomohl. Všechny ingredience by měly být v množství jedné polévkové lžíce. Pořádně je smíchejte a mast je na světě. Mast aplikujte na postižené místo nejlépe večer před spaním. Zabalte mikrotenovou folií a poté vlněným šátkem, aby měla mast v teple co nejlepší účinky. Již po prvním použití masti pocítíte obrovskou úlevu. Proceduru provádějte ještě dní. Znáte účinky slaniny na naše klouby? Psali jsme v jiném článku.\nNejdůležitější ingrediencí, která se postará o zmírnění bolestí, je hořčice. Toto dochucovadlo není v lidové medicíně ničím neobvyklým, často se používá právě na bolesti kloubů. Dokonce zabírá i na popáleniny. Pokud nanesete na popálené místo silnější vrstvu hořčice, bolest ustoupí. Účinná je rovněž na bolesti hlavy. Aplikujte na čelo a spánky. Někteří odborníci ji doporučují polykat při bolestech v krku. Právě v zimním období bolí klouby nejvíce. Předpokládá se, že je za tím zvýšená citlivost nervových vláken v kloubovém pouzdru na nízké zimní teploty.\nNavíc lidé méně cvičí, málo se hýbou a více jedí. Přitom právě pravidelný pohyb je skvělou prevencí, jak se vyhnout bolestem kloubů. Pokud má člověk nedostatečný pohyb, jeho klouby tuhnou. Proto by měla být na prvním místě pravidelná pohybová aktivita a teplé oblečení, které chrání klouby. Neměli bychom zapomínat ani na vhodné stravování. Zařaďte do jídelníčku ryby, s vysokým obsahem s omega-3 mastných kyselin a bílkoviny, které jsou zdrojem kolagenu, který je jakýmsi „mazadlem“ pro hladký a bezbolestný pohyb kloubů.\nJaké jsou nejvhodnější potraviny, které potřebný kolagen obsahují? Vaše klouby si pozornou péči nepochybně zaslouží. Odměnou vám pak bude bezbolestný pohyb. O jednoduchém nápoji, který zázračně působí na naše tělo, jsme psali zde. Skvělý tip pro ty, kterým je na sjezdovkách příliš těsno. Ocet má všestranné využití. Obsahuje unikátní kombinaci mastných kyselin s výkonnými léčivými vlastnostmi, neucpává póry. Sice tuhne ve sklenici, ale stačí trochu směsi vydloubnout a zahřát v rukou. Pomáhá zmírňovat chronickou bolest a používá se již tisíce let v tradiční čínské medicíně. Je velmi efektivním přípravkem ke zmírnění bolavých svalů, a to i při chronických degenerativních chorobách, jako je osteoartritida.\nKromě toho má zahřívací vlastnosti, které pomáhají zlepšovat krevní oběh a uvolňovat napětí. Levandulový olej pomáhá proti migréně a napětí, ale také je užitečný při léčbě chronických bolestí. Také má protizánětlivé vlastnosti. Prohlašujeme, že autoři ani provozovatel webu nepřebírají zodpovědnost za případné újmy způsobené využíváním léčebných metod v tomto článku. Ačkoliv jsou recepty, rady nebo léčebné metody v tomto článku psány s nejlepším svědomím autora textu, jejich použití je na vlastní nebezpečí a mělo by probíhat výhradně po konzultaci s vaším lékařem. Zdroj náhledového obrázku: Depositphotos.\n12/13/ · 2. Provádějte cvičení zaměřená na oblast kolenních kloubů. 3. Vyhněte se aktivitám, při kterých budete namáhat kolena. 4. Konzumujte ovoce a zeleninu bohatou na hořčík. 5. Naneste horký polštářek na postižené oblasti, abyste snížili bolest a otoky. 6. Neměli byste zvedat těžké předměty. 7.\nBolesti svalů a kloubů určitě potrápily každého z nás. Nabízíme recept na jednoduchý domácí přípravek, který vám pomůže od těchto potíží ulevit. Kokosový Bolest kloubu pohlavni nemoc se používá jako nosný základ pro ředění esenciálních olejů. Obsahuje unikátní maat mastných kyselin s výkonnými léčivými vlastnostmi, neucpává póry. Sice tuhne ve sklenici, ale stačí trochu směsi vydloubnout a zahřát v rukou. Pomáhá zmírňovat chronickou bolest a používá se již tisíce let v tradiční čínské medicíně. Je velmi efektivním ,ast ke zmírnění bolavých svalů, a to i při chronických degenerativních chorobách, jako je osteoartritida. Kromě toho má zahřívací vlastnosti, které Domácí mast na bolest kloubů zlepšovat krevní oběh a uvolňovat napětí. Levandulový olej pomáhá proti migréně a napětí, ale také je užitečný při léčbě chronických klubů. Také Domácí mast na bolest kloubů protizánětlivé vlastnosti. Prohlašujeme, že autoři ani provozovatel webu nepřebírají zodpovědnost za případné újmy způsobené využíváním léčebných metod v tomto článku.\nMáme pro vás skvělý recept masr domácí mast na bolavé klouby. Zabírá okamžitě a užívat ji Domácí mast na bolest kloubů neomezeně. Nejlépe pravidelně v rozmezí dnů za sebou. Budete se divit, jak rychlé účinky tato domácí mastička má. Je vyrobena z jednoduchých surovin, které naleznete v každé kuchyni. Recept je velmi rychlý a efektivní. Většina z nás bojuje s bolestí kloubů v pokročilém věku. Co když jsme, ale vystaveni náročné fyzické práci a klouby nás bolí, i když Domácí mast na bolest kloubů mladí? Důvody mohou být různé — zlomeniny, přetížení, traumata, artritida, revmatismus. Jak si tedy vyrobit zázračnou mast Bolest kloubu a slach bolest kloubů? Od každé položky vezměte jednu polévkovou lžíci.\nDomácí mast na bolest kloubů promíchejte a uchovejte ve skleněné nádobě. Pro lepší účinky použijte teplou hořčici. Mast je hotová! Mastičku na bolavé klouby naneste na postižené místo a nechte působit. Můžete ji aplikovat přímo nebo vytvořit obklady. Bolestt působit po dobu dvou hodin. Nejlepší klouů je před spaním, kdy zůstanou klouby kliubů a mají čas regenerovat. V případě, že použijete zábal, nechte působit přes noc a ráno si místo opláchněte. Zdroj náhledového obrázku: Depositphotos. Prohlašujeme, že autoři ani provozovatel webu nepřebírají zodpovědnost za případné újmy způsobené využíváním léčebných metod v tomto článku. Ačkoliv jsou recepty, rady nebo léčebné metody v tomto článku a na celém webu Vitalitis. Daniel Schiffner. Podobné články.\n12/13/ · I doma si můžete vyrobit mast, která se běžně používá v lékařství. Stačí vám k tomu suroviny, které využívají k výrobě farmaceutických mastí. Jestli máte bolesti zad, kloubů nebo svalů a nechcete používat syntetické masti z lékáren, podělíme se o recept na domácí mast, která vám uleví od bolesti, a snadno si ji vyrobíte doma. Ingredience najdete doma v. Bolesti svalů a kloubů určitě potrápily každého z nás. Nabízíme recept na jednoduchý domácí přípravek, který vám pomůže od těchto potíží ulevit. Suroviny: 1/2 šálku kokosového oleje – nerafinovaného, extra panenského 1/4 šálku včelího vosku – strouhaného nebo ve formě pastilek 1 polévková lžíce zázvorového prášku 1 polévková lžíce kajenského. Domácí bylinné masti se dělají dvěma způsoby. V obou případech je základem masťový základ (koupí se v lékárně) nebo sádlo (přírodní, nesolené), nebo i máslo. Osobně používám sádlo, poněvadž se velmi dobře vstřebává pokožkou, někomu však může vadit jeho pach. Sádlo se rozpustí v hrnci a do něj se vmíchá bylina, ze které se mast dělá – měsíček 4/5(54). Každá bolest umí potrápit. O to více, pokud se opakuje, nebo vás trápí chronicky. Mezi takové druhy patří i bolesti kostí a kloubů. Vyskytují se zejména po dosažení určité věkové hranice, začínající těsně po . 10/11/ · Máme pro vás skvělý recept na domácí mast na bolavé klouby. Zabírá okamžitě a užívat ji můžete neomezeně. Nejlépe pravidelně v rozmezí dnů za sebou.\nMáme pro vás skvělý recept na domácí mast na bolavé klouby. Zabírá okamžitě a Domácí mast na bolest kloubů ji můžete neomezeně. Nejlépe pravidelně v rozmezí dnů za sebou. Budete se divit, jak rychlé účinky tato domácí mastička má. Je vyrobena z jednoduchých surovin, které naleznete v každé kuchyni. Recept je velmi rychlý a efektivní. Většina z nás bojuje s bolestí kloubů v pokročilém věku. Co když jsme, ale vystaveni náročné fyzické Chopartův kloub bolest a klouby nás bolí, i když jsme mladí? Důvody mohou být různé — zlomeniny, přetížení, traumata, artritida, revmatismus. Jak si tedy vyrobit zázračnou bolset na bolest kloubů?\nJsme na facebooku, přidejte se do skupiny, sledujte nové články. Domácí bylinné masti se dělají dvěma masr. V obou případech je základem masťový základ koupí se v lékárně nebo sádlo přírodní, nesolené Domácí mast na bolest kloubů i máslo. Osobně používám sádlo, poněvadž se velmi dobře vstřebává pokožkou, někomu však může vadit jeho pach. Sádlo se rozpustí v hrnci a do něj se vmíchá bylina, ze které se mast dělá – měsíček, nadrobno nastrouhaný kostival, nadrobno nařezaná lichořeřišnice, zdrhnuté listy a vršky konopí atd. Bylin má být tolik, aby byly zcela ponořené v nz základu.\nPři výrobě kostivalu se držím hmotnostního poměrunebo přinejhorším bolesy díly kostivalu a 6 sádla. Tato směs se na mírném žáru vaří asi hodinu. Pak se maast a nechá vystydnout. Další den se směs rozehřeje, opět se asi hodinu vaří a pak se přefiltruje přes plátno nebo nejlépe staré froté prostěradlo. Tím vznikne tmavá, čirá tekutina. Dokud je ještě teplá, lze do ní vmíchat např. Pak už se mast plní do lahviček a kalíšků. V chladu mast vydrží rok Strevni chripka bolest kloubu více bez jakýchkoliv konzervovadel.\nSměs mastí, např kostival – konopí, která Bolest kloubů na leve straně těla vynikající na svalové klokbů revmatické bolesti kloubů, připravíme tak, že smícháme dvě nezávisle na sobě připravené masti. Mast natírejte vždy zdola nahoru směrem k srdci. Konopí je známo svými hojivými účinky na mnoho potíží, využívá se hojně při ekzémech, vyrážkách, bolestech kloubů, svalů apod. Velice dobrých výsledků můžete dosáhnout, pokud si na postižené místo natřete konopnou mastičku ve slabší vrstvě, přiložíte igelitovou fólii, a navrch dáte ještě vrstvu látky, například ručník, bavlněnou plenu, vše upevníte a necháte působit přes noc.\nZdroj textu: www. Jste zde: Bylinkyprovsechny. Nejnovější stránka: Pýchavka obrovská, vatovec – účinky na zdraví, co léčí, použití, užívání, využití, pěstování. Domácí bylinné masti – příprava, uchování, aplikace, indikace. Další články v kategorii: Domácí bylinné masti – Prednison bolest kloubů, uchování, aplikace, indikace Bylinné Domácí mast na bolest kloubů – příprava, aplikace, indikace, mariánská lázeň Éterické oleje. Projekt Bylinky ,loubů všechny – www. Navštivte také: Domácí mast na bolest kloubů. Zbyňka Mlčocha Alkoholik.\nDomácí mast na bolest kloubů. Úlevu pocítíte již po prvním použití Proč nás bolest kloubů trápí hlavně v zimě? Právě v zimním období bolí klouby nejvíce. Předpokládá se, že je za tím zvýšená citlivost nervových vláken v kloubovém pouzdru na nízké zimní teploty. Navíc lidé méně cvičí, málo se. 10/11/ · Máme pro vás skvělý recept na domácí mast na bolavé klouby. Zabírá okamžitě a užívat ji můžete neomezeně. Nejlépe pravidelně v rozmezí dnů za sebou. 12/13/ · I doma si můžete vyrobit mast, která se běžně používá v lékařství. Stačí vám k tomu suroviny, které využívají k výrobě farmaceutických mastí. Jestli máte bolesti zad, kloubů nebo svalů a nechcete používat syntetické masti z lékáren, podělíme se o recept na domácí mast, která vám uleví od bolesti, a snadno si ji vyrobíte doma. Ingredience najdete doma v.\nBolest svalů a kloubů v těhotenství\nObsah článku: Bolest svalů a kloubů v těhotenství Bolest kloubů v těhotenství - dá se…


Snězte tu žábu! : Osobní rozvoj : Nejlepší audioknihy - Audioteka.cz\nAudiokniha Snězte tu žábu! Autor Brian Tracy, čte Jiří Miroslav Valůšek.\nVýborný základ informací a postupů, jak si udělat v povinnostech a zájmech pořádek, aby je bylo možné dobře plnit a zároveň mít i více volného času. Informace z této knížky bude dobré spojit s knížkou Myšlenkové mapy od Tonyho Buzana.


Splavnění Vltavy– Díl V. - Pavel Dlouhý: Projekt splavnění Vltavy ani dnešní počasí jsem neovlivnil. | Krimi | Budějcká Drbna - zprávy z Českých Budějovic a jižních Čech\nA tak jsme se ing.Pavla Dlouhého, místostarosty Hluboké nad Vltavou, zeptali:\nPane místostarosto, můžeme vás požádat o rozhovor?\nIng. Pavel Dlouhý: „ Ano, proč byste nemohli? Nemám problém poskytovat rozhovory, ale nejsem o ně nějak zvláště často žádán, poslední dva rozhovory jsem poskytl dvěma deníkům někdy na podzim loňského roku. Zřejmě ale od té doby nebylo žádné téma, ke kterému bych se měl vyjádřit...“\nBudějcká Drbna takové téma má! Splavnění Vltavy. Podle některých informací jste iniciátorem projektu vy?\n„ Musím říci, že ty „některé informace“ jsou zcela mylné. Nejsem a nebyl jsem vůbec iniciátorem této akce. Naopak, když tuším v roce 2005 pan ministr Palas a pan hejtman Jan Zahradník přišli s prvními návrhy na vybudování vodní cesty z Budějovic přes Hlubokou do Týna nad Vltavou, byl jsem k jejich plánům hodně skeptický. Celá věc ale měla svůj vývoj, který směřoval k realizaci projektu a dnes je ve fázi, kdy je úsek cesty hotový a bude otevřen pro lodní plavbu. A já se samozřejmě také dozvídám, že splavnění Vltavy je proto, že kmotra Dlouhého už nebaví jezdit z Budějovic na Hlubokou autem a chce jezdit lodí. Na adresu těch, kteří tyto nesmysly říkají, mohu říci jen tolik, že jsou chudí duchem nebo postiženi nadměrnou zapomnětlivostí. Už zapomněli, jak dalekosáhlé následky měly pro obyvatele domů kolem Vltavy povodně v roce 2002 a zřejmě si neuvědomují, že velice zásadní součástí projektu splavnění jsou protipovodňová opatření a regulační zásahy! Tak především tento projekt vnímám já a jestli z toho bude mít někdo prospěch, tak město České Budějovice a jeho občané. Je opravdu potřeba si uvědomit, že ta protipovodňová opatření byla v celém projektu prioritní.“\nProjekt je ale prezentován jako splavnění Vltavy kvůli turistické a rekreační plavbě? Není v tom rozpor?\n„Prezentace projektu je jedna věc a faktický efekt věc druhá a pro mě podstatnější. V tom smyslu, že prioritní je významné zmenšení rizika povodní. Ano, samozřejmě je nutné říci, že některé finanční prostředky z EU byly účelově vázány na vybudování dopravní cesty. Já to vnímám tak, že zde může vzniknout významná turistická atrakce. Hodně Čechů jezdí obdivovat vodní díla v Německu, Rakousku, Holandsku nebo tady v Čechách Baťův vodní kanál. A nejezdí je tam obdivovat jen Češi, ale miliony lidí z celého světa. A aby je mohly obdivovat, musela ta vodní díla, ty vodní cesty, vzniknout, musel je někdo vybudovat. Teď se tedy něco takového buduje tady u nás – a musím říci, to není převratný objev současnosti!Přece už Vojtěch Lanna, dnes uznávaná vážená osobnost, vozil zboží a lidi po Vltavě do Prahy. V tehdejší době, kdy byli omezeni technickými prostředky, byla pro přímou cestu po vodě překážkou skalnatá část koryta a břehů v místě, kde je dnes Hněvkovická přehrada. Neměli technické možnosti na prohloubení a rozšíření koryta, neuměli překonat skálu a tak vybudovali kanál, Lannův kanál, který byl propojením vodní cesty. Lannův kanál dnes už neexistuje, ale dobové dokumenty dokazují, že vodní cesta do Prahy byla považována za natolik důležitou, že jim prostředky na vybudování kanálu stály za vynaložení.\nI to považuji za určitý důkaz, že novodobá, současná myšlenka splavnění Vltavy, kterou jsem ze začátku přijímal hodně nedůvěřivě, určitě byla velmi dobrá.“\nUplatnil jste tedy svůj vliv ve prospěch této myšlenky? Třeba proto, aby zakázky na jednotlivé stavební práce získaly firmy vašich přátel?\n„ To je stejné, jako byste se zeptala, jestli jsem ovlivnil dnešní počasí. Opravdu někdy očekávám, kdy se dozvím, že mohu i za to, že prší. A s projektem splavnění Vltavy je to stejné. Pokud vím, byly všechny stavební práce velmi specifické, vyžadovaly nejen specializaci, ale i náležité zkušenosti, techniku a hlavně – zadání všech prací podléhalo výběrovým řízením, kde rozhodovali odborníci ze státní správy a investor. Rozhlédnete-li se po podobných stavbách v republice, všude je provádí stále tytéž velké firmy, zaměřené právě na tento typ staveb. Nejinak tomu bylo i v případě budování vodní cesty v úseku mezi Budějovicemi a Prahou.“\nJak tedy mohlo vzniknout tvrzení, že největší prospěch z této akce bude mít Hluboká nad Vltavou, město, jehož jste místostarostou?\n„ To opravdu nevím, domnívám se, že to může souviset s určitou negací nebo až závistí, která se z některých míst směrem k Hluboké ozývá. Ano, jsme město, které se rozvíjí a svým způsobem prosperuje, ale to je dáno koncepcí, kterou jsme už před dvaceti lety stanovili a podle které cíleně postupujeme a ze které mají prospěch nejen hlubočtí občané a návštěvníci města, ale třeba právě i občané Budějovic. Když se třeba o víkendovém odpoledni vydám se synem do hlubockého Adrenalin parku, potkávám tam většinu lidí z Budějovic. Totéž platí o naší letní plovárně, tváře, které znám z Budějovic, vídám i na kulturních nebo sportovních akcích. A podobné to bude i s možností plavby po Vltavě .To, že je Hluboká prostě na trase, to, že i tady bude nástupní můstek , to je dáno geografickou polohou města. Kdyby kolem Hluboké tok Vltavy nevedl, věřte mi, že bych určitě nezařizoval, aby se kvůli tomu tok řeky měnil.“\nPane místostarosto, poslední otázka.11. června se koná slavnostní zahájení plavby. Zúčastníte se?\n„ Rád bych odpověděl s nadsázkou, že samozřejmě, loď už mám připravenou a vylodím se přímo u svého domu. Ale obávám se, že by to někdo mohl vzít vážně a zítra se v novinách dočtu, že kmotr Dlouhý potvrdil, že splavnění je jen kvůli němu. Takže na vaši otázku odpovídám – pozvánku na slavnostní zahájení plavby jsem jako místostarosta města dostal. Jestli se zúčastním, ještě nevím,ale určitě se budu snažit najít si čas.“.


Polobotky OTTIMO - M17SS103-8 Černá - Společenské - Polobotky - Pánské | eobuv.cz\nPolobotky OTTIMO M17SS103-8 Černá\nZobrazit podobné modely: Pánská společenská obuv Ottimo Pánská společenská obuv Černá\nŠikovné polobotky značky Ottimo. Horní část obuví tvoří Ekologická kůže - Ekologická kůže. Interiér ekokůže, textilní materiál. Komfort nošení zvyšuje stélka z ekokůže. Podešev typická pro tento střih vyrobena z kvalitní syntetický materiál. Nadčasový střih v elegantním provedení.


Pánská košile AMJ jednobarevná JDR17/10, tmavě šedá, dlouhý rukáv | Chci KOŠILE.cz - internetový obchod\nPánská košile AMJ jednobarevná JDR17/10, tmavě šedá, dlouhý rukáv\nPánská jednobarevná košile AMJ Classic s dlouhým rukávem a barevnými doplňky. Pánská jednobarevná košile v tmavě šedé barvě s červenými doplňky. Košile se Vám bude hodit jak do zaměstnání, tak na běžné nošení i do společnosti. Košile je vyrobena z kvalitního materiálu (60% bavlna a 40% polyester), takže Vám bude v košili velmi příjemně.\ntmavě šedá s červenými kostičkovanými doplňky