Univerzita Pardubice, Fakulta humanitních studií, Katedra historických věd - PDF\nUniverzita Pardubice, Fakulta humanitních studií, Katedra historických věd\nDownload "Univerzita Pardubice, Fakulta humanitních studií, Katedra historických věd"\nLubomír Jozef Soukup\n1 Univerzita Pardubice, Fakulta humanitních studií, Katedra historických věd\n3 PRAMENY K DĚJINÁM PARDUBICKÉHO KRAJE FONTES HISTORIAE PAGI PARDUBICENSIS\n4 Ediční řada Prameny k dějinám Pardubického kraje Fontes historiae Pagi Pardubicensis [FHPP] editor: prof. PhDr. Petr Vorel, CSc. svazek 2: Deníky Františky Honlové z České Třebové (Práce studentů diplomového semináře Prameny osobní povahy v gender history ) výkonný redaktor svazku 2: prof. PhDr. Milena Lenderová, CSc. Tato publikace byla vydána s podporou Grantové agentury České republiky v rámci projektu GA 409/03/1064. Univerzita Pardubice ISBN\n5 DENÍKY FRANTIŠKY HONLOVÉ Z ČESKÉ TŘEBOVÉ FHPP 2, 2005 Pardubice 2005\n7 PRAMENY K DĚJINÁM PARDUBICKÉHO KRAJE FONTES HISTORIAE PAGI PARDUBICENSIS sv. 2 Pardubice 2005 OBSAH Lenderová Milena Úvod 9-21 Život Františky Honlové 9 Deník 18 Ediční poznámka 21 Hanulík Vladan Černá Sylvie Hudáková Andrea Jelínková Lucie Šandová Michaela Edice deníků Františky Honlové O autorech práce uveřejněné ve FHPP 2,\n9 PRAMENY K DĚJINÁM PARDUBICKÉHO KRAJE FONTES HISTORIAE PAGI PARDUBICENSIS sv. 2 Pardubice 2005 ÚVOD Život Františky Honlové Františka Honlová, dcera obchodníka s textilem, měšťana Josefa Honla (výnos z živnosti doplňoval provozováním hostince a zemědělstvím), patří k významným postavám města České Třebové. Vzpomíná na ni literární kritik, sociální demokrat František Václav Krejčí, 1 který Honlovou spodobnil v postavě tety Klánové ve svém románě Červenec. Drobnou životopisnou studii zveřejnil roku 1970 Bohuslav Štangler, 2 roku 1998 Jan Skalický, 3 o dva roky později Milena Lenderová. 4 Ve Státním okresním archivu v Ústí nad Orlicí se nachází nevelká, ale zajímavá pozůstalost F. Honlové s cennou korespondencí přijatou (větší část jí byla údajně zničena) od Gustava Habrmana, F. V. Krejčího a neméně cenným osobním deníkem. 5 Honlová patřila svým původem mezi dolní střední vrstvy; k sociálnímu vzestupu rodiny došlo především díky přičinlivosti jejích rodičů. Přišla tak na svět v rodině materiálně slušně zajištěné, ne však natolik zámožné, aby její členové nemuseli fyzicky pracovat. Přesto není představitelkou typické české ženy z typického českého maloměsta posledních desetiletí 19. a prvních 20. století vymykala se svým vzděláním, jehož nabyla především vlastní iniciativou, lišila se svými životními názory a postoji. Byla pohledná a zámožná, zůstala ale svobodná i tento stav byl atributem jisté nepatřičnosti. 1 Srov. František Václav KREJČÍ: Konec století. Výbor z pamětí. Upořádal, edičně připravil, komentáře zpracoval a ediční poznámku napsal Bohumil Svozil. Praha Srov. Bohuslav ŠTANGLER: Na Ostrově, Zprávy z muzeí od Trstenické stezky 10, 1970, s Jan SKALICKÝ: 140 let od narození Františky Honlové. Českotřebovský zpravodaj 9, 1998, s Milena LENDEROVÁ: Fána Honlová - múza z České Třebové. Vlastivědný sborník Ústí nad Orlicí 2000, s Státní okresní archiv (dále SokA) Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost. Za upozornění na existenci této pozůstalosti děkujeme kolegyni PhDr. Marii Mackové, Ph.D., za usnadnění přístupu k deníku pak současnému vedoucímu SOkA Ústí nad Orlicí Mgr. Radimu Duškovi, za významnou pomoc při přípravě obrazové dokumentace ředitelce Městského muzea v České Třebové Mgr. Janě Voleské. 9\n10 Narodila se v České Třebové 29. září 1858 v čp. 52 jako dítě Josefa Honla, 6 syna tkalce Antonína Honla a Viktorie, rozené Pospíšilové, a jeho druhé manželky Františky, rozené Pávkové z Velké Řetové. Na svět jí pomohla porodní bába Alžběta Dušková a druhý den po narození ji pokřtil na Františku Viktorii kaplan Josef Ullmann. 7 Bratr Josef byl o tři a půl roku starší, narodil se 15. března Když byly Františce dva roky, odstěhovala se rodina do Litomyšle. Zde 18. září 1860 přišel na svět mladší bratr Václav, zemřel však v necelých dvou měsících. 9 V Litomyšli zůstali Honlovi jen rok, pak se vrátili do Třebové, kde otec koupil hostinec u Zelené brány, 10 jednopatrový dům čp. 85, zbořený roku K domu patřil velký dvůr a zahrada, kam chodili cvičit nejen žáčci místní školy, ale i hasiči a posléze členové DTJ. Obr. 1: Hostinec Honlových u Zelené brány v České Třebové 6 Z prvního manželství s Annou, roz. Šponarou, dcerou českotřebovského měšťana, měl Honl dceru Barboru, narozenou 4. března Dne 28. únoru 1852 porodila Anna Honlová mrtvého chlapečka. Státní oblastní archiv (dále SOA) Zámrsk, Sbírka matrik, 1951 N, Matrika narozených Česká Třebová, fol. 260, SOA Zámrsk, Sbírka matrik, 1952 N, Matrika narozených Česká Třebová, Ibid. 9 Ibid., 1310 N, Matrika narozených Litomyšl, Věra SEKOTOVÁ: V té třebovské hospodě. Z historie českotřebovských hospod. Česká Třebová 1998, s\n11 Obr. 2: Hostinec Honlových (detail) Paní Honlová přivedla na svět celkem pět dětí, rakvičku ale chystala ještě dvakrát: Augustin, narozený 28. srpna 1863, zemřel šestiletý, 11 František, narozený 9. října roku 1866, zemřel v květnu roku Vzpomínky na rané dětství měla Františka Honlová jen málo zřetelné. Vychodila pětitřídní obecnou školu v České Třebové, jako osmiletá zažila pruskorakouskou válku a příchod pruských vojáků do České Třebové dne 7. července Po ukončení školní docházky zůstala doma, aby se zdokonalila v šití, vaření, vedení domácnosti, aby se naučila pečovat o domácnost i hospodářství. Někdy před rokem 1875 ji dali rodiče na dvě léta do německé vyšší dívčí školy v Moravské Třebové. 13 Jednalo se o soukromý ústav, který roku 1840 založily sestry třetího řádu sv. Františka. 14 Ke škole patřil penzionát; učily se zde dívky z okolních českých krajů literním předmětů, ručním pracím a především němčině, která byla považována za nezbytný distinktivní znak společenského vzestupu. Platilo to i pro rodinu Honlovu. 11 Ibid., 1952 N, Matrika narozených Česká Třebová, Též SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost, Deníky, fol. 118, zápis z SOA Zámrsk, Sbírka matrik, 3076 N, Matrika narozených Česká Třebová, , fol. 88; SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost, Deníky, zápis ze , fol Ibid., zápisy z , , fol. 112, Rudolf HIKL: Moravská Třebová. Náčrt jejích dějin. Moravská Třebová 1949, s. 92. Zařízení zřejmě nenaplňovalo podmínky pro to, aby mu podle čl. 4 říšského zákona z 25. května 1868 mohla být přiřknuta práva školy veřejné. 11\n12 Obr. 3: Paní Honlová s dětmi Josefem a Františkou polovina 60. let 19. století (Archiv Městského muzea Česká Třebová) Kdy začal vztah mezi Honlovou a chudým soustružnickým tovaryšem Gustavem Habrmanem nevíme, ale jistě se tak stalo až v době, kdy se Honlová přiblížila třicítce. Prvním dokladem je kartička s pomněnkami datovaná 16. září 1888, kterou mladé ženě poslal Habrman z Paříže. 15 K manželství vztah nevedl, ostatně Fána by sotva byla ideální manželkou. Víc než domácnost ji bavila četba, zajímalo ji umění, ochotničila (v 80. letech byla dokonce jednatelkou ochotnického spolku Hýbl, jedná žena mezi ostatními výbory). 16 Ve spolku prokazatelně pracovala ještě roku 1903, 17 byla činná v místním Sokole, scházela se a volně rozprávěla se studenty. Krejčí vzpomínal:...se slečnou Honlovou [...] nemluvil jsem skoro o ničem jiném než o zájmech národa, pokroku a svobody, či jedním slovem, o věcech politických... Věc 15 SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost, Korespondence přijatá, G. Habrman F. Honlové Vztah mezi Honlovou a Habrmanem dokládá i F. V. KREJČÍ, srov. c. d., s SOkA Ústí nad Orlicí, Okresní úřad Lanškroun, Katastr spolků, neinv. 17 SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost, Korespondence přijatá; F. V. Krejčí F. Honlové\n13 tehdy ve venkovském městě velmi vzácná, tak jako bylo samo už čímsi zvláštním, přijímala-li třicetiletá neprovdaná žena sama ve svém domě návštěvy mladého muže. 18 Obr. 4: Portrét asi třicetileté Františky Honlové (Archiv Městského muzea Česká Třebová) Dům, který zdědila Honlová po rodičích, se postupně stával jakýmsi českotřebovským literárním salonem vedle Krejčího a Habrmana byli jeho pravidelnými návštěvníky Max Švabinský, (Honlová se s ním seznámila prostřednictvím třebovského rodáka, pianisty Karla 18 KREJČÍ: c. d., s\n14 Vejrycha, jehož sestru si malíř vzal), Růžena Svobodová (do Třebové jezdila asi od roku 1894), 19 bratři Alois a Antonín Hajnové (Antonínovi poskytla Honlová roku 1894, po procesu s Omladinou, útočiště a seznámila ho s Miroslavem Vyskočilem), pražský advokát a pozdější primátor Karel Baxa, novinář Jiří Pichl, herec Vinohradského divadla Eduard Pražský, z místních pak strojvedoucí Ferdinand Jankovský, učitelé K. O. Hubálek a Karel Vencl (když roku 1908 zemřel, dala mu Honlová vypravit ze svého domu pohřeb a zaplatila kremaci v saské Žitavě v rakouských zemích až do roku 1918 žádné krematorium nebylo), Theodor Pichl a další. 20 Svůj antiklerikalismus a češství dávala zcela nepokrytě najevo. Když roku 1884 otevřel majitel místní textilky Hermann Pollack v Parníku německou opatrovnu, Honlová se rozhodla k činu. Absolvovala kurs pro učitelky mateřských škol (nejspíš v Praze) a roku 1887 založila ve svém domě českou opatrovnu, kterou sama provozovala, patrně z dědictví po otci. V České Třebové již jedna opatrovna evidentně česká existovala: v městském archivu se dochovaly stanovy opatrovny dítek ze 16. listopadu 1865 a její řád z 26. června Opatrovna Františky Honlové byla zjevně zakladatelčinou soukromou iniciativou, nesporným vlasteneckým gestem. Česká Třebová, která zaznamenala v 70. letech, za starostů Alexandra Vrby a Jana Rybičky, hospodářský, společenský a kulturní rozmach (roku 1870 byl založen Sokol, o tři roky později Sbor dobrovolných hasičů, roku 1874 vznikla ze čtenářského spolku agilní Občanská beseda), se v posledních letech 19. století stala baštou socialismu. Hlavními hlasateli této ideologie byli vedle Habrmana a Krejčího Jiří Pichl, František Buříval, Jan Pelikán všechno českotřebovští rodáci. 22 Především Habrman postupně převedl pokrokářku Honlovou na svou víru : napříště bude vystupovat jako zastánkyně sociálních demokratů, bude pro ně v Třebové pracovat, šířit jejich myšlenky, kolportovat sociálně demokratický tisk. 23 Pod vlivem sociálnědemokratických přátel sílil antiklerikalismus Honlové. Když 6. července 1893 navštívil Českou Třebovou královéhradecký biskup Eduard Brynych, podílela se slečna Honlová výraznou měrou na tom, že jeho příjezd proběhl bez uvítání Ibid., s. 224, ŠTANGLER: c. d., s Z písemností jasně vyplývá, že tuto opatrovnu vydržovalo město; pracovala v ní kvalifikovaná vychovatelka a dvě opatrovnice. Srov. SOkA Ústí nad Orlicí, AM Česká Třebová, C-26B, kart. č Bohuslav ŠTANDLER: Česká Třebová minulá a dnešní. Česká Třebová, 1947, s SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost, Korespondence přijatá; František Soukup Františce Honlové, 3. května ŠTANGLER: Na Ostrově, s\n15 Obr. 5: Společnost na zahradě Františky Honlové před rokem 1913 (Archiv Městského muzea Česká Třebová) Proslula jako místní filantropka. Kde její vlastní prostředky nestačily, věděla si rady. Ve snaze pomáhat českotřebovským chudým využila své známosti s Habrmanem, který se stal poslancem. Za války se mu několikrát podařilo prosadit mimořádný příděl uhlí pro místní stravovnu (po léta se nacházela v domě Honlové) a ohřívárnu, stejně jako pro českotřebovský polévkový ústav. Když se v první československé vládě stal ministrem školství a národní osvěty 25 a posléze ministrem sociální péče, 26 prosby Honlové nabyly na intenzitě. Habrman prosadil zvláštní příděly pro českotřebovské matky a kojence (obrátil se i na Alici Masarykovou), 27 příděly potravin pro školní děti aj. Honlová byla 4. července 1919 zvolena do městského zastupitelstva, pracovala v komisi pro sociální péči, chudinství a chorobinec. 28 Nadále sháněla peníze pro chudé a pro své malé svěřence, kde se dalo: dokonce u českotřebovského rodáka MUDr. Antonína Müllera, který se usadil a provozoval praxi v Chicagu. Habrmanovi se svěřila s úmyslem odkázat svůj dům městu s tím, že by v něm zřídilo a provozovalo opatrovnu. Habrman odpověděl koncem prosince 1923: Pokud jsem Vás poznal a pochopil, obětovala jste celý svůj život pro 25 Byl jím do nástupu úřednické vlády v září Od září 1921 do listopadu 1925 (vláda Edvarda Beneše a první vláda Antonína Švehly). 27 SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost, Korespondence přijatá; G. Habrman F. Honlové Ibid., Osobní doklady. 15\n16 jiné s vytrvalostí a trpělivostí, které jsem téměř u žádného jiného člověka nenalezl. Bylo by tudíž zaslouženým a krásným činem, kdyby na místě, kde tolik jste pro dobro jiných myslela, pracovala a snažila se zmírniti jejich bídu a utrpení, sama na sebe zapomínajíc, vybudován byl ústav, který by ztotožňoval s stal se zjevným pomníkem konání a činů celého Vašeho života. 29 Obr. 6: Děti z opatrovny Františky Honlové, kolem roku 1900 (Archiv Městského muzea Česká Třebová) Dne 27. května 1929, dva dny před smrtí, dala Honlová sepsat svou poslední vůli. O posledních věcech přemýšlela zřejmě již mnohem dříve patřila k zakládajícím členům Krematoria, spolku pro spalování mrtvých. Byla zpopelněna v Pardubicích, nad rakví promluvili její dva nejbližší přátelé: Gustav Habrman a F. V. Krejčí. 30 Dědicem veškerého jejího jmění (bude vyčísleno na Kč 25 haléřů, po odečtení dluhů zůstalo Kč 20 haléřů), především domu se zahradou, se stalo město Česká Třebová, s tím příkazem a pod tou 29 Ibid., Korespondence přijatá; G. Habrman F. Honlové, SKALICKÝ: c. d., s\n17 podmínkou, že město Česká Třebová v domě tom a na zahradě té trvale zřídí tak zvané jesle ku opatrování batolátek, do dvou let po jejím úmrtí. 31 Testament zůstal nenaplněn, dům se k uvedenému účelu nehodil, nároky na péči o dítě byly přece jen mezi válkami vyšší, než tomu bylo v posledních desetiletích 19. století. Byla-li filantropie prvním krokem k emancipaci žen v českých zemích, 32 pak životní běh Františky Honlové jakoby dokládal opačný směr: od vlasteneckého uvědomění, přes emancipaci (profese učitelky mateřské školy) a politické uvědomění k filantropii, podmíněné socialistickým učením o nespravedlivém uspořádání společnosti. Dá se tento vývoj považovat za všeobecný? Těžko říct: vzdělaných žen z dolních středních vrstev, bystrých, levicově orientovaných, nekonvenčních filantropek, se zájmem o literaturu a umění, se smyslem pro humor, korespondenčně mimořádně výkonných zatím mnoho neznáme. Lze doufat, že Fána Honlová nebyla příkladem ojedinělým. Obr. 7: Pohřeb Františky Honlové květen 1929 (Archiv Městského muzea Česká Třebová) 31 SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost. Pozůstalostní řízení. 32 Hélène VOLET-JEANNERET: La femme bourgeoise à Prague Genève 1988, s. 275 an. 17\n18 Zaznamenávala rytmus všedních dnů i vybočení z každodenních stereotypů (6. června Deník Dne 31. března 1875 si Františka Honlová založila deník bylo jí šestnáct pryč a udělala to, co tisíce dívek v jejím věku. Psala na volné listy, které skládala do jednotlivých složek, deník se tak skládá z pěti sešitků. 33 Mají celkem 135 foliantů, zápisky nebyly paginované, pomocnou paginaci na fotokopiích jsme provedli při editaci. Na rozdíl od šlechtických dětí, které si psaly deníky povinně a pod dozorem vychovatele, na rozdíl od potomků vzdělaných středních vrstev, kde nebyl dohled samozřejmostí, nicméně psaní deníku vychovatelé a rodiče většinou tolerovali, psala mladá Honlová deník tajně, proti vůli matky a navzdory jejím občasným represím. Do knihy papíru (byla rozhodnuta popsat každý den čtyři listy, toto předsevzetí jí však dlouho nevydrželo, což je patrné už u druhého sešitu, založeného 14. července 1875) psala vcelku pravidelně, většinou každý den. Několikadenní cesury jsou způsobeny zabavením deníku matkou, jen vzácněji liknavostí pisatelky. V roce 1875 se poslední zápis vztahuje k 21. říjnu, pro rok následující máme jako první k dispozici zápis vztahující se 23. září. Část zahrnující oněch jedenáct měsíců se nesporně ztratila, neboť pisatelka přiznává pouze liknavost v průběhu uplynulých deseti dnů. 34 V roce 1876 dovedla zápisky až k 31. prosinci, rok následující končí 11. březnem. Pokračování nemáme k dispozici pokud vůbec existovalo. Poslední měsíce roku 1876 jsou ve znamení krátkých zápisů. Zůstavitelka psala obden, někdy jsou pauzy i delší:...právě mi napadá, že sem příliš pohodlná, zanedbávám denník náramně, konstatovala 2. prosince 1875 popsala katastrofický průběh krupobití a bouřky v České Třebové), neshody s rodiči (vztahy v rodině nebyly zdaleka idylické právě jedna taková rodinná bouře ji 31. března 1875 přivedla k psaní deníku), zachytila své dojmy z četby, přiznala zájem o druhé pohlaví: Ti kluci co u nás dělají novou podlahu se mi líbějí, ach kdo mě [!] se nelíbí?, 36 poznamenala si 21. května Uvědomuje si, že se svou pověstí, svou nezkrotnou a nepokojnou povahou bude partnera těžko hledat, 37 přesto je její náklonnost k jistému Kt., první lásce, a pak k jakémusi Čt. nepopiratelná. 33 Zápisy se dochovaly pro období 31. března dubna 1875, od 21. dubna do 31. května 1875, v obou případech jsou zápisy nejrozsáhlejší, dále pro období 31. května června 1875, kdy pisatelka trochu polevila, torzovité zápisy od 14. července do 21. října 1875, pak pauza a poslední sešit pro dobu od 23. září 1876 do 14. března Srov. zápis z 29. září 1876: Nepsala jsem již deset dnu zumyslně ; SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost, Deníky, fol Ibid., fol Ibid., fol Ibid., fol. 51, 55,\n19 Obr. 8: Ukázka z deníků Františky Honlové, zápis z (SOkA Ústí nad Orlicí, Františka Honlová, Osobní pozůstalost, Deníky, fol. 2) 19\n20 Popisuje možnosti povyražení v malém městě, jež tvořily posvícení, bály, představení ochotnického divadla. Učí se anglicky a rusky, chce cestovat do Ruska. 38 Její náboženská víra byla už v tomto věku vlažná, 39 třebaže docházela pravidelně do kostela snad na nátlak matky. Trápí ji útisk Slovanů na Balkáně, válka, k níž tam došlo. V prostředí národně probudilé České Třebové je rozhodnou českou vlastenkou, 40 třebaže ani v tomto ohledu nešetří sebeironií: To se tedy Jungmann na tobě dočkal nezdárná Češko!! Již vidím, že z tebe nic nebude, vlastně že budeš ničemou z Otrapova, či jak se to panství jmenuje? 41 Deníky Františka Honlové upoutají na první pohled nezvyklou dávkou sebekritičnosti, sebeironií, 42 kritickým postojem k maloměstskému prostředí a k soudobým v podstatě nepřekročitelným společenským konvencím. 43 Postupem doby se zápisky stávají konkrétnější, pisatelka si klade otázky po smyslu života. 44 Uvědomuje si omezení, které by měla jako žena respektovat deník tak do určité míry vypovídá o gendrovém konstruktu posledních desetiletí 19. století:...žena, vlastně děvče, v mojích poměrech jen otrokyní bez vlastní moci je. Žijem v devatenáctém století, nesmysl což může čas za několik zpátečnických náhledů? Kéž bych jich bylo jen několik! 45 Žena se má držet doma, nepít alkohol a nekouřit, šít a vyšívat nic z toho Františka Honlová neuznává. 46 K vojenské povinnosti mužské populace města se vyjadřuje s mírným pohrdáním 17. dubna 1875, v souvislosti s odvodem bratra Josefa, napsala: Zítra přijde Sepl a naplní naši máti nevypravitelným zármutkem, v pondělí odvod, ach jak škubne pokaždé to slovo mým upřímnou sesterskou láskou naplněným srdcem! Věru kdyby smýšlely všecky sestry jako já a milenky kdyby se pod prapor náš přidaly, pak zajisté ty 38 Ibid., fol. 2, zápis z Probudíc se z libého snu, přistoupí ke mně máti a s nepříliš přívětivou tváří mi praví, bych šla do kostela ku zpovědi. Rozumí se, že sem spala dále, téměř do 7 h[o]d[in], já ku zpovědi! Ze hříchu se vyznat je tak nepřirozené, ach snad to svit měsíce, jenž se zaleskl v oku mém. A zpověď jakouž konaly sl[ečny] chovanky pí. Kn. je nad míru hloupá. Se zkroušeným srdcem tedy přicházejí z největší pokorou. Formuli odříkávají a pak: těžkého hříchu si nejsem vědomá a lehkým sme všichni podrobení! Ne, ne ode mne se taková zpověď nemůže očekávat, a jinačí též. Zkrátka nepůjdu. Ibid., fol Nechť jest povolání naše jakéhokoliv druhu, chceme vždy co řádné Češky vlasti věrně sloužit plníce své povinnosti. Pro ni zemřít jest naše slast. Ibid., fol Ibid., fol Srov. např. zápis ze 4. dubna 1875:...ale mám, jak se říká, řezanku v hlavě ; z 23. dubna 1875: já osel, já mezek, já hřbet - tato nelichotivá označení se opakují na několika místech. Ibid., fol. 13, Zápis z 6. června 1875:.Jaké události bouří mysl všech obyvatelů ulice, k níž i my náležíme? Žena prchá od muže!! Pro takovou malichernost nemusejí se věru ty dobří lidičky horšit [...] Soudci se shromažďují k vážnému rokování nad přestupkem, jakéhož se snad ubohá žena dopustila. Sestává [se] soud ten z dvou rytířů od šídla, jednoho s náprstkem, jedné mlékařky, dvou obstarožních matron, ponocného a hezké němé Hany... Ibid., fol Dne , v den svých osmnáctých narozenin, napsala: A co jsem vykonala za dlouhou dobu, jež tak rychle uplynula? [...] Doposud nic dobrého... Ibid., fol Ibid., fol Lepší je práce na poli, než šití. ;...vykouřila sem 7 doutníků a tolikéž žejdlíků piva sem vypila...! ; Ač je to romantičtější pro děvče, já však děvče nejsem, duchem totiž. Ibid., fol. 30,\n21 páni bratříčkové tak hrdinský si nepočínali. Mně je to k smíchu, to výská každý a dodává zmužilosti proň slzícím a pouze proto, by byl obdivován, nu, ode mne nebude v tomto případě nikdo chválu slyšeti. 47 Psala při svíčce, pera a inkoust si kupovala za své úspory. Kvalita písma závisí na kvalitě pera: měla-li nové, je písmo pravidelnější a úhlednější. Rukopis Honlové se během vedení deníku změnil: zápisky vztahující se k roku 1876 a 1877 jsou už psány rukopisem dospělé ženy, který si jen mírně pozměněný uchovala do konce života. Jazyk, kterým je deník psán, je jazykem českých dolních vrstev. Písemný projev není prost gramatických chyb. Mluvilo se česky, ovšem mluva byla zohavena množstvím germanismů. Honlová se učila anglicky a rusky ojediněle tak objevíme výpůjčky z těchto jazyků. Přitom je zřejmé, že pisatelka byla obratná stylistka, snad lze mluvit i o určité dávce literárního talentu. nechybí však ani literární klišé 48 ne nadarmo byla Honlová náruživou čtenářkou, sledující především soudobou českou literaturu. Škoda, že deník zůstal torzem. Pisatelce buď došla trpělivost, nebo se další svazky deníku ztratily. Poslední zápis je z 11. března Ediční poznámka V deníku se nachází velké množství vlastních jmen, včetně zkratek, jejichž nositele nelze většinou identifikovat. V takovém případě jsme upustili od vysvětlující poznámky. Pokusili jsme se sjednotit psaní velkých a malých písmen (např. v případě názvu místního výletního místa, Hor, pro který užívala Honlová střídavě velkého a malého počátečního písmena, jsme sjednotili na majuskulní H). Koncovky sloves v minulém čase jsme ponechali beze změny, pokud nebylo zjevné, k jakému podmětu se sloveso vztahuje; pak jsme tvar označili jako pravopisnou chybu. Odchylky od současného jazykového úzu jsme ponechali, na nezpochybnitelné gramatické chyby upozornili. Aby byl text srozumitelný, doplnili jsme interpunkci na ni Honlová vůbec nedbala. V textu jsme ponechali i citoslovce e, které Honlová především v první polovině textu ráda užívala, často více méně neopodstatněně. 47 Ibid., fol Temnota lesní, jíž sem kráčela, zdála se mi býti příšernou. Kroky mé ozývaly se a odrážely v mnohých ozvěnách. Zpěv ptactva se mísil s šelestěním stromů. Klekla sem na posvátném tom místě, z něhož lze na rozkošnou vyhlídku pozřít. Neplakala sem, jen slzy kanuly mi z oka myslela přála sem si zemřít. Ibid., fol\n22 EDICE DENÍKŮ FRANTIŠKY HONLOVÉ /fol. 1/ března Franka Honlová /fol. 2/ Poslední dny t[ohoto] m[ěsíce] byly pro mne důležité, e, události plné. Na začátku sem žila tak bezstarostně do světa ovšem 4. nebo 5., právě nevím, měla jsem vážný strašný úmysl: buďto zmrznout nebo cestovat do Ruska. Než sem doma, kde mám tu čest můj deník psát, a proč. Ovšem, proč má své proto, byla sem zkrátka a moudře svévolná a zdržela sem se u J. D. až do 10 h[o]d[in] a náš fotr mne nechtěl pustit domů. Když však naše máti byla tak láskyplná a otevřela mi, tu začal proud přemilostných nadávek z úst se mu řinout, že sem ani poslouchat nestačila. Věřej mně, já jsem byla jim jako když by do mne zčista jasna hrom uhodil. Ovšem, tušila sem cos takového, ale bylo předce pro mne překvapující novinou, abych se z domova klidila, že mne fotr již nechce vidět. No já nemyslela, že by náš fotr špásoval, proto sem hned byla ochotná jeho vůli vyplniti a sbírala sem své věci, jak mi fotr nařídil. A coby vzácné publikum řeklo, že sem si vzala? Měla sem všeho všudy 12 Kr. Do látky sem si vzala: zápisní knihu, as 5 archů papíru, ruskou mluvnici, mapy Rakouska a Itálie, a jo, také Ameriky mapu sem si vzala sebou, kdybych se tak náhodou do Ameriky podívala, abych věděla, kam se obrátit mám a co víc, ano, modlitební knihu. Pomyslete si, ta jezuitka [s] sebou chtěla vzít jen na to konto, chtělalť totiž přes Moravu jít, aby pobožní lidé se nad ní tím spíše slitovati a čeho prosí. Aj, ona chtěla takřka jít fechtem [?], as 2 tužky a jiného si nepamatuji, ale vězte byly to samé nevyhnutedlné potřebné věci a již brala pero do ruky, aby napsala dojemné rozloučení, leč napadlo ji: Jak kdybych nikam nešla?! Nu ale to nemůže být, už je rajze fertyk 49 a čeká jen, až budou 4 h[o]d[in], že se vydá na cestu. Ještě neví na kterou stranu pak se předce rozhodne, že půjde přes Semajn 50 do Knappendorfu, 51 kdež se chce zdržet několik dní a pak chce cestovat do Olomouce, odkudž do Slezska. Ach nemějme /fol. 3/ o ní [!] strach, ona se již míni [!] být v Polsku u nějakého zemana atd., zkrátka po cestě dosti, vlastně velmi romantické, odpočívá ještě romantičtěji a příjemně, že se baví, netřeba dokládat. Aby se však na tak dalekou cestu trochu posilnila, jde dosti brzy spát a usne s plačem [!] se 49 Reise fertig, něm., být připraven na cestu. 50 Patrně Semanín, obec v bývalém okrese Litomyšl. 51 Knapovec, farní ves v bývalém okrese Ústí nad Orlicí. 22\n23 slzami v očích, lkáť ubohá nad nevděčností lidskou, nad svou opuštěností. Zvláště nad tím jí srdce puká, že kdyby ji vskutku puklo, že by ani žádný ji nepolitoval, ba že by si toho žádný nepovšim, že její Jasnost již nežije. Je to bol strašný a nevděčný, světe, ona chce umřít, chceť vědět, co as tomu lidé říkají, jak o její smrti soudějí. To vše je nevypsatelné, to se dá jen cítit, ale tak jak ona t[o] nemůže nikdo, pročež nikdo nepochopí co ouží její dech! Nu, ona nyní sladce spí, andělé se vznášejí nad zbožnou hlavou její a ochraňují jí ode všeho nebezpečenství. Ba ne, poslouchá, právě se totiž vzbudila, kolik je hodin, a slyš, právě se bijou ¾, na kolik však neví, nu může ještě tedy ¼ h[o]d[iny] spát. Vždyť nemusí právě o čterech [!] h[o]d[inách] vyjíti a je slabá, venku je zima a mohla by nastydnout. Všecky tyto moudrý důvody se jí křižujou v hlavě, uposlechne tedy hlasu rozumu a chce dále spáti, leč mezi tím co rozumovala, uplynulo ¼ h[o]d[iny] a bije se právě 6 h[o]d[in], vstane tedy, nemyslete však, že jí to rmoutí. Toto ona rozumuje znovu, má-li se vydat na cestu nebo má-li zůstat doma, by nezarmoutila fotra a mutru, a ona citlivá že je, to již víte. Ona tedy je nemálo nakloněna nejít nikam, leč tu zavzní [!] fotrův hlas: Seber co je tvého a kliď se, abych tě ani neviděl! Nechoď mi ani na oči! Tu se vzchopí a praví k sobě, vlastně odpovídá: Má se státi. A již kráčí rychle po chodbě do světničky pro šaty určené, ne však aby si nějaké šaty vzala sebou na cestu, toto, ona si bere jen šátek, aby nezmrzla, je to jen předce velký hřích, tahle sebevražda. Ha, smějte se, jak je přioděná romanticky, popsala bych vám to, leč pro mne je to nemožná věc, protože odění popisovat neumím. Již je u dveří a otvírá a v tom vkročí její /fol. 4/ paní mutra na chodbu a zadrží ji se slovy: Co chceš dělat? Ona dosti hrdě ji opakuje slova fotrova a praví: Když mne nechce otec vidět, tedy jdu! Tvář tu matky zbledne a ona zvolá, nikam nejdeš, pojď snídat. Když frajle 52 ještě váhá co má dělat, zlomí se její hrdost a ona pláče vzdor tomu, že to není romantický a jde snídat a pak do chrámu p[áně], a tážete se, zdali myslí již na svou cestu? I ne, ona jde pokojně domů a je celý den jak ovčička a její lidi ji také ničím žádným a vzpomínkama na jitro dne tak důležitého neobtěžujou. Druhý den již trochu okázala růžky a třetí dokázala, že také trkat umí. Včera sem byla jak můj slib mi káže doma a měla sem to potěšení spatřit p. Kt., šelť okolo našich oken, teče voda skokem atd. Zachvěla sem se, neb co člověk očekává, e, mezku, co píšeš, čekající člověk, totiž s toužebností čekající zardí se při spatření cíle svých tužeb. Kdo však překvapen, již vidím, že špatně znám logiku a chci-li pravdu říci, neznám tu slečnu ani trochu. Inu, tak se to na tom světě plete, hlupákům že vždycky štěstí kvete, a že já jsem hloupá, to dosvědčily v pondělí karty. Osude, jak s nade mnou rozhodl ještě nevím, rozsudek, 23\n24 mám-li žíti, neb Ale já si myslím acisi [!]. Chtěla sem se učit včera rusky, ale neměla sem příliš chutě k učení, tedy sem se odebrala o ½ 11 na odpočinutí. Kolik je teď h[o]d[in] nevím, ale mnoho do 12 nebude scházet. Ach, dnes mám divné výrazy, ale acisi [!], pro mne sou dobré a jiný nesmí tento, e, tyto zápisky číst. Ale dnes zasloužím eminenc, 54 jestli budu každý den tak pilná, tedy popíšu ještě půl d [!], e, nic, ale ráda uvidím, co budu psát, když nikam po celý měsíc duben nepůjdu, krom neděle a mus [!], e, mezku. Dnes je venku měnivo, slunce svítilo skrz závoj, ale hvězdy sem uviděla jasně, i Siria 55 sem dnes pozdravila, leč neloučila sem se s ním, já nevděčná a nešlechetná. Ha, 12 h[o]d[in]?! Toť nemožné, spát se mi sice nechce, ale zima je strašná, že mi až péro z ruky padá a já místo d-k [!] dělám ne! Mně jest všecko poddáno, neznám. /fol. 5/ 1. dubna, totiž Aprile Ach ouvej! O dnes přenešťastný den, dál nevím, já vůbec žádnou píseň celou neumím. Žádnou? Aj aj! Vždyť umím Hej Slované, nu několik jich předce bude, ale venku je strašný vítr a nebyla dnes ani jedna hvězda k spatření. Musím se podívat jak vypadají mé náručky 56 večer, vlastně mám jen jednu hotovou, eminenc právě nezasloužím, ale jsou krásné, hamba povídat. Aj, slečna chtěla v trochu lepším slohu psát a trochu více pravopisu dbát a na krasopis nezapomínat a vskutku, co si slečinka umíní, to se stane. Nevím, nevím, popíšu-li dva listy dnes, jak mám uložený, ale nechť píšu bez rozmyslu, do 16. t[ohoto] m[ěsíce] musí tato kniha být popsána, třeba bych měla psát o viděních, e, chtěla sem napsat o snech. Nu, dnes se mi nic nezdálo, ale příští noc si dám pozor, a že sem se tak o viděních zmýlila, musím říci, že <na>, e, že v ně nevěřím. Můj inkoust mně již nebude dlouho sloužit, kdo ví, jestli ním dopíšu tyto zápisky, a je od Glm., proto jej mám ve zvláštní úctě. Dnes, e, každý den píšu to ošklivé dnes, ráno, copak se stalo? Hm nic a odpoledne taktéž, myslela sem tak romanticky, až strach, že když sem se upamatovala, že sem na velmi prozaické zemi, tak, hm, tak tak, nebylo nic, aspoň nyní nevím, zda-li mně to dojmulo. Ach já píšu! Jen dělám sobě ostudu, aj aj, písmo ošklivé je tedy ostuda pro slečnu a, o čem si celý svět povídá. Je tedy čest, aj aj, divné to náhledy. Hm, já povídám též ledacos, a předce to není pro nikoho ostuda, a nu, co chceš. Čemu se as tamti dobří lidičky smějou, že až ubožáci kašel dostali a kdo to as je a kde? Samé to otázky na něž mohu jen částečně odpovědít, kdo? Nevím kde, možná ve 52 Frajle, z něm. Freulein, slečna. 53 Křížek patrně nahrazuje slovo zemřít. 54 Ve staré školní klasifikaci se užívalo pro výbornou. 55 Sirius zde zřejmě hvězda zimní oblohy, ale tohoto jména užívá Honlová též jako přezdívky nejmenovaného muže. 24


Jak využít enzymy k léčbě zánětů, pročištění krve a posílení imunity - Vylectese.cz\nV dnešním článku se zaměříme na funkci a účinky systemických enzymů (nazývaných také proteolytické enzymy) a na jejich využití při léčbě i prevenci širokého spektra zdravotních problémů.\nVe spojení s enzymy slovo „systemické“ znamená to, že působí celotělově, v mnoha soustavách lidského těla. Tyto enzymy se podílejí nejen na trávení, ale působí v celém těle, ve více systémech a orgánech.\nCo je enzym?\nEnzym je biokatalyzátor – něco, co pomáhá něčemu jinému k tomu, aby to mělo lepší a rychlejší výkon. Chemické reakce jsou obecně pomalé, avšak enzymy tyto reakce urychlují.\nBez enzymů by chemické reakce, díky kterým žijeme, byly příliš pomalé na to, abychom přežili. V lidském těle se nachází asi 3000 enzymů, které se podílejí na více než 7000 chemických reakcích.\nI když jednou z důležitých úkolů enzymů je trávení, není to jejich jediná nebo poslední funkce.\nMezi důležitější úkoly, které mají proteolytické enzymy (bílkoviny štěpící), jsou například protizánětlivé, antifibrózní, čistící, imunitní, antivirální či protirakovinné účinky.\nV následujících řádcích si je podrobněji rozebereme.\n1. Přírodní protizánětlivé účinky\nEnzymy jsou první linií obrany proti zánětu (1, 2, 3). Zánět je reakcí imunitního systému na jakékoliv podráždění, ať už chemické, mechanické, radiační, toxické, bakteriální, virové a jiné.\nŘekněme, že máte poraněné pravé koleno. Po zaznamenání takového podráždění imunitní systém vytvoří bílkovinný řetězec, který se nazývá Circulating Immune Complex (ve zkratce CIC), který je specifický (obrazně řečeno na míru šitý) pro pravé koleno (za objev tohoto mechanismu byla v roce 1999 udělena Nobelova cena).\nCIC se přesune do pravého kolena a způsobí bolest, zarudnutí a otok, tedy všechny znaky zánětu. Toto je zpočátku užitečná reakce, protože je to upozornění na to, že v koleně se děje něco špatného a vyžaduje to pozornost.\nAvšak samotný zánět způsobuje další podráždění, na což tělo reaguje výrobou dalších, ale nyní už škodlivých CIC.\nAspirin, Ibuprofen a ostatní nesteroidní protizánětlivé léky mají stejný účinek – brání produkci CIC.\nBrání však produkci všech typů CIC, včetně těch, které jsou velmi užitečné a potřebné, například ty, které podporují výstelku tenkého střeva, a ty, které zajišťují správnou funkci ledvin a jater.\nZ toho důvodu jsou takové léky zdraví škodlivé. Jen v USA každoročně podlehne těmto přípravkům 20 000 lidí a dalších 100 000 skončí v nemocnici s poškozením jater, ledvin a krvácejícími střevy (4, 5).\nProteolytické (bílkoviny trávicí) enzymy na druhé straně jsou zcela bezpečné a bez nebezpečných vedlejších účinků. Není u nich známa toxická dávka (6).\nNejlepší u nich je, že tyto trávicí enzymy dokážou rozlišit užitečné CIC od neužitečných, protože fungují jakoby na principu zámku a klíče – mezi jejich zuby projdou jen správné CIC a strávené/zničené jsou jen ty neužitečné.\nTo zredukuje zánět na nezbytné minimum (užitečný, alarmující zánět) a zároveň se minimalizuje i bolest.\n2. Antifibrózní účinky\nTrávicí proteolytické enzymy mají schopnost trávit a hojit fibrózní (zjizvenou) tkáň (7).\nFibróza je zjizvená tkáň a většina lékařů si z výuky anatomie pamatuje, že je to právě postupná fibróza tkáně, která pomalu vede lidské tělo k smrti.\nV samém počátku procesu stárnutí, tedy ve věku asi 27 let, se produkce enzymů v těle začíná snižovat. Děje se tak proto, že tělo je během svého života schopné vyrobit jen určité množství enzymů.\nVelkou část z toho spotřebuje tělo právě do 27 let.\nV tomto věku si tělo začíná uvědomovat, že pokud by pokračovalo ve stejném tempu enzymatické spotřeby, velmi brzy by se tak využila celá výrobní kapacita a při takovém tempu spotřeby enzymů by se člověk nedožil více než 40 let.\n(Právě kvůli poruše výroby enzymů u dětí s cystickou fibrózou se tyto děti málokdy dožijí více než 20 let, vzhledem k akutnímu nedostatku enzymů trpí postupným zajizvováním plic, což nakonec vyvrcholí jejich selháním.)\nJelikož je tělo velmi sofistikované, radikálně sníží využití enzymů – začne si samo dávkovat enzymy jakoby kapáním z kapátka namísto dosavadního dávkování ze lžičky.\nDůsledkem je to, že se tím sníží schopnost reparace tkáně a tělo není schopno zabránit nadměrnému ukládání fibrinu kdekoliv v těle, ať už jde o místa po obyčejných poraněních až po vnitřní orgány a cévy.\nTo je čas, kdy se například u žen začínají projevovat nemoci jako fibrocystická nemoc prsu, myomy, pozánětlivé patologické změny na děložním čípku, endometrióza a u většiny z nás se pomalu začíná potichoučku vyvíjet dobře známá ateroskleróza (kornatění cév nebo prostě zajizvovaní cév).\nPozději se díky ukládání fibrinu (zajizvovaní) začínají zmenšovat vnitřní orgány (včetně mozku), které ztrácejí na výkonu.\nI kvůli nízké produkci enzymů se v pozdějším věku rány (včetně zlomenin) hojí hůř, jsou tvrdé a zanechávají viditelné jizvy. Samozřejmě jsou zde kromě nedostatku enzymů i jiné faktory, například nedostatek vitamínů a minerálů.\nPokud nahradíme sníženou produkci enzymů, je možné kontrolovat a redukovat zjizvenou a fibrózní tkáň, která tělo zatěžuje.\nMnozí američtí lékaři, a zejména specialisté v oblasti plastické chirurgie, si až nyní stále více začínají uvědomovat, že pomocí enzymů lze vyhladit dokonce i staré jizvy od chirurgických ran, plicní fibrózy, ledvinové fibrózy až po keloidy staré několik let.\nLékaři v Evropě o těchto věcech vědí už dávno a enzymy používají orálně v léčbě podobných onemocnění více než 40 let. Pokud nahradíme ztracené enzymy, můžeme kontrolovat a snížit množství zjizvení fibrotické tkáně v našem těle.\n3. Čištění krve\nKrev není jen řekou života, ale i řekou, pomocí které se buňky a orgány zbavují nepotřebného toxického materiálu (smetí).\nBílkoviny trávicí enzymy podporují cirkulaci krve tím, že krev zbavují nadměrného množství fibrinu, který způsobuje přílišné zahuštění krve a konečným výsledkem jsou krevní sraženiny, infarkty nebo mrtvice.\nVeškerý tento nepotřebný materiál by měl být filtrován játry, avšak většina lidí v současné době má játra mnohem méně výkonná (často jsou samotná játra ve stavu chronické či akutní toxicity), a tak se toxický materiál dostává zpět do krve.\nToxický materiál pak koluje v krvi čekáním na to, až se uvolní místo v játrech a až bude dostatek enzymů, které toxický materiál vyčistí. Takový koloběh může trvat dny až týdny (8).\nPo užití systemických enzymů mimo jídla je žaludek nevyužije na trávení potravy, ale přecházejí do tenkého střeva, odkud se vstřebávají do krve, kde se podílejí na systemickém trávení a takto odlehčují zátěž jater tím, že:\nodstraňují nadbytek fibrinu z krve a snižují slepování krvinek. Už jen tyto dva účinky enzymů pomáhají předejít krevním sraženinám a stavům, jako jsou infarkty a mozkové příhody (mrtvice) (8).\nštěpí mrtvý/odpadový materiál na menší částice a umožňují mu rychleji opustit krevní oběh vyloučením do tlustého střeva (8).\nčistí FC receptory v bílých krvinkách, čímž podporují jejich funkci, schopnost a připravenost čelit infekcím (9).\nA tady se dostáváme k jedinému upozornění, pokud jde o užívání enzymů.\nTy by neměli užívat bez souhlasu a dohledu lékaře pacienti s hemofilií a ti, kteří užívají léky ředící krev jako Heparin, Coumadin, Phlavix, Warfarin a podobné, jelikož enzymy mohou zvýšit jejich účinek a způsobit tak přílišné zředění krve.\n4. Imunomodulační účinek\nTrávicí enzymy mají adaptační schopnost optimalizovat stav těla a imunity (9).\nKdyž imunitní systém slábne, stáváme se náchylnými k infekcím. Nicméně, jak bylo zmíněno, enzymy imunitu podpoří.\nA naopak – pokud imunita pracuje přehnaně, pak systém vyrábí protilátky, které napadají vlastní buňky těla (jako je tomu u sklerózy multiplex, revmatoidní artritidy, lupusu apod.).\nV takovém případě enzymy imunitní systém „zchladí“ tak, že takové protilátky stráví.\n5. Antivirální účinek\nViry jsou nebezpečné, protože se v těle množí. K tomu, aby toho byly schopny, se potřebují spojit s DNA v buňkách těla pomocí média, kterým je vnější bílkovinná stěna buňky.\nTa po proniknutí viru do buňky několikrát zhrubne, čímž napadenou buňku a samotný virus brání/schovává před imunitou.\nCokoliv, co dokáže narušit integritu viru chránícího bílkovinný obal, má schopnost umožnit imunitě jednak zničit virus a jednak zabránit jeho dalšímu množení (10, 11).\nTrávicí enzymy umí rozlišovat mezi bílkovinou (resp. bílkovinným obalem), která je normální a taková, která chrání virem napadenou buňku (jak bylo zmíněno, je to mechanismus podobný zámku a klíče).\nNemocnou bílkovinu následně stráví a umožní imunitě virus zničit. Nakonec stráví pozůstatek – fibrin.\n6. Protirakovinné účinky\nPrincip je podobný jako u antivirálního účinku.\nEnzymy tráví bílkovinný ochranný obal zhoubných buněk, čímž umožňují lepší přístup imunitě, jakož i protinádorovým lékům (ať už přírodním, nebo chemickým).\nExistuje více než 200 publikovaných výzkumných prací na téma vstřebatelnosti, využití a léčebných účinků orálně podávaných systemických enzymů.\nVyhledáváním v centrální medicínské databázi PubMed pod klíčovými slovy jako serrapeptase, papain, bromelin, trypsin, chymotrypsin, papain či nattokinase se dostanete k rozsáhlým pracím ohledně enzymů, jejichž medicínské využití má alespoň v Evropě a Japonsku více než 40letou minulost.


Čeká nás druhý Zápas století? Ivan Buchinger může přepsat historii OKTAGONu! | Top-Fight.cz\nGabor Boraros, Ivan Buchinger, Jakub Štáfek, Vojto Barborík\nI když na sebe velkou část pozornosti strhl boxerský duel Štáfek vs. Borároš, nejzajímavější informace na tiskové konferenci OKTAGON Time byla ohlášení zápasu o pás pérové váhy.\nPrávě špičkové obsazení tohoto souboje nadchlo fanoušky i odbornou veřejnost. O Ivanu Buchingerovi se hovořilo dlouho a jeho účast byla prakticky jistá. Jeho soupeř byl však dlouho neznámý. Volba nakonec padla na toho nejpovolanějšího, to talentovaného Vojto Barboríka.\nOsmadvacetiletý borec jede bez porážky již od roku 2014! V současnosti čítá jeho vítězná série deset zápasů. Nadaného bijce si také všimla i slavná polská organizace KSW, kde Vojto si zažil letos na jaře úspěšnou premiéru.\nKrysztofa Klaczeka předčil ve všech směrech a v polovině druhého kola uškrtil na Rear-Naked-Choke. Barborík je členem OFA a Buchinger tak dostane možnost získat i druhý titul OKTAGONu při vzájemném souboji dvou největších slovenských gymů. Pás pro šampiona lehké váhy připnul Buki po triumfu nad Rony Paradeiserem. S obsazením zápasu vyjádřili spokojenost i oba jeho aktéři.\n„Nevím, jak ten zápas bude probíhat. Sem připravený a budu nachystaný na každý aspekt tohoto boje. Ale jednu věc vím. Já si nemyslím, že vyhraju, já jsem o tom přesvědčený a s tím jsem sem přišel,“ prozradil nahecovaný Barborík, ale ani Ivan Buchinger se nedržel zpátky.\n„Jak vidím tento zápas? Myslím, že to hovoří samo za sebe. Toto bude asi nejlepší zápas v OKTAGONu, který jsme tu zatím měli, protože já i Vojto jsem velmi kvalitní zápasníci. Když budeme bojovat na 5 x 5 minut, bude to druhý zápas století.“\nPo oznámení složení titulové bitvy ihned propukly spekulace, zda se náhodou souboj dvou excelentních zemařů neodehraje spíše v postoji. Ivan na podobnou otázku odpověděl následovně.\n„Nevím, jak se připravuje, já ale neprozradím, jak se na něho chystám já. Myslím si však, že tento souboj bude probíhat v postoji i na zemi, a že to bude trvat minimálně tři-čtyři kola.“\nJako poslední zhodnotil šampion lehké váhy rozdílnou motivaci obou hvězd.\n„On má co ztratit, může přijít o hodně. Když se mnou prohraje, budu šampion v OKTAGONu a on potom nemůže jít v KSW o titul. Ale může i hodně získat, když se mnou vyhraje, protože já jsem teď největší vlk v šestašedesátce i sedmdesátce. Může si říkat, co chce, ale já jsem tam teď nejlepší. A když porazí tohoto nejlepšího, může hodně získat.“\nJak vše dopadne, to se dozvíme už 11. září na turnaji OKTAGON 27 v Bratislavě. Buď zažijeme korunovaci prvního dvojnásobného šampiona, nebo definitivní potvrzení mistrovských ambicí talentovaného borce.\nDo akce budou muset nosítka! věří Rozenstruik, jenž plánuje Blaydesovi zařídit lístek do nemocnice


Belgie nepodepíše smlouvu CETA s Kanadou, oznámil belgický premiér Michel | Svět | Lidovky.cz\n24. října 2016 11:03, aktualizováno 15:27 Lidovky.cz > Zprávy > Svět\nPředseda valonského parlamentu André Antoine a valonský premiér Paul Magnette. | foto: Reuters\nPRAHA Belgický premiér Charles Michel oznámil předsedovi unijních summitů Donaldu Tuskovi, že jeho země nyní nemůže podepsat obchodní smlouvu mezi Evropskou unií a Kanadou (CETA). „Ultimátum nebude možné respektovat,“ řekl také předseda valonského parlamentu André Antoine v rozhovoru pro belgické rádio RTL.\nMichel to podle belgických médií uvedl po jednání s představiteli regionálních vlád. Trvá tedy odmítavý postoj valonského parlamentu k dokumentu. Evropská unie dala o víkendu Belgii čas do dnešního večera, aby věc vyřešila.\nPo Michelově oznámení není zatím jasný osud na čtvrtek plánovaného summitu EU-Kanada. Na něm měla být šest let vyjednávaná obchodní dohoda podepsána. Kanadská strana už dala najevo, že bez podpisu dokumentu, se kterým souhlasí všechny ostatní země unie, nemá konání schůzky velký smysl.\nTermín pro federální belgickou vládu stanovila EU nejspíš po konzultaci s Kanadou. Dosud se nikomu nepodařilo přesvědčit frankofonní region Valonsko, aby s CETA souhlasilo. Vlády všech 28 členských zemí EU dohodu s Kanadou podporují.\nJádrem problému je podle dostupných informací ochrana investic a její vymáhání skrze speciální soudy. Smlouva má být podle Valonů používána jako mustr pro další dohody například s Japonskem nebo USA, proto by měla být dotažena do detailů.\n„Chceme transparentní (dohodu), chceme, aby demokracie byla respektována,“ podotkl v rozhovoru předseda parlamentu Antoine. Podle něj však transparentnost chybí v unijních smlouvách obecně.\nValonský premiér Paul Magnette v sobotu potvrdil, že je stále proti dohodě. Avšak ujistil, že zbývá už vyřešit pouze „některé malé problémy“. Jen několik dní by podle něj mohlo stačit k tomu, aby dohoda posílila normy EU a stala se silným precedentem pro budoucí obchodní jednání EU s partnery.\nŠéf valonských socialistů, Elio Di Rupo, budoucnost smlouvy taky nevidí. Pro server LeSoir.be řekl, že vyjednávání potrvá minimálně týdny.\nPolicie v Belgii našla kalašnikovy, obvinila dva muže z teroristické činnosti\nE. Erat Valoni jsou rozumní lidé, a hlavně nejsou připo z EU. Velmi dobře. 18:48 24.10.2016\nDavid.79 Jakmile se EU stane muslimskou a průměrné IQ klesne o 20 bodů, tak tyto dohody... 16:49 24.10.2016\nJ. Čížek Když někdy čtu ty vaše "příspěvky", anonyme, tak mám spíše pocit, že... 17:01 24.10.2016\nDavid.79 Chápu, prostě nemáte argumenty, tak útočíte...nevím koho se snažíte ukřičet:-) 17:04 24.10.2016\nJ. Kodeš á zase lejno esták svinka řitolezec -žvejká jako ruská kráva na pastvě na krymu... 17:05 24.10.2016


Rozhovor s Helenou Vondráčkovou o manželství: Vydržet s… | Kafe.cz\nUž více než šestapadesát let je Helena Vondráčková stálicí českého hudebního nebe\nUž více než šestapadesát let je Helena Vondráčková stálicí českého hudebního nebe. Jak ale v minulosti přiznala, nebylo jejím holčičím snem stát se zpěvačkou. Bavila ji sice hudba, hrála na kytaru a klavír, ale původně chtěla studovat filologii.\nPak ale přišel rok 1964 a všechno bylo jinak. Otec Helenu přihlásil do soutěže Hledáme nové talenty a bylo „vymalováno“. Zrodila se pěvecká hvězda, která nás bavila, baví a určitě bude těšit svými písničkami ještě hodně dlouho.\nBohužel člověk míní a život mění. Téměř rok se vinou koronaviru smrsklo kulturní i společenské dění na minimum. Jak tuhle dobu prožíváte vy?\nNezbývá mi než se smířit s touto smutnou realitou. Samozřejmě že se mi stýská po práci, po kontaktu s publikem, po fanoušcích a po přátelích, ale na druhé straně se snažím respektovat všechno to, co nás s manželem může jakýmkoli způsobem ohrozit. Ta vidina toho, že se jednou zase na pódium vrátím, mi k tomu dává sílu.\nDoba rozhodně není veselá, myslíte si, že se přes to všechno dá i v současnosti najít něco příjemného, co by lidem zlepšilo náladu a pomohlo jim dívat se na svět optimističtěji?\nJak se říká, všechno zlé je pro něco dobré. Měla jsem alespoň možnost udělat si pořádek ve věcech, na které v normálním běhu nezbýval čas. Mohu se starat nejen o rodinu, o sestru se švagrem, kteří jsou v nedalekém domě s pečovatelskou službou, ale i o naši dvanáctiletou fenku německého ovčáka, která už potřebuje stálou péči. Samozřejmě je mi líto, že se mé plánované turné na letošní rok, jehož termíny se neustále posouvají, muselo už několikrát odložit. Během koronavirové doby se mi však podařilo natočit album výhradně českých a slovenských autorů s názvem Tvrdohlavá a velmi mě těší, že přestože ho nemohu živě prezentovat, mám na něj báječné ohlasy.\nHelena Vondráčková a Martin Michal Zdroj: Profimedia.cz\nPřes všechny zákazy a příkazy existují, jak jste říkala, i světlejší chvíle. Co třeba ta, která přijde dvaadvacátého února, kdy oslavíte osmnácté výročí svatby? Jak se chystáte?\nUrčitě letos neplánujeme žádnou hromadnou party s přáteli, poprvé za osmnáct let, ale neznamená to, že si výročí s manželem neužijeme. Určitě tím naše oslava neutrpí. Naopak nám je spolu dobře a není nic, co by náš vztah a tu zmíněnou oslavu narušilo.\nLidé většinou spolu, alespoň v počátcích vztahu, chtějí prožít romány. Postupem času se v mnoha případech tak nějak jejich předsevzetí smrsknou na mnohem kratší žánry. Jak se dá vydržet s jedním chlapem skoro dvacet let?\nJe to tedy makačka. Nám to ale nedělá žádný problém a nemyslím si, že by náš společný život nebyl pestrý. Vždycky jsme měli a neustále máme společné zájmy a s mým mužem, který je velmi vynalézavý, se nikdy nemůžu nudit.\nNa tohle téma si chtěl své říci i manžel. Takže jaký je pohled na zmíněné „literární“ žánry od něj, ponorková nemoc nehrozí?\nVzhledem k hyperaktivitě mé ženy rozhodně ne. Jsou dny, kdy ji vídám jen zezadu. Už se těším, až nám zase bude umožněno pracovat a na koncertech si odpočinu.\nZpěv je vaše doména a hlavní disciplína, ale jste i zdatná zahradnice a obávaná tenistka. Ani jedno se, bohužel, v současné době provozovat nedá. Byla jste si alespoň pro udržení fyzičky místo plavání zabruslit na zamrzlý bazén?\nTu šanci nemám, jelikož bazén mám zakrytý. Ani tento sport, který jsem vždycky milovala a chtěla se stát krasobruslařkou, jsem v této sezoně kvůli koroně neměla možnost provozovat. Ale pohybu nezůstávám nic dlužná, ráno denně cvičím, jezdím na rotopedu a posiluji. Každý den se snažím chodit na dlouhé procházky. V blízkosti bydliště máme krásné brdské lesy, které k procházkám přímo vybízejí.\nVěřme, že tu covid nebude prudit dlouho. Co chystáte, až ho pokoříme a život se vrátí do starých dobrých kolejí?\nBudu koncertovat, až se budou lesy zelenat. Už se na to strašně těším!\nPrinc William a Kate opět nechali své fanoušky alespoň trochu nahlédnout do svého soukromí. Vévodkyně totiž na sociální síti sdílela příspěvek k…


Sport Utility Vehicle a Crossover | dinar.blog.auto.cz\nBlog.auto.cz > dinar.blog.auto.cz\t> Sport Utility Vehicle a Crossover\nK napsání této úvahy mě vedl test X6ky na Auto.cz, ve kterém jsou pokládány obvyklé otázky po smyslu SUV resp. crossoverů podobného typu. Mimochodem testy M. Fokta se čtou jedna radost, v jeho postřezích je cítit vyježděnost a zdravý přístup k věci.\nProdejní úspěch X6ky je hezkou odpovědí na všemožná tvrzení, zejména ta často omílaná o tom, že doba SUV resp. zvýšených variant končí, že doba si žádá jiné, zákazníci se od těchto aut odvracejí a podobné zaručeně platné informace, které nejsou ale nic než jen přáním, jež bývá otcem myšlenky. Realita je zcela jiná, trh tato auta žádá a žádat bude. A tahounem je právě segment luxusních SUV resp. crossoverů, který pak svou existencí dává život podobným autům v nižších třídách, vždyť touha jezdit v něčem podobném tomu, v čem jezdí pracháči, je věčná. A proč ti bohatší tato auta chtějí, proč není za podobné peníze v lux segmentu sedan jasnou volbou? Protože tito lidé se také mění, stejně jako celá společnost, a ono slovo Sport v názvu SUV je nutno chápat mnohem více ve vztahu ke sportu, k jehož provozování vás auto doveze s dostatečnou porcí Utility, než ve vztahu ke sportovnímu charakteru jeho jízdních vlastností. Většina bohatých lidí žije aktivním životem a auto už pro ně není jen prostředkem dopravy na parkoviště golfového klubu, chtějí po něm více. A tady lux sedany nemají šanci, tedy pokud někdy někdo viděl sedmičku či esklasse řítit se prachem polní cesty nebo se kolem něj mihla se střešním nosičem plným horských kol, ať mi pošle fotku, rád přiložím do kategorie kuriozit.\nProto SUV, nastoupila a urvala si místo, které jen tak nepustí, ta všemožná SUV a crossovery, při jejichž hodnocení se často používá slovo kompromis. Ale je to opravdu ten správný výraz? Opravdu takto řešená auta znamenají slevování z požadavků promítnuté do jakési formy kompromisu? Pokud má někdo pochybnosti o jízdních kvalitách např. oné X6, doporučuju svezení. Testy se vždy hemží větami, „výborné jízdní vlastnosti na třídu SUV, ale kombík střední resp. vyšší střední je lepší a dává větší smysl… atd., atp.“ Sám střídám pravidelně velké SUV se sedanem vyšší střední, jež je v této třídě etalonem jízdních vlastností, a mohu zodpovědně prohlásit, že hlavní rozdíl není ani tak v účinnosti těchto aut na silnici jako ve faktoru zábavnosti. Ano, nižší auto je čitelnější a snáze se při jeho řízení dají navodit pocity sportovního svezení, ale špičková SUV nezaostávají ve své performance zdaleka tolik, jak se tvrdí v testech. Jen se u toho člověk míň baví, ale faktem zůstává, že taková X6 z hlediska schopností svého podvozku zpráská 90% toho, co na silnici může potkat. A „vo tom to je“, prostě tu prakticky žádný kompromis není, je tu spíš bonus možnosti přelítnout z asfaltu na polňačku, strčit do kufru psa nebo kola. Pětka v kombíku zvládne ta kola, ale polňačku už ne, sedmička navíc vyžaduje psa, který není klaustrofobik. Sport Utility, mají to v názvu, a je to přesně to, co je na autech tohoto typu lákavé, X6kou se dá vzhledem k reprezentativnosti jejího designu používajícímu „rychlé“ tvary bez uzardění přijet na obchodní jednání, jehož ostatní účastníci parkují venku esklasse, ale opět bez uzardění se dají na něj v pátek naložit ta horská kola a vyrazit lesní cestou do nejbližších kopců. Opravdu tato kategorie někomu připadá nesmyslná? Tedy, ptám se těch jejichž myšlení nebloudí v kruhu hlášek o malých penisech a blondýnách za volanty podobných vozů. Dle mého je X6 trefou do černého, trefou do tepu doby.\nBlues Blues info\tGTI po šesté\n1 600 reakcí na Sport Utility Vehicle a Crossover\n5. 5. 2009 v 10:39mno...\nAk je X6 „trefou do tepu doby“ tak potom nerozumiem, prečo VW v Bratislave, kde sa robia Touragy, Q7 a Cayenne v máji už po tretí raz tohto roku odstaví výrobu…\nTo že Ty na tom aute jazdíš do terénu, resp, za športom je fajn.\nAle stavím sa s Tebou o fľašu pekného vína (mám doma Tramín červený od Mrvu, ročník 97… mňam), že 90% týchto úaut asfaltovú cestu nikdy neopustilo a trúfam si tvrdiť, že cca 30 % týchto aút neopustilo ani mesto…\n5. 5. 2009 v 11:03Kuko\nSe vším víceméně souhlasím, ale přesto se mi ta X6 prostě nelíbí….\nNemá žádný význam špiritizovat, z jakého důvodu si „pracháči“ X6-ky kupujou (možná jsou čekačky na Cayenna moc dlouhé ). Prodávají se jak teplé housky jak přišli na trh, a nevypadá to, že by se to mělo v nejbližší době. Pro mně je to nepochopitelné čistě z vizuálního hlediska, vedle X5 mi to příjde takový kočkopes, ale proti chuti ….\n5. 5. 2009 v 11:11Dinar\n Čemu nerozumíš? Že momentálně je krize a neprodávají se auta? Podívej se na poměry v trendech prodejů lux sedanů vs. SUV a pak mi řekni, že se pletu.\nTa sázka je hezká, jsi schopen dát nějaká relevantní data k podpoře svého tvrzení, že 90% těch aut nikdy neopustí asfalt? Raději mi pošli nějakou tu fotku esklasse s koly na střeše.\n5. 5. 2009 v 11:12Dinar\n Ale jo, prostě se ti nelíbí, a koupil by sis raději třeba RR Sport, mě šlo spíš o to, v čem je smysl podobných aut.\n5. 5. 2009 v 11:46Beaumont.\nTo snad nemyslíš vážně, že bys strkal psa do kufru sedanu !?! A ukaž mi psa, který se v 7er nevejde pohodlně na zadní sedadla\nNemám nic proti tomu, když si někdo pořídí X6, ale opravdu tomu nerozumím. X5 (nebo ML, Cayenne…) ještě dejme tomu, to je alespoň relativně prostorné, praktické a na té polní cestě nebo v horách o něco lepší než (řekněme) 5er kombi s xDrivem. X6 nicméně postrádá i tu prostornost a praktičnost.\nA když už někdo má na auto kategorie X5 / X6, připadá mi logičtější koupit si za ty peníze DVÉ auta – jedno na „běžné ježdění“ (třeba to 530xd Touring) a k tomu zábavné auto, podle chuti buď terénní (třeba hard core typu Wrangler, pro méně extrémní potřebu typu polní cesty + hory třeba Grand Vitara) nebo sportovní (třeba 130i, abychom zůstali u BMW)…\n5. 5. 2009 v 11:49T613\nHledat smysl u aut je vcelku nesmyslné obecně. Kdyby se v nich hledal smysl tak máme unifikované krabice.\nSUV mají „smysl“ v tom, že kombinuje dobré užitné vlastnosti s výhodami terénních vozů. tedy pocit bezpečí s dobrým výhledem. Navíc člověk nemusí mít strach, že urazí část nárazníku o patník\n5. 5. 2009 v 11:52Emel\nS běžnou polní cestou si taková 5 kombi poradí taky… a vnitřním prostorem X6 trumfne. Problém je možná v tom, že je 5 touring za hodně podobné peníze a X6 je přece jen trošku větší kus auta, navíc 4×4 se u 5 dá koupit jen k některým motorizacím (k 5.0 ne) a hodně lidí má z pohonu zadku u tak silného auta trošku obavy. Pokud se bavíme o 5.0, je X6 naladěná o 30kW silněji, to také není k zahození.\nV tomto ohledu se mi nejvíc líbil minulý Allroad, to byl ideální kompromis pro převážně silniční provoz s nějakou tou polní cestou… bohužel nová verze už nevypadá zdaleka tak dobře.\n5. 5. 2009 v 11:57webpaja\nSouhlas az na X6 na parkovisti pri obchodnim jednani… Dokazu si predstavit prijet v X5, „sestka“ se mi moc libi, ale minimalne u nas pusobi dosti kolotocarsky. A nahrazeni limuziny vyssi stredni crossoverem je zda byt stale prirozenejsi… At se to nekomu libi, nebo ne.\n5. 5. 2009 v 12:11Kuko\nDinar – jasně, já souhlasím s tvým výkladem smyslu X6.\nPro mně X5 vypadá jako lépe využitelná, ale to je čistě subjektivní pocit. V X5/X6 jsem snad nikdy nepotkal jet 4 člennou rodinu, takže místo vzadu asi nebude rozhodující při koupi takového vozítka, že\nRanger Rover se mi líbí, to si trefil.\n5. 5. 2009 v 12:18Dinar\n Jasně, běžně psy vídám na zadních sedačkách sedmiček. Ale vážně, to co řešíme je rodinné využití, praktičnost, tj. vzadu sedí děti a pes musí do dvojky, a pak styl, tj. auto nevypadá blbě na obchodním jednání ani s koly na střeše. Jinak s praktičností X6 to není žádné drama, do většiny aut se pět lidí vejde taky jen teoreticky a pokud už člověk nemá dospělé děti (ty s ním pak stejně nejezdí), je prostor vzadu naprosto o.k. a kufr je větší než třeba v Cayenne.\nA pokud jde o ježdění s pětkou po polňačkách, tak na to rovnou zapomeň, tady jde o světlou výšku, xdrive nic neřeší, problém je v tom, že nějakou lepší polňačku zvládne i většina běžných kompaktů, ale z vyšší střední prakticky nic, ono se stačí podívat na rozdíl světlé výšky mezi třeba oktávkou a pětkou.\nA ano, dvě auta jsou řešení, ale ne každý chce dvě auta, nemluvě o tom, že i onen zmiňovaný argument (tato auta jezdí jen ve městech) je lichý, většina SUV s motorem podél má skvělý rejd a vysoký posaz znamená i výborný přehled např. na parkovištích, prostě s těmi auty se dobře manévruje i v městských podmínkách.\n5. 5. 2009 v 12:23Emel\n Dinar: výborný přehled na parkovištích u X6 jsem právě nezaznamenal, parkování pozadu mezi auta je docela tragédie… ještě že parkovací senzory jsou snad v základu, výhled dozadu dává vzpomenout na Lamborghini Countach ;-).\n5. 5. 2009 v 12:23Dinar\n Asi bychom se dostali k tomu, co je běžná polní cesta, ale já jsem nikdy neměl odvahu vzít pětku mimo cestu, tam opravdu stačí málo. Než jsme koupili SUV, brával jsem si pro tyto příležitosti firemní oktávku.\nJo, allroad je taky dobré řešení, ono je to v podstatě dobrání se k tomu samému jinou cestou, jedna snižuje a zjemňuje „teréňák“, z toho je pak X6, druhá zvyšuje a obrňuje kombík a dostanem se k allroadu.\n5. 5. 2009 v 12:28Dinar\n Např. chceš vyjet z řady aut a sedíš nad nimi, vidíš přes ně, jestli je volno a můžeš vyjet. V tom je ten přehled. V X6 jsou senzory standardem a kamera je v podstatě samozřejmostí z příplatků, ale i tak, na ta obrovská zrcátka odcouváš cokoliv. Pokud jsi měl problém v X6, pak si tě neumím představit couvat v novém megane coupe.\n5. 5. 2009 v 12:30Beaumont.\n Dinar: Tak pokud chceš vozit čtyři lidi a psa, tak je jakýkoliv sedan dost nesmysl, to chce jasně kombi nebo SUV.\nParkovat s X5 / X6 ve městě bych opravdu nechtěl, ať s jakýmkoliv vybavením (senzory…) a výhledem. Ono i s takovým Peugeotem 406 Break to není žádná legrace a spoustu kratších parkovacích míst prostě musíš oželet a jet dál… Do města to chce něco mini, například MINI\n5. 5. 2009 v 12:37Dinar\n No, a to kombi pořád tak trochu připomíná užitkáč, navíc, v lux segmentu se nedělají, tady ta X6ka nebo Range sport dávají perfektní smysl, je to auto odpovídajícího postavení a navíc se spoustou výhod z hlediska jiného než business využití. O tom celou dobu píšu. A ten nejvíc omílaný argument ztráty mrštnosti apod. resp. vysmívání se sportu v názvu SUV, je jednak mimo, protože ti nejlepší jako je X6 zvládnou na silnici většinu běžných aut a pak sport v názvu je třeba brát tak jak jsem nahoře napsal, je to odvoz ke sportu, názvem SportUV není myšleno, že je v tom zakleto auto na okruh.\nS tím parkováním to říkáš přesně, buď skokana do města nebo auto, ale pak argumentace, že SUV jsou na prd kvůli své velikosti neplatí, dneska je delší kdejaké mondeo než většina SUV.\n5. 5. 2009 v 13:29GTI\nPrémiová kára, prémiovej článek. Jistě. V životě je vždy výhodnější moci řešit to, proč si koupit jednu ixšestku, než to, proč si nekoupit žádnou. Svět aut není o malých penisech či o blondýnkách, svět aut je o… autech. O autech malých, velkých, vysokých. Čas od času se něco nepovede (Vel Satis apod) ovšem většinou se to povede. Je to proto, že tvůrci aut jsou také lidé a tudíž poměrně věrohodně odtušují, co by asi tak člověk mohl chtít. Fantastické je to, že ti tvůrci nejen vyhovují našim představám, ale že ty naše představy i posouvají dále.\nAktuálně zažíváme třeba právě segment aut dokonale definovaný bavorskou ixšestkou. Velmi s Dinarem souhlasím, ano, ta ixšestka přece fantasticky doplňuje život těm lidem, kteří na ni mají. Vždyť Dinarův obraz – S-klasse se zahrádkou… to je všeobjímají odpověď všem škarohlídům. Není vůbec důležité, kestli by si ji autor blogu, ty či já koupil. Každý jsme jiný a každý hledáme u svého auta něco (trochu) jiného. Ovšem jen hlupák může automobilové segmenty členit podle blondýnek či penisů. To je právě než odraz myšlení duševního švorcáka. Jak ten příznačný logan tak rolls mají svou automobilovou logiku.\nPředstavuj si to tak, že pro řadu lidí je koupě třeba toho bavoráka finančně tak stresující, jako pro tebe jedno číslo Autotipu… No, a tihle lidé kupují to nejlepší z nabídky. Argument, že si mohou koupit třeba Logana v kombíku nasvědčuje jenom tomu, že ani o životě, ani o lidech, ale ani o sobě nevíš vůbec nic. Neboť, kdyby ses nedej bože dostal do postavení toho platinového kovboje, nechal by sis udělat na té bavorské ixšestce křídlo ještě větší, než máš dneska na civicovi z roku… devadesát dva…\nTedy ceňme vkus platinových kovbojů. Mají to o poznání těžší, než ty. Tobě nezbývá, než vybírat auto v akci, platinový kovboj musí řešit dilema zda G, GL, Range, Q7, X5, X6… nebo snad něco ze zámoří? Ano, je to těžké vybrat si a vůběc… umět si vybrat. Koupit si to nejlevnější na trhu umí každej ňouma, pořídit si bílé BMW X6 je výsadou silných.\nJednotlivé segmenty jak svým, zaměřením, tak svým kvalitativním a tedy i cenovým rozpětím pokrývají naše potřeby i zájmy. A než o to jde. Švorcák za záclonou si holt ovšem musí při pozorování té blondýny vystačit s pravačkou a svým… penisem.\n5. 5. 2009 v 13:36Navtech\nSkvělý pohled Dinare, i když pro spoustu maloměšťáků asi bez účinku. Je to stále o hledání důvodů, proč je ta „kia“ nejlepší volba. Parkování, terén, malý ptáci, blondýnky… Pořád stejný přiblblý argumenty. Nevim, co bych měl na parkování říkat já a ani moje manželka nemá s velikostí (auta)žádný problémy. Někdy je to sice složitější, ale i tak už z principu nikdy neparkuju do nějaký mezery, protože jsou všude mindráci, co si rádi „kopnou“ do většího, když je nikdo nevidí. Parkovací senzory, kamery a další, pro někoho zbytečný věci, k podobným autům patří a je to jedna z prvořadých věcí u tipování výbavy. Prostor a užitnou hodnotu podobných aut většinou žádnej kombík nenahradí a z hlediska komfortu už vůbec ne. Přesto chápu, že pohled na X6 třeba z nějaký hondičky nasere.\n5. 5. 2009 v 13:36Emel\nDinar: problém s couváním jsem měl, prostě hrana kufru je tak vysoko nad zemí, že přes ní nevidíš přímo za auto a ten mrtvý prostor je dost velký. Kamera nebyla.\nŠpatný výhled dozadu je třeba i v mé oblíbené 407 SW, byl v Octavii I a asi bude i v Meganu Coupe, o couvání s přívěsem ani nemluvě… jasně, zvládne se to, ale nic příjemného to není.\n5. 5. 2009 v 13:56Dinar\nGTI, Navtech: díky za podporu, už jsem myslel, že budu muset přiznat manželku blondýnu i malý penis.\n5. 5. 2009 v 13:57Emel\nNavtech: pokud stojí diskuse 5 Touring vs. X6, tak to zřejmě nebude o maloměšťáctví… spíš o prioritách a o (skutečném, nebo idealizovaném) přístupu k životu.\n5. 5. 2009 v 13:59Dinar\nEmel: neber to osobně, diskutujem.\n5. 5. 2009 v 16:03Navtech\n Emel… To je snad jasná věc, snad se tě něco nedotklo! Problém je v tom, že si někdo myslí, že máš malý péro, když chceš X6, přitom u 7er za „skoro“ stejný peníze ho to téměř nenapadne. Dinar to tady vypsal naprosto dokonale. K čemu je mě S-class, když tam nedám kočárek, kolo, lyže a další krámy. Ze zkušenosti to nedám ani do E-clas, nebo 5tour, nebo už musim přinejmenšim zvažovat, co jo a co ne. Druhá věc je samozřejmě na co auto používáš, nebo kolik jezdíš a kupovat si velkou bednu pro jednu dovolenou v jugo za rok je pro někoho zbytečný. Mě třeba vožení plechů navíc nevadí, ale už jen z hlediska vyššího posezu a pohodlnosti nastupování je pro mě limusína hodně vzdálená.\n5. 5. 2009 v 16:08kuko\nmně by spíš zajímalo, že když vlastníci malých přirození jezdí X6 a pod., čím jezdí vlastnící pořádné výbavičky\n5. 5. 2009 v 16:19Navtech\nLagunou za čtyřistapade.\n5. 5. 2009 v 17:12GeekStar\nSkvělá úvaha, musím říct, že jsi mi tuhle záležitost trochu „odkryl“, takhle jsem se na to nekoukal. Sice jsem na tom asi stejně jako Kuko pokud jde o ten Range Rover , ale musím říct, že na tom, co píšeš, prostě něco je.\nP.s.: A 100% souhlas s názorem na pana Fokta.\n5. 5. 2009 v 17:23507--\nJá mám na SUV dva pohľady. Páčia sa mi, ale zároveň si dávam otázku: Načo niesť viac hmotnosti, mať horšiu aerodynamiku a vyššiu spotrebu, horšiu brdzdnú dráhu a menej zábavy(hoci aj o 90%)? Je mi jasné, že každý deň určite nejazdím rallye, ale nie je to proste zbytočné, mať tieto nevýhody, len preto, aby som s autom prešiel trikrát cez poľnú cestu? X6 je fakt nádherné auto, dnes okolo mňa preletelo jedno osemvalcové, ale myslím, že je proste lepšie mať limuzínu alebo proste bežné auto. Viem pochopiť SUV u ľudí, ktorý povedzme radi chodia do prírody, tak sa im hodí a v podstate aj pre tých, čo ho majú ako štýlovosť. Ale nie je lepšie jazdiť predsa len v tom sedane?\n5. 5. 2009 v 17:36Navtech\n507….. Možná by bylo fajn, kdyby sis přečetl ten Dinárův text, možná i ve vší skromnosti můj názor. A podle mě ta „radost z jízdy“ neni u pětky a X6 rozhodně 90% rozdílu. Taky jsem přesvědčen, že většina majitelů podobných SUV se rekrutovala právě z těch limusín ve stejný třídě.\n5. 5. 2009 v 18:31Navtech\nJeště bych jen dodal k Michalu Foktovi, že to je přesně test na úrovni, jakej bych očekával a to nejen z pohledu, že X6 je moje „choutka“. Žádný opičárny, věcný hodnocení pocitů, kladů a záporů. Však to auto po technický stránce nemá nedostatků, než z hlediska fyziky, nebo právě těch spekulací o smysluplnosti, kterejma se ale potentní kupec příliš netrápí.\nPro mne má tohle auto jedinou „vadu“ a to je spotřeba, protože nějaký nalhávání-si, že budu jezdit střídmě je holej nesmysl. Není metru na silnici, kdy člověk neodolá tu krávu podráždit. Pro takový snílky je tu naštěstí chrochtl.\n5. 5. 2009 v 19:32Dinar\nHovor si čo chceš…\nuznám že X6 nie je zlé auto, ale som si istý, že veľa ľudí si X6 nekúpi kvôli jeho vlastnostiam, ale kvôli tomu ako vyzerá…\nA pre mňa je to stelesnenie jednej pesničky „Já na to mám…“\nA máš recht, S-class s bikom na streche som ešte nevidel… ale ani X6\n5. 5. 2009 v 19:43Navtech\nDinar s Ficom po tahu!\n5. 5. 2009 v 19:51GTI\n Uzmout si nick autora blogu… to se jen tak nevidí…\nJinak jsi uhodil hřebíček na (pokřivenou) hlavičku, a jen bych tě doplnil – ten v tom Sanderu taky ukazuje světu „Já na to mám“. Mezi těmi dvěmi je ovšem jeden podstatnej rozdíl – tomu v tom BMW to nevadí…\n5. 5. 2009 v 19:56Navtech\nJá sa vyznám v tlačenici, snad mi všichni rozumí\nJá na to mám – to si vyskočím, to si poskočím\nJá na to mám – jsem valnej kluk ale mám vše známí\nJá na to mám, všechno utratím, všechno zaplatím\nJá na to mám, předemnou hned každej hačačá\nPředemnou se holky kroutěj, vždyť jim všechno zaplatím\njenom vyjdu na ulici, odhánět se nestačím\n5. 5. 2009 v 19:58Navtech\n GTI… To bych ospravedlnil spíš neznalostí přispívání… Ale „hačačá“ je pecka, ne? Hned se mi to vybavilo.\n5. 5. 2009 v 20:04Navtech\n5. 5. 2009 v 20:09Navtech\nNojo, ´85 rok a lidi to maj v hlavě pořád.\n5. 5. 2009 v 20:16švihák lázeňský\nTleskám několika zastáncům SUV, některé výroky jsou hodně trefné…\n5. 5. 2009 v 20:21Beaumont.\nJen je mi záhadou, kde v té době sehnali tu krásnou Pagodu…\n5. 5. 2009 v 20:25507--\n27: Veď som si prečítal ako teba tak aj Dinara. Buď som to zle napísal alebo ty pochopil. Myslel som, že SUV má 90% z limuzíny.\n5. 5. 2009 v 20:29Navtech\nTu Pagodu tu snad měl Cvrček, nebo jak se jmenoval „ten“ od Gotta a spol…\nŠviháku, ty moc netleskej a pořádně tomu kájovi nalož!\n5. 5. 2009 v 20:43GTI\n5. 5. 2009 v 21:03507--\n29: Pripomína mi to Klaudiusa alebo Plautusa. Ale nehovorím, že sú to oni.\n5. 5. 2009 v 21:37Článek\nJak pěkně napsanej fejeton! Docela s tebou souhlasim. Luxustní SUV je střízlivou volbou pro bohatý lidi. Kombinaci reprezantace / jízdních vlastností / luxusu / použitelnosti jsi vystihnul výborně. Ale ti opravdu bohatí lidé si koupí aut víc. A to kupříkladu Porsche, malý BMW 1 na nákupy pro manželku, Audi A8 na kšefty a navrch třeba Mercedesa GL… Tak bych to viděl.\n6. 5. 2009 v 8:51Ingister\nOspravedlňujem sa zneužitie nicku, naozaj to bolo mojou nevedomosťou…\nJA nezatracujem SUV. Kúpili sme pozemok, síce v meste, ale je to riadbne do kopca, cesta tam bude postavená až niekedy o rok, barák bude stáť už na jeseň…\nA tiež uvažujem čo a ako v zime, tiež sa mi javí ako SUV riešenie, aj s ohľadom na tie biky a hokejovú výstroj pre decká…\nJa len jednoducho nerozumiem X6…\n6. 5. 2009 v 9:31Dinar\n Jsi v pozici, myslím pracovní, kdy se očekává, že na jednání přijedeš min. vyšší střední nebo lux. sedanem? Pokud ne, pak tvou situaci vyřeší bez problémů i Kia Sorento, pro ty od kterých se očekává min. éčko nebo pětka je X6 řešením bez ztráty kytičky na obou stranách.\nNevím pokolikáté to už píšu, celkem mě překvapuje, jak je to pro některé nepochopitelné.\n6. 5. 2009 v 11:39Luďa\nJá si myslim, že to neni tak složitý. Každej si koupí to co se mu líbí, co potřebuje a hlavně to, na co má. A když se někomu líbí X6 a nebo má jen na KIU Picanto tak v tom nevidim žádnej problém.\nA vysvětlí mi někdy ty penisy a blondýnky??\n6. 5. 2009 v 12:24Donovan\n GTI: Ale tak zas proč hned vytahovat Sandero. Dichotomie X6 – Sandero je účelově podsouvaná těm, kterým se X6 nelíbí, s realitou nemá společného zhola nic. Je to spíš o dvojici X6 vs. 5 (A6, E,…), nebo X6 vs X5 (Range Rover, MB GL). Ta X6 prostě říká nejen „já na to mám“ (což ovšem s klidným sebevědomým úsměvem říká i ten 5er nebo Range Rover), ale spíš poskakuje, tajtrlíkuje a křičí „já na to mám, a strašně mi záleží na tom, aby to bylo vidět“, čímž se dostává po bok Cadillacu Esclade a Hummeru na chromovaných 22″.\n6. 5. 2009 v 14:36palmexman\nkdyž se SUV často proháníte po polních cestách, jak rychle odchází podvozek? přece to nejsou žádné off-roady…\npo zkušenostech s kombíkem jsem rozhodlý pokud pro sedan nebo kupé. je zajímavé jak velká je obliba využívání auta pro užitkové účely. samozřejmě, že interiér dostává docela zabrat. jasně, budu si muset koupit nosič na kola a rakev na lyže a na převážení všemožného bordelu si raději budu půjčovat vozík přívěsný vozík. navíc když je odpočet dph na všechna auta…\nreprezentativnost? stačí si přečíst názory zde. polovině se to líbí polovině ne. sedmička nebo pětka by chutnala všem. ať je to jak chce, tak reprezentativnost X6 bude vždycky nižší než 7-er. reprezentativní věci jsou totiž povětšinou nepraktické…\n6. 5. 2009 v 18:30švihák lázeňský\nMůžu vám říct, že dnes jsem se cestou nasmál. Prostě některé výroky GTIho jsou mimořádné. Já teď všude vydím kovboje, puky na tangách, a v neposlední řadě švorcáky za záclonama!\nJenom bych poprosil pana inšpektóra, co umí tak dobře ty procenta, aby mi vypočítal, kolik sportovních aut se už projelo po závodním okruhu, když už nás SUVéčkáře furt někdo honí do terénu…\n6. 5. 2009 v 19:29Beaumont\nKdyž už se auto tváří jako terénní, mělo by se alespoň párkrát do roka projet tak, aby bylo bláto nebo sníh až na střeše.\nA sporťák by si ten okruh taky zasloužil – moje Alfa si ho minimálně jednou, raději dvakrát či třikrát do roka vyzkouší. Naposledy jsem pak musel ještě pomalu objíždět parkoviště, jak šel od přehřátých brzd hustý bílý kouř\n6. 5. 2009 v 20:54GTI\n7. 5. 2009 v 8:10Emel\nJen poznámka pro ty, co článek nečetli: redaktor se ani v nejmenším netají tím, že se mu X6 nelíbí a za dané peníze by pořídil něco jiného. Je to ovšem profesionál, takže je schopen se přes osobní názor přenést a objektivně zhodnotit v rámci dané kategorie. Připojuji se tedy k jeho názoru: nelíbí, nekoupil bych, ale špatné auto to není a pro jistou skupinu lidí to může být zajímavá volba.\n7. 5. 2009 v 8:34Ingister2\nten ingister, nepochádza od slova Inšpektór…\n7. 5. 2009 v 8:54Ingister2\nmám postavenie ku ktorému prislúcha niečo ako 5-er, alebo E-class, a cecnatá blondína k tomu…napriek tomu jazdím na Mondeu…\nJednoducho na niektorých zákazníkov to nerobí dobrý dojem…\nRovnako asi vieš že SUV je medzi manažérmi (nie medzi podnikateľmi,myslím manažérov ako zamestnancov) pomerne zriedkavý jav, vo väčšine firiem sú priamo zakázané…\nNikdy som nehodnotil ľudí podľa toho na akom aute prišli, ale ak prídem ku klientovi, ktorý má trvale problémy s platením a na dvore mu stojí nová X6 (X5, Q7, E-class), tak si pomyslím svoje…\nAko som povedal, SUV majú svoj význam, aj svoju klientelu…\nAle X6… mne sa jednoducho nepáči… je to taký divný bastard,\n7. 5. 2009 v 22:54švihák lázeňský\nKluci, svému synkovi (3,5 měsíce) jsem koupil dupačky od Porsche design. Nevíte jak na něj budou koukat ostatní miminka?\n7. 5. 2009 v 22:56švihák lázeňský\nIngister2, to inšpektór bylo za ty vědomosti, fakt dobrý!\nMě procenta nikdy nešly…\n9. 5. 2009 v 20:58element5\nDinare, s článkem víceméně souhlasím, diskuzi jsem nečetl a foto pro tebe nemám, ale minulý víkend jsem v Sušici viděl nové eSko se zahrádkou a kajakem na střeše. Opravdu.\n11. 5. 2009 v 8:24Ingister2\nA nemáš jedno do čoho sa nakoniec pokadí??? :-))\n13. 5. 2009 v 8:22\nAhojte, tak na tému BMW X6.\nPracujem v Nemecku, toto auto som videl medzi prvými, a auto sa mi zapáčilo na prvý pohľad. Má niečo, čím sa odlišuje od ostatných áut na trhu. Má svoju špecifickú charizmu.\nTak asi aj preto oslovuje veľké množstvo ľudí, ktorí si ho potom kupujú.\nTrochu je to aj na škodu, lebo po čase bude „okukané“.\nEšte ke tej zábavnej časti.\nTak ja som mal možnosť vidieť tu v okolí Mníchova vidieť Audi A8 s prívesným vozíkom,\nBMW 3 kabriolet naložený doskami, nespočetné množstvo SUV-čiek plne naložených a ešte ťahajúcich prívesné vozíky.\nTakže mi to tak pripadá, že keď Nemci – fajnšmekri na automobily, dokážu niečo takéto, tak potom na čo sa my u nás na Slovensku alebo v Čechách hráme.\nVšak autá sú len spotrebný materiál.\nPravda je, že Ferrari alebo Lamborghini som tak ešte nevidel …\n18. 5. 2009 v 10:37\nMyslím že SUV je kompromis. Protože Dodávka mi dá více místa, sportovní auto zase lepší vlastnosti. X6 bych do toho nepletl, ta je na špici, a navíc tam sportu muselo ustoupit „utility“. Vždyť je jen čtyřmístná a kurf není (proti jiným SUV) taky žádný zázrak. Takže zas kompromis.


Bezmasá jídla :: Pavlína Liprtová\n1 kg mrkve, 2 cibule, olivový olej, sojová omáčka, mletý rozmarýn, mletý koriandr nebo kmín, sůl a pepř.\nMrkev očistíme a nakrájíme na kolečka. Cibuli nakrájenou na kostičky krátce osmahneme na oleji a přidáme 1/2 lžičky rozmarýnu, 1/2 lžičky koriandru nebo kmínu a promícháme. Přidáme mrkev a 2-3 lžíce sojové omáčky. Promícháme a přidéme cca 2dl vody. Přiklopíme pokličkou a dusíme dokud se voda téměř neodpaří. Nakonec dochutíme solí a pepřem. Hotovou mrkev můžeme posypat strouhaným sýrem.\nJáhly s tofu\n300 g jáhel, 2 balíčky uzeného tofu (cca 400 g), 2 středně velké cibule, 4-5 stroužků česneku, olivový olej, sůl a bílý pepř.\nJáhly nejprve spaříme horkou vodou, aby ztratily svou hořkost a poté uvaříme v osolené vodě cca 15 min. v poměru 1:2 (jáhly : voda). Po vaření necháme jáhly ještě cca 10 min. stát, dokud se nevstřebá voda. Mezitím si osmahneme na oleji nadrobno nakrájenou cibuli a potom přidáme na kostička nakrájené tofu. Chvíli smažíme a přidáme prolisovaný česnek. Odstavíme a přidáme uvařené jáhly, celé to promícháme a popř. dosolíme a opepříme.\nVýborná je k tomu kyselá okurka nebo kukuřičky.\nJáhly se šmakounem\n200 g jáhel, 1 balení uzeného šmakouna, 2 cibule, 4-5 stroužků česneku, olivový olej, sůl a bílý pepř.\nPostup je úplně stejný jako u předchozího receptu.\n300 g pohanky, 600 g hlívy ústřičné, 2 vetší cibule, 5 stroužků česneku, provensálské koření, mletý rozmarýn, olivový olej, sůl, pepř, sojová omáčka.\nPohanku propereme ve studené vodě a poté nasypeme do hrnce. Necháme nasucho chvíli pražit, až začne jako by poskakovat a zalijeme horkou vodou cca palec nad pohanku. Osolíme a přidáme provensálské koření. Pohanku vaříme cca 15 min. a poté přiklopíme pokličkou a necháme dojít až se voda vstřebá. Mezitím si nadrobno nakrajíme cibuli a česnek a dáme osmahnout na oleji. Přidáme nakrájenou hlívu ústřičnou, ochutíme mletým rozmarýnem a sojovou omáčkou a podusíme. Dusíme do změknutí, odstavíme a přidáme uvařenou pohanku.\nPokud budete chtít můžete vyzkoušet ještě dát takto připravenou pohanku zapéct do trouby - je to skoro jako tradiční "Vánoční Kuba".\n200-250 g tofu, mrkev, cibule, 6 lžic špaldové nebo žitné mouky, 2 lžíce maizeny, 1 vajíčko, sůl, pepř, majoránka, česnek, čerstvé bylinky, trochu sojového mléka.\nTofu nastrouháme spolu s mrkví, cibuli nakrájíme na malé kostičky a promícháme. Přidáme mouku, maizenu, vajíčko, koření, prolisovaný česnek a bylinky. Promícháme a pokud je směs příliš tuhá - přidáme trochu mléka. Děláme placičky a smažíme na trošce oleje nebo v troubě pečeme na pečícím papíru.\nVhodná příloha je jakýkoli salát .\nSuroviny : 100 g tofu natural, 2 vejce, pár stonků jarní cibulky, lžíci olivového oleje, 1 stroužek česneku, sůl a pepř.\nPostup: Tofu ve větší míse rozmačkejte vidličkou, vmíchejte rozšlehaná vejce s nasekanou jarní cibulkou, přidejte rozetřený česnek, pepř a sůl. V pánvi rozehřejte olej, směs z vajec a tofu do ní nalijte a po obou stranách omeletu asi 3–4 minuty opékejte do zlatova. Omeletu můžete podávat s čerstvou zeleninou nebo třeba jen posypat sýrem.\n200g kokosu, 1/2 hrnku celozrné mouky(může být i špaldová,kukuřičná,žitná atd.),voda,1 lžíce olivového oleje,1/2 lžičky skořice,sůl\nVše smícháme dohromady - vodu přidáváme postupně až nám vznikne tvarovatelné těsto,ze kterého děláme placičky ,které smažíme nasucho na pánvičce. Můžeme také péct na pečícím papíru v troubě - cca na 175 stupňů.\n200g uvařených jahel,1 lžička oleje, 3/4 hrnku kukuřičné mouky,sůl,pepř,čerstvé bylinky(koriandr,majoránka,bazalka)1 lžíce sojové omáčky,vodu dle potřeby\nVše smícháme dohromady,vodu přidáváme postupně až nám vznikne tvarovatelná hmota,ze které vypracujeme placky tvaru karbanátku a pečeme na pečícím papíru cca 20 min.v troubě na 175 stupně .\nTopinamburové placičky se šmakounem\n300-400g topinambur(lze nahradit kedlubnou),150-200g batátů,200g uzeného šmakouna,2 ks vajec(lze nahradit vajahitem),200ml sojového mléka,špaldová či jáhlová či rýžová mouka dle potřeby,česnek cca 1/2 paličky,chilli,lněné semínko,sůl,majoránka nebo oregáno.\nTopinambury a batáty nastrouháme nahrubo,šmakouna nakrájet na drobné kostičky a promícháme s kořením. Přidáme vajíčka,mléko a mouku dle potřeby.Já mouku namixuji podle potřeby(různé druhy) a někdy přidám i ovesné vločky. Malé placičky smažíme na panvi nebo pečeme na pečícím papíru v\n20 ks kari listů (možno nahradit bobkovým listem – 4 ks)\nToto vše vařit dohromady (vody dle potřeby- cca 1cm nad čočkou) Červená čočka se vaří rychle e není nutné ji předem namáčet,stačí propláchnout vodou.\n2 ks cibule na kostičky a 8 ks česnek.stroužků na kostičky – to osmahnete na malém množství oleje. Přidáte 1 celou plechovku kokosového mléka,chilli dle chuti a sůl.\nToto vše přidáte do uvařené čočky,promícháte a trochu ještě prohřejete .Podle chuti přidáte chilli a sůl.\nQuinoa se šmakounem,kukuřicí a černými olivami\n200g quinoa černá\n100g quinoa bílá\n100g černých vypeckovaných oliv\n2ks cibule,olivový olej,chilli\nQuinou uvaříme v poměru 1:2 (quinoa a voda).Vaříme cca 15 min.(doporučuji vařit s kostkou zeleninového vývaru).Na oleji orestujeme cibuli a šmakouna nakrájeného na malé kostičky.Přidáme olivy nakrájené na kroužky a kukuřici.Okořeníme chilli a přidáme uvařenou quinou. Promícháme a můžeme servírovat. Kdo potřebuje dosolí,ale vzhledem k tomu,že je quinoa vařená ve vývaru,tak není ani potřeba.\nRizoto z červené rýže s tofu a zeleninou\n200g červené rýže\n175g uzeného tofu\n150g zeleniny (mražená pol.směs mochovanka)\nsůl,chili (1lžička) a sušený česnek medvědí(1lžička),olivový olej\nRýži uvaříme dle návodu(já jsem ji na cca 1 hod. namočila a přidala jsem do rýže při vaření 1lžičku olivového oleje a trošku soli).Cibuli a tofu nakrájíme na drobno a orestujeme na trošce oliv.oleje.Přidáme zeleninu,koření,uvařenou rýži a dosolíme.Přidala jsem ještě zbytek černých oliv(ale to není třeba,pouze mi zbyly v lednici).Promícháme a můžeme servírovat.\nČervená rýže dodá tomuto rizotu jinou,ale úžasnou jemně oříškovou chuť.


Krbová kamna levně – Krbové vložky oboustranné\nPorovnejte ceny, zjistěte dostupnost, přečtěte si recenze produktů nebo hodnocení e-shopů. Vám budou vždy snažit poskytnout nejlevnější cenu na českém trhu. U nás naleznete široký sortiment krbových kamen. Za skvělé ceny s dodáním do druhého dne.\nHledáte levná krbová kamna ? Nacházíte se tedy ve správné kategorii zaměřenou na krby a kamna.\nKrbová kamna za skvělé ceny, s krbovým nářadím a dopravou zdarma. To jsou krbová kamna z naší nabídky. Doporučené Nejlevnější Nejdražší Nejprodávanější. Sháníte levná , pěkná a kvalitní krbová kamna za super ceny?\nNavštivte náš e- shop a vyberte si krbová kamna z naši široké nabídky. Nakupte v našem e-shopu levná kamna , krbové vložky a krby na dřevo a biolíh. Veškeré kamna , krby a krbové vložky máme skladem.\nPrity, Kratki a Thalia za velice příznivé ceny. Zároveň zajišťují levný způsob vytápění. Vyberte si co potřebujete z 2aktuálních inzerátů krbova kamna. Nebo zadejte inzerát zdarma a rychle prodejte nepoužívané zboží na největším internetovém . Kamna Sporáky krbová vložka s výměníkem.\nKRBOVÁ KAMNA , KRBOVÉ VLOŽKY, KOTLE, SPORÁKY – železářský sortiment a domácí potřeby. Romotop Alpera Gkeramika – krbová kamna Černá . Levné krbová kamna TIM SISTEM GUČA a další. Zakoupíte zde krbové vložky se . Internetový prodej krbových kamen Prity a krbových vložek. Chcete levné , příjemné a komfortní teplo? Krbová a kachlová kamna jsou dominantním prvkem v obývacím prostoru, pohled do živého ohně je jedinečný.\nKromě vizuálních předností . Zajistí vám kachlová kamna levné vytápění domácnosti? Na to se můžete spolehnout. Za okny pošmourno a nevlídno, doma chladno, na duši smutno? Potřebujete krbová kamna s proskleným ohništěm!\nVytopíte s nimi nejen chatu či chalupu, ale.\nJonava IV je ocelová krbová vložka s moderním širokým prosklením a smaltovaným rámem dvířek. Nemusíte investovat horentní sumy – skvělým řešením jsou krbová kamna. Za málo peněz hodně muziky. Ukážeme vám jejich hlavní výhody a . Do bytu, do domu, na chatu i chalupu. Topí se v nich příležitostně, ale stále . V nabídce jsou krbová kamna.\nLevná krbová kamna už rozebírají maminky na webu eMimino. Podívejte se na jejich rady a přidejte do diskuze své zkušenosti. Objednávejte kamna na pelety nyní!\nVysoká kvalita, široká nabídka produktů a značek – to jsou peletová kamna od centrumvytapeni. Postavit si je můžete sami a levně. V raketových kamnech to pěkně hučí, mají totiž vnitřní komín.\nKachlová kamna kW – stříbrná, hnědá kachle.


Kdo je Anna Šabatová? Životopis, informace, biografie, politici\nKdo je Anna Šabatová? Životopis Anna Šabatová, osobnosti, slavná žena z kategorie politici\nAnna Šabatová je česká zástupkyně veřejného práva, ochránkyně lidských práv, signatářka Charty 77, mluvčí Charty 77 roku 1986 a předsedkyně Českého helsinského výboru v letech 2008-2013. Šabatová se narodila v Brně do rodiny pracovníka KSČ a pedagoga místní univerzity Jaroslava Šabaty. Po maturitě na střední škole začala studovat dvouoborové studium filosofie a historie na Filosofické fakultě Univerzity Jana Evangelisty Purkyně v Brně. Když se ve třetím ročníku univerzity v roce 1971 podílela na letákové akci k parlamentním volbám, byla zatčena a odsouzena na tři roky. Na této akci se podílela se svým otcem a bratrem. Svůj trest si odpykala v Opavě. Podmíněně byla propuštěna o rok dříve (1973). Po propuštění však již nemohla dokončit svá studia a našla si práci úřednice.\nRoku 1976 se stala signatářkou listiny Charta 77 a nadále se angažovala v opozičních aktivitách. Její manžel Petr Uhl byl v letech 1979-1984 uvězněn. Během té doby Šabatová vydávala jejich společným jménem noviny Informace o Chartě 77. Roku 1978 byla jednou ze zakladatelů Výboru na obranu nespravedlivě stíhaných. V roce 1987 se stala mluvčí Charty 77 a také mluvčí občanské iniciativy Polsko-československá solidarita.\nV letech 1990-1991 pracovala jako poradkyně ministra práce a sociálních věcí ČR pro styk s nevládními organizacemi. Po roce 1996 úspěšně završila dálkové magisterské studium českého jazyka a literatury na Filosofické fakultě Univerzity Karlovy. Po studiích se stala redaktorkou. Dva roky poté zastávala funkci zástupkyně ředitele Městského centra sociálních služeb a prevence pražského magistrátu. Ve stejném roce získala Cenu OSN za obranu lidských práv (jako první žena z Východní Evropy). Od roku 1999 do roku 2000 pracovala jako poradkyně ministra práce a sociálních věcí v oblasti sociálních služeb.\nDne 25. 1. 2001 se Šabatová stala zástupkyní ombudsmana Otakara Motejla. Svou funkci vykonávala až do února 2007. Roku 2002 obdržela z rukou prezidenta Václava Havla medaili Za zásluhy I. stupně.\nDatem 14. 2. 2014 se stala veřejnou ochránkyní práv a tuto funkci zastávala až do února 2020.\nRoku 2004 se vrátila ke studiu na katedře právní teorie na Právnické fakultě Masarykovy univerzity v Brně. Studium úspěšně zakončila v roce 2008 disertační prací pod názvem Místo veřejného ochránce práv v moderní demokratické společnosti – od administrativního k lidskoprávnímu pojetí. Analýza vývoje jednoho institutu ochrany práv. Následně byla také odbornou asistentkou na katedře sociální práce na Filosofické fakultě Univerzity Karlovy.\nV červenu 2018 získala od francouzského prezidenta Emmanuela Macrona Řád čestné legie (nejvyšší státní vyznamenání).\nHlavní informace o osobě Anna Šabatová\nPopis osobnosti Anna Šabatová můžete sdílet s vašimi známými a kamarády na internetových společenských sítích typu Pinterest, Reddit, Twitter či Facebooku, který je z nich nejznámější a nejpopulárnější.\nRozumíte pojmu Sandbox? Znáte termín Polemika? Znáte definici termínu Platový výměr? Víte, co je to Pinterest?\nKlíčová slova: biografie, politici, popis, život, životopis, wikipedie, datum narození, vysvětlení, kdo je Anna Šabatová?, zajímavosti, lexikon, národnost, kde se narodila Anna Šabatová?, politici, osobnosti, narození\nVyhledat výraz Anna Šabatová ve vyhledávači Yandex\nHledat heslo Anna Šabatová ve fulltextu Seznam.cz\nHledat termín Anna Šabatová na Google obrázcích\nVyhledat pojem Anna Šabatová ve vyhledávači Qwant\nZkusit najít pojem Anna Šabatová ve fulltextu vyhledávače Info.com\nDál můžete zkusit hledat slovo Anna Šabatová například ve Wikislovníku, v ABC slovníku cizích slov a synonym, ve Wikipedii, ve videích na Youtube nebo v Google překladači.\nMartin RoháčJeff BezosTomáš BábekBenito MussoliniCifršpiónHypochondrGiordano BrunoVeganCardi BKonstantin JirečekLéčitelMegera\nŽivotopis, kdo je Anna Šabatová? Stručná biografie\nNyní už nejspíš víte Kdo je to Anna Šabatová? Kdy se narodila Anna Šabatová? Kde se narodila Anna Šabatová? Anna Šabatová je v sekci Politici\nText byl sepsán pro server Superia.cz. Přes neustálou opakovanou kontrolu mohou být v textech chyby za něž se předem omlouváme. Omluvte nás, že, nestíháme pravidelnou aktualizaci všechny textů. Doporučujeme zkusit nalézt osobnost, osobu, člověka Anna Šabatová dejme tomu ve Wikipedii, kde můžete najít nejspíše delší a podrobnější text, resp. životopis. Jména některých osobností se shodují s jinými žijícími i nežijícími a to napříč obory. Hledejte proto osobnost Anna Šabatová i v jiné kategorii než je politici.


Hoď si mašli! | Koule.cz - Lifestyle v kostce. Nebo spíš v kouli? :)\nJel jsem onehdy autobusem, a co čert nechtěl, řidič si celou cestu pouštěl jedinou kapelu. Měl zjevně vytříbený vkus a možná taky dal na hudební recenze v našich denících. Chtě nechtě jsem si tedy užil téměř dvě hodiny s britskou skupinou Radiohead.\nUtrpení to bylo převeliké. Bohužel totiž nejsem duševní masochista. Před bolestí, kterou na mě zpěvák Thom Yorke z Radiohead valil, se nedalo utéct, byla všude. Asi jako když člověk zapadne po krk do sirupu a nemůže se hnout, teče mu do uší, do nosu, zalepuje oči… prostě, celého ho oblemtá.\nPoslechněte si ukňouraného Thoma Yorka\nAby bylo jasno, nehodlám se jakkoli strefovat do interpreta pouze proto, že zpívá o svém trápení, o tom, že ho nechala slečna, že je mu smutno, svět je špatný a děti v Africe mají hlad. Záleží jen na tom, jak to dělá. Slzy nejsou ostuda, stydět by se však měli všichni za to, prodávají-li je ve velkém. Na hudebních billboardech… Protože když o bolesti zpívá takový Leonard Cohen, cítíme, jak ho stravuje, jak zatíná zuby, aby nevzlykal nahlas. Cítíme, jak se s tím pere a jak nakonec vítězí. Stejně jako třeba Nick Cave. Zkrátka, k bolesti přistupují jako chlapi. Vyrovnat se s emocemi se ctí uměli jak The Cure, tak The Smiths, někdy se to dařilo i Depeche Mode. Ale jakmile se zpěvákovi příliš rozechvěje hlas, jsem ve střehu a říkám si: když je na tom skutečně tak špatně, jak zpívá, jak to, že už si to dávno nehodil?\nMá patku a vzlykání mu jde dobře\nJasně, poslechnout si, jak se někdo doslova bahní ve svých depresích, může být příjemné, když si řeknete, že v tom nejste sami. Ani velký Thom Yorke to nemá lehké. A zjevně jde tento artikl na odbyt, čehož důkazem jsou nejen již zmínění Radiohead, ale také třeba The Verve a jejich rozervanec Richard Ashcroft. V minulosti pak u „osmdesátkových“ syntezátorových kapel, jako třeba Ultravox, patřilo fňukání k základním prostředkům, podobně jako u některých britských kytarovek o deset let později. A u nás? Pro ty, kteří mají radši domácí zboží, tu máme hocha jménem Niceland, jenž má na rozdíl od Thoma Y. ještě pěknou patku a není mu přes třicet… Vzlykání mu jde ale stejně dobře.\nBudiž, jsem však přesvědčen, že je zbabělé mávat takhle svou bolístkou před celým světem. Nedospělé a teatrální a k smíchu. Na chandry má jistě nárok každý, ať se jim ale – proboha! – poddává pěkně někde v ústraní. Tam ať si naříká. Ať si sedne do kavárny a svůj bol nad zkaženým, špatným, končícím, prohnilým, zlým a nepřátelským světem (doplňování dalších adjektiv se meze nekladou) sděluje pouze kdovíkolikáté kávičce, černočerné jako vše, co dotyčného obklopuje.\nVlastně je překvapivé, že podle vzoru Klubu rváčů ještě nevznikl Klub fňukalů – mohli by se scházet a brečet si na rameni. Na jeho stránkách by si mohl každý vylévat své rozbolavělé srdéčko. Mohli by si pouštět Radiohead a držet se za ruce. A hlavně: naříkat a pěkně se všichni litovat…\nProsím, ale beze mě.\nSwayze sepíše paměti


Nakladatelství Portál | Časopisy | Psychologie dnes | Ukázky | Kde se berou hrdinové?\nPortál.cz > Časopisy > Psychologie dnes > Ukázky > Kde se berou hrdinové?\nExistují geny pro hrdinství? Je statečnost, odvaha a odolnost výsadou úzké elity vyvolených, nebo se jim můžeme v určité míře naučit všichni? A pokud ano, jak na to? To jsou otázky, které zajímají psychology v době, kdy raketově roste spotřeba léků proti depresi a úzkostem.\nNejspíš od nepaměti je každá generace masírovaná příběhy o hrdinství – biblický David bojuje s Goliášem, princové utínají drakům hlavy a osvobozují princezny, Zorro mstitel vystupuje proti bezpráví, stejně jako Superman, Batman, Harry Potter a spousta dalších. Díky moderním technologiím k nám navíc mohou přijít kdykoli až domů, v plné zbroji, síle, dokonce i ve 3D. Hrdinové dnešního virtuálního světa už zdaleka nejsou vzdálení a nedotknutelní – nosíme je na tričkách, děti si jejich plastové figurky mohou za odměnu doslova vyjíst ve speciálních fastfoodových menu a samozřejmě si na ně hrají. Už tolik nebojují fyzicky, jeden proti druhému, parta „hodných“ proti partě „zloduchů“, aby si příští den vyměnili role. Dnes se stávají hrdiny v počítačových hrách a hrdinské body sbírají stisknutím tlačítka.\nInflace virtuálních hrdinů, kterým dovolujeme vstupovat do našeho soukromí, se – zdá se – na naší vlastní kuráži nijak zvlášť neprojevuje. Psychologové a psychiatři v posledních desetiletích varují, že v západní společnosti masivně přibývá lidí, kteří mají problémy odolávat zátěži, přibývá úzkostných poruch, depresí, že se stále častěji necháme paralyzovat nejrůznějšími strachy a obavami. A tak je začalo zajímat, jak vlastně vypadá hrdinství v reálném životě a kde se bere odvaha a statečnost. Jsou to zřetelné genetické dispozice, které člověka předurčí k činům, jež označíme za hrdinské, nebo jsou za nimi vlastnosti, které lze rozvinout a podpořit, či dovednosti, které se alespoň do jisté míry můžeme naučit všichni?\nHrdina je nedotknutelný\n„Hrdinství na sebe bere v různých dobách různé podoby, ale statečnost byla vždycky jen jedna. Hrdinské je to, co je vidět, co okolí oceňuje, zatímco statečnosti si nemusí nikdo všimnout,“ říká psycholog Jiří Šípek. Přesto nikdy nepochybujeme o tom, že hrdina je zároveň statečný – a jako takový se může stát vzorem. „Nejjednodušší je to samozřejmě u hrdinů, kteří už nežijí, protože si svou pověst nemohou ničím pokazit,“ dodává s úsměvem Jiří Šípek. Díky tomu můžeme mít i nezpochybnitelné národní hrdiny, hrdiny bájné, mytické, literární či filmové, jejichž činy a osudy máme jaksi pevně v rukou. „Do hrdiny projikujeme kvality, které reálná osoba vůbec mít nemusí. Stává se magnetem pozitivních vlastností,“ konstatuje psycholožka Markéta Niederlová.\nPředstavte si, že by se někdo stal hrdinou náhodně: intuitivně udělá pohyb, kterým druhému pomůže, nebo mu dokonce zachrání život – třeba ho při nehodě autobusu strhne ze sedadla, které je v příští vteřině při nárazu zcela zdemolované. Pak si uvědomí celou tu hrůzu, v životě už do žádného autobusu nevleze a měsíce se budí s nočními děsy. Je to vůbec hrdina? A co člověk, kterého motivuje vidina zisku nebo získané prestiže a je ochoten zariskovat, jen když ze zdánlivě altruistického činu bude mít prospěch?\nDalší kapitolou jsou „hrdinové na špatné straně“. „Za druhé světové války byli lidé, kteří se obětovali pro Hitlera – můžeme vůbec říct, že vykonali hrdinské činy na straně wehrmachtu?“ ptá se psycholog Šípek.\nZdá se, že s tím, jak ubývá osob s vlastní bezprostřední zkušeností z válečných hrůz, mění se i pohled na toto téma. V posledních letech se začínají objevovat válečné dokumenty, v nichž stařičcí američtí a britští veteráni mluví s respektem o letcích či velitelích německé armády, uznávají jejich statečnost v boji, strategická rozhodnutí, která brala ohledy na civilní obyvatelstvo apod. Časem se postupně dostaneme do situace, kdy budeme schopni s odstupem historicky objektivně vnímat dochované příklady hrdinství, statečnosti i nesmyslného riskování a nezodpovědných rozhodnutí na obou stranách tak, jak nám to dnes připadá normální třeba při pohledu na napoleonské války.


Vývojářův kód | Albatrosmedia.cz\nPoučte se z chyb jiných\nAutor:Ka Wai Cheung\nŽánr:programování, byznys a technologie\nDatum vydání: 21.01.2013\nKoupit jako eKnihu Nechcete se za svůj kód stydět? Hledáte tipy, jak vyvíjet moderně a držet krok s dobou? Máte už po krk stokrát omílaných pravidel, jak by měl kód vypadat? Zpomalte, poodstupte a zkuste se na svou práci podívat i očima druhých. V padesáti krátkých lekcích se\nspolečně s autorem zamyslíte nad prací programátora hodně zeširoka. Nečekejte žádné teoretické poučky, pravidla, nebo snad přímo popis specifických algoritmů či metod nějakého programovacího jazyka. Místo toho se podíváte na práci vývojáře z dálky a v širším kontextu,\nabyste získali potřebný nadhled – při programování totiž ani zdaleka nejde jenom o kód. Praktické rady a návody v knize najdou nejen samotní programátoři a další spřízněné profese (softwaroví architekti, vedoucí týmů či testeři), ale i ti, kteří s\nprogramátory (a nejen s nimi) musí denně (spolu)pracovat. S publikací se mimo jiné naučíte: - Nastavit hranice projektu - Efektivně řídit svůj čas a úkoly - Pracovat se starým kódem - Připravit a automatizovat testy - Zapojit klienty do\nprojektu - Nechat kód pracovat za vás O autorovi: Ka Wai Cheung je vývojář, designér a zakladatel týmu webových vývojářů We Are Mammoth, kteří se specializují na přístupnost webů. Je též spoluautorem několika knih zaměřených na webové technologie.\nDoporučeno od:15 let EAN:9788025137864