Helena Dvořáková (42) z Kriminálky Anděl o zákeřné nemoci: Připravila ji o partnera – eXtra.cz\nHelena Dvořáková (42) z Kriminálky Anděl o zákeřné nemoci: Připravila ji o partnera\nHelena Dvořáková (42), hvězda seriálů Kriminálka Anděl i Anatomie života, se poslední tři roky potýkala se zdravotními potížemi. Časopisu Vlasta prozradila, co přesně ji trápilo. Šlo o rakovinu lymfatického systému. 19. 2. 2021 17.07 | Autor Jiří Štraub\nNemoc se herečce začala projevovat v roce 2017 bolestmi hlavy. „Tohle byl ale tak šílený stav, že jsem musela vyhledat odbornou pomoc. Verdikt zněl: skřípnutí nervu mezi krčním obratlem a lebkou. Dostala jsem léky, které to měly uvolnit, jenže nefungovaly. Krk jsem sice měla jako z gumy, ale bolesti nepřestávaly,“ citoval Dvořákovou deník Blesk. Posléze následovalo ochrnutí půlky jazyka a diagnóza chemodektomu, nádoru na nervu, kterou si herečka vyslechla v pražské střešovické nemocnici. Jasná příčina ovšem stále nebyla známá.\nDvořáková se tedy začala léčit na vlastní pěst s psychosomatičkou v pronajatém bytě v Praze. V nemocnici podepsala revers. „Když jsem po dvou týdnech samoty a psychického čištění přijela k rodičům, ze dne na den mi ochrnula tvář. A hned vzápětí konečně přišly výsledky. Verdikt lékařů zněl: rakovina lymfatického systému,“ řekla Dvořáková.\nMasáže v Indii\nNásledovaly chemoterapie a bioléčba. Nakonec herečka léčbu ukončila a začala se znovu léčit na vlastní pěst. Pomáhaly jí dvouhodinové ájurvédské masáže, které podstupovala v Indii. „Dlouhé roky mě životem provází jóga. A to jsou přesně ty fáze. Jste v jedné ásaně, zaměstnáváte tělo mentálně i fyzicky, ale potom musí přijít uvolnění. Když uvolnění nepřijde, dostáváte se do presu, stresu, začíná to nabírat obrátky, až je to zběsilé, a logicky přichází nějaké vyhoření, krize,“ řekla minulý rok pro Deník.\nAčkoliv se už nyní podle svých slov cítí lépe, nemoc ji připravila o přítele. „Nešlo to jinak – na vztah jsem neměla kapacitu. Potřebovala jsem se sebrat a integrovat do života. Navíc jsem matka, mám malé a velmi živé dítě, které mě potřebuje. A tak jsme se s přítelem dohodli, že půjdeme od sebe,“ řekla herečka. I přes ztrátu partnera se ale na minulost dívá s nadhledem. „Když na tu svou nemoc nahlížím zpětně, považuji ji za obrovský dar, vůbec ne tragédii. Tragédie to byla v okamžiku, kdy jsem ji prožívala. Dneska za to děkuju,“ řekla Deníku.\nHelena Dvořáková je držitelkou dvou Cen Alfréda Radoka, dvou Cen Thálie a dalších. Mimo televizních seriálů se věnuje také divadlu, práci v rozhlase a filmu. Diváci ji mohli vidět například ve snímku režiséra Petra Zelenky (53) Modelář.\nHelena Dvořáková Kriminálka Anděl Anatomie života Celebrity


Poklady kancelářské myšky #3\nJak už jste si asi všimli, jsem milovníkem veškerých samolepek, lepítek, roztomilých tužek a dalších blbůstek. A kdo mě sleduje už déle ví, že přesně takové věci je možno získat v balíčku, který nese název Poklady kancelářské myšky.\nJelikož měly poslední dva články tohoto typu celkem úspěch, rozhodla jsem se vám odhalit i obsah dalšího, pro mě už čtvrtého balíčku. A na závěr mám ještě malý bonus a ukázku toho, že krabičky nejsou vše, co si můžete od kancelářské myšky objednat.\nVezmu to postupně, podle toho, co se píše v dopise.\nJako první vytahuji washi pásky. Tentokrát jsem v balíčku našla tyto dvě pásky. A zkuste mi někdo tvrdit, že ta se zvířátky není dokonalá, protože je! A hlavně, je podzimní, což je dobře, protože ještě žádnou takovou nemám. A ta s puntíky se hodí vždycky, protože je jemná a jednobarevná.\nDruhou položkou je krabička.\nV dopise je psáno, že se výborně hodí na stůl, protože se do ní vejde spousta drobností, které by jinak někde jen tak ležely. Druhou variantou je si z ní udělat stojánek na samolepky přesně tak, jak je psáno v dopise.\nJako další na mě vykouklo naprosto dokonalé ořezávátko ve tvaru myšky.\nKonečně si můžu do školy nosit něco, co je ultrasuper roztomilé a praktické zároveň.\nČtvrtým bodem balíčku je tato kočičí propiska.\nNejenom, že má hlavu kočičky a tělo pokryté tlapičkami, ona má dokonce i víčko, na kterém je ocásek a nožičky. A pozor, ještě pořád nejsme u konce, protože tato propiska krom toho všeho dokáže i stát, díky placaté spodní straně.\nNěco si teď ujasníme. Sešívačku potřebuje každý. Pandy miluje každý a netvrďte mi že ne.\nAle pandí sešívačka?\nNestíhám se divit, kolik roztomilosti se vejde do jedné, jediné krabičky. A tohle je opravdu dokonalost.\nJak je v dopise psáno, šablona skvělě poslouží každému nevýtvarníkovi. Spodní okraj se dá použít na podtrhávání a horní na ozdobnou linku. Že bych si začala kreslit do sešitů podle šablonky? Nezní to úplně špatně :D\nNikdy nechybí ani lepítka, v tomto případě to jsou lepítka ve tvaru stromku s naprosto roztomilými veverkami.\nA na závěr samolepky. Ty snad ani nepotřebují komentář, je jich tu snad tuna, jako obvykle. Posledně jsem vzala všechny, co jsem měla a polepila si s nimi diář, takže jsem ráda, že mám zase nějaké nové a dobrý pocit, že mi ještě nějaké zůstaly. Já nevím, taky se vám stává, že všechny samolepky schováváte, protože vám připadá škoda, je někam lepit?\nA teď už k tomu, co se ještě dá u kancelářské myšky objednat.\nKdo mě sledujete na instagramu víte, že mi poměrně nedávno přišel sešit právě z pokladů kancelářské myšky. A to je právě ono.\nObčas je možné si na facebook stránce objednat všechno možné. Jako právě můj sešit, nebo třeba zápisník s malým princem, nebo něco dalšího, co má Kancelářská myška právě k mání. A protože s "Kancelářskou myškou" je komunikace opravdu skvělá, dá se dohodnout ledacos. Jako třeba tato sada, kterou mám já.\nKdyž se na ní podíváme trochu podrobněji, obsahuje "klipy" na papíry, nebo jak to nazvat (ta věc nahoře), plánovací papírky, nádhernou gumu, připínáčky, dvě propisky (gelovky) a svorky na papíry.\nZnáte Kancelářskou myšku? A objednávali už jste si svou krabičku?\nMichaela Barthová 28. září 2016 8:37\nKancelářskou myšku znám z blogů, zatím jsem nic neobjednala. Tvoje produkty jsou moc hezké. Zvu tě na GA.\nPlanner Addict 30. září 2016 11:22\nJestli máte ráda všechny tyhle kancelářské nezbytnosti, bude se vám líbit náš eshop www.planner-addict.cz ;-). Kromě tématicky laděných kitů, washi pásek a originálních hrnečků tam najdete také tipy a triky na plánování.\nKnižní radůstky #7\nPřečteno: Válka proti superkrávám\nPřečteno: Ostrov lhářů\nPřečteno: Smolná sezóna


Lilian Voss Vogue - Lifestyle a fashion blog: 1. Outfity - září\n1. Outfity - září\nProběhlo první focení outfitů, tak doufám, že se vám všem budou líbit.\nMikina: Tally Weijl 529 Kč\nDžíny: Terranova 299 Kč\nKšiltovka: New Yorker 179 Kč\nTričko: Tally Weijl 199 Kč\nBoty: Tally Weijl 179 Kč\nBatoh: C&A 499 Kč\nNáramek: Cropp Town 69 Kč\nToto je vlastně jeden z mých nejoblíbenějších outfitů. Džíny a tričko jako základ. Je pohodlný, ale snažím se ho vždycky oživit něčím zajímavým... v tomto případě botaskami na podpatku a mikinou s kapucí bez rukávů. Když si pak nahodím na hlavu ještě kapucu a dám si sluchátka do uší, cítím se nikým a ničím nerušená a jen si užívám okolí. :)\nKřivák: H&M 500 Kč\nSukně: New Yorker 179 Kč\nPunčochy: Gate 48 Kč\nTílko: Jennyfer 139 Kč\nConversky: A3 Sport 1499 Kč\nŘetěz: New Yorker 189 Kč\nTahle kombinace kousků oblečení vznikla vlastně na základě loga mého blogu. Plán byl takový, že fotku nějak zakomponuju přímo do toho loga. Bohužel, fotky se nevydařily tak, jak jsem si představovala... bylo šero, a tak to není ono. Přemýšlela jsem, že je nafotím ještě jednou za lepšího světla, ale rozhodla jsem se, že je nechám tak, jak jsou, protože jsou zkrátka z úplně prvního focení. Kombinace křiklavě růžové a černé nikdy nezklame, k tomu ještě kožená bunda, Conversky a outfit punkové princezničky je na světě. :) Chtěla jsem tomu dodat ještě nějaký šmrnc, tak jsem si oblékla punčocháče s "tetováním".\nŠaty: Gate 148 Kč\nPunčochy: Tally Weijl 79 Kč\nKabelka (neviditelná :D): Kingfit 300 Kč\nNáramek: New Yorker 129 Kč\nOpravdu dlouhou dobu se mi v obchodech líbily takové ty šaty á la sportovní dres, ale něco mi na nich stále nesedělo. Pak jsem v Gatu uviděla tyhle a věděla jsem, že to je ten pravý kousek pro mě, protože byly v pase hezky projmuté. Ty ostatní šaty byly jen takový beztvarý kus látky, který si člověk hodí přes sebe, a ten mi prostě nesluší. Tyto šaty mají dvě vrstvy, vrchní je jakoby ta dresová síťovina a pod tím je ještě spodní vrstva šatů, která je neprůhledná. Když už se jednalo o sportovní design, tak jsem k nim zvolila opět botasky na podpatku... no a křivák tomu dodal ten drsňácký nádech, který tak ráda nosím. :)\nVystavil Lilian Voss v 22:00\nRadka 26. února 2015 21:55\nTak tady ty šaty vypadají fakt dobře. Na videu nevypadaly ty čísla tak zářivě, takhle se mi to líbí víc. :)\nDámské kabáty 23. února 2017 10:26\nTen třetí outfit se mi líbí asi nejvíc!


Dánové porazili Srby 2:0 a probojovali se do semifinále — Euro 21 — ČT sport — Česká televize\nDánové porazili Srby 2:0 a probojovali se do semifinále\n23. 6. 2015 20:40, autor: ČT sport aktualizováno 23. 6. 2015 22:49\nPraha - Dánové vybojovali společně s Německem postup do play-off evropského šampionátu jedenadvacetiletých, když porazili Srbsko 2:0. Seveřané kráčeli za postupem už od jedenadvacáté minuty, kdy je poslal do vedení Falk. Výhru pak definitivně potvrdil zkraje druhého poločasu Fischer. Dánsko obsadilo ve skupině A konečné první místo, naopak Srbové skončili poslední.\nSrbové se pak vrhli do útoku s vědomím, že je ve hře o postup udrží jenom výhra. Jojičovu ránu vytáhl gólman Busk nad břevno a Djuričič z úhlu zamířil jen několik centimetrů vedle branky. Dánové se vzpamatovali až krátce před pauzou: Durmisi z přímého kopu trefil tyč a Falk z dálky vypálil těsně mimo. Svěřencům Jesse Thorupa výborně vyšel i start druhého poločasu.\nV 47. minutě Höjbjerg ze standardní situace našel na zadní tyči Fischera, který zblízka přidal druhý gól. Útočník Ajaxu pak mohl z protiútoku zpečetit výhru a postup Dánů třetí brankou, ale tentokrát ho vychytal brankář Dmitrovič. Jeho protějšek Busk zase na druhé straně zlikvidoval Jojičův pokus. V závěru už Dánsko kontrolovalo hru a soupeře prakticky nepouštělo ke své brance. Další pojistku ještě odmítl v 75. minutě Thomsen, jenž znovu ztroskotal na Dmitrovičovi.\nSestřih utkání Dánsko - Srbsko\nGól v utkání Dánsko - Srbsko: Falk - 1:0 (21. min.)\nGól v utkání Dánsko - Srbsko: Fischer - 2:0 (47. min.)\nZáznam utkání Dánsko - Srbsko


Graffiti po Česku: Ilegální umění v legálním světě? Nesmysl! | Reflex.cz\nPetr Volf13. listopadu 2012 • 06:00\nfoto: ČTK / ROMAN VONDOUŠ\nGraffiti se už dostalo do českých výstavních síní. To, co působí jako jeho vrcholné uznání, může ale stejně tak znamenat, že s ním cosi není v pořádku. Vypadá to totiž, že by se z něj mohlo stát oficiální metropolitní umění. Podtitul výstavy Městem posedlé v pražské Městské knihovně sice zní Ilegální umění v legálním světě, jenže co je ilegálního na umění, které dostává prostor ve špičkové galerii nebo vzniká na zakázku?\nČeské graffiti mi vždycky přišlo jaksi nepřípadné, nevěrohodné. Stejně jako třeba česká country nebo rap, hudební žánry odvozené ze Spojených států a přesazené do úplně jiného prostředí, kde působí směšně. Vzít si klobouk a myslet si, že budu kovboj, je velmi naivní představa. Obléknout si teplákovku a hodit blýskavý řetěz kolem krku – to na rappera nestačí, ani když k tomu ještě někdo přidá zlý kukuč a hbité rýmování. Přejímá se totiž jenom forma, kdežto podstata vycházející z autentických prožitků zůstává nedotčená, protože je prostě nepřenosná.\nPodíváme-li se do Ameriky, kde všechno začalo, najdeme zásadní rozdíl. Představitelé newyorské graffiti scény, utvářející se v sedmdesátých a osmdesátých letech minulého století, vycházeli z prostředí sociálně slabých vrstev a malování na zdi pomocí sprejů bylo jedním z mála možných způsobů, jak mohly „socky“ z Harlemu, Queensu nebo Brooklynu vyjádřit svou identitu a jak upozornit na to, že v téhle megapoli vůbec nějakým způsobem existují.\nMěly tedy pořádný důvod, aby vzaly do rukou spreje. Hodně o tom ví Charlotta Kotíková, historička umění českého původu, která v roce 2006 uspořádala v Brooklynském muzeu umění výstavu newyorského graffiti, kde představila tvorbu Michaela Tracyho (Tracy 168), Melvina Samuelse, Jr. (NOC 167), Sandry Fabarové (Lady Pink), Chrise Ellise (Daze) a Johna Matose (Crash). Šlo o velká plátna, která si od nich nechal v osmdesátých letech „nastříkat“ Sidney Janis, jinak sběratel úspěšně obchodující s dílem Jacksona Pollocka. Už tehdy odhadl, že by jednou mohla mít svoji uměleckou hodnotu.\n„Graffiti je původní americké umění, jde o součást novodobé kultury, i když třeba kontroverzní,“ vysvětluje Charlotta Kotíková a dodává, že od jeho počátků bylo záležitostí mládeže pocházející z prostředí neprivilegovaných vrstev, kde otázka návštěvy uměleckých škol nepřipadala v úvahu. „Byli to kluci a holky, kteří sotva uměli číst a psát, chodili do špatných škol v chudých částech New Yorku a snažili se realizovat, protože každý se chce nějak uplatnit, zanechat po sobě stopu.\nNašli si graffiti a zaplaťpánbůh za to! Protože tato tvorba je většinou zachránila od daleko horších konců, i když někteří zemřeli, hlavně kvůli drogové závislosti – jako třeba Kwame Monroe, přezdívaný Bear 167.“\nZLATÁ STŘEDNÍ VRSTVA\nČeští graffitisté nebo streetartisté jsou z jiného kmenu i těsta. Pocházejí ze středních vrstev, a protože dospívali v éře kapitalismu, nehrozilo jim, že by byli kvůli původu společensky diskvalifikovaní. Nejlepší z nich jsou dnes třicátníci a už se neschovávají, protože si vybudovali sebevědomí. Pracují ve veřejném prostoru a nebojí se vystupovat sami za sebe: doby, kdy po nich šli policajti, protože stříkali na zdech, kde to nebylo možné, jsou minulostí.\nJan Kaláb (Point) vystudoval Akademii výtvarných umění, na stejnou školu chodil také Jakub Matuška (Masker), Zdeněk Řanda (Pasta) se zase učil na střední grafické škole a mimo jiné byl poradcem režiséra Tomáše Vorla, když před pěti lety natáčel film Gympl, který se – mimo jiné – snažil ukázat, co pražské středoškoláky motivuje k tvorbě graffiti.\nJmenovaná trojice jsou klasici oboru. Mistři. Masker loni vystavoval v Galerii výtvarného umění v Chebu, letos v mondénní pražské Dvorak Sec Contemporary. Point měl v roce 2011 výstavu obrazů v Trafačce, která je centrem pražského streetartu, a jeho tvorbu důkladně v katalogu rozebral Karel Srp, jeden z nejvýznamnějších současných historiků umění, autor monografi í Toyen, Štyrského, Boštíka nebo Malicha.\nNyní se společně sešli na výstavě Městem posedlí, kterou jim uspořádala Galerie hlavního města Prahy. Vypadá to, že graffiti se tímto krokem dostává definitivně do světel reflektorů, stává se takřka oficiálním městským uměním, jemuž jsou nakloněni nejenom kurátoři galerie, ale také samotní zástupci magistrátu.\nTo, že se podařilo uskutečnit výstavu, na které jsou zastoupeni vedle českých autorů také jejich kolegové ze zahraničí, je důležitým signálem uměleckého establish mentu vůči tvorbě založené na absolutní svobodě. Chtějí si ji osedlat – nebo prostě jenom ukázat, že jsou schopni jít s dobou.\nNa hodně navštěvovanou přehlídku chodí učitelé s žáky, aby jim ukázali, že když se budou snažit, jednou to také dotáhnou třeba až do galerie. Pokud ale budou zlobit, skončí na ulici, na níž všichni z vystavujících nejprve dlouhé roky působili, než se jejich projev natolik vybrousil, že se stal zajímavým pro lidi, kteří se uměním zabývají po teoretické či komerční stránce.\nPavel Brycz 9. listopadu 2012 • 18:34\nRadní Aleksandra Udženija se zřejmě rozhodla vzít na sebe roli samozvané streetartové patronky. Možná to myslí upřímně, ale o tom bych si dovolil pochybovat. Na konci srpna sepsala elaborát, kde vyjadřuje víru, že se díky výstavě Městem posedlí Praha „začlení mezi světové metropole, které podporují moderní umění a mladé umělce“.\nMá pro to svůj důvod. Vysvětluje ho slovy, která si nezadají s frázemi budovatelů socialismu. „Bez odvahy a nadšení mladých lidí, novátorů, by město zůstávalo fádní, bez nových impulsů. Věřím, že pořadatelé nakonec získají i potřebná povolení k projektu na Nuselském mostě, který se bude rekonstruovat. Nepůjde tedy o trvalou změnu, ale dočasné využití plochy pro tyto umělce. Pokud zlegalizujeme plochy pro graffti, uděláme vstřícný krok a částečně eliminujeme ničení fasád nechtěnými malbami, nicméně vždy na vše musejí být potřebná povolení. Především tento projekt má podporu široké umělecké veřejnosti.“\nPasta a Point měli v rámci doprovodné akce k výstavě oficiálně pojednat čtyřicet metrů vysoké pilíře Nuselského mostu, jak si to přála radní Aleksandra Udženija. I když nemělo jít o trvalý nátěr, nakonec jej Národní památkový ústav nepovolil: v opačném případě by betonové nohy, které už ani nevnímáme, dostaly podivnou ozdobu, jež by na ně ještě více upozornila.\nUmělci se museli spokojit s fasádou nad prozatímním parkovištěm na Národní třídě. Postoj k Nuselskému mostu je ale z jejich strany podivný. Vzbuzuje dojem, jako by jim nějaká vyšší moc sebrala něco, nač měli oni – jako žijící klasici – přece právo, které si vybojovali stovkami nehonorovaných „pieces“.\nPo památkářské stopce na pilíře rezignovali. Ze svobodných umělců vyrostlých se sprejem na ulici se s postupem času stávají dekoratéři, kteří rádi přijmou nabídku k tomu, aby si mohli v klidu „zamalovat“, hlavně když je plocha pořádně velká. V graffiti jde totiž mimo jiné také o velikost a dobrou viditelnost.\nByl to ale právě Point, nejvýznamnější experimentátor českého streetartu, jehož heslo znělo Když chci, tak se neptám, jestli můžu. A také ho osadil na betonovou zeď podpírající serpentinu Chotkovy ulice. Tehdy pracoval v duchu pravidel graffiti, založených na svobodném způsobu vyjádření, a to i za cenu možného postihu.\nProtože však v případě „Nuseláku“ nedostal se svým kolegou patřičný štempl, svých ambicí vytvořit dosud největší dílo se vzdal, aniž se o ně jakkoli pokusil neoficiální cestou bojovat. Nevím, jak to mám vysvětlit, možná to souvisí s tím, že s přibývajícím věkem graffitisté ztrácejí někdejší vitalitu, protože se z nich stali opravdoví umělci.\nNakonec se rozpustí v galeriích, které jim umožní v klidu rozvíjet vlastní potenciál. Kdysi takhle dopadli Basquiat i Keith Haring, hrdinové newyorské scény kteří svoje nadání ve spojení s galeristy neuvěřitelně finančně zhodnotili. Ačkoliv americké a české graffiti vycházejí z odlišných základů, některé vnější principy mají společné.\nMimochodem, Aleksandra Udženija je ve snahách legalizovat street art poměrně vytrvalá – když byl Roman Týc popotahován kvůli semaforům, na nichž v rámci známého, mediálně dostatečně propíraného projektu vyměnil sklíčka, přišla s myšlenkou, že by bylo dobré vyčlenit na jeho semaforská díla vhodné místo, aby „tento mladý umělec mohl tvořit rozhodně bez hrozby represe ze strany státu“. Což je přesně proti podstatě žánru, v němž se Týc již dlouho s úspěchem (že byl kvůli tomu měsíc vězněn, je svého druhu nejvýznamnější ocenění, jakého se mu mohlo dostat) pohybuje.\nJeho podstata tkví v tom, že vstupuje se státem do kontroverze, protože jinak by nemohl upozornit na jeho slabé stránky. Těžko se dá najít lepší příklad nepochopení streetartu, než jak to předvádí právě tato svérázná zastupitelka na Magistrátu hlavního města Prahy, reprezentující ODS.\nV ničem si s ní ovšem nezadají ani její kolegové ze čtvrtého pražského obvodu, kteří nechali ve vestibulu stanice metra Budějovická vzniknout kýčovitému graffiti s pražskými motivy. Těžko říci, jestli předchozí plakáty nalepené v pěticentimetrové vrstvě nebyly lepším nechtěným artefaktem než na objednávku nastříkaný výjev, jehož jádrem je panoráma Hradčan, ale také orloj ze Staroměstské radnice.\nA jako by toho nebylo dost, vše ještě stvrzuje motiv zachycující přibližnou podobu nedaleké vodárenské věže od architekta Jana Kotěry. Už to skoro vypadá, že jakmile se najde volná plocha, zastupitele nenapadne nic lepšího než zavolat sprejery, nejlépe profesionální. Stometrová plocha přišla na dvě stě tisíc korun (zaplatila Česká spořitelna) a malbu měla na starost firma Formstorm, která spolupracuje s několika sprejery na podobných, oficiálně povolených či komerčních zakázkách.\nVýsledkem je zatím největší graffiti kýč, jaký se na pražské scéně objevil. Útěchou může být snad jen to, že se „malovalo“ na podkladové desky, ne rovnou na zeď, takže se tahle bizarní veduta může snadno odstranit.\nDojemné je, že zastupitelka Lucie Michková (ODS) to myslí smrtelně vážně a doufá, že nikdo z nezávislých graffitistů artefakt nevylepší: „Věřím, že sprejeři budou ctít autorské dílo a nebudou dokončený obraz přemalovávat a poškozovat, protože jinak se uznání od obyvatel nikdy nedočkají. A naše snaha povýšit jejich umění vyjde vniveč.“ Někdy jen snaha nestačí a dobré úmysly se svým vyzněním můžou proměnit v noční můru.\nVladimír Brož (Vladimir 518) minulý týden při debatě k výstavě Městem posedlí nazval graffiti kulturním a sociálním ghettem, které prakticky nikdo zvenčí není schopen ocenit ani analyzovat: „Mezi graffiti komunitou a veřejností je naprosté nepochopení. To je na jedné straně naprostá výhoda té věci, protože není zničitelná a je skutečně krystalická v tom přístupu.\nMyslím, že neexistují lidi, kteří by si na něco hráli nebo něco předstírali, aby se jenom líbili holkám. To neexistuje, buď se maká, a potom má člověk nějaké postavení v té scéně, anebo neexistuje. Myslím si, že graffiti je natolik uzavřená věc, že ji laická veřejnost nebude moci nikdy pochopit.“\nSkoro to v jeho podání vypadá, jako by se jednalo o hermeticky uzavřenou sektářskou tvorbu, do níž nelze proniknout. Přesto se s ním dá snadno polemizovat. Ke každému vizuálnímu dílu lze totiž zaujmout postoj, ať už vstřícný, odmítavý, nebo neutrálně lhostejný. Myslet si, že jenom insider dokáže analyzovat graffiti, zavání částečně namyšleností, částečně naivitou. Některé věci by měly být pro všechny společné. Kupříkladu pravidlo o tom, že místo určuje děj, které z římského práva převzali architekti.\nA streetartisté pohybující se ve veřejném prostoru by ho také měli brát – a řada jich i podvědomě bere – v úvahu. Jinak se maluje v metru, jinak na opuštěných fabrikách a jinak na exponovaných fasádách, které jsou hlídány kamerami. Není to vůbec jednoduché. A kupodivu to neulehčuje ani chráněný galerijní svět, který mají umělci k dispozici na výstavě Městem posedlí.\nJakmile se z ulice dostali do institucionální zóny, do prostředí oficiální galerie, zdá se, jako by najednou ztratili cosi podstatného: spontánnost. Výstava působí až sterilně, člověku to připadá, jako by z nich prostředí vysálo veškerou energii. Je to uhlazené, dokonalé, ale tak nějak bez chuti a bez zápachu.\nKdo na jaře viděl na stejném místě výstavu sochaře Krištofa Kintery, jenž je jen o něco starší než zdejší klasici streetartu, měl strhující zážitek. Kintera se totiž galerie zmocnil s totálním nasazením: bylo v tom tolik síly a invence, že graffitisté v tomhle srovnání blednou. Očividně jim schází odpovídající touha rozdat si to s kamennou institucí a pořádně ji provětrat, případně zneuctít … Vyzkoušet všechny možnosti, jak se dá vyrovnat s její určitou oficiózní podstatou, jakkoli GHMP patří svým programem k pokrokovějším galeriím.\nGraffiti, které nevzniká z vnitřní potřeby, je do jisté míry odsouzeno k neúspěchu. Abychom něco takového pochopili, nemusíme být nutně členem klanu, neboť to platí o veškeré tvůrčí činnosti.


Obnov stránku Jdi na stránku Předchozí 1 .. 4, 5, 6, 7, 8 Další\n:: Boží mlýny odpovědět na příspěvek 11:53 :: 26.05.2004\nmelou pomalu, ALE JISTĚ! Že bývalý soudruhu náměstku.\n:: WOW! odpovědět na příspěvek 11:43 :: 26.05.2004\n:: STB zločinec! odpovědět na příspěvek 11:23 :: 22.05.2004\n:: WOLF odpovědět na příspěvek 09:29 :: 21.04.2004\n:: Tak nestraník? odpovědět na příspěvek 00:19 :: 19.03.2004\n:: No vida. odpovědět na příspěvek 21:23 :: 11.03.2004\nTak tvůj bývalý principál Svoboda vyfasoval 5,5 roku.\nTy to budeš mít težší. Ta doba se kvapem blíží.\n:: Lumpe. odpovědět na příspěvek 21:20 :: 11.03.2004\nOno ti nestačí, že jsi nám.ministra, že jsi v představenstvu UNIPETROLU, že jsi v představenstvu Severočeské doly! Ty jsi i předseda bytového družstva! Konec konců, i tam se dá docela dobře krást.\n:: Včelaři, odpovědět na příspěvek 14:25 :: 06.03.2004\n:: ŠULZI odpovědět na příspěvek 01:00 :: 25.02.2004\nV tom pořadu na vlastní oči byli zlodějští majitelé domů převlečení za týrané a ubohé nájemníky. Je to pouze sprostá propaganda! Použij svého vlivu a zakažte tyto štvavé pořady! Když se v ČSSD přestanete konečně hádat, třeba se vám povede obnovit trest smrti a budete moci pokračovat ve svých tradicích. Věšet generály, politické odpůrce, sedláky a teť už víš i co s majiteli domů. Halo noviny jsou na tvé straně.\n:: Sobotko, odpovědět na příspěvek 10:47 :: 21.02.2004\npodívej se svému podřízenému pod prsty. Věř, že se ti to vyplatí.


2003/40 • RESPEKT 40/2003 • RESPEKT\n2003/40 • RESPEKT 40/2003\n40/2003, 28. 9. – 5. 10. 2003 Koupit vydání\nVydání 21.–28. 9. 2003 Vydání 5.–12. 10. 2003\nScheffer, atlantický Evropan Kateřina Šafaříková Trpěli jsme stejně jako ostatní Daniel Brössler Plánované Centrum proti vyhánění v Berlíně ještě nevzniklo, přesto už stihlo způsobit četné škody. Pohádali se kvůli němu němečtí politici, polsko-německé vztahy jsou nejhorší za celá léta a Češi s obavami čekají na moment, kdy si nevystačí s mlčením. Oč tedy jde? V červnu 1999 přijal německý Spolkový sněm historické usnesení. Rozhodl, že Němci uprostřed svého hlavního města postaví památník holocaustu – pietní místo by mělo být hotovo koncem příštího roku. V kulatém roce 2000 si pak německý Svaz vyhnanců založil nadaci na zřízení Centra proti vyhánění. Cíl této nadace? Zřídit v Berlíně také památník Němcům zavražděným či vyhnaným ze svých domovů po Evropě na sklonku druhé světové války. Bude-li v tom nadace úspěšná, vznikne tedy v metropoli památník, který postaví Němci Židům, již jim padli za oběť, a zároveň také pomník, který si postaví sami sobě v roli obětí. Tak pravil archanděl Gabriel Holka z 2.B má AIDS Teodor Marjanovič Z minulého týdne Zbyněk Petráček, Kateřina Šafaříková Demokraté se dostali do varu Michal Sedláček Švédská reflexe Daniela Vrbová, Jeremy Hurewitz Švédská policie zatkla minulý týden dalšího muže, podezřelého ze spáchání vraždy ministryně zahraničí Anny Lindhové – a pustila na svobodu původně zadrženého Pera Olofa Svenssona. O nově zadrženém se až do konce minulého týdne vědělo jen to, že se jmenuje Mijail Mijailovič a že je původem z Balkánu – a že byl zatčen na základě vyššího stupně podezření než Svensson. Švédsko tak stále tápe v úvahách, proč byla Lindhová zavražděna. Jedna z teorií, kterou ale bere vážně i vláda, se týká dopadů reformy péče o mentálně postižené osoby, zaváděné od 80. let. Reforma vedla k tomu, že byli z ústavů v průběhu desetiletí puštěni na svobodu, resp. na svobodě léčeni také postižení lidé s agresivními sklony. Právě i Mijailovič podle dostupných zpráv už několikrát podstoupil psychiatrickou léčbu.\nOběma směry, ale opatrně Teodor Marjanovič Rámeček Alfred Dubs se narodil v Praze roku 1932. Do Británie se dostal transportem ohrožených dětí, které po nacistické okupaci Československa v Praze organizoval anglický bankovní úředník Nicholas Winton. Po studiu ekonomiky na London School of Economics pracoval v marketingu, přes třicet let už ale působí v politice – dlouhé roky se zabýval problematikou Severního Irska, dnes svůj politický zájem věnuje spíše evropské integraci. Byl členem labouristické stínové vlády (měl na starosti imigrační politiku) a poslancem Dolní sněmovmy. V roce 1994 ho královna na návrh jeho strany jmenovala Life Peer, doživotním lordem, v současnosti je předsedou klubu labouristických členů Horní sněmovny. Česky rozumí a lámaně i mluví. Je ženatý a má dvě děti. Konec rámečku Jste asi jediným lordem, který se narodil v Praze. Uchoval jste si nějaký hlubší vztah k Česku? Kdykoli mohu, zavítám do Prahy. Bohužel se to nestává příliš často. Byl jste mezi téměř sedmi sty dětmi z Československa a okolních zemí, kterým těsně před druhou světovou válkou zachránil život Brit Nicholas Winton. Znáte se s ním? Dozvěděl jsem se o něm teprve před několika lety, když v britské televizi dávali pořad o jeho „kindertransportech“. Ukazovali tam také seznam zachráněných dětí a jeden známý mi zavolal, že na seznamu je i moje jméno. To bylo poprvé, kdy jsem zjistil, že můj příchod do Británie proběhl ve Wintonově režii. O jeho zásluhách se ví teprve pár let, on sám o tom mlčel. Osobně jsem se s ním setkal, až když se o něm začalo psát a když získal titul „sir“.\nVypískej si svého básníka Tomáš Weiss Bowieho návrat z planety Alfa Ondřej Štindl Rokenrol a realita nikdy nebyly velcí kamarádi. Pro lidi určitého věku je také dráha rockové hvězdy možná tou nejoblíbenější únikovou fantazií. Jako by nabízela možnost přemístit se do nějakého alternativního vesmíru, kde neplatí žádná ubíjející pravidla včetně zákonitostí plynutí času. To, že čas přece jen plyne, také představuje – nebo alespoň donedávna představovalo – jedno z mála tabu tohohle hudebního žánru, který si jinak zakládá na svém rebelství a obrazoborectví (občas je to rebelství ovšem dost konformní). V ideálním rockovém světě čas neexistuje, člověk nikdy nepřekročí třicítku, smrt je možná jen jako jakási titánská nebo dekadentně heroická tragédie. Pokud se odchází, tak s třeskem, nikdy s povzdechem. Rockerů, kteří dokázali ve své hudbě reflektovat vlastní stárnutí, je pomálu, nešťastníků, kteří se zoufale tváří, že i v padesáti je jejich největší starostí upoutat na maturitním večírku tu správnou dívku, se najde dvanáct do tuctu. Mimochodem Viktor Šlajchrt Budeme muset točit jinak Přemysl Martínek Na Amise nezbylo Ladislav Nagy O životě v zemi, kde se vraždí Viktor Šlajchrt Chce-li dnes začínající český autor zachytit vlastní obraz světa, není odkázán jen na zážitky z domácího prostředí. Generace dvacátníků vstoupila už na prahu dospívání do otevřeného prostoru, v němž poznávání odlišných kultur patří k životnímu stylu a také k hlavním literárním tématům. Loňská debutantka Petra Hůlová představila v nakladatelství Torst svou verzi skutečnosti na příkladu Mongolska, nyní přišlo stejné nakladatelství s prvotinou, která se odehrává ve Svaté zemi. Letos 25letého Tomáše Kolského, studenta matematicko-fyzikální fakulty v Praze, který krom toho vyučuje hebrejštinu, inspiroval ke knížce Ruthie a barevnost světa pobyt v Izraeli v létě 2001. Jde o díla rozdílná v koncepci i zpracování, obě však spojuje snaha vžít se do odlišné dějinné zkušenosti a vyzkoušet si na vlastní kůži nejen život, ale také osud jiné země.\nKaleidoskop Petr Koubský Monopoly a la Argentina Markéta Pilátová, Jiří Sobota Argentině dnes nikdo neodpáře jedno nemilé prvenství: stala se první zemí v moderních dějinách, která vyhlásila bankrot. Miliony Argentinců tak prakticky ze dne na den přišly o práci i o peníze uložené v bankách a hodnota jejich majetku se smrskla na pouhou třetinu. Ve stínu těchto kolosálních problémů však zůstalo skryto jiné pozoruhodné argentinské prvenství: v čase bankrotu už fungoval nebývale dobře alternativní ekonomický systém, založený na podobných principech jako hra Monopoly. Zapomeňte na mé číslo Marek Fak\nČert věř průzkumům Zbyněk Petráček Běda matkám Erik Tabery Ve prospěch zločinu Tomáš Němeček Nikdo než Stoiber Zbyněk Petráček Otázka do ankety: Existuje demokratická západní země se svobodnými volbami, kde už skoro půlstoletí drží absolutní většinu jedna a táž strana? Na seznamu OSN na takovou zřejmě nenarazíme. Vždyť i Mexiko zkusilo po sedmdesáti letech vlády své PRI u moci opozici. Ale najdeme ji hned za našimi humny. Není samostatná, nýbrž spolková, a přece se oficiálně jmenuje Svobodný stát Bavorsko – má to skutečně něco do sebe. Před týdnem tam opět vyhráli volby křesťanští sociálové (CSU) Edmunda Stoibera. Na tom samo o sobě není nic překvapivého ani komentováníhodného a soudný člověk by proti takovému výsledku nevsadil ani eurocent. Nicméně 61 % hlasů pro CSU je hodně i na Bavorsko a naproti tomu pouhých 19 % pro sociální demokraty (SPD) znamená dosud největší výprask pro Gerharda Schrödera. Čemu vděčí za takový výsledek strana a především muž, který právě před rokem jen těsně prohrál se Schröderem v souboji o kancléře? Je „bavorská cesta“ v něčem inspirativní, či dokonce přenosná? Ve hvězdách Zbyněk Petráček Špidla světí prostředky Adam Drda Česká vláda přežila hlasování o důvěře vyvolané ODS a vzápětí protlačila sněmovnou jedenáct zákonů, které zakládají reformu veřejných financí. To jsou dobré zprávy. Ekonomové se sice přou, zda se dá mluvit o „reformě“, když jde spíš o snahu co nejméně plýtvat v rámci dosavadního rozhrkaného systému, ale to nemění nic na faktu, že po dlouhé době nabraly veřejné finance lepší směr. Vladimír Špidla tedy minulý týden obstál, prosadil, co chtěl, a otázka zní: Co dál? Politika není jen starost o veřejné finance, ale o desítky dalších věcí. Může tedy vláda reformu odškrtnout, uvolnit se a věnovat zvýšenou pozornost jiným tématům?\nSkandinávský strach z eurosklerózy Pavel Kohout Zlatý důl v Union bance Marek Pokorný Po divokém jarním dění kolem bankrotu ostravské Union banky, které vyvrcholilo zatčením konkurzního soudce Jiřího Berky a údajným únosem člena představenstva banky Giuseppeho Roselliho, to nyní okolo zkrachovalého peněžního ústavu opět začíná vřít. Před dvěma týdny zveřejněný audit společnosti Deloitte & Touche vysvětluje, proč je kvůli tomuto konkurzu leckdo ochoten riskovat i kriminál: přestože Union banka po sobě nechala desetimiliardovou ztrátu, stále v ní zůstává obrovský majetek v téměř stejné výši. I kroky nové konkurzní správkyně přitom budí pochyby o tom, jak průhledně se ho podaří zpeněžit. Třikrát na okraj Lenka Zlámalová Ólrajt, pane prezidente Lenka Zlámalová Ve čtvrtek si Jaroslav Tvrdík ve svém elektronickém diáři, který je zároveň mobilním telefonem, odškrtne první měsíc v křesle prezidenta Českých aerolinií. Co za tu dobu ve firmě udělal? Sám Tvrdík zatím odmítá rozhovory, během listopadu chce totiž představit vlastní koncepci ČSA a do té doby si uložil „bobříka mlčení“. Nezbývá tedy než se spolehnout na informace od zaměstnanců – z pochopitelných důvodů mluví o novém šéfovi jen anonymně.\nMýtus zvaný mnichovská zrada Tomáš Krystlík Mnichovská dohoda a události s ní spojené jsou pro českou společnost dodnes především symbolem zrady. I když stále není úplně jasné, kdo byl hlavním Jidášem – zda Anglie s Francií, buržoazie, prezident Edvard Beneš nebo všichni dohromady – o samotném faktu zrady se nepochybuje. Vždyť přece z filmů a učebnic všichni dobře víme, jak to bylo: republiku chránila síť nedobytných pohraničních pevností, měli jsme výborně vyzbrojenou armádu a lidé chtěli ze všech sil bojovat. Jenomže právě to nám tenkrát před pětašedesáti lety v Mnichově svět zakázal a „rozhodl o nás bez nás“. Zní to hezky, jsou to však bohužel samé mýty.\nLiberálové, a co dál Erik Tabery Kdysi ji považoval za naději každý pátý Čech a Češka, ale to už je dávno pryč. Dvacetiprocentní obliba Unie svobody se za pět let rozplynula jako dým; její vedení se dnes snaží zjistit, proč. A hledá cestu k záchraně. Předseda Petr Mareš ji objevil v jasnějším vytyčení směru. „Chceme být liberálně ekologickou stranou,“ vzkazuje voličům. Teď jde ještě o to zjistit, co to je a zda o to bude zájem. Petr Mareš přichází v Česku s netradiční strategií: Zapomeňte na šanci být první ve volbách, jsme tu pro menšinového voliče. Seriál My Evropané pokračuje Ondřej Kundra, Kateřina Šafaříková Připomeňme si Marek Pokorný Koně na poslední cestě Markéta Pilátová, Jiří Sobota Když aktivisté organizace Ochránci hospodářských zvířat zatarasili nedávno hraniční přechod v Chotěbuzi, šlo jim podle jejich šéfa Michala Kolesára o jediné: upozornit na byznys, který v západní Evropě vyvolává polemiku již nejmíň deset let. Pár set metrů odtud na překladišti v polských Zebrzydowicích protest ignorovali veterináři, proti kterým byl hněv demonstrantů namířen nejvíce. Je to vlastně podivný spor. Obě zdánlivě nesmiřitelné skupiny spolu totiž v základním bodě souhlasí: dálkové transporty zvířat přinášejí zbytečné utrpení a měly by skončit. Ministr chce vyhnat lidi z domovů Eliška Bártová


Vezmeme-li v úvahu nejlepší nemikrofilmový materiál v tabulce z doby před rokem 1950, jeho rozlišení 4096DPI a započteme minimální uvedenou ztrátu způsobenou optikou, dostaneme horní odhad kvality historických negativů. U historických kinofilmů před rokem 1950 fotografovaných s použitím optiky (v aparátu Leika) lze tedy považovat za bezpečný strop rozlišení přibližně 3000DPI. U materiálu velkého formátu je pak rozlišení asi 1600DPI. Tyto hodnoty jsou těžko v praxi dosažené. Studie zmiňuje, že díky omezenémé kvalitě optiky i technologie výroby filmu mají nitrátové a skleněné negativy středního a velkého formátu rozlišení „jen“ řádově 1000–1400DPI.


Fendt Ideal 9T triumfuje v testu sklízecích mlátiček německé DLG | Agroportal24h.cz\nNa začátku srpna 2020 společnost Fendt poskytla sklízecí mlátičku Fendt Ideal 9T pro nezávislý test DLG (Německá zemědělská společnost). V testu a proti jiné mlátičce prokázal Fendt Ideal 9T působivé výsledky, pokud jde o výkon, poškozené zrno, kvalitu slámy a nízké ztráty.\nSklízecí mlátička Fendt Ideal 9T\nDLG se zúčastnila testu jako nezávislá instituce a nestranně zaznamenávala výsledky. Vysoce kvalifikovaní odborní inženýři z DLG Test Center v Groß Umstadt provádějí testy po mnoho desetiletí. Thomas Rademacher, profesor zemědělského inženýrství na univerzitě v Bingenu, jako externí odborník podporoval DLG při ověřování a kontrole různých měřicích technik během testů.\nVysoký výkon a nízké ztráty\nDLG test byl proveden na poli s pšenicí, provedlo se pět měření s pracovní rychlostí mezi 4 a 8 km/h. Při nejvyšší rychlosti 8 km/h dosáhl Fendt Ideal 9T výkonu 89 tun za hodinu. Konkurenční mlátička měla hodnotu 87,7 tun za hodinu, při výrazně vyšších úrovních ztráty zrna.\nPro kvalitu úrody je rozhodující také množství poškozeného zrna. V tomto ohledu se Fendt Ideal dostal na vrchol. Obsah zlomených zrn byl 0,15 % až 0,55 %, zatímco konkurenční stroj zaznamenal 0,85 % až 1,5 %.\nVysoký podíl dlouhé slámy\nKvalita slámy z mlátičky Fendt Ideal se projevila zejména u dlouhého stébla slámy. Při rychlosti 8 km/h mělo 10 % vzorku dlouhou slámu o délce více než 67 mm, 17 % vzorku slámy měřilo více než 30 mm. To je 2,7x více dlouhé slámy než u vzorků odebraných od konkurenčního stroje.\nFendt Ideal 9T se postavil proti stejně výkonnému konkurenčnímu stroji se stejným pracovním záběrem sklizňového adaptéru. Sklizeň pšenice proběhla na poli v Meklenbursku – Předním Pomořansku.\nOba stroje byly před testem kalibrovány a každý byl nastaven techniky od výrobce sklízecí mlátičky. Výkon a ztráty byly testovány pomocí dvou metod hodnocení v pěti testovacích řadách a při různých pracovních rychlostech mezi 4 a 8 km/h.\nOdebrané vzorky byly poté zkoumány a hodnoceny nezávislými odborníky v laboratoři DLG. Ztráty se hodnotily pohledem na slámu a plevy. Vážila se také zrna, stejně jako sláma a plevy. Na základě výnosu se vypočítaly ztráty zrna.\n„Poprvé v historii společnosti Fendt jsme podrobili mlátičku nezávislému srovnávacímu testu DLG, abychom veřejnosti ukázali, jak dobře si vedeme mezi těmi nejlepšími,“ komentoval test Christoph Gröblinghoff, předseda představenstva společnosti Fendt. „Mlátička Fendt Ideal splňuje všechna naše očekávání. Ale co je ještě důležitější, splňuje také očekávání, která zákazníci kladou na mlátičky Fendt.“\nPo 10 letech kompletně přepracovaná. Řada traktorů Fendt 200 Vario dostane technologie od větších modelů


Dětská otočná židle Ikea Jules modrá - Kutná Hora - Bazoš.cz\nHlavní stránka > Děti > Nábytek pro děti > Inzerát č. 137840604\nDětská otočná židle Ikea Jules modrá\nProdám dětskou židli z psacímu stolu, v hezkem stavu, nastavitelná výška sedáku\nLokalita: 285 01 Kutná Hora\ndětská otočná židle - k psacímu stolu- jako ++nová++ - [3.8. 2021]\nnabízím dětskou otočnou židli - velice pěkný stav, čistá, funkční\ndětská otočná židle - k psacímu stolu- jako ++nová++ - [1.8. 2021]\ndětská židle k psacímu stolu - [1.8. 2021]\nProdám černou dětskou židli k psacímu stolu. Regulace výšky, jezdící, otočná. Žídle byla málo používaná, neprosezený sedák, ale potah židle má zašitou díru a fleky (zohledněno v ceně) Cena 199Kč. Pouze osobní odběr: Chýně u Hostivic (Praha západ).\nDětská židle - [27.7. 2021]\nIkea, Jules. Nastavitelná výška, otočná. Již jen růžová.\nDětská kancelářská zidle - [22.7. 2021]\nBěžné známky užívání Otočná Kupovali jsme už dospelackou Vhodná do cca 70 kg Jen osobní odběr\nDětská otočná židle - [21.7. 2021]\nDětská otočná, výškově nastavitelná židle. Pojízdná, na kolečkách. Bez vad. Původní cena 950,-\nInzeráty Děti celkem: 189646, za 24 hodin: 3678


Od nového roku si můžete pořídit SPZ na auto s vlastním textem - Měšec.cz\nMěšec.cz » Spotřebitel » Od nového roku si můžete pořídit SPZ na auto s vlastním textem\nGabriela Hájková 17. 12. 2015\nČeši si od ledna budou moci nechat vydat na své auto značku na přání. Umožní to novela zákona č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu na pozemních komunikacích. Chcete-li si nechat vytvořit speciální značku, musíte o ní požádat úřad obce s rozšířenou působností v místě registrace vozidla. Pokud bude znění schválené a vy zaplatíte poplatek, dostanete značku do 15 dnů.\nProtože se jedná o běžné podání žádosti, upravuje formy podání správní řád. Žádost tak můžete podat osobně na úřadě, ale například i písemně poštou či prostřednictvím datové schránky, uvádí zpráva Ministerstva dopravy ČR s tím, že ze žádosti musí být patrné kdo ji podává, čeho se týká a co navrhuje. Obsahovat musí jméno, příjmení, datum narození a místo trvalého pobytu. Právnická osoba pak uvede svůj název nebo obchodní firmu, identifikační číslo osob a adresu sídla. V žádosti uvádíte samozřejmě i navrhované znění značky na přání.\nPožadované znění značky na přání si můžete i rezervovat – opět přes úřad obce s rozšířenou působností v místě budoucí registrace vozidla. Ten vám znění značky na přání po jejím schválení rezervuje na 3 měsíce. V tomto období tedy nesmí být vydána značka ve stejném znění žádnému jinému žadateli. V jednom okamžiku ale můžete mít pouze jednu rezervaci na fyzickou nebo právnickou osobu. Stejný postup je možný i v situaci, kdy zájemce v okamžiku podání žádosti o značku na přání nemá zatím žádné vozidlo nebo ještě nebylo zaregistrováno.\nObecně platí, že na značku na přání je možné dát kombinaci čísel a velkých písmen (pouze arabská čísla a latinka bez diakritiky, s výjimkou písmen G, CH, O, Q a W – z důvodu snadné zaměnitelnosti těchto písmen). Značka také musí obsahovat minimálně jedno číslo. V případě auta je značka složená z 8 znaků, pro motocykly je provedena 7 znaky, v případě mopedu se jedná o 5 znaků, vysvětluje zpráva ministerstva.\nPoužít nesmíte hanlivá slova nebo ta, která podněcují k rasismu, xenofobii a obecně k nenávisti vůči nějaké skupině obyvatel. Není možné mít v návrhu ani speciální znaky (- * / ? ! § apod.) nebo zkratky orgánu státní správy, zastupitelského sboru, krajských úřadů apod. (např. zkratky využívané ve veřejné správě – např. PČR, HZS, MDCR apod.).\nZnačka je přenositelná a můžete ji tedy použít i na další svůj automobil, motocykl či moped, vždy ale jen na jedno vozidlo. Značka se váže na konkrétní osobu, nemůžete ji tedy nikomu ani prodat.\nO Vánocích více na charitu? Není důvod, myslí si Češi


Lanovky | Turistický region Krkonoše\nNikde jinde v republice nenajdete tolik lanovek, jako právě v Krkonoších. Všechny tyto lanovky jsou součástí některého z mnoha zdejších lyžařských areálů, ale velká část jich funguje celoročně nebo alespoň v hlavní letní sezóně, kdy složí pěším turistům a někdy i cyklistům, aby se snáze a rychleji dostali na vrcholové partie hor. Úspora času a energie je v takovém případě velmi výrazná a turisté či cyklisté, kteří lanovky využívají, mají možnost delší čas strávit na hřebenech Krkonoš.\nCeloroční lanovky v Krkonoších\nV západních Krkonoších funguje celoročně například sedačková lanovka Rokytnice - Horní Domky či lanovka Harrachov – Čertova hora. Ve Špinlerově Mlýně jsou takové lanovky hned dvě: lanovka Špindlerův Mlýn – Medvědín a lanovka Svatý Petr - Pláň. Přímo na horu Žalý, kde je jediná zděná rozhledna v Krkonoších, vás vyveze sedačková lanovka Herlíkovice - Žalý. Ve východní části Krkonoš jsou celoročně fungující lanovky situovány v Peci pod Sněžkou: lanovka Pec pod Sněžkou - Růžová hora - Sněžka a lanovka Pec pod Sněžkou - Hnědý vrch. Je zde také největší Krkonošská lanovka - kabinová lanová dráha Janské Lázně – Černá hora, takzvaný Černohorský expres.\nZimní lanovky v Krkonoších\nDalší střediska v Krkonoších, jako například Benecko, Černý Důl, Vrchlabí, Mladé Buky, Velká Úpa či Vítkovice mají lanovky zimní, které využívají nejen sjezdaři, ale i běžkaři.\nBenecko (1) Černý Důl (2) Harrachov (3) Janské Lázně (2) Kořenov (1) Mladé Buky (1) Pec pod Sněžkou (3) Rokytnice nad Jizerou (2) Špindlerův Mlýn (5) Vítkovice (1) Vrchlabí (3)\nKabinová lanovka Janské Lázně - Černohoský expres (celoroční)\nSedačková lanovka Harrachov - Čertova hora (celoroční)\nSedačková lanovka Špindlerův Mlýn - Medvědín (celoroční)\nČtyřsedačková lanovka s letním i zimním provozem.\nKabinková lanovka Pec pod Sněžkou - Růžová hora - Sněžka (celoroční)\nNová lanová dráha vede v původní trase jako její předchůdkyně - dvoumístná sedačková lanovka, pouze spodní stanice v Peci pod Sněžkou byla posunuta níž k chatě Lesovna. Jedná o jednolanovou oběžnou lanovou dráhu se čtyřmístnými uzavřenými kabinkami.\nModerní čtyřsedačková lanovka byla postavena v roce 1992. Je v provozu v letní i zimní sezóně.\nSedačková lanovka Rokytnice - Horní Domky (celoroční)\nSedačková lanovka Pec pod Sněžkou - Hnědý vrch (celoroční)\nSedačková lanovka Herlíkovice - Žalý (celoroční)\nSedačková lanovka Vrchlabí - Kněžický vrch (zimní)\nPro letošní zimu 2014 návštěvníky skiareálu Kněžický vrch jistě potěší stavba rychlé moderní čtyřsedačkové lanovky.\nSedačková lanovka Velká Úpa - Portášovy boudy (celoroční)\nTrojsedačková lanová dráha se zimním provozem.\nSedačková lanovka Černý Důl - Bönischovy boudy (zimní)\nSedačková lanovka Janské Lázně, Černá hora - Protěž (zimní)\nČtyřsedačková lanovka se zimním provozem.\nSedačková lanovka Mladé Buky - Pekelský vrch (zimní)\nSedačková lanovka Rokytnice - Lysá hora (zimní)\nSedačková lanovka Vítkovice - Aldrov, Prezidentský expres (zimní)\nSedačková lanovka Černý Důl - U lomu (zimní)\nSedačková lanovka Harrachov, Rýžoviště (zimní)\nModerní čtyřsedačková lanová dráha s nástupním pojízdným kobercem.\nSedačková lanovka Herlíkovice - Bubákov (zimní)\n1 - 20/24\nBenecko Harrachov Paseky nad Jizerou Rokytnice nad Jizerou Špindlerův Mlýn Pec pod Sněžkou Dolní Dvůr Horní Maršov Pilníkov Svoboda nad Úpou Vítkovice Staré Buky


Acer Aspire Z3615 - PC Notebooky tablety a elektronika\nAcer Aspire Z3615\nPublikováno: 11.3.2015 26.7.2015 Autor: toner\nAcer Aspire Z3615, DQ.SVBEC.001\nAcer je u nás poměrně populární výrobce osobních počítačů, tabletů, notebooků a mobilních telefonů. Už dávno neplatí že jeho výrobky mají problémy s kvalitou a servisem.\nAcer Aspire Z3615 je osobní počítač typu All in one, celé zařízení je tedy ukryto v monitoru. Obrazovka je dotyková a její uhlopříčka je 23 palců (58,4 centimetrů). Počítač pracuje se systémem Windows 8.1, který je pro dotykové ovládání velmi dobře přizpůsoben. O dostatečný výkon se stará procesor Intel Core i3 (konkrétně i3-4130T) a také operační paměť s kapacitou 4 GB (lze rozšířit na maximálně 16 GB), grafická karta je potom nVidia GeForce GT 840M. Pro Vaše data má připravený pevný disk s kapacitou 1 TB. Samozřejmostí je také přítomnost optické mechaniky DVD-RAM/±R/±RW. Displej pracuje s rozlišením 1920 x 1080.\nKonektivitu má na starosti WiFi LAN IEEE 802.11a/b/g/n, k dispozici je samozřejmě také klasický LAN port. Ve výbavě nalezneme také Bluetooth 4.0, HDMI port, 2x USB 3.0 a 3x USB 2.0. Rozměry celého počítače jsou 489 x 579 x 54 milimetrů.\nCeny Acer Aspire Z3615\nParametry Acer Aspire Z3615, DQ.SVBEC.001\nall in one počítač\nuhlopříčka 23 palců (58,4 centimetrů)\nprocesor Intel Core i3 ( i3-4130T)\noperační paměť 4 GB (16 GB maximálně)\nvelikost pevného disku 1 TB\noptická mechanika DVD-RAM/±R/±RW\ndotykový displej s rozlišením 1920 x 1080\nWiFi LAN IEEE 802.11a/b/g/n\nrozměry počítače 489 x 579 x 54 milimetrů


Reebok Spartan Race – Pochopíš až v cíli! | iOutdoor\nReebok Spartan Race – Pochopíš až v cíli!\nREEBOK SPARTAN RACE poprvé v letošním roce odstartuje v Liberci, kde se v posledním květnovém víkendu uskuteční SPRINT a následovat bude 21. 6. SUPER na Klínovci. Novinkou pro letošní rok je nejdelší ze základních tras – BEAST, který se bude konat 16. 8. opět na Klínovci. Sezona bude zakončena závodem SUPER, ten se uskuteční 27.9. v Bořeticích.\nPrvní startující letos budou vybíhat v 8 hodin. A jak dlouho bude závod trvat? Nikdo dopředu neví. Někteří účastníci jsou schopni nejkratší trať zdolat za 35 minut, další třeba za 2 hodiny. Jedno však mají společné, došli až do cíle!\nRegistrace již teď na www. spartan-race.cz\n27.3.2014 Akce a události žádný komentář


Ščasný: V závěru to byl blázinec. Ale hráli jsme fotbal, na rozdíl od války v Ostravě - Aktuálně.cz\n29. 9. 2018 7:44\nJe pověstný svým energickým vystupováním u postranní čáry. V Plzni ovšem sparťanský kouč a sportovní ředitel Zdeněk Ščasný dlouho zůstával v klidu, emotivní gesta si šetřil až na vypjatý závěr duelu. "Ale rozhodně se nemáme za co stydět," prohlásil po porážce 0:1.\nZdeněk Ščasný v zápase 10. kola Plzeň - Sparta. | Foto: Tomáš Liška\nProč Sparta nedokázala navázat na předchozí výkony?\nUrčitě si nemyslím, že bychom byli k nepoznání. Zápas měl několik fází, v úvodu byli domácí aktivnější, byli dobře připraveni na naše rozestavení 3-5-2. Ale rozhodně jsme nebyli pod nějakým drtivým tlakem. Po pětadvaceti minutách jsme přešli na jiný systém a v následujícím průběhu byly úseky, které jsme ovládali my.\nSparta opět nezvládla klíčový duel. Čím to?\nByl to zápas o jedné brance, bohužel jsme ji inkasovali my. Po standardce, po střele, která by šla mimo branku. Sami jsme měli dvě, tři šance, hlavně ta Tettehova byla víc než stoprocentní. Dostali jsme lekci z produktivity. Představa, že si v Plzni vytvoříme deset brankových příležitostí, je zcestná.\nHodně vás štve, že zápas rozhodla právě střela, kterou si Radakovič srazil do vlastní branky?\nCo se týká emocí, v průběhu zápasu jsem byl hodně v klidu. Jenže inkasovaný gól byl trestuhodný - na standardní situace jsme se připravovali, navíc mě mrzí, že bezprostředně před inkasovanou brankou jsme my několik našich standardek odevzdali, balon jsme poslali Kozáčikovi do rukou. Když chcete vyhrát - nesmíte promarnit své šance a nesmíte inkasovat takový gól.\nA co hodně emotivní závěr?\nZávěr byl blázinec, souhlasím. Nejen z naší strany. Plzeň dohrávala zápas takticky, my jsme spěchali a z přemíry snahy pramenily nějaké fauly. Těžko jsme se mohli dostat do nějakého tlaku, vždyť se z nastavených pěti minut většinu času ani nehrálo.\nJak moc vám v závěru chyběl Frýdek, který musel v 58. minutě střídat kvůli zranění?\nMartin chtěl dolů už v poločase, nakonec jsme se domluvili, že ještě čtvrt hodiny vydrží. V jeho momentální formě je těžké ho nahradit. Byť Vašon (Lukáš Vácha) vypadá na tréninku velmi dobře, dlouho nehrál a vletět najednou do takového tempa je velmi složité.\nJaký dopad bude mít vaše porážka na další průběh ligy?\nTo nevím, je těžké dělat nějaké závěry. Momentálně je to tak, že Plzeň jde znovu před nás. Sehráli jsme velmi vyrovnaný zápas, teď musíme pokračovat ve výkonech a být lépe připraveni na standardní situace. Hráčům ale nemám co vytknout - zatímco s Baníkem to byla válka, v Plzni jsme hráli fotbal.\nJak moc vám bude chybět Nicolae Stanciu, který za faul bez balonu dostal červenou kartu?\nJeho zákrok jsem neviděl, nemůžu ho hodnotit. Ale pokud ho rozhodčí přezkoumal na videu, tak bylo vyloučení jasné. Možná mě to mrzí víc než porážka - ta by jednou přišla, ale Stanciu se neměl nechat vyloučit.


Špína na autě nejvíc škodí tam, kam nevidíte. Přinášíme zásady jarního mytí - Aktuálně.cz\n15. 3. 2019 15:09\nPřivítat jaro čistým autem je pro každého nadšeného motoristu povinnost, vyplatí se ale rozhodně i těm, kteří chtějí, aby jim vůz dobře a dlouhou dobu sloužil. Na co byste při mytí neměli zapomenout? Co je zásadní a existují drobnosti, na které byste se měli zaměřit? A pokud nebudete auto mýt sami, co byste měli požadovat v automyčce? Podívejte se do přehledu.\nČtyři základní body: vosk\nNa umytou karoserii by pak měl přijít vosk. V zimě je možná ještě důležitější, svou roli ale má i v létě. Lak ostatně chrání nejen před agresivními chemikáliemi, jako je roztok posypové soli, ale i před vysokou teplotou nebo UV zářením, které ničí lak i světlomety. Kvalitní vosk přitom vydrží i několik měsíců.\nPodle složení a konzistence existuje řada typů a jejich rozlišení by zabralo samostatný článek, profíci vyberou na váš vůz ten nejlepší, na domácí mytí je nejlepší tekutý vosk, protože se snadněji nanáší a leští. Pokud si auto budete mýt sami, dejte pozor na vosky s příměsí nanočástic, poskytnou sice výtečnou ochranu, ale kvůli ochraně zdraví je lepší aplikovat je v rukavicích.\nSystém nouzového volání v akci. Na Klatovsku pomohl zraněnému německému řidiči\nauto Aktuálně.cz mytí Pro řidiče


Hrad Loket - www.dnesnivylet.cz Tip na výlet pro celou rodinu.\n9 května, 2019 10 května, 2019 REDAKCEComment(0)\nTrochu historie o hradu Loket\nŘeka Ohře protékající severozápadními Čechami vytváří na svém toku od pramene v Německu po ústí do Labe v Litoměřicích řadu půvabných meandrů, z nichž ten nejkrásnější obtáčí někdejší královské město Loket. Tvar zákrutu řeky, jenž v pohledu z ptačí perspektivy připomíná v lokti ohnutou lidskou paži, dal jméno důstojnému hradu, jenž se od středověku vypíná v dominantní poloze nad malebným seskupením červených střech. Má za sebou bohatou historii, vždyť býval důležitým článkem obranného systému Koruny české, sehrál důležitou roli při mnoha politických jednáních i bojích, a stal se i hrůzným vězením, jehož atmosféru můžete ochutnat při návštěvě temných kobek. Těšit se ale můžete také na veselejší prohlídku nadzemních hradních interiérů a rovněž zajímavých sbírek, které mimo jiné vystavují i „loketské železo“, nejstarší uchovaný meteorit u nás.\nLoket patří k nejstarším kamenným hradům v českých zemích. Archeologické průzkumy naznačují, že byl založen v druhé polovině 12. století, a to buď českým knížetem a pozdějším králem Vladislavem, nebo ministeriály císaře Fridricha I. Barbarosy, na což poukazují pozůstatky štaufské architektury. Slovanský původ hradu zase dokládá rotunda pocházející z konce 12. století s vnitřním průměrem 3,6 m, která původně stávala samostatně a dnes je ukryta v tělese točitého schodiště. Tak či onak, areál tehdy tvořily dvě věže, kostel a budova, na jejímž místě stojí dnešní Markrabský dům, a na přelomu 12. a 13. století vzniklo ještě hrazené podhradí, později povýšené na královské město.\nPůvodním posláním hradu byla ochrana obchodní stezky vedoucí z Prahy přes Cheb do Plavna a Erfurtu, a když byla tato oblast opět připojena k českému království, stal se důležitou pohraniční pevností. O jeho významu svědčí tradované pořekadlo, že „kdo drží Loket, ten drží klíč ke království českému“. Od poloviny 13. do počátku 15. století byl hrad postupně rozšiřován a románská stavba se postupně měnila na gotickou pevnost. Z roku 1234 se zachovala první zmínka o loketském purkrabím. Často zde pobývali příslušníci královského rodu, a za sporů mezi šlechtou a králem Janem Lucemburským se sem uchýlila i královna Eliška Přemyslovna s dětmi. Jejich tříletého syna, kralevice Karla a pozdějšího císaře Karla IV., Jan Lucemburský několik měsíců držel ve zdejším sklepním vězení, aby nemohl být místo něj dosazen odbojnou šlechtou na trůn. „Otec vlasti“ však kvůli tomu v dospělosti na Loket nezanevřel a ve svém zákoníku Majestas Carolina ho jmenoval mezi hrady, které měly zůstat ve stálém držení koruny a nesměly být nikdy dány do zástavy.\nZa vlády Václava IV. probíhala na hradě rozsáhlá přestavba a za husitských válek jeho hradby dvakrát odolaly obléhání kališníků. Roku 1434 pak král Zikmund Lucemburský zastavil Loket kancléři Svaté říše římské Kašparu Šlikovi, jehož rod držel panství dalších více než sto let. Šlikové se v průběhu 15. století stali jedním z nejbohatších rodů v zemi a proměnili hrad na své reprezentační sídlo v duchu pozdní gotiky a nastupující renesance. Měli opakované spory s loketskými měšťany, které často přerostly i v násilné činy a otevřený boj, a za účast ve stavovském povstání posléze přišli o své majetky včetně Lokte. Po pánech z Plavna, kteří ho pak spravovali v letech 1551–1562, byl hrad propůjčen loketským měšťanům, kteří ho nakonec roku 1598 získali do dědičného držení.\nNa počátku třicetileté války stáli Loketští na straně protestantů a po bitvě na Bílé hoře vpustili do svého města vojsko generála Mansfelda, ale roku 1621 se museli vzdát po odstřelování bavorskými oddíly vedenými generálem Tillym. Sasové museli odejít a město bylo postiženo za neposlušnost rozsáhlými represemi. Roku 1788 bylo rozhodnuto o přestavbě hradu na věznici, která byla dokončena roku 1822 a během níž došlo ke zboření paláce v sousedství věže, nazývaného Skalní světnice, a ke snížení ostatních budov o jedno patro. Vězení bylo zrušeno roku 1948 a o dvacet let později se hrad dostal do správy Památkového ústavu v Plzni. Zvelebení a zpřístupnění se však dočkal až roku 1992, kdy ho opět získalo město Loket, a roku 2014 mu byly vráceny neprávem zabrané a odvezené sbírky, zejména nábytek, obrazy, sochy a další umělecká díla v počtu cca 8 000 kusů, které jsou postupně renovovány a začleňovány do expozic.\nHrad se vypíná na skalnatém kopci a ze severní strany je díky strmé skále prakticky nepřístupný. První vstupní brána nacházející na jihozápadní straně areálu byla původně gotickým průjezdem, k němuž později přibyla renesanční vrátnice. Vzápětí následuje druhá brána umístěná přímo pod věží a za ní druhé nádvoří s budovou Markrabství a navazující hradbou. Cesta pak zahýbá vpravo k třetí bráně, za níž se otvírá prostor hlavního nádvoří obestavěného gotickým palácem, jehož součástí je výše zmíněná rotunda, východním křídlem s půlkruhovými baštami, Hejtmanským domem a renesanční kuchyní. Blízké schodiště směřuje vzhůru na skálu s maličkým nádvořím, které původně vymezoval dnes již neexistující románský palác Skalní světnice. Vedl z něj padací most do věže, kde je dodnes patrný vstupní otvor. Věž postavená v románském slohu ze žuly a čediče, vysoká 26 metrů, měla strážní funkci a zároveň sloužila jako poslední útočiště hradu. Do jejího posledního patra pod renesančním krovem, nabízejícího krásný výhled, stoupá 96 schodů. Podle pověsti se v základech věže skrývá drak Šarkan, jehož podoba sice připomíná hada v kombinaci s ještěrem, ale který je ve skutečnosti velkým dobrákem, k němuž si prý v minulosti chodily hospodyňky pro oheň na podpal v kamnech.\nNa místě někdejšího paláce Skalní světnice je umístěna soška skřítka Gottsteina, patrona a ochránce loketských lesů. Vlevo od ní se nachází vchod do hradní cisterny znovuobjevené roku 1995 při úpravách nádvoří. Při přestavbě hradu na věznici po roce 1810 byla zasypána sutinami, v nichž byly nalezeny hodnotné keramické zlomky, z kterých se podařilo zrekonstruovat pohár s tělem zdobeným drobnými ostny a zobrazující vousatý mužský obličej, zřejmě vytvořený v letech 1520–1530. Tvar cisterny napovídá, že je středověkého původu; za kruhovým otvorem širokým 140 cm se prostor hruškovitě rozšiřuje a v hloubce 2,5 metru je zakončen plochým dnem. Na opačné straně nádvoří se nachází hradní studna, která byla původně rovněž zásobníkem na dešťovou vodu, ale zřejmě počátkem 15. století byly prokopána žulovým masivem 55 metrů hluboko až na úroveň Ohře.\nZ nádvoří je možné pokračovat prohlídkami rozličných expozic. Začít můžete třeba návštěvou Severního paláce, jehož podzemní části zahrnují tři a půl poschodí, kde je v jedné z kobek zavřené loketské strašidlo Štrakakal. Rozcuchaný skřítek drží v jedné ruce knihu a v druhé kartáč, a jakmile spatří nějaké neučesané dítě, začne ho prý honit, knihou ho tluče do zad a kartáčem se ho snaží učesat. V prvním podzemním podlaží si můžete prohlédnout „sbírku“ dveří od cel, jak byly vyměňovány během staletí, a ve vitrínách různé mučicí nástroje, třeba popravčí meč či železnou masku. V prvním patře je umístěna expozice cínových liturgických a kuchyňských předmětů pocházejících z doby od 17. století až po éru secese na počátku 20. století. Poté projdete kolem tabulí představujících historii útrpného práva a soudnictví v Čechách a na Moravě, a nakonec navštívíte výše zmíněnou rotundu, zasvěcenou Svaté Anežce České.\nDalší podívaná v podzemním křídle východního křídla je ovšem už jen pro silné povahy a nedoporučuje se malým dětem či citlivým povahám. Roku 2015 zde byla rozšířena expozice útrpného práva, v níž je na figurínách předváděna praxe krutého středověkého soudnictví, přičemž k navození té správné atmosféry přispívají i hrozivé doprovodné zvuky. Seznámíte se s tím, jak vypadala vodní lavice, křeslo pro čarodějnice, kláda či železné panna, a jak probíhaly různé „výslechové“ metody, kupříkladu natahování na skřipec, vypalování očí, zazdívání za živa, oslí jízda a další mučení.\nMnohem mírumilovnější charakter má expozice historického porcelánu v Hejtmanském domě, která nabízí přehlídku produkce tuzemských porcelánek z Lokte, Chodova, Dolního Chodova a Horního Slavkova, a také pár kousků z vídeňských podniků. Překrásné servisy, sošky, figurální plastiky, vázy, lázeňské pohárky, hlavičky panenek a průsvitky zdobené ruční malbou, obtisky, zlatem, platinou a dalšími metodami pocházejí z období od počátku 19. století do poloviny 20. století.\nK věži přiléhá zbrojní sál, v němž jsou vystaveny lovecké i válečné zbraně chladné i palné, přičemž nejstarší z nich je kopí pocházející ze 16. století. Uvidíte zde i různé zajímavosti, například cestovní pistoli s perkusním zámkem upraveným z křesadlového, přivezenou v první polovině 19. století ze západní Evropy, či dělo pro městské slavnosti vyrobené v druhé čtvrtině 19. století v Čechách. A určitě se vám budou líbit i malované střelecké terče vytvořené v 18., 19. a počátkem 20. století, které jsou dokladem zábavy šlechty a zámožných měšťanů. Uvidíte na nich rozličná témata, například výjevy z regionální historie, podobizny místních významných osobností či přírodní motivy, přičemž svým provedením jsou zároveň ukázkou lidového naivního malířství na Loketsku.\nsocha KAREL IV\nK nejzajímavějším prostorám východního křídla patří tři sály. V prvním se konají v historických kostýmech svatební obřady, a v dalším, tzv. velkém, zase středověké hostiny. Třetí, freskový sál, byl do současné podoby přestavěn za krále Václava IV., jenž na Lokti trávil několik měsíců líbánek se svou krásnou ženou Sofií Bavorskou. Uvidíte zde vitríny s antepediem a predellou, které bývaly součástí oltáře v kostele sv. Jana, zbořeného počátkem 20. století, obrázky starého Lokte z 19. století, mezi většími plátny obraz od loketského malíře Josefa Pauluse Svatošské skály, a rozměrnou skříň, která byla určena pro vzorky výrobků loketské porcelánky Epiag, která ukončila činnost roku 2006.\nAsi nejpozoruhodnější exponát najdete v budově Markrabství. Vystaven je zde zmíněný meteorit, který spadl na Loket někdy v polovině 14. století, jak uvádí záznam v městské kronice. Podle jedné z pověstí jde však ve skutečnosti o zakletého loketského purkrabího Botha z Eulenburgu, který ve 14. a 15. století krutě utiskoval a tvrdou robotou sužoval zdejší poddané. Za to prý byl proměněn v tvrdý železitý balvan, který se středověkým učencům nepodařilo roztavit ani v silném žáru hutě. Došlo pouze ke slabému okysličení povrchu meteoritu. Úspěšnější byli až počátkem 19. století vědci z Humboldtovy univerzity, kteří ho rozřezali na různě velké části, dnes uložené v řadě světových muzeí. Největší kus vážící asi 80 kg putoval do Přírodovědeckého muzea ve Vídni. Výzkumníci tehdy zároveň stanovili, že jde o tzv. oktaedrit, tedy meteorit obsahující více než 70 procent čistého železa. Byl tedy velmi těžký, vážil zřejmě kolem 107 kg, a mimo jiné se stal i předmětem vzpěračských soutěží. Říkalo se, že kdo ho zvedne nad hlavu, má určitě čisté srdce.\nV prvním poschodí Markrabského domu jsou vystaveny exponáty z uvedených sbírek, které se nedávno vrátily zpět na hrad. V jedné z místností uvidíte ukázky nábytku, jakým bývaly od konce 18. do počátku 20. století vybaveny selské jizby v oblasti Chebska a později i Krušných hor, Doupovska a Karlovarska, a na stěnách podmalby na skle se sakrální tématikou. V jiném pokoji je instalována historická lékárna z 19. a 20. století, a další prostor představuje polychromované selské skříně a truhly z oblasti Chebska konce 18. až poloviny 19. století, a též sochy a plastiky s náboženskou tématikou. Jsou zde vystaveny také dřevorytiny na motivy místních pověstí, například O trpaslících, O loketském zvonu a nejznámější z nich O Janu Svatošovi a víle z řeky Ohře. Vypráví o kupci, který cestou na loketský hrad nalezl novorozeného chlapce, jehož předal markraběnce Janě jako dárek. Hošík dostal jméno Jan a po svém nálezci příjmení Svatoš. Jednou, již jako jinoch, zadumaně hleděl do vln Ohře, když tu se z nich vynořila krásná víla a řekla mu: „Znám tvé tužby a naučím tě všemu, po čem prahneš. Ale musíš mi slíbit, že se nikdy nezaslíbíš jiné ženě.“ Jan nabídku přijal, jenže později se zamiloval do dívky, kterou se rozhodl si vzít za ženu. Doufal, že svůj slib zlomí pomocí kouzel, ale když svatební průvod putoval do loketského kostela při řece, vynořila se náhle rozzlobená víla a celý svatební průvod zaklela ve skály. Dnes se jim říká Svatošské, jsou chráněny jako přírodní památka a můžete se k nim vydat po modré turistické značce vedoucí po levém břehu řeky Ohře.\ndalší info na www.hradloket.cz\nlistopad – březen: 9.00 – 16.00 hod.\nduben, květen, září: 9.00 – 17.00 hod.\nčerven – srpen: 9.00 – 18.30 hod\nDo Lokte vede silnice č. 209, křižující rychlostní komunikaci R6 (Karlovy Vary – Cheb, exit 136), a železniční trať č. 140 (Chomutov – Karlovy Vary – Cheb). Město a jeho okolí najdete na mapách KČT č. 3 Krušné hory-Kraslicko a č. 4 Krušné hory-Karlovarsko.\nPo zelené turistické značce se z Lokte můžete vydat do obce, jejíž dominantou je kostel Nejsvětější Trojice ze 13. století, v letech 1707–1711 upravený do barokní podoby. Zdejší zámeček si nechal roku 1816 postavit podnikatel Johann David Starck, který tu koupil minerální závod na výrobu kamence a skalice a práva na těžbu uhlí. Důlní štola Jana Křtitele, nacházející se mezi řekou a obcí, je chráněna jako technická památka.\nV blízkosti obce Hory, ležící na půli cesty mezi Loktem a Karlovými Vary, vznikla počátkem nového tisíciletí na místě někdejší základny československé armády ekofarma, později změněná na oboru. Má rozlohu asi 100 ha a žijí v ní jeleni, mufloni a daňci, které si můžete prohlédnout ze zdejší vyhlídkové plošiny (viz Toulavá kamera 8, kapitola Obora).\nTagged hrad, loket, Výlet Karovarský kraj, Výlet na hrad, Výlet s dětmi\n7 března, 2019 4 července, 2019 REDAKCE\n16 června, 2019 16 června, 2019 REDAKCE