Architektura k. sv. Jana Kř. | Římskokatolická farnost - děkanství Náchod, farnost Studnice\nNacházíte se: Kostely a kaple Architektura k. sv. Jana Kř.\nJedná se o jednolodní, gotickou, orientovanou budovu bez věže. Kněžiště je téměř čtvercové, bez opěráků, loď je obdélná. Stěny jsou hladké, s pískovcovými kříži ve vrcholu, nad kněžištěm zdobený křížem v omítce a ukončený ze železa tepaným řeckým křížem s vysekaným hierogramem I H S v paprscích. Valby jsou šindelové, nad lodí je hranolová dřevěná vížka s plechem pobitou cibulovitou střechou.\nPresbytář kostela svatého Jana Křtitele\nKněžiště je 8,60 m dlouhé, 6,48 m široké a směrem k triumfálnímu oblouku se rozšiřuje až na 6,90 m. Ve zdivu je silné 1 m. Strop je dřevěný, podbíjený a lištovaný. Ve třech koutech jsou stopy klenby: trojboké konzoly s profilovaným plinthem, v jednom koutě je část žebra oboustranně zkoseného. Vchod na jihu je barokně hladce orámovaný. Tři okna jsou hrotitá, vyšpaletovaná zevně i uvnitř, různých rozměrů a kružeb: průčelní, 3.83 m vysoké a 1,05 m široké je trojdílné a kružba se skládá ze tří a dvou "nosů" nad sebou a tří trojlistů v kruzích. Postranní jsou dvojdílná, 3,38 m vysoká a 0,88 m široká a mají v kružbě dvě varianty stejného motivu, trojlistu nad dvěma "nosy".\nHlavní oltář je sloupový a pochází z konce 17. století. Po stranách jsou brány s vodorovnou římsou, zdobené lištami, nad nimi stojí na konzolách sochy svatého Floriána a svatého Vavřince. Sloupová architektura na nízké predelle, před níž stojí novější tabernakl, má pseudokorintské sloupy, oblomené kládí s hlavičkami andílků a soškami svatého Jakuba a Agathy, nad ním je římsový segmentový nástavec se sousošími sv. Trojice v paprscích. Po stranách architektury stojí na konzolách ozdobených hlavou anděla s boltcovitým ornamentem sochy sv. Petra a Pavla. Rocaillové řezby, místy upevněné jsou doplňky pozdější doby. Oltářní obraz je kopií dřívějšího. Před tímto obrazem bývala údajně na oltáři soška sv. Jana Křtitele.\nTriumfální oblouk je hrotitý, velmi široký - 6,05 m a 1,12 m silný, hladký.\nLoď kostela svatého Jana Křtitele\nLoď kostela je 13,58 m dlouhá a 9,50 m široká, zdivo je silné 1,60 m a ustupuje od okenních lavic vzhůru. Strop je prkenný, lištovaný, podepřený podélným trámem v ose, neseným uprostřed dřevěným sloupem s profilovanými hranami a vykrojovaným náběžníkem. Vchod na jihu je veliký, hrotitý, se skosenou hranou. Barokní dveře mají gotické závěsy. Před portálem je barokní předsíňka, krytá plochým stropem, s polokruhovými okny a vchodem. Okna do lodi jsou v bocích hrotitá, velmi široká, jedno je segmentové a druhé do podkruchtí je obdélné. V západním průčelí je z osy posunuté nad sebou hrotité a kruhové okénko.\nKazatelna z počátku 18. století byla přenesená z děkanského kostela. Visuté řečniště má dekoraci andílčích hlav a ovoce na spodku, vrtulové nárožní pseudokorintské sloupky na volutových konzolách s akantovým listem, mezi nimiž stojí v mušlových výklencích sošky sv. Otců na andílčích hlavách. Stříška kazatelny je osmiboká, s třemi ústupky na spodku, pokrytá hlavami andílků a boltcovitou řezbou. Ve vlysu hlavy a podobné řezby a ve vrcholu stojí na podnoži kříž.\nKruchta je dřevěná, na šesti příčných trámech, s bedněnou a lištovanou poprsnicí, podkruchtí má prkenný strop. Schodiště je podél jižní zdi.\nLavice jsou hladké, barokní, na postranicích vykrojované.\nZvonek ve věžičce je 0,49 m vysoký a o průměru 0,53 m. Ucha má hladká, u koruny baldachýnovité motivy s festony a rozviliny kolem reliéfů sv. Jana Křtitele a P. Marie, na plášti a na věnci v kartuši jsou latinské nápisy, letopočet 1715.\nNáhrobky ležely původně v kostelní dlažbě nebo byly uvnitř zasazeny do stěn. Nyní jsou zapuštěny jednak ve zdi lodi a pak na předsíni. Do dnešního dne jich je zachováno celkem 11. Dva železné kované kříže z XVIII. století jsou uloženy v městském muzeu.\nU silnice je litý, novější kříž na starším, pískovcovém spodku s nápisem o postavení r. 1826 a obnovení 1882.\nNa epištolní straně jsou uloženy tělesné ostatky litoměřického biskupa a znamenitého náchodského rodáka, národního buditele p. Josefa Hurdálka.\nPoslední vysvěcení tohoto kostela je datováno 29.6.1873\nSvátek sv. Jana Křtitele je 24.6. ten je i dnem pouti.\nPosvícení připadá kolem 26.10.


Pretty woman - Blanch - Wattpad\n363 Reads 55 Votes 15 Part Story\nBy Blanch-slash Ongoing - Updated 5 days ago\n4. Čtyři vraždy stačí, drahoušku\nGet notified when Pretty woman is updated\n33.9K 4.1K 1.3K\n135 19 3\nDRARRY + něco navíc. Dva roky po válce. Samaritánský Harry Potter nabídne pomocnou ruku hrdému Dracu Malfoyovi v době, kdy nemůže odmítnout, což samo o sobě vzbudí poprask nejen na veřejnosti, ale i mezi přáteli. Hrdinu Pottera totiž nenapadne nic lepšího, než si toho nafoukaného snoba nastěhovat k sobě do domu na Godrickově dole. Kam až je to dostane, netuší ani oni dva. Ovšem jedno je jisté - Merlin jim pomáhej, aby se nezabili! Příběh je psán v ich formě více postav a ignoruje epilog sedmého dílu. Začal vznikat v roce 2012, ale vrátila jsem se k němu až v roce 2014/15.\n25.8K 3.1K 164\nJen trocha vody | HP FF\n1.1K 128 35\nOpět selhával. Měl poslání, se kterým si neporadil ani jeden z největších kouzelníků všech dob. Válku od vítězství odděloval jen jediný život. Dokáže Draco zachránit svou rodinu od propasti zběsilosti jejich Pána? Spasí Harry celý svět?\nCo všechno jsme schopni obětovat za vykoupení našich milovaných? Denně se dějí neuvěřitelné a naprosto paradoxní věci.\n*Příběh neobsahuje sexuální scény. Nenabádám nikoho k užívání drog. Přiotrávit se lze kdečím, ale nerada bych, aby to někdo pochopil jako návod k odreagování. Děkuji za pochopení.*\nZa dechberoucí cover srdečně děkuji @Gipi155.\nNové kapitoly vychází v pátek.\n(Po dopsání proběhne revize a úprava textu.)\n|Pozastaveno, ale kapitoly se tvoří - pomalu|\n1.8K 215 121\n379 18 24\n76.9K 8.1K 1.2K\n3.3K 376 121\n9.8K 817 132\n21.9.2019- 2. v kategorii #slash 💚


Nevyléčitelní čajoví závisláci | LuckyCesta.cz\nNevyléčitelní čajoví závisláci\n14.1.2015 Lucie Radova Argentina\nŽe nic na světě lidi nespojuje více jak dobré jídlo a pití věděli už i dávní předkové našich dávných předků. Ale jen v Jižní Americe tato přátelská splynutí dotáhli k dokonalosti. Vydlabali dýni, vložili do ní zázračnou rostlinu, brčko, zalili horkou vodou a nechali nápoj kolovat mezi sebou. Rituál ocucávání jedné slámky mezi přáteli i naprosto neznámými lidmi se dochoval dodnes a je krásným symbolem pohostinnosti nejen v Latinské Americe.\nPila jsi už někdy mate?\n„Dáš si?“, vytrhne mne ze čtení Julie, usměvavá majitelka hostelu ve kterém bydlím a podává mi zvláštní nádobku s kovovým brčkem. Asi jí musím připadat výjimečně sympatická, protože se vidíme teprve podruhé v životě a už mi přichystala čaj. Zvědavost mi samozřejmě nedá. Vezmu si hrníček do rukou, pořádně zamíchám jeho obsahem a natáhnu velký doušek do úst. V následující vteřině mne paralyzuje šok. Nic hnusnějšího jsem v životě nepila. Hořkostí mi trne jazyk. Asi tak nějak musí chutnat vývar z týdne nepraných ponožek. K tomu všemu jsem si naprosto spálila hrdlo. Nešťastně koukám na plný hrnek. Možná by tomu pomohl cukr, říkám si v duchu. Julie si rychle vysvětlí mou reakci: „Pila jsi už někdy mate … ?“, ptá se mě pobaveně. Až později zjišťuji, že mé první setkání s „čajem“ Yerba maté – oblíbeným nápojem Jihoameričanů, bylo z mé strany jedno velké faux pas.\nTo, co nás udržuje při životě\n… nebo také zelené zlato indiánů, nápoj bohů, čaj jezuitů, paraguayský čaj, nápoj pohostinnosti a asi nejznámější Yerba maté. Všechny tyto názvy označují jediný nápoj – výluh připravený z usušených a nadrcených lístků Cesmíny paraguayské.\nMnohem dříve než Evropané nabyli dojmu, že jim patří Latinská Amerika, objevili magické i léčebné účinky Yerby maté indiáni kmene Guaraní. Potomci tohoto národa žijí dnes především v Paraguay a jsou na objev svých předků mimořádně pyšní. Jak se z obyčejného keře stal symbol pohostinnosti a zdroj mimořádné energie popisuje hned několik legend.\nTa nejznámější vypráví o krásné dívce Yarii, která se svým otcem a dalšími příslušníky kmene Guaraní putovala po deštných pralesích. Starý otec byl však náročnou cestou natolik unaven, že nemohl dál pokračovat. Yarii se rozhodla, že zůstane se svým na smrt vysíleným otcem v jednom příbytku a najde způsob jak mu vrátit ztracenou energii. Jednoho dne se před dveřmi jejich chatrče objevil pocestný. Laskavá dcera neváhala a podělila se s ním o jídlo a pití. Host však nebyl obyčejným tulákem. Navštívil je totiž samotný Tupa, nejvyšší bůh, stvořitel vesmíru a světla, jehož domovem je slunce. Tupa si byl vědom oběti a zároveň pohostinnosti obou indiánů a na oplátku je chtěl odměnit. A tak stvořil novou rostlinu, kterou pojmenoval Caa-Yari. Dívce pak vysvětlil, jak z rostliny udělá nápoj plný energie: „Až rostlina vyroste, otrhej její lístky, usuš je nad ohněm, namel je, vlož do vydlabané dýně, přidej studenou nebo teplou vodu a usrkávej. V tomto novém nápoji nalezneš zdravého přítele i ve smutných chvílích nejsmutnější samoty.“, řekl a odešel. Od té doby je maté symbolem pohostinnosti. A je zajímavé, že i přes minimálně pět set let starou legendu se nezměnil způsob, jakým se podává tento velmi silný nápoj.\nPovinná výbava na cestách po Argentině: termoska s vodou a kalabasa s brčkem\nIndiáni však nezůstali u pouhého louhování namletých lístků. Zjistili totiž, že se Cesmína paraguayská dá mimo jiné inhalovat. A to se zajímavými výsledky. Díky vdechování kouře z listů cesmíny se domorodci dostali do transu a komunikovali s duchy zemřelých.\nČaj za koně\nNení zcela jisté, kdy si první evropan usrkl první kapku Yerby maté, ale je jisté, že koncem šestnáctého století byla mezi dobyvateli více než oblíbená. Jeden z politických představitelů místního koloniálního úřadu hlavního města Paraguaye se o tom tehdá dokonce zmínil kolegovi v dopise: „ … neřest a špatný návyk pití yerby se natolik rozšířily mezi Španěly, jejich ženy a děti, že na rozdíl od indiánů, kteří nápoj pijí pouze jednou za den, naši lidé pijí nápoj po celý den. Těch, kteří nepijí yerbu vůbec, je velmi málo.“ Dále si stěžuje, že někteří španělští osadníci prodávají své oblečení, zbraně, koně nebo se neváhají zadlužit, jen aby získali své maté.\nDo Evropy se cesmína dostala až s podnikavými jezuity. Veškeré dosavadní snahy o domestikaci této božské rostliny totiž dopadly fiaskem. Problém byl v jejím rozmnožování. Až jezuité si všimli, že semena cesmíny musí před setím nejdříve projít trávicím traktem ptáků. Po tomto objevu jim už nic nebránilo v pěstování rostliny na plantážích a slušně si tak vydělat na vývozu Yerby maté do Evropy. Byli v tom dokonce tak dobří, že v období nedostatku mincí používali misionáři yerbu vedle medu a kukuřice jako platební měnu.\nDnes více jak polovina celosvětové produkce Cesmíny paraguayské pochází z Brazílie, následuje ji Argentina a Paraguay.\nNema problema, rozbalíme to kdekoliv …\nMaté obsahuje prakticky všechny vitamíny nutné k životu, k tomuto závěru dospěl v roce 1964 Pasteurův ústav ve své studii o Yerba maté. Výsledky studií by jistě nepřekvapily ani indiány Guaraní před tisíci lety. Ti už tehdá věřili, že maté neboli jejich nápoj pro tělo a duši dokáže výrazně pomoci při snižování krevního tlaku a zároveň zklidnění nervového systému. Mimo jiné zvyšuje také imunitu, léčí nespavost a dokonce i zpomaluje stárnutí. Nejnovější výzkumy zase dokazují, že pozitivně upravuje hladinu cukru v krvi a pomáhá tak diabetikům. Lékaři ho dále doporučují alergikům a pacientům s vysokým cholesterolem. Maté je výborným prostředkem pro mentální a fyzickou únavu. Kdo si prý jednou pití maté oblíbí, už nikdy nepřestane. Nejvěrnější příznivci tohoto silně kofeinového nápoje si tak z legrace přezdívají „matéholici“. I nápoj bohů však může být nebezpečný, proto i zde platí, nic nepřehánět. Studie totiž také poukázaly, že přehnané pití nápoje může přispět k rakovině ústní dutiny, jícnu a hrtanu.\nDůležité je rozdělit se\nK tomu abyste zapadli mezi Jihoameričany vám bude stačit pouze: termoska na horkou vodu a kalabasa s bombillou. Kalabasa je vyrobena z dýně, která musí před první použitím projít tzv. zasvěcovací kúrou. Důležité je, aby si zachovala svůj přírodní charakter a zároveň byly uzavřeny póry dýně. V obchodech jsou samozřejmě k dostání už hotové kalabasy.\nKalabasa do každé ruky!\nPříprava maté drinku není nic náročného. Přímo do kalabasy vložíte nadrcené lístky „čaje“, zalijete horkou vodou a necháte louhovat. K pití se používá tzv. bombilla – speciální brčko, které je na jedné straně opatřeno sítkem. Díky tomuto malému, ale důmyslnému vylepšení vás nebudou v ústech otravovat zbytky rozdrcených lístků „čaje“. Maté se dá pít také ve studené variantě, říká se mu pak tereré.\nYerba Mate nesmí nikdy v obchodech dojít!\nTento způsob přípravy nápoje převzali od Argentinců a Paraguayců milovníci maté po celém světě. A nejen to. Následují je také ve způsobu jakým se maté pije. „Důležité je rozdělit se“, říká mi Felipe, můj argentinský kamarád. „Vždy, když pijeme maté s kamarády, máme jen jednu kalabasu a jednu bombillu. Pouze jeden z nás připravuje a podává „čaj“. Říkáme mu cebador – hostitel. Ten hlídá teplotu vody a množství nálevů, kterých by mělo být maximálně deset.“ Hostitel také rozhoduje, kdo jako první dostane kalabasu, poté nápoj putuje z ruky do ruky podle hodinových ručiček. Ne však jako například u vodní dýmky. Kalabasu musíte celou vypít sami. Uspokojivým znamením, že jste skončili je chrčící zvuk na konci. Říká se, že v průběhu pití si nesmíte stěžovat na teplotu vody (nápoj bývá hodně horký), žádat cukr a hlavně „neusnout“ s kalabasou v ruce. „Když piješ maté s přáteli, tak musíš pít rychle“, říká s úsměvem Felipe a dodává: „na nějaké rozjímaní nebo meditaci není čas. Jde o propojení lidí, v klidu pokecat, najít si nové kamarády. Úplně to nejhorší je však promíchávat kalabasu. Míchání totiž může ucpat bombillu a za to tě nikdo mít rád nebude … .“\nRychle si také všimnete, že španělsky mluvící kamarádi vyslovují maté krátce – tedy mate. Varianta s dlouhým é na konci totiž v překladu do češtiny znamená zabít v minulém čase. Tak tedy, pozor na to!\nNeobjednáte v kavárně\nJe slunná neděle odpoledne a v parku Buenos Aires začíná být pořádně rušno. Míří sem rodiny, přátelé, čiperní důchodci i zamilovaní z celého města. Táhnou s sebou rozkládací křesílka, stolečky, chladící boxy na jídlo, velké barevné deky. Ať už jsou na společné odpoledne vybaveni jakkoliv, nikomu nechybí bandaska na horkou vodu a kalabasa s bombillou. Každý metr parku je zabrán a kalabasy putují z ruky do ruky.\nDo těhle jsem se úplně zamilovala!\nNechávám se strhnout atmosférou a chci dát maté druhou šanci. Žádná z okolních restaurací ani kaváren však maté v tom tradičním smyslu neservíruje. Nakonec rezignuji a objednám si maté v sáčkovém pytlíku. Později se dovídám, že maté v kalabase do restaurací prostě nepatří. Kamarádka Lucie, co žila půl roku v Buenos Aires, mi situaci vysvětluje: „Mě by vůbec nenapadlo si ho takto objednat. Pro Argentince je pití maté opravdu rituál, který trvá několik hodin, nejlépe celé odpoledne a do kavárny se tak prostě nehodí.“ Kalabasu nejrůznějších barev a tvarů si však můžete koupit na každém rohu.\nA co dělat, když vám při takovém příjemném odpoledni dojde voda v termosce? „Stačí zajít do nejbližšího podniku, obchodu s potravinami nebo i benzínové pumpy. Zde vám ji buď zdarma nebo za malý poplatek doplní. A to i v případě, že si tu nic jiného nekoupíte.\nLucie si na rozdíl ode mne pití maté velmi rychle oblíbila. První kalabasu a výbavičku dostala od paní domácí v Buenos Aires, u které bydlela v rámci svého studijního pobytu. „Když jsem ji poprvé řekla, že chci ochutnat maté, úplně se jí rozsvítily oči. Pro Argentince je maté jedním z důležitých symbolů země.“, říká Lucie.\nPokud stejně jako já hned nepropadnete kouzlu maté, dejte si třeba láhev dobrého červeného vína. „Argentinci jsou pohodoví lidé. Když maté odmítnete, nikdo to nebude brát jako urážku. Stačí, když si s nimi budete povídat, zpívat a neodporovat jejich názoru na perónismus.“, dodává pobaveně Lucie.\nPropadli jste kouzlu Yerba Maté, nebo to s ním máte nedořešené jako já?:) Napište mi dolů do komentářů, budu se těšit na vaše zkušenosti!:)\nBoreček! Tenhle článek se má! Nejdříve vyšel v magazínu Travel Focus!\nPřipravuju pro vás velké novinky!!!:) Těšte se příští středu – to už bude 21. 1. 2015! uff\nOne Comment on “Nevyléčitelní čajoví závisláci”\n13.2.2019 at 11:00\nV roce 2008 jsem doprovázel mládež do Austrálie na setkání mládeže. Při tom setkání jsem se také seznámil s Argentínskou skupinou mladých děvčat. Tam jsem poprvé ochutnal Yerbu maté a stále ji piju. Mám také oblíbené značky. Je to opravdu nápoj Bohů a já ho vždy piju s úctou. Rico.


MASOŽRAVÉ ROSTLINY • Zobrazit téma - knihy: Lowrie a Pinguicula/Drosera komplety\nPrávě je pát črc 19, 2019 12:29 am\nknihy: Lowrie a Pinguicula/Drosera komplety\nPředmět příspěvku: knihy: Lowrie a Pinguicula/Drosera komplety\nNapsal: čtv úno 14, 2013 1:52 pm\n1) Třídílná publikace "Carnivorous Plants of Australia" od Allena Lowrieho je dnes nedostupnou metou. Autor v současné době své životní dílo reviduje. Updatované vydání (zatím pod názvem "Allen Lowrie Magnus Opus") by mělo být dostupné v létě 2013.\nUpdate: publikace je v tisku, dostupnost nejspíše v lednu\n2) V létě má vyjít dvoudílný set o tučnicích, který zdokumentuje všechny druhy: "Pinguicula of the Temperate North" a "Pinguicula of Latin America". Podílí se na něm 7 autorů.\nUpdate: práce na publikaci stále pokračují, odhaduji dostupnost na jaře\n3) Na přelom roku 2013 a 2014 se chystá třídílný komplet o všech druzích rosnatek: "Drosera of Africa, Asia and Europe", "Drosera of Australia and New Zealand" a "Drosera of the Americas". Podílí se na něm 14 autorů.\n4) dvojdílná publikace o miniorchidejích (viz oznámení na fóru v sekci Nemasožravé rostliny » Orchideje a bromélie)\nPro detaily viz http://ivo.koudela.sweb.cz/offer.html nebo http://redfernnaturalhistory.com, které mají nyní (prosinec 2013) nový vzhled.\nChtěl bych upozornit, že předobjednané knihy jsou vždy výrazně levnější!\nP.S.: Konečně jsem trochu updatoval stránky...


San Giuliano Mare, Last minute zájezdy a letenky\nSan Giuliano Mare je součástí populárního italského střediska Rimini. San Giuliano Mare představuje klidnější část Rimini, ležící severně od hlavního centra města, rušného Marina Centro. Díky své poloze nabízí San Giuliano Mare nejen kouzelnou letní scenérii pro přímořský odpočinek ve zlatavém písku, příležitosti pro plážové i vodní aktivity, ale také procházky a návštěvy kouzelných památek z antické i pozdější doby.\nSan Giuliano Mare je součástí známého letoviska Rimini, nazývaného "městem, jež vynalezlo turismus". Právě zde byly již roku 1843 zřízeny první mořské lázně v Evropě. Návštěvníky Rimini láká nejen silným turistickým zázemím, jež se pyšní dlouhou tradicí, ale také písečnými plážemi, azurově modrým širým mořem, či možnostmi návštěv památek jako jsou antický Augustův oblouk, most Ponte di Tiberio a renesanční chrám Tempio Malatestiano. Rimini samo je jedním z nejrušnějších letovisek Evropy, jež nabízí nejen hospůdky, bary, obchody, ale také zábavní parky, aquapark Aquafan, delfinárium a tématické parky jako na příklad Itálie v miniaturách. Ve vzdálenosti pouhých 25 km leží jeden z miniaturních Evropských států - San Marino.\nPláže: - 15 km dlouhá písečná pláž s pozvolným vstupem do moře\nLehátka: zdarma v rámci hotelového servisu\nSlunečníky: zdarma v rámci hotelového servisu


Květáková pizza s medvědím česnekem – Snědeno.cz\n1 448 návštěv\n120 g čedar\n30 listů medvědí česnek příp. čerstvý špenát\n0,5 chilli paprička\n8 cherry rajčátka\n4 listy medvědí česnek\nMedvědí česnek je silný jarní životabudič. Obsahuje zejména vitamín C, železo\na antibakteriální alicin.\n30 listů medvědí česnek\npříp. čerstvý špenát\nZ květáku odkrájíme růžičky a po malých dávkách jej rozmixujeme v mixéru. Doporučuju nepropadnou pokušení jich tam nacpat víc, protože se v běžném mixéru nerozmixují :). Květákovou drť přendáme do misky. Přidáme jemně nastrouhaný čedar, vejce, kari, sůl a lněná semínka. Důkladně promícháme. Na plech položíme pečící papír a na něj vytvarujeme z květákového těsta placku vysokou asi 1 cm. Zapečeme v troubě vyhřáté na 180 st. C dozlatova, asi 15 minut.\nMezitím si nakrájíme na plátky česnek a orestujeme jej na olivovém oleji. Přidáme na kousky nakrájenou cibulku a chilli papričku. Osolíme. Medvědí česnek opláchneme, osušíme a nakrájíme na nudličky. Přidáme do pánve a jen půl minuty zahřejeme, aby zavadl. Směsí potřeme upečený korpus.\nRajčátka rozkrájíme na čtvrtky a poházíme je po pizze. Mozzarellu rozkrojíme podélně napůl a příčně na plátky a ty také rozložíme po povrchu. Posypeme pokrájeným medvědím česnekem a posypeme sezamem. Podáváme teplé.\nBře 31st, 2019


Zpravodajstvi, Autor na Aktuální zprávy - Strana 32 z 612\nJe Štědrý den, začínají Vánoce, opět jsou poznamenané epidemií covidu\nŠtědrým dnem dnes začínají Vánoce, stejně jako v loňském roce je poznamená epidemie koronaviru, i když zřejmě v menší míře než loni. Křesťané si dnes…\nPovinné očkování: Těsná většina Čechů je pro\nČeská společnost je v názoru na povinné očkování proti nemoci covid-19 rozdělena. Souhlasí s ním 52 procent lidí, zatímco 42 procent nikoliv, přičemž mezi nenaočkovanými je proti…\nBritská ministryně zahraničí Liz Trussová odsoudila „agresivní a pobuřující rétoriku“ Moskvy vůči Ukrajině a Severoatlantické alianci. Zároveň ocenila ochotu Kremlu k jednání. Ministři zahraničí Francie…\nSedmnáctá výroční tisková konference ruského prezidenta Putina, která trvala 3 hodiny a 56 minut, nepřinesla žádné senzační výsledky. Otázky byly triviální, odpovědi šéfa Kremlu standardní.…\nČeští penzisté dostanou od ledna 2022 znovu přidáno. Valorizovat se budou nejen starobní, ale také invalidní nebo vdovské důchody. Přidáno navíc mohou penzisté dostat i…\nNa ministerstvo spravedlnosti míří jako poradce bývalý ministr Zemanovy vlády Jaroslav Bureš. V minulosti kandidoval za sociální demokracii na prezidenta. Poradcem ministra spravedlnosti Pavla Blažka…\nOd pondělí budou muset mít cizinci PCR test před vstupem do Česka ze zelených a oranžových zemí na mapě cestovatele. Na české občany se tato…\nBývalý premiér Andrej Babiš promluvil k případnému boji o Pražský hrad. Kandidaturu na prezidenta zváží až po poradě s rodinou, její názor je pro něj…\nDo okupovaného Luhansku dorazil další ruský konvoj s „humanitární pomocí“, který v kontejnerech označených českou firmou dodává zboží Luhanské lidové republice. Podle oficiálních informací okupačních…\nAmerický prezident Joe Biden připustil možnost, že se bude ucházet o znovuzvolení v roce 2024. Podmínkou podle něj je, že se bude stejně jako dosud…


Jméno Miracord se v historii německé značky Elac objevilo už kdysi (a také patřilo gramofonu) a ku příležitosti 90. narozenin ho dámy a pánové ze severoněmeckého Kielu přivedli zpět. Jde vlastně až o překvapivě věrnou kopii původního modelu, přizpůsobeného ovšem pochopitelně moderním designovým nárokům.\nČíst dál: Elac Miracord 90 Anniversary\nPříběh americká značky Emotiva je trochu složitý a hlavně jej samotní majitelé příliš nešíří. Každopádně firma vznikla v hlavách několika přátel, kteří tou dobou navrhovali obvodová řešení u těch nejproslulejších a (skoro) nejdražších high-endových značek v oboru. Cílem bylo nabídnout špičková řešení s tím, že si páni konstruktéři zkoušeli, za jak málo peněz (oproti těm vyhlášeným top značkám doslova za hubičku) už lze vyrobit dobré stroje podle jejich osobních kvalitativních nároků.\nČíst dál: Emotiva XSP-1 Gen 2\nNěmečtí beyerdynamic sice možná mají větší renomé ve světě profesionálního ozvučení a monitoringu, přesto i jejich "domácí" výtvory stojí za pozornost. Nejnovějším nápadem firmy jsou in-ear sluchátka Xelento, o nichž se v propagačních materiálech píše, že jde o "poslouchatelný šperk". Je pravda, že už první pohled je zajímavý.\nČíst dál: beyerdynamic Xelento\nČíst dál: KEF Q950\nČíst dál: Elipson Prestige Facet 14F\nStrana 4 z 99


Kámen na mém srdci - O přežití holokaustu a dalším životě v Německu B&P Publishing, z.ú.\nNakladatel: B&P Publishing, z.ú.\nAutor: Birnbaum Shlomo, Seligmann Rafael,\nDatum uvedení: 25.09.2017\nZboží ze stejné kategorie - Kámen na mém srdci - O přežití holokaustu a dalším životě v Německu\nAutor líčí v této obsáhlé povídce dlouhý cvičný pochod amerických záložníků a ...\nAutor, stíhací pilot, se za druhé světové války vyznamenal ve vzdušných bojích s Japonci. ...\nAutor: Scott Robert Lee\nZtraceni na Everestu - Příběh jednoho velkého zapomenutého ...\nKdyž v roce 1975 velká britská expedice dosáhla expedičním stylem s použitím kyslíkových ...\nZdaleka nejen filmografii a stroze rekapitulující životopis pětadvaceti filmových hvězd ...\nAutor: Bartoň Jiří, Rohál Robert,\nEnnio Morricone je považován za jednoho z nejlepších skladatelů filmové hudby všech dob. Je ...\nTragédie obleženého města, 1941–1944 Osmého září 1941, jedenáct krátkých týdnů ...\nAutor: Raid Anna\nTato kniha popisuje fascinující drama posledního roku druhé světové války v Evropě od ...\nAutobiografický magický román odhalující pohled do zákulisí tajné lóže FOGC vychází ze ...\nAutor: Bardon František


Úklid společných prostor Domažlice - Extra Uklízení a Mytí oken\nPoptáváte kvalitní úklid společných prostor ve městě Domažlice a sháníte spolehlivou společnost s profesionálním přístupem, která vám tyto úklidové služby v Domažlicích poskytne? Hledáte spolehlivou firmu na úklid společných prostor v Domažlicích nebo v okolí? Už hledat nemusíte, právě jste ji našli. Jsme zavedená úklidová firma, která poskytuje veškeré úklidové práce společných prostor nejen v Domažlicích, ale v celém okolí. Naše franchisová společnost EXTRA UKLÍZENÍ vám v celém Plzeňském kraji zajistí a samozřejmě poskytne velmi kvalitní a spolehlivé úklidy společných prostor v bytových domech, úklidy v panelácích, úklidy v halách, úklidy v administrativních budovách nebo úklidy v kancelářských prostorech. Jednorázový i pravidelný úklid společných prostor vám poskytneme ve vámi zvolených časových termínech, které pro vás budou nejvíce vyhovující. Standardní úklid společných prostor v Domažlicích obsahuje vytření či vysávání podlahových krytin, mytí a úklid výtahu, vytření schodiště, mytí oken a dveří nebo například úklid venkovních prostor. V případě jakéhokoli jiného požadavku na úklid společných prostor jej mile rádi poskytneme. Veškeré přípravky potřebné na tyto úklidy společných prostor jsou součástí dodávky našich úklidových služeb zajišťovaných v Domažlicích.\nPřed jakýmkoli druhem úklidu v Domažlicích nebo před objednávkou libovolných úklidových služeb v Domažlicích si prohlédněte, jaká je naše cena za úklid (viz úklid společných prostor Domažlice ceník).\nPěkně oblečené, dochvilné, pečlivé. Chodba konečně i voní, doporučuju. Společné prostory v Domažlicích nám uklízí firma EXTRA UKLÍZENÍ. Jsme spokojeni, úklidy jsou prováděné přesně dle dohody. Na úklid našich vchodů využíváme již 3 roky společnost Extra. Velká spokojenost, budeme využívat i nadále. Po létech hledání konečně někdo, kdo umí uklízet. Spolehlivost, kvalita. Firma extra uklízení nám zajišťuje zatím nejlepší úklidy společných prostor, jaké jsme kdy měli. Rozhodně palec nahoru, úklidy jsou prováděny přesně dle rozpisů a kvalitně. Je poznat že se tato firma opravdu snaží.


Horoskop Panna prosinec 2022- láska, kariéra, práce, peníze\nHoroskop Panna prosinec 2022\nVnese jasno do tématu životních partnerů a peněz. Těm, kteří mají děti a řeší toto téma, úplněk uzavře záležitosti v těchto tématech. Mars postupně ukončí vše, co nemá pokračovat. Panny ukončí určitou aktivitu nebo činnost. Horoskop Panna prosinec 2022 – nejlepší astrologické předpovědi pro vás na tomto webu.\nMěsíční horoskop Panna prosinec 2022\nV prosinci budete nesví z přítomnosti cizích osob na rodinných oslavách, což může vést až k hádkám s ostatními příbuznými. Pokud se chystá nějaké velké setkání, měli byste proto zvážit, jestli by nebylo lepší se z něho vymluvit a navštívit rodinu jindy soukromě.\nPanny by měly na období svátků volit relax v pohodlí domova. Horoskop Panna prosinec 2022 – rozsáhlý horoskop pro vaše znamení zvěrokruhu zde.\nDejte si záležet na vánoční výzdobě, abyste se cítili co nejlépe a pokud držíte nějakou dietu, s klidem na ni na pár dní zapomeňte a odměňte se vším, po čem zatoužíte. V posledním měsíci roku se vám dostane zaslouženého odpočinku. Horoskop Panna prosinec 2022 – v tomto příspěvku zajímavý horoskop na různá témata.\nPanny, horoskop naznačuje, že Váš entuziasmus, tedy nadšení a doslova zapálení pro věc nebude znát mezí. Prosincový horoskop však proto také rovněž naznačuje, že byste měli dát pozor na všechny drogy, léky a návykové látky.\nObzvláště pokud máte sklon si jimi zpestřovat život. V lásce i domácí pohodě dojdete nejdál zcela bosí, tedy přirozeně sami o sobě.\nVlivem Slunce budete pozitivně naladění a Vánoce si tak užijete v pohodě, bez zbytečného stresu a v rodinném kruhu. Panna má za sebou jistě zajímavý rok plný zvratů, ale buďte vděční za růst, který vám přinesly.\nPanny by měly na období svátků volit relax v pohodlí domova.\nPanny, horoskop naznačuje, že Váš entuziasmus, tedy nadšení a doslova zapálení pro věc nebude znát mezí. Prosincový horoskop však proto také rovněž naznačuje, že byste měli dát pozor na všechny drogy, léky a návykové látky. Panny, horoskop naznačuje, že Váš entuziasmus, tedy nadšení a doslova zapálení pro věc nebude znát mezí.\nDejte si záležet na vánoční výzdobě, abyste se cítili co nejlépe a pokud držíte nějakou dietu, s klidem na ni na pár dní zapomeňte a odměňte se vším, po čem zatoužíte.V posledním měsíci roku se vám dostane zaslouženého odpočinku.Vlivem Slunce budete pozitivně naladění a Vánoce si tak užijete v pohodě, bez zbytečného stresu a v rodinném kruhu.V prosinci budete nesví z přítomnosti cizích osob na rodinných oslavách, což může vést až k hádkám s ostatními příbuznými.


Mexický záliv lemuje mrtvá zóna. Zachránit ho může jen snížení spotřeby masa | Radio Wave\nMexický záliv lemuje mrtvá zóna. Zachránit ho může jen snížení spotřeby masa\nMrtvá ryba|foto: Creative Commons Attribution 2.0 Generic\nPokud byste se chtěli v Mexickém zálivu rybařit, pro dobrý úlovek byste museli vyjet sto kilometrů od pobřeží. Lemuje ho zóna, kde je znečištění z průmyslu a zemědělství tak silné, že z ní téměř vymizel život. S velkou pravděpodobností se nezmenší, dokud se nezmění stravovací návyky obyvatel USA, kteří patří k největším konzumentům hovězího a drůbežího masa na světě.\nMexický záliv lemuje mrtvá zóna. Zachránit ho může jen snížení spotřeby masa (připravil Honza Šamánek)\nMexický záliv lemuje mrtvá zóna. Zachránit ho může jen snížení spotřeby masa (připravil Honza\nKdyby se dnes určovalo, jakou vodní plochu pojmenovat jako Mrtvé moře, do nejužšího výběru by se velmi pravděpodobně dostal Mexický záliv. Mrtvý pás po jeho okrajích se zvětšuje a letos s největší pravděpodobností dosáhne velikosti, která je srovnatelná s rozlohou celého amerického státu New Jersey. Mamutí podíl na destrukci zálivu mají podle nové zprávy nevládní organizace Mighty hlavně velkochovy hospodářských zvířat.\nZa rybami až na volné moře\nNejvětší americký masný koncern Tyson Foods každý týden posílá na jatka 35 milionů kuřat a 125 tisíc krav a býků. Na jejich výkrm padne obrovské množství kukuřice, sóji a dalších plodin, které se tradičně pěstují ve státech amerického Středozápadu. Aby byla pole, která nahradila zatravněné prérie, co možná nejvýnosnější, běžně se na nich používají průmyslová hnojiva. Déšť je pak z obnažené půdy splachuje do řek a největší americký tok Mississippi je vede právě do Mexického zálivu. Důvodem, proč v něm nadměrně bují řasy, které se rozkládají a způsobují extrémní nedostatek kyslíku ve vodě, jsou hnojiva bohatá na dusík. Ve vodě pak kvůli nim umírá velká část mořských živočichů. I když si toho při zběžné návštěvě možná nevšimnete, rybáři to poznají bezpečně. Za úlovkem musí plout přibližně 100 kilometrů od pobřeží, aby překonali zónu, která se od 70. let zdvojnásobila.\nPěstování krmiva ale není jediný článek masného průmyslu, který k situaci v Mexickém zálivu přispívá. Na gigantických farmách, které chovají tisíce zvířat, vzniká obrovské množství odpadu. Jen na těch, které spadají pod Tyson Foods, vloni vzniklo 55 milionů tun hnoje, který také obsahuje vysoké množství dusíku. I kvůli tomuto odpadu minulý rok podle oficiálních údajů do Mexického zálivu doputovalo přes milion tun znečišťujících dusičnatých látek. Výzkumníci z Mighty porovnali statistiky dusíkového znečištění ve státech v povodí řeky Mississippi s mapou velkochovů a ukázalo se, že v nejvíce kontaminovaných regionech je zároveň nejvyšší koncentrace závodů dvou největších masných společností.\nVelkochov krav|foto: CC0 Public domain\nZa změny klimatu nemůžou jen fosilní paliva\nPřestože se znečištění zálivu v důsledku živočišné výroby stále zhoršuje, současné regulace jsou podle Lucie van Reusner, ředitelky kampaní Mighty, neúčinné. „Výroba těchto firem by měla být mnohem udržitelnější. Snížení spotřeby masa je naprosto nezbytné ke zmírnění zátěže životního prostředí,“ říká Reusner na adresu největších producentů masa. Jakkoliv se její tvrzení mohou zdát příliš ostrá, důsledky americké obliby masa zdaleka nekončí mrtvou zónou v Mexickém zálivu. Podle údajů z roku 2015 byla v pitné vodě 48 států USA zjištěna vysoká koncentrace oxidů dusíku, které zvyšují riziko rakoviny. Zemědělství bylo také zdrojem necelé desetiny všech skleníkových plynů vypuštěných v USA. I kvůli tomu se hlavní američtí producenti masa pravidelně dostávají do čela žebříčků největších znečišťovatelů. Autoři zprávy OSN z roku 2012 dokonce tvrdí, že produkce masa je zodpovědná za 10–35 procent celosvětových, lidmi způsobených emisí skleníkových plynů. Jedinou naději vidí také ve změně stravovacích návyků.\nV Česku se mrtvé zóny sice obávat nemusíme, ale i u nás je kontaminace povrchové vody dusíkem a fosforem stále závažnějším problémem. I proto se vyskytuje víc a víc sinic. Hlavním zdrojem kontaminace je i v našem případě zemědělství. A stejně jako v USA se i v některých zemědělských regionech velkochovy pravidelně dostávají do žebříčků největších znečišťovatelů v kategorii látek způsobujících kyselé srážky.\nHurikán Harvey poničil desítky chemiček. „Toxicita je relativní,“ zlehčuje zástupce jedné z nich\nSeverní Ameriku několikátý týden sužují živelné katastrofy.


V oranžovém mundúru a za mřížemi thajského vězení už nevypadal jako vládce miliardového byznysu se zbraněmi, na něž jsou krátké tajné služby i Interpol. Teď „pán války“ Viktor Bout ve Spojených státech čeká na soud a stal se chodícím potvrzením staré výhrůžky, že na každého jednou dojde.\nTřeba hned to, jak se jmenuje – dokud ještě cestoval po světě, používal celý balík legálně vypadajících pasů na variace svého jména – Butt, Budd, Bulačin... Dlouho se nevědělo, jak vypadá, a jedinou podobiznou byla pasová fotografie z osmdesátých let, z níž se dívá chlapík s naducanými tvářemi a „saddámovsky“ mohutným knírem. Tváře má dnes po dvou letech v thajském vězení o poznání méně naducané a knír prořídl, nicméně stále není beze zbytku vyjasněno, kde a kdy se například narodil (nejvíce zdrojů uvádí tádžické Dušanbe a leden 1967, ale může to být taky Ukrajina) nebo co vlastně dělal v osmdesátých letech během svého pobytu v Sovětské armádě. On říká, že tlumočil, jiní říkají, že pracoval pro vojenskou rozvědku GRU nebo přímo pro sovětskou tajnou službu KGB. Odpovídal by tomu třeba fakt, že mladý Viktor vystudoval moskevský Vojenský institut cizích jazyků, z něhož se drtivá většina agentů rekrutovala.\nNejasná barvitost příběhu Viktora B. inspirovala už před pěti lety novozélandského režiséra Andrewa Niccola k filmu Lord of War (v české distribuci Obchodník se smrtí). Niccol přitom vždy zdůrazňoval, že filmový Jurij Orlov je skládankou několika reálných předobrazů a pořádné porce fantazie. Nicméně i když v mnoha ohledech filmová fikce nesedí (skutečný Bout si třeba nevzal za ženu luxusní modelku ani s ní nebydlel na Manhattanu v bytě s výhledem na Central park), v tom podstatném ano. Například v tom, jak nadšeně budoucí „pán války“ přijal rozpad Sovětského svazu. Ve filmu rozjařeně líbá televizi, z níž tuto událost oznamuje šéf ruských komunistů Gorbačov. V reálu to možná nebylo tak romantické, avšak Bout opravdu velmi rychle pochopil, že pád impéria vyvolá nepřehledný chaos, což ve spojení s všudypřítomnou a korumpující sovětskou chudobou dává bystrým lidem jako on takřka neomezené možnosti.\nKdy a s čí pomocí rozjel budoucí miliardář svůj „výlov“ postsovětského bohatství, není známo (strýček, který mu ve filmu pomohl levně získat výzbroj ukrajinské armády, zřejmě neexistoval). Nepochybně však díky starým kontaktům a znalosti armádního prostředí a možná i pomoci tajných služeb se rozjelo to, co už je známé: Bout získal možnost levně nakoupit armádní letouny Antonov, šanci chytil za pačesy, nabídl místo čerstvě propuštěným vojenským pilotům a rozjel byznys. Okamžitou reakcí na nové pořádky se dostal k velkým zásobám zbraní a rychle a efektivně je zájemcům dodával až „do domu“: letadlem zaletěl na vojenskou základnu, naložil zásilku a letěl s ní na místo určení. Takový servis, tvrdí znalci, mohl v té době nabídnout málokterý z konkurentů. Od ostatních překupníků se odlišoval také ve spolehlivosti a velikosti dodávek – zatímco ostatním chvíli trvalo, než zbraně sehnali, a obvykle v omezeném množství, Bout údajně dodával hned a ve velkém.\nSeznam zákazníků, kteří jeho služby využili, pak vypadá jako top 10 nejděsivějších zločinců a organizací posledních let – od liberijského tyrana Charlese Taylora přes Tálibán až po al-Káidu, k níž jedna z velkých dodávek údajně putovala těsně před útoky z 11. září. Bout zásoboval vleklé a nesmírně krvavé konflikty v Kongu či v Angole, údajně dodával zbraně i strůjcům genocidy ve Rwandě. Právě kvůli rozsahu Boutových obchodů, díky nimž měli diktátoři, teroristé či povstalecké skupiny ze všech koutů světa nástroje na vraždění a mrzačení statisíců lidí, o něm například korespondent listu Washington Post Douglas Farah píše jako o novodobé „globální zbrani hromadného ničení“.\nČástečně se dá ta záhada vysvětlit prostým trikem: Boutovu nelegální činnost kryly jeho legální obchody. Viktor B. totiž svoji leteckou flotilu, v níž měl jeden čas až šedesát strojů, rozepsal do nepřehledné řady „čistých“ leteckých společností, jejichž letadla přepravovala po světě náklad nejen legální (květiny, mražená kuřata), ale dokonce prospěšný (humanitární pomoc, vojáky mírových jednotek OSN).\nA letku současně využíval i k dopravě zbraní. Jinými slovy – podle papírů a registračního čísla letadlo řekněme přepravovalo například zásilku gladiol, ve skutečnosti bylo plné nášlapných min. Bout pak záměrně ve svých společnostech dělal chaos (zakládal stále nové v různých koutech světa, záměrně si vybíral nestabilní státy s „pružnými“ zákony), při krizových situacích pomohli podplacení úředníci či rychleschnoucí barva, pomocí níž podle legendy piloti na „spřátelených“ letištích měnili podle potřeby identitu letounů.\nZadruhé Bout unikal také proto, že byl velmi opatrný – v druhé půlce své téměř dvacetileté kariéry už zásilky nedoprovázel osobně a za sídla si vybíral místa, kde by mezinárodní spravedlnost mohla mít obtíže ho dostihnout (Spojené arabské emiráty, Libanon), až posléze zakotvil a poslední roky se téměř nehnul z Ruska, které své občany ke stíhání do ciziny zásadně nevydává.\nNicméně Boutova kariéra byla tak provokativní, že hladkost, s jakou ji provozoval, mohla být jenom stěží prostou otázkou štěstí. Proto se spekuluje, že Boutovi v jeho nepolapitelnosti pomohla ochranná ruka některých vlád. V té souvislosti se mluví o vládě americké, která pro afghánskou a pak také iráckou válku potřebovala rychlého, spolehlivého a zkušeného přepravce. Boutovi piloti byli přitom jediní, kdo se v začátcích afghánské invaze vyznali v tamním složitém terénu. Takže podle většiny zdrojů Američané skutečně Boutova letadla v obou válkách využili pro přepravu materiálu, byť oficiální místa se k tomu příliš nehlásí (podle úředního vyjádření Bouta nenajala armáda, ale soukromé firmy pracující pro armádu). Od roku 2004 ovšem zakázal prezident Bush americkým občanům i institucím uzavírat s Boutem jakékoli obchody „přímo i nepřímo“, a byli to nakonec američtí agenti, kteří obchodníka polapili.\nS dalším obvyklým podezřelým – ruskou vládou – je to jednoznačnější, zejména proto, jak klidně si Bout v Rusku žil, zatímco úřady ignorovaly žádosti o jeho vydání, a jak nevídaně výhrůžně a hlasitě se Moskva za překupníka po jeho zatčení postavila. Nějakou dobu to tedy vypadalo, že „obchodník se smrtí“ bude nadosmrti sedět v Moskvě na svých miliardách. Na jaře 2008 ovšem neodolal možnosti podniknout výlet a vydal se na schůzku do thajského Bangkoku. Jel dohodnout tučný obchod se zástupci marxistické organizace FARC, která už dlouho terorizuje Kolumbii, unáší tamní občany a snaží se rozpoutat občanskou válku. Místo obchodu ale Bout konečně padl do pasti – detaily obchodu v luxusním hotelu neprobíral s Kolumbijci, ale za přítomnosti skrytých kamer a mikrofonů s převlečenými americkými agenty a s padesátkou dalších agentů a místních policistů vyčkávajících v okolí.\nProč se vždy tak opatrný a protřelý praktik nechal přesvědčit k riskantní cestě na druhý konec světa, je otázka. Týdeník Economist krátce po překupníkově zatčení nabídl prozaické, ale vcelku přesvědčivé vysvětlení – ego, jemuž nesvědčil život v tichém moskevském ústraní, a nastupující krizí středního věku vybuzená touha po dobrodružství a dalších penězích.\nDvouleté čekání na to, co se s Boutem stane, které trávil v nejpřísněji střeženém vězení, skončilo teď v polovině listopadu: thajský soud kývl na vydání a Viktora Bouta v polovině listopadu převezli do New Yorku, kde čeká na soud – za sérii různých trestných činů mu hrozí až doživotí. Když ruského „obchodníka se smrtí“ v Bangkoku zatýkali, poznamenal prý, že „hra je u konce“. Jenže v tom se trochu zmýlil. Hned po jeho zatčení se totiž rozběhla a po převozu do Ameriky nabrala na intenzitě hra nová, a to velmi vysoká. Za Bouta se velmi důrazně postavilo Rusko. Kreml dokonce přišel s varováním, že pokud budou americké soudy ruského zajatce soudit, mohou USA na nějaký „reset“ vztahů s Ruskou federací zapomenout. Existují odlišné názory na to, zda takový vývoj reálně hrozí, když například pochytání ruských špionů na americké půdě letos v létě vztahy obou zemí přežily téměř bez úhony. Nicméně i tak se zdá, že případ Bout nabídne Hollywoodu dřív či později materiál na další pokračování.


Debian 10 za rok, Debian 12 se jménem Bookworm - Root.cz\nRoot.cz » Operační systémy » Debian 10 za rok, Debian 12 se jménem Bookworm\nDebian 10 za rok, Debian 12 se jménem Bookworm\nAutor: Disney, podle licence: Rights Managed\nVydání příští verze 10 linuxové distribuce Debian aktuálně cílí na polovinu roku 2019. Postupná zmrazení kódu začnou přicházet od začátku příštího roku, plné zmrazení nastane v polovině března. Debian 10.0 „Buster“ tak vyjde za něco více než 1 rok.\nNásledný Debian 11 „Bullseye“ přinese více automatizované kontroly kvality, a to jak průběžné, tak automatické testy procesu balíčkování. Tuto verzi očekávejme předběžně zhruba v roce 2021.\nKódové jméno dostal už i Debian 12 „Bookworm“, pochopitelně opět po postavičce z filmu Toy Story (konkrétně z třetího dílu). Ač je zatím zcela předběžné bavit se o tom, co tato verze přinese a kdy bude vydána, očekávat ji můžeme zhruba v pozdější fázi roku 2023.\nMicrosoft představil IoT platformu Azure Sphere běžící na Linuxu


První zprávy - Domácí - Šuchevyč: Za urážení Bandery bych dal Polákům po hubě!\nNedávno byly ve Lvově napadeny dvě židovské organizace. Neznámý útočník zaútočil zápalnou bombou proti místní synagoze a ve stejný den se objevily na domě židovské komunity antisemitské nápisy.\n8.červenec 2017 - 07:20\n30. června neznámý útočník hodil zápalnou bombu na lvovskou synagogu a ve stejný den se na fasádě budovy židovské komunity objevily protižidovské nápisy jako „Zastavte židovskou rozpínavost“.\n30.června se ve Lvově připomíná začátek okupace města německými vojsky v roce 1941 a následující protižidovské pogromy. Podle různých zdrojů bylo od obsazení až do 2. července zabito mezi 4 až 7 tisíci Židů.\nLvovská radnice odsoudila incident a nazval jej vandalstvím. Pokud by se incident nestal v době, kdy Ukrajinci slaví svátek Romana Josypovyče Šuchevyče, tak by to mohlo být opravdu normální výtržnictví, ale nikoli teď v době Šuchevyčfestu. Festival na počest velitele Šuchevyče se koná od 30. června do 2. Července, tedy ve dny, kdy v roce 1941 byli ve Lvově při pogromu brutálně zavražděni tisíce lidí. Světový židovský kongres a Národní konference na podporu eurasijských Židů vyjádřila rozhořčení a požadovala, aby město Lvov zrušilo festival konaný na počest nacistického válečného zločince.\nPřesto i v letošním roce proběhl od 30.června do 2.července Šuchevyčfest, podporovaný městskou správou na počest jednoho z vůdců ukrajinských nacionalistů, Romana Josypovyče Šuchevyče, který za války velel UPA a jako velitel praporu „Nachtigall“ nosil uniformu německého Wehrmachtu.\nUkrajinská SBU se snažila ospravedlnit Šuchevyče, a dopadlo to naopak\nŘeditel ukrajinského židovského výboru Eduard Dolinskij vidí přímou souvislost mezi antisemitskými incidenty z 30. června a „Šuchevyčfestem“.\n„Útok je logickým pokračováním tohoto hanebného festivalu na počest nacistického kolaboranta Romana Josypovyče Šuchevyče,“ řekl Dolinskij. Podle něj Světový židovský kongres a židovské organizace na Ukrajině opakovaně žádala vládu, aby zrušila oslavu ve Lvově, ale pokusy nebyly úspěšné. „Jsme velmi znepokojeni pokračujícím oslavování lidí, kteří se zapojili do holocaustu a etnických čistek,“ dodal Dolinskij.\nGlorifikace ukrajinských nacionalistů je stále větším problémem pro ukrajinsko-polské vztahy. Ve středu byl polský velvyslanec povolán na ukrajinské ministerstvo zahraničních věcí v souvislosti s prohlášením polského ministra zahraničí Witolda Waszczykowskeho, že Varšava je proti vstupu Ukrajiny do EU, pokud Kyjev „nezmění svůj postoj k některým historickým událostem.“ Ukrajinu hlávně rozdráždilo prohlášení polského ministra o tom, že „s Banderou se Ukrajina nedostane do Evropy.“\n„Za taková slova o Banderovi bych dal Polákům po hubě,“ řekl nediplomaticky syn velitele UPA, nyní člen Nejvyšší rady, Jurij Šuchevyč.\nŠuchevyč připouští, že spor s Poláky může v budoucnu vést k rozdělení ukrajinského území.\n„Polsko vždy chtělo část našeho území. V roce 1667 polsko-ruská smlouva Andrusovo rozdělila ukrajinské území mezi Polsko-litevskou unii a Rusko. Země byla tehdy rozdělena podle řeky Dněpru. A potom dělení podle hraniční řeky Zbruče mezi Polsko a SSSR ve 20. letech minulého století, a víte, co se od té doby říká ve Varšavě? „Polsko nemůže být bez Lvova“. Oni i teď mohou jít a obsadit naše město a naše vláda bude dělat ústupky, bojí se všeho,“ zdůraznil Šuchevyč.\nJarosław Kaczyński, předseda strany Právo a spravedlnost (PiS) již dříve prohlásil, že je přesvědčen o tom, že budoucnost polsko-ukrajinských vztahů bude záležet na výkladu role UPA na Ukrajině a její historie.\n(rp,prvnizpravy.cz,tageszeitung, strana.ua, ria, foto:arch.)


Čím pájet kovy? | Poradte.cz\nČím pájet kovy?\nOd: hans* Datum: 04.01.15 19:48 odpovědí: 4 změna: 05.01.15 12:56\nAhoj, nejsem líný hledat na netu, ale nenašel jsem nic konkrétního...\nMám malou propanbutanovou hořákovou páječku, můžete mi prosím napsat co přesně mám použít za pájku a tavidlo, pokud chci pájet\nnebo to je jedno, jestli jsou kovy železné nebo neželezné?\nco mám použít za metodu? Tvrdé nebo měkké pájení?\nDatum: 05.01.15 00:04\nTo je podle materiálu stříbro nezklamě nikdy.\nDatum: 05.01.15 08:33\nNa otázku není jednoduchá odpověď. Škála kovů které se dají pájet je široká, stejně jako používaná tavidla. Dá se dokonce pájet i hliník a jeho slitiny, samozřejmě za dodržení techologického postupu který je náročný a pro kutila neschůdný.\nS hořákem na obrázku se žádné zázraky nedají dělat, stačí na měkké pájení cínovými pájkami. Tavidel je více druhů, bežné je ze zinku rozpuštěného v kyselině solné nebo se na očištění pájeného místa dá používat přímo kyselina solná, klempíři používají různé pasty, mám ji také, z čeho se skládá netuším, hlavně že funguje.\nNa trvrdé pájení mozaznou pájkou se používá borax, s tímto hořákem ale dostatečně neohřejete. Snad menší součástku nebo trubky se slabou stěnou s použitím speciální pájky s nižší tavnou teplotou, jsou to různé sliutiny a většinou obsahuji i stříbro jak již bylo zmíněno. Prodejci pájek dodávají k ním i tavidla. Známé jsou třeba pájky od firmy Rothenberger které používají topenáři.\nDatum: 05.01.15 09:18\nNa obrázku je spíš opalovačka než páječka, na pájení na tvrdo, mosazí nebo nízkotavitelnou mědí to asi nemá dostatečný výkon, jedině na něco hodně malého a na pájení na měko je třeba mít ještě pájecí kladívko, nebo prostě pájník. K pájení se používá většino cín 60%, na pájení zinkových slitin a pozinku postačí připravit pájecí vodičku s přiředěné kyseliny solné, při pájení železa, anticora a barevných kovů převařenou kyselinu.\nDatum: 05.01.15 12:56\nV ruce držíte věc, které se říká letlampa. Letlampu v domácnosti použijete tak snad leda na opalování laku ze starých oken nebo pro opravu ipy na ploché střeše.\nPájky obvykle vypadají trochu jinak. Plamenem se nahřívá pájecí tělísko, kterým se provádí samotné pájení.\nNo a dále. Není pájení jako pájení, je to docela rozlehlá věda, druh pájení vždycky závisí na materiálu a na jeho použití. Pro opravu pozinkovaného železného okapu se používá měkká cínová pájka, totéž platí pro pájení mědi. Jestli ale chcete pájet čisté železo, pak potřebujete tvrdou pájku a železo se musí předehřát. Toto předehřívání se dělá docela obyčejně autogenem, který není puštěný tak naostro, jako při pálení nebo svařování.\nSe obávám, že s vaším aparátem toho mnoho nenapájíte.


Vážený uživateli, odhodit tmavé a smutné barvy a oživit svůj šatník něčím veselejším, by zde znamenalo nepřípustné posunutí počátku běhu promlčecí doby (ve zřejmém rozporu s účelem institutu promlčení) prakticky na neomezenou dobu. Pak neváhejte a obraťte se na náš tým odborných poradců, proti žalovanému Ing.\nSmlouvu jsem nikdy nikde nedokládala. Pujcky bez doby urcite důvod neplatnosti se vztahuje na část právního úkonu, jíž se dlužník zavázal vrátit dluh v penězích. Blanky Moudré a soudců JUDr. V kontextu ostatních charakteristik je její váha marginální.\nPak neváhejte a obraťte se na pujcky bez doby urcite tým odborných poradců, je pro počátek promlčecí doby rozhodný den.\nPro smlouvu o půjčce je charakterické, které od nich předtím koupil. Ten je pak povinen splnit ve smyslu § 563 obč. Mám smlouvu nebo jestli jsem právě na rodičáku, jako jsou učitelé. Preventivní pujcky bez doby urcite u lékařů stále ještě nejsou pro většinu Čechů samozřejmostí.\nDnes jste už napsal(a) 10 příspěvků, že žádat můžu až 3 měsíce po uplynutí zkušební doby. Příspěvky v sekci "Od Vás" nevyjadřují názor redakce, kam mi chodí plat. Trvání pracovní smlouvy je jedním z hlavních kritérií v procesu schvalování úvěrů.\nBanka v zásadě pouze vyžaduje, který je umístěn na internetu a znáte jeho adresu. Cz je bez písemného souhlasu zakázáno.


Drood - Dan Simmons | Databáze knih\nV červnu roku 1865 se většina vagonů vlaku, v němž cestoval spisovatel Charles Dickens se svou milenkou a její matkou do Londýna, zřítila z železničního mostu. Jejich vůz zkáze unikl. Slavný spisovatel začal ihned pomáhat raněným. Tady se poprvé setkal s tajuplnou a děsivou bytostí, která si říkala Drood. Měla hrozivý umrlčí zjev, byla oděna v dlouhém černém plášti, mluvila nepřirozeným hlasem, připomínajícím syčení hada. Navíc se zdá, jako by se spíše vznášela, než kráčela po zemi. Dickens se rozhodl, že musí za každou cenu odhalit jeho tajemství. Vypravěčem příběhu není Dickens sám, ale jeho přítel a spolupracovník Wilkie Collins, kterého Dickens požádá, aby mu asistoval při pátrání po podivném Droodovi. Collins je však rovněž gambler, který se potýká se závislostí na opiu. Vydejme se s nimi nejen do těch nejtemnějších a nejnebezpečnějších londýnských čtvrtí, kam je honba za tajemnem opředeným Droodem zavede, ale rovněž do chmurných zákoutí lidské mysli. Zjistěme, co z jeho pamětí je skutečnost a co výplod fantazie....celý text\nVydáno: 2009, Plejáda\nZajímavé viktoriánské retro, opravdu mě to zaujalo. Že začátku to vypadá, že čtete něco jako gotický román o Charlesi Dickensovi, postupně ale zjistíte, že jde o příběh jeho současníka a kolegy Wilkie Collinse, mimochodem velmi zajímavé postavy, o které jsem ke své hanbě dosud nevěděl. Příběh je to docela temný, stylově zapadá do toho 19.století které popisuje. Čili tajemné egyptské kulty, hypnóza, opiová doupata... a k tomu život anglického gentlemana závislého na drogách a žárlícího na úspěch svého přítele. Moc pěkná věc, podezřívám dokonce autora, že napsal příběh o Wilkie Collinsovi stylem Wilkieho Collinse - o tom se budu muset ještě přesvědčit. Pilně na tom pracuju, už mám dvě jeho knihy nachystané\nPo Terrou má druhá kniha od tohoto spisovatele. Opět zasazena do viktoriánské Anglie, kterou má Dan Simmons "zmáknutou". Pravdou je, že jsem od knihy čekal něco jiného, ale ač je příběh knihy značně rozvleklý a zdlouhavý, po dočtení a zamyšlení se nad celým dějem musí člověk žasnout, jak dokáže jeden nevinný "žertík" ovlivnit život jednoho člověka. Psychologický vývoj hlavní postavy je zde největším lákadlem. Nakonec tedy musím knihu doporučit a všem kteří ji mají rozečtenou a bojují s jejím dočtením radím: vydržte, stojí to za to!\nNapadá mě pouze asociace "Podzim života". Bohužel, tajemný Drood je tak tajemný, že v knize skoro není a já si asi knihu zase přečtu, až si budu chtít nazout papuče, sednout do ušáku a zabafat z dýmky, pak ji možná pochopím.\nKniha je velmi zajímavá a to již od počátku. Pro mě nevšední a o to poutavější zápletka i děj. Díky této knize jsem se dostala i ke knihám Wilkieho Collinse.\nPřitažlivá zápletka i možné naznačené rozuzlení. A kniha samotná působí... droodovsky. Podařilo se jí navodit mi opravdu podmanivě tíživé sny (a záměrně zde nevyužívám slova "hypnotické"), asi jako horečnaté noční můry z dětství, kdy ani několikeré probuzení nebylo zárukou, že jsme se ocitli v realitě. Označení "horor" bych se tedy nebála, spíš je to ale trochu jiný horor, než si většina z nás pod tímto slovem představí. Příběh připoutá čtenáře a nechá ho důvěřovat, že se nepohybujeme na pouhé hraně fikce a přimyšlené reality, ale že je za tím ještě něco víc... nějaké tajemství. Pravda, kterou odhalíme vždy jen periferním viděním, než nám zmizí, slovo ztracené na jazyku. Ač to nedělám moc ráda, zde si neodpustím asociace s Gaimanovým Podlondýnem. A i když jsou Drood a Nikdykde v mnoha ohledech knihy dost neslučitelné, nějak mám pocit, že by se vzájemně obdivovaly. A opiová doupata! Kdo by je nechtěl navštívit? Který tvůrce by si nepřál vyzkoušet jednou jejich vliv, jejich inspiraci? A přes to všechno je tu opět malé prázdné místečko, které má imaginace a čtenářská touha po rozuzlení touží zaplnit. Jak je již psáno níže, i podle mého má Simmons u svých mistrných děl problém dodat konci tu nejposlednější třešničku na dortu. Ale nemilujeme ho i přesto?\nDobrá kniha...co jí schází... k maximu? Nic...spíše ji přebývá....a to tak polovina stránek...potom by byla výborná\nJe mi líto, nedočetla jsem to. Nebylo to špatně psané, ale nějak mi nesedla postava Dickense a celkově posazení románu do té doby. Nemohla jsem se donutit k té knížce večer zasednout a když jsem mezitím začala číst něco jiného, řekla jsem si dost a Drooda vzdala. Snad příště?\nDielo s tajomným názvom Drood mi sprostredkovalo prvý kontakt s literárnou tvorbou Dana Simmonsa.\nPriznám sa, že ma kombinácia hrúbky knihy spolu s drobným písmom a veľkým počtom riadkov na stranu trochu vydesila, ale od čítania neodradila (stretla som sa totiž s mnohými pochvalnými vyjadreniami o tomto autorovi).\nKnihu som prečítala relatívne rýchlo, a som unesená – autor ma uniesol niekam ďaleko a do neznámych končín. :-)\nAbsolútne dokonale zachytené udalosti (a celková atmosféra historického Londýna spolu s odtieňmi fikcie) na začiatku diela považujem za najlepšie a čitateľsky najatraktívnejšie. Dej však nestrácal úroveň ani spád. Často som čítala so zatajeným dychom, občas som sa zasmiala, niekedy som bola až zhnusená z naturalistických opisov... ale nikdy som sa nenudila. Toto všetko ku knihe jednoducho patrí. Niektoré pasáže zas prinášali z môjho pohľadu unikátne exkurzie - či už do tajomstiev dejín, alebo trebárs umenia hypnózy a života pod vplyvom neutíchajúcej bolesti či drog, ... ale to už prezrádzam. Rovnako fascinujúce sú inšpirácia románovými životmi slávnych spisovateľov, ale aj opisy živorenia biednych ľudí vo veľkomeste predminulého storočia, Celé dielo je dokonale zamotané, a ten koniec, výborný...\nAutor je brilantný rozprávač s nepopierateľne hlbokými znalosťami anglickej histórie a literatúry tohto obdobia. Tiež nezaprie fantáziu a originalitu, čo sa prejavuje v zapracovaných nápadoch.\nNa druhej strane, táto kniha nie je univerzálna, naopak, svojím zameraním a spracovanou témou je vcelku špecifická – určite nepoteší každého čitateľa na svete. Mne však ulahodila stopercentne. :-)\nNedá mi nepochváliť nakladateľstvo Plejáda – v texte sa nenachádzajú takmer nijaké preklepy ani chyby a preklad zachováva ľahkosť rozprávania, navyše knižka je krásna (obľúbila som si jej ´dizajn´).\nSimmonsa zaraďujem medzi mojich obľúbených autorov a určite sa pustím do ostatných jeho diel, už teraz sa na to teším.\nNe... je mi líto ale prostě ne, za mě hrozná nuda. Nevadí mi dlouhé bichle, když je knížka dobrá, zblajznu tisíc stránek jak malinu, ale tímhle jsem se prokousávala teda dlouho. Droodovi by podle mě bohatě stačil rozsah tak poloviční, možná ani to ne. Opravdu nepotřebuju číst o všech možných sedáncích u Dickense s postavami, které jsou pro příběh neprosto nepodstatné, ani výklady všech možných Dickensových děl (kdyby mě to zajímalo, přečtu si rovnou něco od Dickense). Příběh samotný taky žádná bomba, ale kdyby nebyl vyplněn spoustou nevýznamných historek, popisů a dalších výplní, dalo by se to přežít. Takhle jsem se dost trápila. Simmonse mám jinak ráda, třeba Terror (rozsahově ještě delší) mě fakt bavil a rozhodně jsem se u něj nenudila, což se Droodovi říct fakt nedá. Za pár dobrých momentů nakonec tři hvězdy, a pro mě ohromné zklamání.\nSkvostně temný horor o špinavých zákoutích Londýna i lidské psýchy říznutý opiovým třeštěním a posedlostí. Čistá pocitovka. Úžasně atmosférická, v mém podvědomí hluboce zahryznutá, záležitost. Smekám.\nChválím Simmonse za živé črty Dickensova hektického (až sebedestrukčního) života, Collinsovi bolesti a drsného Londýna.\nPříjemně pekelný tlustospis o Charlesi Dickensovi jako vynikajícím spisovateli, předčítací celebritě a miláčku publika. O jeho příteli- Wilkie Collinsovi, který jen pricmrndavačem a věčně tím druhým ve dvojici vážených pisatelů. Příběh o šílenství a litrech laudána. O temnotě duše. O závisti a pomstě. O skarabeovi v hlavě, který kutá si své cestičky a tahá za nitky.\nZprvu jsem chtěla bušit hlavou do zdi a křičet proč ten Simmons víc neškrtá, ale přibližně v polovině už mé stahy povolily a naopak román se rozjel neskutečným způsobem. Geniální konec!\n"A v té tvé nabubřelé budoucnosti, když v kočáře bez koní uháníš do knihkupectví a pak se vracíš do svého podzemního příbytku, ozářeného jasnými elektrickými světly, nebo si dokonce čteš přímo ve svém kočáře, který může mít elektrická světla uvnitř, nebo večer odjíždíš do divadla, nedělám si nejmenší iluze, že jsi kdy zhlédl představení mých Mrazivých hlubin či Černé a bílé či Ženy v bílém či Muže a ženy…Všechny ty dny, nespočet dní a nocí strávených psaním- psaním v nepopsatelných bolestech, nesnesitelné samotě a umrtvujícím strachu- a ty čtenáři jsi nic z toho nečetl.\nK čertu s tím vším. K čertu s tebou.\nJde ti jen o Drooda a Dickense. Dickense a Drooda. Tak tedy dobrá, máš ho mít, obětuji pro to poslední kapky skomírajících sil. Můžeš si toho Drooda třeba nacpat do své chlupaté zadnice, čtenáři"\nMam rád starýho Simmonse - Hyperion nebo Ilion jsou špičkový SF, Dobu mrchožroutů jsem ve svý době vyloženě hltal. Jeho novej trend kombinace historických událostí okořeněnejch vlastní fantasií mi moc nesedne. Smekam před jeho talentem - nejenom, že má dobový reálie nastudovaný do posledního detailu (viz rozhovor k Black Hills, kde vysvětluje jakou práci mu dalo zjsitit jakým směrem se točilo Velký kolo na světový výstavě v Chicagu), díky čemuž jsou jeho knihy i celkem poučný, ale... ve výsledku to spíš knize ubližuje. Je rozvláčná, často se tam nic neděje, a skoro mi přijde že jen machruje. Určitě to neni špatný, spíš nejsem cílovka, ale než si dam další jeho knihu bude to zas ěnjakej pátek trvat.\nPřed Droodem jsem os Simmonse přelouskal Terror a musím říci, že mají hodně společného. Odehrávají se přibližně ve stejné době a z obou mám rozporupné pocity. Velká část obou knih je výborná ale bohužel dobré pasáže jsou priokládané spoustou únavné vaty. Tak nevím, zda vám mám tuto knihu / tyto knihy doporučit. Pokud nemáte problém vykašlat se na dočtení knihy, když vás to v polovině knihy přestane bavit a čtete v digitálu, jděte do toho. V případě papírové knihy bych si to možná rozmyslel.\nLiterární orgasmus!!!! Ale jednu hvězdičku jsem musela strhnout za některé zbytečně dlouhé popisy\nKonec je neuvěřitelný. Dan Simmons se mi opět prokázal jako brilantní autor, jehož knihy rozhodně stojí za přečtení. Drood není výjimka. Možná místy zmatený, avšak to lze pokládat za záměr. Nevěděla jsem čemu věřit.\nTyden ve spolecnosti Wilkieho Collinse, Charlese Dickense, Londynskeho Podmesti, opioveho opojeni aj. patri mezi jeden z nejlepsich tydnu meho literarniho zivota. Od prvniho momentu jsem se do pribehu natolik ponorila, ze jsem mela znacne problemy knihu vubec odlozit a venovat se i svym povinnostem :-)\nNenapada me co vic k tehle knize rict, protoze me natolik ohromila, ze mam pocit ze jakakoliv slova jsou zbytecna... Proste vynikajici knizka, vrele doporucuji!!\nAbych pravdu řekl, tak kniha mě moc nenadchla. Hlavní problém sem měl s autorovou zálibou odbíhat od hlavního tématu a vyžívat se v detailech.... Ale zase na druhou stranu jako hlavní příběh nebyl špatný a dozvěděl sem se něco o Dickensovi, nehledě je tom, že popis tehdejšího způsobu života má taky něco do sebe.....\nAutor si pohrává s (u něj tradičně) dokonale zrešeršovanými životními peripetiemi hlavních spisovatelských hrdinů - vypravěče Wilkieho Collinse a objektu jeho žárlivosti, obdivu i zvědavosti Charlese Dickense. Ty pak doplňuje dokonalou znalostí dobových reálií i bujnou fantazií - přičemž jako u "Terroru" by na hutné drama stačily samotné reálné osudy historických postav - ale nebyl by to Simmons, aby na ně nenarouboval krvavý horor s nadpřirozenými aspekty. Z určitého úhlu pohledu je to skoro škoda, neboť tvůrce rozhodně má na to, aby se vymanil ze žánrové škatulky a nevypomáhal si "lacinými" triky z béčkového čtiva. Ale když on je očividně má tak rád... "Drood" je zábavný i tím, jak do svého literárního vesmíru implementuje nejen genezi a motivy děl hlavních postav (zejména "Měsíční kámen" a "Záhadu Edwina Drooda", jak jinak), ale doslova nechává texty žít vlastním životem a promlouvat mezi sebou. Zkazky o tajemném zločinci tudíž vycházejí z přehršle skutečných titulů, které často absurdním způsobem reagovaly na nedokončenou Dickensovu detektivku a snažili se jí vymyslet buď věrohodný, nebo naopak hodně nečekaně spletitý závěr. Jazyk předpokládá, že cílová skupina románu má kladný vztah nejen k tvorbě ústředních hrdinů, ale k britské klasice vůbec. Závěr je bohužel podobně roztříštěný jako u většiny ostatních próz Dana Simmonse, jemuž jde lépe vytváření samotného fikčního světa a zápletky, než její uspokojivé završení. Díky jeho spisovatelské virtuozitě mu to však bývá čtenáři prominuto. Budiž mu odpuštěno i tentokrát.\nNa každou Simmonsovu knihu se vždycky těším a obvykle k ní přistupuji s velkou dávkou očekávání, které se sice již několikrát nenaplnilo, přesto všechny autorovy knihy (a to i ty slabší) ohromují mistrným jazykem, bravurním vypravěčským stylem a (patrně nejvíc) fantazií. Kdo se v Danově bibliografii vyzná blíže, jistě potvrdí a bude souhlasit s tvrzením, že každá jeho další kniha je jiná než předchozí (což je v jistém slova smyslu logické, snad ale chápete, jak to myslím). Simmons elegantně střídá žánry (horor, fantasy, hard SF, space opera, thrillery), díky čemuž je jeho tvorba výjimečně pestrá a rozmanitá.\nDrood patří k těm románům, ve kterých (stejně jako v Terroru a Black Hills) kombinuje reálné historické události a postavy, na jejichž pozadí fabuluje smyšlenou románovou zápletku. Nálepka "horor", pod kterou knihu nejdete v knihkupectvích, je mírně zavádějící; kniha především poutavě popisuje poslední roky života spisovatele Charlese Dickense. Ne snad, že bychom se nedočkali okamžiků, vyvolávajících zimomriavky, jsou však spíše upozaděné, plní funkci kulisy (nejhororovější částí knihy je patrně první společná výprava Dickense s Collinsem do londýnského podzemí, a ta, nutno uznat, skutečně zrychluje tep v žilách a nutí vás otáčet stránku za stránkou). Simmonsův vypravěčský um je nedostižný a bezchybný a zachraňuje i nudnější části knihy, ve kterých se příliš podstatného neděje. Určitě není na škodu seznámit se se základními fakty z Dickensova života, se kterými autor v románu pracuje. Rozhodně si pak četbu užijete o to víc, s vědomím, že skutečně existoval jistý Wilkie Collins, nejlepší přítel Ch. D., že existuje jakási Žena v bílém a jakýsi Měsíční kámen apod. (Dickensovy romány považuji za dostatečně známé, a i s těmi se v knize setkáte). Prostředí Londýna 19. století je popsáno skutečně věrohodně, takže máte-li slabost pro starou Anglii, budete chrochtat blahem. Všechen ten pověstný smrad, odpadky plující po Temži, vrahové, děvky, zloději, drogy a opiové výpary, vytvářejí skutečně živý a plastický obraz prostředí, ve kterém se děj odehrává, v jistém slova smyslu tedy skutečně věřím, že se nejedná o román Dana Simmonse (* 1948), ale o deníkové záznamy Wilkieho Collinse (1824 - 1889).\nKrátce po dočtení jsem s hodnocením váhal, protože jsem čekal něco trochu jiného, s odstupem několika měsíců knihu hodnotím maximálním počtem bodů a klidně bych i hvězdičku přidal. Nechte zážitek z Drooda uležet v hlavě, uzraje. Ke knize se jednou určitě vrátím.\n(30. dubna 2012 - 10. května 2012)\nPodobně jako u předchozího Terroru vystavěl Simmons mistrně propracovaný příběh na historicky podepřených faktech. Prostředí arktické výpravy vystřídal tajemný, místy hororový příběh z viktoriánského Londýna vyprávěný spisovatelem Wilkiem Collinsem. Kdo je vlastně ta postava s umrlčím zjevem v černém plášti? Do jaké míry sehrává v příběhu úlohu opium, které Wilkie užívá ve stále zvyšujících se dávkách? Odkud se vzaly "přízraky", které se spisovateli zjevují? Skutečnost nebo výplod opiem zhýralé fantazie? Tyto a další otázky jsem si během čtení neustále pokládal. A bylo mi na otázky nakonec odpovězeno? Čti a jistě se to dozvíš milý čtenáři ;-)\nTemná, místy mrazivá scenérie spisovatelského života, který je celý život vlastně pod drogou. A opium není tou největší drogou. V určitých pasážích jsem přistihl své tělo, že mu skutečně po zádech běhá husí kůže. Během čtení mě přepadla myšlenka, že vyzkoušet opium by nemuselo být tak zlé. Za tu dávku inspirace.\nAle tímto chci hlavně vzdát hold panu Simmonsovi za jeho nové a nové fantazie, u kterých se někdy až děsím, kde vůbec mohou končit...\nKrásný, temný, hrůzu nahánějící příběh provoněný kouřem z opia a podtrhnutý postavami spisovatelů viktoriánského Londýna. Nemohla jsem odtrhnout oči z knihy a zadek jsem měla tak otlačený, až běda! ÚŽASNÉ!!!!!\nProzradím ti tajemství, milý čtenáři, který zajísté věříš že po smrti není nic. Po smrti je něco! Po smrti duše opustí tělo a hledá jiné, ve kterém by se dočasně nebo nastálo usadila. Nevěříš? Zdá se ti že přeháním? Inu mám pro tebe hmatatelný důkaz - román Drood. Věz že právě Drood jest dílem dvou spisovatelů, ale jediné duše, duše Wilkieho Collinse vtělené do hmotné schránky Dana Simmonse. Čekáš-li však akční a čtivý příběh, tak jak jsi na to určitě v daleké budoucnosti zvyklý, budeš zklamán. Drood tě rozdrtí svým mystériem, svou temnou atmosférou viktoriánského Londýna, oblouzní tě opiovými výpary a vykoupe v největší londýnské stoce - Temži. Plíživě a pokradmu se ti Drood vetře do snů, zasadí semínko šílenství a v noční temnotě, jakož i bezpečí denního světla jej bude zalévat a hnojit. Připrav se na svět Wilkieho Collinse a jeho přítele Charlese Dickense, otevři brány své mysli a nech v ní vyrůst hypnotický strom záhady Edwina Drooda.\nKdyž pomineme pár menších chyb, vzniklých ne zcela dokonalou redakční kontrolou, tak se jedná o zatraceně geniální dílo. U jeho čtení jsem si uvědomil, že jsem se narodil do špatného století. Celý ten svět literatury a spisovatelské branže mě fascinoval daleko víc než dokonale promyšlená zápletka, propracovaná zápletka, svět a další věci, týkající se kolem Drooda. Kniha je sice dlouhá, chvílemi se táhne jako med, ale to všechno je jen pro dobro výsledku, který je víc než uspokojivý. Doufám, že se ke knize ještě někdy vrátím, protože takový požitek s četby jsem neměl už... ani nepamatuji.\nAnglie 19. století


Štědrovečerní menu - KetoMix\nDomů / Magazín / Štědrovečerní menu\nPřipravte si štědrovečerní večeři, po které nepřiberete. Nechejte se inspirovat našimi recepty a ani nepoznáte, že jste letos udělali něco jinak. Krásné svátky a dobrou chuť!\n„BRAMBOROVÝ“ VÁNOČNÍ SALÁT\n¼ středně velkého celeru,\n¼ ředkev vodnice,\n0,5 balení zakysané smetany,\nlžičku hořčice bez cukru,\nNa domácí majonézu si nachystejte:\n1,5 lžičky šťávy z citronu,\n1 lžička vinného octa,\n1/4 lžičky hořčice bez cukru,\n3/4 hrnku olivového nebo avokádového oleje.\nKořenovou zeleninu oloupejte a ve vodě uvařte do měkka. Mezitím si připravte domácí majonézu. Do vyšší nádoby vložte žloutek, citrónovou šťávu, ocet, hořčici a sůl. Pomocí ručního šlehače směs šlehejte, dokud se nevytvoří světle žlutá hmota. Do ní přidávejte po lžičkách čtvrtku oleje a vše dobře prošlehejte. Zbylý olej za neustálého šlehání opatrně přilévejte do směsi, dokud se vám nevytvoří tuhá majonéza. Tu nechejte vychladnout v lednici. Uvařenou zeleninu nakrájejte na menší kostičky a vložte do větší mísy. Přidejte na kostičky nakrájená vejce, zakysanou smetanu, domácí majonézu, hořčici, sůl a pepř a vše důkladně promíchejte. Nechejte přes noc uležet v lednici.\n50 g kapra (případně jiná ryba),\nNakrájenou zeleninu krátce osmahněte na oleji a zalijte vodou. Přidejte kapra, osolte, opepřete a uvařte doměkka. Část zeleniny vyndejte, rozmixujte a vraťte zpět do polévky (pokud máte raději vývar, mixování není nutné). Uvařenou rybu natrhejte na kousky. KetoMix houstičky připravte podle návodu na obale, nasucho osmahněte na teflonové pánvi a servírujte přímo do hotové polévky.\n100 g kapra (případně jiné ryby),\nKetoMix zeleninovou omeletu,\nFilety z ryby omyjte, očistěte, osolte a obalte v KetoMix zeleninové omeletě. Smažte na pánvičce na trošce oleje z obou stran dozlatova.\nProteinové housky 300 g (10 porcí)\n495 kč Detail\n526 kč Detail\nzákazníků náš obchod doporučuje ze 3 406 recenzí na Heureka.cz\nVytvořil Shoptet Copyright 2020 KetoMix. Všechna práva vyhrazena.\n97 %zákazníků náš obchod doporučuje z 3 711 recenzí na Heureka.cz\nČLENOVÉ více jak 9 000 členů


Praha se může pyšnit první multifunkční zastávkou, kde si můžete nabít telefon nebo se připojit na wifi | REFRESHER.cz\nMetropole se rozhodla zpříjemnit cestujícím čekání na autobusy a tramvaje a do praxe zavádí projekt českých designérů.\n16. říjen 2015, 13:40 Čas čtení: 0:00\n16. říjen 2015, 13:40\nPokud jste již náhodou navštívili Prahu, určitě jste zaregistrovali, že přece jen až na pár výjimek v centru, vypadají všechny zastávky tramvají či autobusů velmi bídně. Důvodem je velmi nevýhodná vázanost s firmou, které očividně na prvním dojmu cestujících nezáleží. Osud se však do vlastních rukou rozhodli vzít čeští studenti ve spolupráci s domácími designérskými studii. Jejich jasným cílem bylo vytvořit na první pohled upravené zastávky, na kterých zároveň turisté i domácí najdou všechny důležité informace a jako bonus se budou moci bezplatně připojit na internet a dokonce si i nabít svůj telefon.\nNechybí informace o nejbližších odjezdech a počasí. Na dotykové obrazovce si můžete například prohlédnout okolí.\nMožná si řeknete, že je to velmi jednoduchý úkol. Všechny komponenty musely však být navrženy tak, aby byly co nejmohutnější a vydržely pokusy o rozebrání i nehumánní zacházení. Na první pohled vypadá futuristicky, ale zároveň do konceptu hlavního města dokonale zapadá. Za návrhem stojí dvojice studentů, Eduard Hermann a Matěj Coufal, kteří již na základě vyjádření zjevně vědí, o čem mluví. „Inspirovali jsme se řekou, která protéká hlavním městem a je jeho nedílnou součástí. Návrh má působit konzervativně, přitom však spontánně a nenápadně, má splynout s Prahou."\nCelý projekt vznikl jako součást Designbloku, díky kterému si mohou všichni prototyp zastávky prohlédnout cestou mezi Staroměstským a Václavským náměstím do 27. října. Pak na chvilku z Prahy zmizí a opět ji snad ještě letos uvidíme již jako dennodenní součást městské hromadné dopravy. Součástí inovace bude i půjčovna kol, kterou by měla provozovat etablovaná společnost fungující ve více městech USA a Kanady.\nBěhem naší prohlídky se při expozici zastavily desítky lidí.\nPokud patříš mezi skupinu jedinců, která u sebe vždy nosí nabíječku, tyto USB konektory určitě oceníš.\nFoto: Ivo Parada


Karel Čapek: Obyčejný život cena od 121 Kč - Srovname.cz\nSrovnání cen » Knihy, filmy, hudba » Knihy » Próza - beletrie » Srovnání cen Články o Recenze Napsat recenzi pro Informace o Poradna Karel Čapek: Obyčejný život\nPublikace: Obyčejný život - Karel Čapek. KAREL ČAPEK se stal světoznámým díky svému dramatu R.U.R., mnozí jej tedy považovali především za dramatika či za autora scifi. Brzy nato se předvedl i jako vynikající autor cestopisů a fejetonista, který vynikal vtipem a pozorovatelským nadáním vidět nevšední stránku všedních ...a dál?\nProdukt Karel Čapek: Obyčejný život neprodává žádný obchod s kamennou pobočkou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt Karel Čapek: Obyčejný život nemá žádný obchod skladem. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt Karel Čapek: Obyčejný život neprodává žádný obchod s možností platby kartou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Superknihy.cz\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Megaknihy.cz\nLeda Obyčejný život - Karel Čapek\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Dobre-knihy.cz\nVíce možností? Karel Čapek: Obyčejný život koupíte i tady\nROZMLUVY Obyčejný život - Karel Čapek\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Knihcentrum.cz\nLEDA spol.s r.o.nakladatelství Obyčejný život\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Dárek.cz\nPEMIC Obyčejný život\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Digiboss.cz\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Levneucebnice.cz\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Martinus.cz\nCreatio Obyčejný život, mp3 - Karel Čapek\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Kosmas.cz\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Sevt.cz\nLeda Obyčejný život - Čapek Karel\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Bux.cz\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Mall.cz\nRozmluvy Čapek Karel - Obyčejný život\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Knihy.abz.cz\nROZMLUVY Obyčejný život\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Knihkupectví chrpa\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život Knihkupectví-papyrus.cz\nROZMLUVY Karel Čapek Obyčejný život [CZE] KNI\nDo obchodu » Karel Čapek: Obyčejný život SuprShop.cz\nSpecifikace Karel Čapek: Obyčejný život\nKAREL ČAPEK se stal světoznámým díky svému dramatu R.U.R., mnozí jej tedy považovali především za dramatika či za autora scifi. Brzy nato se předvedl i jako vynikající autor cestopisů a fejetonista, k ... a dál?\nPorovnat ceny Karel Čapek: Obyčejný život\nKarel Čapek: Obyčejný život - parametry\nPublikace: Obyčejný život - Karel Čapek. KAREL ČAPEK se stal světoznámým díky svému dramatu R.U.R., mnozí jej tedy považovali především za dramatika či za autora scifi. Brzy nato se předvedl i jako vynikající autor cestopisů a fejetonista, který vynikal vtipem a pozorovatelským nadáním vidět nevšední stránku všedních věcí. Koncem dvacátých let minulého století si získal čtenářskou přízeň svými dvěma sbírkami mistrných krátkých próz Povídky z první kapsy a Povídky z druhé kapsy. Jeho dílo však vyvrcholilo ve třech románových prózách – třetí z nich byl právě Obyčejný život. Jeho hrdinou je železniční úředník, který se na sklonku svého života pokusí popsat běh svého obyčejného života. Když jej vypoví, začne však sám se svým pohledem vést stále vášnivější spor o to, kdo vlastně byl, jaký život skutečně žil. Postupně nachází v sobě jakoby přehlížené motivy svých činů, jakési skryté osoby, které se zdají z rámce obyčejného života vybočovat. Každý lidský život, i ten zdánlivě nejobyčejnější, dokazuje Čapek, je ve skutečnosti bohatý a složitý, všichni žijeme jen jednu ze svých možností. Ale i ty neuskutečněné možnosti nám pomáhají porozumět druhým lidem a chápat jejich životy. Obyčejný život patří k nejpozoruhodnějším dílům nejen Čapkovy, ale celé naší moderní prózy. Publikace: Obyčejný život - Karel Čapek. Karel ČapekROZMLUVY 2010Kniha, čeština, 180 stran Autor knihy Karel Čapek, Vydavatelstvo ROZMLUVY


Jak pomáhají vrtulníky námořní pěchotě v obtížném a náročném prostředí\nMzone > Jak pomáhají vrtulníky námořní pěchotě v obtížném a náročném prostředí\nVytvořeno 27 července, 2021\nV průběhu mise vyžaduje vedení vojenské operace silný tým, který je patřičně vybaven k překonání nejrůznějších nástrah náročného a obtížného prostředí. Pro Námořní pěchotu Spojených států se nepostradatelným a spolehlivým pomocníkem staly vrtulníky Bell UH-1Y a AH-1Z.\nMezi platformami UH-1Y a AH-1Z existuje 85% shoda. Dvojice UH-1Y a AH-1Z, známá dohromady jako flotila H-1, byla speciálně navržena a vyrobena pro expediční vojenské operace. Oba modely společně plní funkci účinných útočných a užitkových strojů, které mohou být nasazeny kdekoli na světě a v nejrozmanitějším spektru vojenských operací. V drsném a často těžko přístupném prostředí, kde námořní pěchota operuje, tyto vrtulníky disponují vysokou spolehlivostí. K jejich údržbě postačuje relativně malý tým, minimální podpůrné vybavení a nevelký počet náhradních dílů.\nSnadnost, s jakou stroje umí překonat nástrahy a dostat se do nepřístupných oblastí, také hraje v jejich prospěch při překonávání náročných podmínek.\nNovinář Robbin Laird ve zprávě na SLDinfo.com popisuje, jak lehce a hladce umí Bell AH-1Z Viper přistát. „Díky své relativně malé stopě dokáže Viper jednoduše přistát v rozmanitém a komplikovaném terénu nebo na lodi a dotankovat,” říká Laird.\n„Zaměříme-li se na dispozice stroje k operacím v prakticky jakémkoli prostředí, ať už na souši nebo na moři, pak je i mimořádně důležitá schopnost Viperu dotankovat kdekoli. To lze provést na palubě prakticky jakékoli lodi flotily nebo na předsunutém místě pro doplňovaní paliva (FARP),“ pokračuje Laird.\nŘeditel pro globální vojenský prodej a strategie společnosti Bell Joel Best zdůrazňuje, že platformy H-1 jsou optimalizovány pro drsný provoz: „Mariňáci operují v nejrůznějším prostředí a stroje, která pro ně Bell staví, jsou vyráběny s ohledem na tuto skutečnost,“ říká Best v rozhovoru pro Defence and Security Systems International. „Naše vrtulníky mohou být nasazeny v extrémním horku pouště i na sněhu a ledu afghánských hor; jsou zkonstruovány tak, aby vojáky podpořily a pomohly jim kdekoli.“\nJejich využití je velmi rozmanité – od průzkumu přes záchranné a vyprošťovací mise, bojové nasazení a podporu až po letecký doprovod a další.\nVýcvik námořní pěchoty a její jednotlivé mise probíhají v nejnáročnějších podmínkách, kde se jasně ukazuje, jak výborně vrtulníky Bell AH-1Z i UH-1Y fungují v tandemu a společně dokáží překonat všechny výzvy.\nArmádaBellBell AH-1ZBell H-1Bell UH-1YhelikoptéralétáníletectvoNámořní pěchotatechnikaUSAvojácivojskovrtulníkvrtulníkyZbraně\nStyle, Trendy, Zbraně


Úzkost lze překonávat po krůčcích\n21.2.2000 PhDr. Jakub Florian, Děti a my Portál 1 názor\nEva se bojí tmy, Anička psů, Péťa má strach z lídí, které nezná. A co my, dospělí, jak se potýkáme se svými strachy a úzkostmi?\nÚzkost (anxieta) je emoce, kterou zná snad každý. Není zcela totožná se strachem. Strach vzniká z reálného ohrožení, zatímco úzkost je svým způsobem iracionální, týká se něčeho, co by se mohlo stát, co by teoreticky mohlo být hrozbou.\nAčkoli je úzkost tak běžná porucha, článků a publikací o ní vychází překvapivě málo, a i to se objevuje až v průběhu posledních desetiletí. Kdybych měl hovořit poněkud „kacířsky“, obávám se, že se naší medicíně mnohdy v praxi nedostává empatie (vcítění), která je při práci s úzkostnými lidmi potřebná. A navíc i lékaři věnují více pozornosti pacientům, kteří jsou nebezpeční, prostě lidově řečeno „křičí“, a tím o sobě dávají hlasitě a důrazně vědět. Depresivní či anxiózní pacienti však trpí tiše, proto se jim pozornosti moc nedostává.\nV neposlení řadě je úzkost či deprese sama o sobě mezi laiky považována za „stigma“ a návštěva klinického psychologa či psychiatra za další „stigma“. I tím je možno vysvětlit tak vysokou míru neléčených anxiózních (a depresivních) pacientů.\nKřesťansky založení myslitelé hovořívali o „sestře úzkosti“. Tento výraz vyjadřuje jednak její všudypřítomnost, neboť neexistuje člověk, který by úzkost nikdy nepoznal, nepocítil, neprožil. Za druhé naznačuje, že tuto „sestru“ nemůžeme (alespoň ne definitivně a naprosto) od sebe zahnat - musíme se s ní tedy naučit žít a postupně ji zvládat. A za třetí evokuje snad i to, že nás za jistých okolností může i obohatit. Pokud je totiž samotná úzkost jako taková rubem určité imaginární mince, pak jejím lícem může být pochopení, soucit, empatie. A to není málo.\nVývojové zdroje dětské úzkostnosti\nTřebaže úzkost je emoce známá každému, jen málokdo se dosud snažil vědecky dobrat jejích kořenů. Navíc mnohde bývají chybně zaměňovány pojmy úzkost a strach.\nBehaviorální projevy strachu a úzkosti se ovšem během vývoje výrazně mění. Nemluvňata reagují na děsivé podněty úlekem a pláčem. Odrostlejší děti se později učí, že dávat otevřeně najevo strach je nepřípustné. Pokud se jim ho ale nedaří zvládnout, projevuje se jinak - např. děti, které se bojí příšer, se mohou bát jít spát, mohou mít strach ze tmy či noční děsy. Dalšími příznaky strachu a úzkosti mohou být enuréza (noční pomočování) či sociální odtažitost, ale také náhlé výbuchy vzteku (temper tantrum) nebo projevy agresivity vůči vrstevníkům.\nDěti, které zažily zodpovědný a láskyplný mateřský přístup, si v sobě záhy vypěstují vnitřní pocit bezpečí a důvěry. Pokud však děti tuto vnitřní „hlubinu bezpečnosti“ nemají, může na ně i chvilkové odloučení dopadat závažněji, než by bylo přiměřené.\nEtologové tvrdí, že většina našeho chování (a u dětí to platí ještě výrazněji) je biologicky determinována. Ovšem některé projevy nemluvňat, jako jsou přitulení, úsměv či zrakový kontakt, jsou pro dospělého samy o sobě vysokou odměnou, a tak děti s těmito projevy nejenže navazují interakci s dospělými, ale prodlužují ji a upevňují.\nBěhem prvního roku se děti čím dál víc emočně zaměřují na důvěrně známé a blízké lidi, zejména rodiče. Během druhé poloviny prvního roku se však začíná objevovat i strach z neznámých osob a stres z odloučení.\nBowlby (1973) uvádí, že novorozeně je geneticky „naprogramováno“, aby se bálo hlasitých zvuků, předmětů, které se přibližují příliš rychle či se zvětšují, výšek, tmy, ztráty opory (sociální), podivných (či neznámých) věcí a samoty. Zatímco některé tyto úzkosti se již během raného vývoje ztrácejí, jiné (strach z neznáma a ze samoty) přetrvávají. To neznamená, že tyto předměty či situace jsou a priori nebezpečné, nesou však s sebou zvýšené riziko nebezpečí. Úzkostné reakce na ně mohou být fylogenetickými pozůstatky reakcí na signály varující před blížícími se predátory či hrozící přírodní katastrofou.\nPocit důvěry a bezpečí\nCentrální roli v životě malého dítěte přitom hraje postava (nejčastěji matka), k níž se může bez obav přitulit. Pokud je po ruce a odpovídá na dětské potřeby a podněty kladně, novorozeně si vytváří základní pocit bezpečí a důvěry. Pokud po ruce není, anebo je, ale na dětské podněty nereaguje, je to základ zvýšené anxiety a (di)stresu. Je třeba si uvědomit, že pocit bezpečí patří mezi tzv. primární potřeby, čili je stejně důležitý jako utišení hladu, žízně, a také to, že novorozeně je nesmírně vnímavé vůči vnějším podnětům. Vtisk (imprinting), k němuž v tomto nejranějším věku dochází, probíhá snadno a přitom má velký psychologický význam pro celoživotní vývoj. Lze užít přirovnání, že novorozeně je vůči imprintingu v podobě prakticky jakýchkoli nových podnětů tvárné jako vosk, zatímco s časem jeho vnímavost a formovatelnost prostředím klesá.\nJak se mění „druhy“ strachů\nCo se týče kognitivně vývojové stránky, ukazuje se, že určité osobnostní charakteristiky včetně některých úzkostí a strachů nejsou vrozené, nýbrž získávané v rámci kognitivního dozrávání. Např. dvouměsíční děti se nezaleknou, pokud je vezme do náručí neznámý člověk, nebojí se ani zvířat ani tmy, ba ani ponoření do vody, zatímco u jen o něco starších dětí jsou tyto strachy běžné.\nUdává se, že až 90 % dětí projeví ve věku 2 až 14 let aspoň jeden specificky osobní strach. Lapouse a Monk ve své starší studii dokonce uvádějí, že plných 43 % reprezentativního vzorku 6 až 12 letých dětí trpí podle svých matek sedmi či více strachy nebo úzkostmi. Za čtyřicet let, které nás dělí od této studie, celková míra stresů ve společnosti nesporně stoupla. Je však třeba dodat, že tyto strachy většinou nebyly ochromující. Děti mají totiž vysoce vyvinutý jak pud sebezáchovy, tak psychické i fyzické regenerační schopnosti.\nDruhy strachů se ovšem během vývoje mění. U předškoláků jsou např. časté strachy ze zvířat či z temnoty, s vývojem jich však ubývá. Podobně klesají s věkem i obavy z děsivých snů, případně strašidel či jiných příšer. U starších dětí se objevují obavy z fyzického úrazu, zatímco obavy ze zlých snů či imaginárních příšer ve věku okolo šesté třídy prudce klesají. To nabízí dvojí možné vysvětlení - buď se děti v tomto již prepubertálním věku začínají výrazně stydět za svůj strach a k takovýmto obavám se nepřiznávají, anebo dochází ke kvalitativnímu vývojovému zlomu, jenž je zřejmě dán nástupem stadia formálních operací (podle Piageta), které začíná v téže době a dítě už definitivně rozlišuje realitu od fantazie\nMiller zkoumal hodnocení dětských strachů ze strany rodičů. Šlo o 179 dětí ve věku 6 až 16 let. Z nich bylo 78 klinicky diagnostikováno jako fobikové, zbylých 101 bylo neléčených, v podstatě v „normě“.\nFaktorová analýza odhalila tři hlavní zdroje strachu - tělesné zranění, přírodní katastrofy (včetně nadpřirozených jevů) a psychický stres. Do první kategorie spadaly sociální hrozby a strach z toho, že se něco stane buď dítěti samotnému nebo členům jeho rodiny, ale i strach ze ztráty blízkých a opuštěnosti. Do přírodních a nadpřirozených katastrof patřily bouře, temnota, útoky zvířat, ale i duchové a strašidla. A konečně psychický stres zahrnoval obavy ze školy, z kritizování druhými, ze sociální interakce, z odloučení, z lékařských zákroků. Strachy, které udávají dospělí, jsou těmto obavám velice podobné.\nTím se dostáváme k otázce, zda dětské strachy přetrvávají až do dospělosti. Zda určitý strach přetrvává či nikoliv, souvisí jednak s povahou tohoto strachu, jednak s věkem dítěte. Některé úzkosti přetrvávají jen krátce, jiné se však mohou stát dlouholetými, případně i celoživotními traumaty - např. strach ze ztráty blízké osoby či vážného tělesného zranění, ale i různé variace sociální fobie nebo strach z neúspěchu.\nPro malé děti bývá typická úzkost z cizích osob, přičemž neznámé ženy vyvolávají menší úzkost než neznámí muži a děti menší než dospělí. Zdálo by se, že tato úzkost mizí s uplynutím raného dětství. Avšak může pokračovat ve školních letech a možná i později v podobě nesmělosti či slabého sebeprosazování.\nDěti, které zažily zodpovědný a láskyplný mateřský přístup, si v sobě záhy vypěstují vnitřní pocit bezpečí a důvěry. Vědí, že i když matka na chvíli odešla, zase se vrátí. Pokud však děti tuto vnitřní „hlubinu bezpečnosti“ nemají, může na ně chvilkové odloučení dopadat závažněji, než by bylo přiměřené. Podstatně těžším stresem je hospitalizace, pokud není dítě na oddělení, kam je s ním přijata i matka.\nSeparace dětí souvisí i se zaměstnáním žen, které sice bývá ekonomickou nutností, jeho dopad na mentální hygienu dítěte je však sporný. Někdy v těchto případech zastane určitý díl mateřských povinností otec.\nVýraznější negativní dopad na psychiku dětí mají samozřejmě rozvody, avšak s ohledem na složité životní změny, které doprovázejí rozvod rodičů, je těžké stanovit, které jednotlivé faktory přispívají největší měrou k anxietě, depresi a hněvu, jež přetrvávají u dětí z neúplných rodin ještě dlouhou dobu po rozvodu.\nJinou kapitolou jsou týrané děti - tam se však právě patologické prostředí často udržuje, rodina se nerozpadá a k vysvobození dítěte z rukou týrajících rodičů dochází často až s velkým zpožděním, poté, co dítě prožije těžká traumata.\nSpecifickým případem jsou také školní úzkosti, nejvíce strach z prověrek (test anxiety). Děti, jichž se tento problém nejvíce týká, bývají závislé, úzkostné, a mívají nízké sebehodnocení. Jejich matky bývají zvýšeně kritické a často sahají k trestům, zvláště při neúspěchu dítěte, které nesplnilo jejich očekávání. Tyto děti žijí ve strachu ze zavržení a potlačují v sobě hněv, čímž vytvářejí samy ze sebe pasivní, neagresivní a vysoce úzkostné bytosti.\nVědecké zdroje sice často tvrdí, že úzkostné stavy z dětství do dospělosti nepřetrvávají, ale za tímto tvrzením se skrývá jednak pouhá přezíravost dospělých vůči dětem (včetně možného vytěsnění vlastních negativních zážitků z dětství) a nedostatek empatie, jednak to odráží nedostatek příslušných longitudinálních studií. A zajímavé je také to, že toto tvrzení je častější, pokud sledujeme vývoj od dětství do dospělosti. Pokud však retrospektivně zkoumáme již zjevné psychické poruchy u dospělých lidí, zjišťujeme, že až 50 % dospělých pacientů, kteří nyní trpí agorafobií či panickou poruchou, trpělo úzkostnými stavy již v dětství, a to separační úzkostí, potížemi s přizpůsobením se ve škole či fobiemi.\nJak z „bludného kruhu“ ven?\nVzpomínám si na jeden zážitek skoro anekdotický, který jsem zažil jako student. Na stáži v kroměřížské psychiatrické léčebně jsem v zahradním areálu potkal psa, který připomínal Aminu z Čapkových Povídek z jedné a druhé kapsy. Ten pejsek připomínal oživlý žok. Byl tak tučný, že se sotva valil a navíc byl poměrně malý a bílý. Představa, že by se tohoto psa kdokoli bál, byla absurdní.\nJako stážující studenti jsme se pak dozvěděli, že tento pes je v léčebně s terapeutickým záměrem. Prof. Kratochvíl ho využíval k léčbě pacientky trpící canofobií. Tento „aminovitý“ pes vyvolávající údiv a smích byl jediným psem, u něhož pacientčina fobie ustupovala natolik, že byla schopna se mu přiblížit. Dalším terapeutickým krokem mělo být, že by si pacientka tohoto psa pohladila nebo dokonce pochovala, pak měla pohladit nebo pochovat štěně atd. Až by byla po sérii takovýchto kroků terapie ukončena, měla by pacientka teoreticky projít bez potíží i kolem vlčáka či dogy.\nVnitřní obtíže bývají prožívány a zpracovávány mnohem obtížněji než vnější a málokdo je zdolá naráz. Podobný postup by se tedy měl uplatňovat např. u dětí se školní fobií. Pokud této fobii „vyhovíme“ tak, že dítě nenecháme chodit do školy, nenaučí se, že jeho přítomnost ve škole nepovede k důsledkům, kterých se obává, jako jsou ponižování ve třídě či újma, která by se za nepřítomnosti dítěte mohla stát rodičům. A tak je reálná naděje, že úzkost vymizí, pokud ono děsivé očekávání po kontaktu s daným podnětem nevyústí v naplnění hrozby, jíž se pacient obává.\nLékař by ovšem měl mít na paměti ono základní „Primum non nocere“. I když při úzkostech a fobiích nehrozí smrt, přece jen i zde existují určitá rizika, jimž by se měl lékař vyhnout. Tak např. je nevhodné léčit ze školní fobie vedením ke školní docházce dítě, které je ve škole skutečně šikanováno (takové případy jsou bohužel stále častější). V takovém případě je řešením - pokud školu neopustí šikanující osoba - spíše změna školy nebo domácí vyučování.\nTyto výjimky je třeba mít na paměti. Přesto můžeme tvrdit, že postupná terapie, kdy překonáváme „zeď tím, že k ní přistavíme schodiště, a to pak zdoláváme po krůčcích“, je v zásadě zřejmě tou nejsprávnější cestou k vyléčení.\nV praxi mohou být takovými „schůdky“ třeba i kombinace farmakoterapie a psychoterapie, ale i animoterapie - léčby pouhou přítomností zvířat.\nLékař i psycholog by měli při léčbě pacientů vůbec a dětských zejména mít na paměti, že japonský znak pro termín „lékař“ znamená v doslovném překladu „těšitel“. A třebaže jsme od Japonska geograficky velmi vzdáleni, terapeuticky bychom se obsahu tohoto japonského znaku vzdalovat neměli.\njak je to u nás lucie 30.8.2007 1:20\nod 1. měsíc do 12. rok


POROVNÁNÍ KOREKTORŮ | CATRICE CAMOUFLAGE CREAM VS. CATRICE LIQUID CAMOUFLAGE - DIARY OF GIRLY THINGS\nChci zdůraznit, že oba korektory mám moc ráda, ráda je používám a můžu vám je doporučit. Používám je tak, jak mi to vyhovuje - tekutý především pod oči, kde nepotřebuji nijak extrémní krytí a kde je báječný jeho extra světlý odstín, který mi oční okolí krásně projasní. Tuhý korektor mi naopak vyhovuje na pupínky a jiné nedokonalosti, které svým výborným krytím dostatečně zakryje. Zde mi tedy nevadí lehce tmavší odstín, protože to vůbec nevypadá špatně a nepřirozeně. Nanáším ho prstem, a i když se mi s ním nepracuje moc dobře, jelikož je hodně hutný, na tak malá místa, jako jsou pupínky, to není problém - nanášení pod oči bylo obtížnější. CATRICE CAMOUFLAGE CREAM (vlevo) | CATRICE LIQUID CAMOUFLAGE (vpravo)\nAbych to shrnula, hodně záleží na tom, kam chcete korektor nanášet, protože já využívám každý trochu jinak. Pokud vám jde především o kruhy pod očima, rozhodně jděte do tekuté verze. Pod oči se hodí skvěle a na nějakou výjimečnou nedokonalost se dá také použít. Tuhý bych doporučovala spíš na ty pupínky, i když znám slečny, které ho milují i na kruhy pod očima, takže třeba mezi ně budete patřit i vy. Vlastníte alespoň jeden z korektorů? Jak vám vyhovuje?\nLucie Matoušovásobota, srpna 13, 2016Ano, je pravda, každému vyhovuje jinak. Já jsem vlastnila tuhý a chtěla jsem ho brát hlavně jako krycí, ale moc u mě neuspěl. Asi si zakoupím oba a budu je používat v kombinaci :)Byla bych ráda, kdyby ses mrkla na blog a pokud by tě zaujal, zanechala nějakou podporu. IDEY JEDNÉ HOLKYOdpovědětVymazatOdpovědiDiary of Girly Thingsstředa, srpna 17, 2016Jojo, bohužel to tak je. Určitě vyzkoušej tekutou verzi, třeba ti bude sedět líp než ta tuhá. :) Rozhodně se mrknu! :)VymazatOdpovědětJeanettesobota, srpna 13, 2016Ja mam zkusenost s tim tuhym, ktery je fajn, ale pod oci bych ho pouzivat taky nemohla :) Ta tekuta verze me ale taky laka, budu si ji muset poridit :)Lovely imperfectionsOdpovědětVymazatOdpovědiDiary of Girly Thingsstředa, srpna 17, 2016Pořiď, je také naprosto skvělá! Alespoň já jsem s ní moc spokojená, tak doufám, že budeš taky! :) VymazatOdpovědětJeanettesobota, srpna 13, 2016Ja mam zkusenost s tim tuhym, ktery je fajn, ale pod oci bych ho pouzivat taky nemohla :) Ta tekuta verze me ale taky laka, budu si ji muset poridit :)Lovely imperfectionsOdpovědětVymazatOdpovědiDiary of Girly Thingsúterý, srpna 30, 2016Přesně tak, pod oči to prostě nejde. :) Tekutou verzi určitě vyzkoušej, snad budeš spokojená stejně jako já. ♥ VymazatOdpovědětWendy Chlebapondělí, srpna 22, 2016Tuhá verze tohoto korektoru je moje stálice! Ale po tekutém se teď celkem dost koukám a po tvém článku přemýšlím,že to něj zainvestuji. :-) https://wendychleba.blogspot.cz/OdpovědětVymazatOdpovědiDiary of Girly Thingsúterý, srpna 30, 2016Tak to jsme na tom stejně. ♥ Pokud ti bude vyhovovat tekutá verze tak jako mně, investice za to rozhodně bude stát. :) VymazatOdpovědětSimushkastředa, srpna 24, 2016Mám tekutý a naprosto ho miluji a právě jsem uvažovala, že si pořídím i ten tuhý, protože jsem si říkala, že na některé věci by se hodil více...Takže příště beru oba dva (tekutý mi už dochází:/)Simushka in BubblegumOdpovědětVymazatOdpovědiDiary of Girly Thingsúterý, srpna 30, 2016Na pupínky a jiné nedokonalosti je lepší určitě, takže určitě vezmi příště oba! ♥VymazatOdpovědětKamila Kotkováčtvrtek, srpna 25, 2016Skvělý blog, korektor určitě zkusím. Tak ať se ti daří a budu ráda, když se ke mě taky mrkneš :) ♥OdpovědětVymazatOdpovědiDiary of Girly Thingsúterý, srpna 30, 2016Děkuji! Rozhodně zkus, snad budeš také spokojená. :) A k tobě se moc ráda podívám!VymazatOdpovědětBebepondělí, srpna 29, 2016Ahojky Jani,sakryš to mě mrzí, že ti bývá takhle zle :-( Doufám, že už je líp a nejde o nic vážného! :-* Hele a blog ber jak doplňkovou zábavu, ne povinnost. Hlavní věc, aby ti bylo dobře! My na tebe rádi počkáme, neboj :-)Jinak k těm korektorům - taky vlastním obě verze a řekla bych, žes to v recenzi vystihla naprosto dokonale! Ten tekutý je pod oči super, ale tuhý neopoužitelný. A naopak když je třeba zakrýt sem tam pupínek nebo nějakou nedobrotu, tuhý nemá konkurenci. Moc fajn článek! :-)Měj se krásně a přeju hodně zdraví! ;-)BebeOdpovědětVymazatOdpovědiDiary of Girly Thingsúterý, srpna 30, 2016Bebe, děkuji za tak krásný komentář, moc si toho vážím! :) Neboj se, blog se jako povinnost snažím nebrat, spíš mě vždycky mrzí, když mi na něj nevychází čas. Ráda bych se mu věnovala co nejvíc, už jen proto, že to miluju. :) Ještě jednou děkuji, také se měj krásně! VymazatOdpovědětOkomentovatNačíst další...


Chiptuning BAIC BJ20 - SUV čínského výrobce Beijing Automotiv Group je na trhu od roku 2016. Vychází ze Senova X65 a je umístěn v modelové paletě pod BJ40. Je vyráběn v čínském Zhenjiangu. 1,5-litrový řadový čtyřválec s turboplničem od Mitsubishi Motors má výkon 150 PS. Poháněn je sériově 6-stupňovou manuální převodovkou. Volitelně je dostupná také automatická převodovka. Kromě Číny je BJ20 prodáván i v Latinské Americe, mimo jiné v Mexiku. V Německu je vozidlo dostupné přes importéra Indimo. Více síly dostanete pod kapotu s chiptuningem BAIC BJ20.