P. M. Magazin 11/1987 :: Jan-k-celis\nÚvodní stránka | P. M. Magazin 11/1987\nÚvodní (ale nikoli titulní) článek o velrybách, největších savcích – o tom, jak se ohlašuje nová éra, místo nemilosrdného vybíjení angažovaná ochrana a zájem je pozorovat. Při jednom skoku spotřebuje 15 metrů dlouhý kolos 2500 kilokalorií, tolik, co člověk za celý den. Největší druh váží až 130 tun, jiný druh (Pottwal – vorvaň obrovský) je schopen se potopit do hloubky 9 000 metrů. Mezi celou řadou dalších velryb je populární bílá velryba, asi 5 metrů dlouhá, protože se často vyskytuje v ústí řek, v Německu např. v Labi. Velryby jsou biologická záhada. Proč se před 70 milióny lety vrátilo pozemské zvíře (lyceanops ornatos, žilo před 200 mil. let) zpět do moře? Má plíce, je to savec, takže se, jak mořští biologové zjistili, musí občas vynořit, zhruba za 90 minut na hladinu, aby získalo kyslík. To by ale muselo mít obrovské plíce, aby pojmulo tolik vzduchu. Omyl! Při potápění by právě toto byl problém, v hloubce by hrozilo jejich rozmačkání, příroda si tedy musela poradit jinak. Velryba má plíce poloviční a další kyslík uchovává v „přídavných nádržích“, ve svalstvu a jinde. Nevýhoda se naopak obrátila ve výhodu, člověku při rychlém vynoření z hloubky hrozí smrtelné nebezpečí – embolie.\nDalším tématem, o němž se vědci přou, je orientace velryb. Jak zvládnou každoročně urazit cestu až deset tisíc kilometrů a s jistotou se dostat na příslušné místo u pobřeží Aljašky, tam se dostatečně vykrmit (jejich lahůdkou je antarktický kril, malý mořský korýš) a vrátit se k Mexiku či Havaji, kde přivádějí na svět své potomky? Při kojení (opět v tunách) ovšem hladoví – umělci v hladovění (Hungerkünstler). Nejnovější zjištění říká, že velryby se orientují podle geomagnetických struktur, mají k dispozici jakési „mapy“, podle nichž se pohybují. S tím souvisí záhada, proč velryby uvíznou při odlivu na pobřeží a často tak zahynou. Je to sebevražda? Jsou nemocné? Selhala „mapa“?\nAmerický biolog Roger Payne spočítal frekvenci 20 hertzů, při níž se velryby mohou domluvit a údajně měly komunikační síť po celém světě, dnes už jen na pár set kilometrů, neboť vynálezem parníku vznikl osudový umělý zvuk.\nO velrybách existuje řada mýtů. Při západu Slunce jej pozřou a v noci přenesou ze západu na východ. V oceánských legendách byl kdysi i člověk velrybou, měl paže i ploutve. Tématem je samozřejmě i souboj člověka a velryby. Do vynalezení harpuny to byl férový boj, často prohrál člověk, pojednává o tom román Hermanna Melvilla „Moby Dick“ / „Bílá velryba“. Také ve skutečnosti může být konfrontace s tímto kolosem nepříjemná, jediným máchnutím ocasu převrhne rybářský člun. Většinou se ale tento inteligentní tvor, stejně jako delfín, chová přátelsky, dokonce se dá říci, že je to mírumilovné, hravé zvíře.\nNeviditelné sítě, v nichž se všichni zmítáme (a nejen my, ale i zvířata, rostliny, molekuly atd.) na zemi i všude ve vesmíru – s obrázkem Alberta Einsteina. Velké tajemství nazvaní „interdependence“ – vše souvisí se vším. Před přesně 300 lety (1687 – 1987) zveřejnil Isaac Newton svá „Principia“, základ moderní vědy, jak ji známe dodnes. V Principiích hrála ústřední roli teorie gravitace, první matematická teorie v přírodních vědách. Gravitace byla známa samozřejmě už předtím, ale nedovedli ji vysvětlit. Teorie síly dosud vycházela z „kontaktu“, „nárazu“, vrazíme do míče a ten letí. Newton pak spočítal vzájemné působení každé materie. V 19. století pak teorii rozšířili Michael Faraday a James Clerk Maxwell, když přišli s teorií „pole“, která pak byla rozšířena vlastně na všechny síly, které existují. Představa vlnění pak byla ještě upřesněna o částečky, které přenášejí tuto sílu, počátky této představy jsou v kvantové teorii Maxe Plancka, který hovořil o paketech či kvantech (to jsou dnes fotony). Některé tyto částečky se nepodařilo prokázat (gravitony), ale do teorie rovněž patří. Tyto síly jsou jak ve vesmíru, tak uvnitř atomu, možná souvisejí i s původem vesmíru, tj. velikým třeskem a vznikem jednotlivých chemických prvků, odvozených od prvotního vodíku. A článek klade i další otázky, jako např. existují-li někde ve vesmíru i diametrálně odlišné síly než u nás.\nČlánek „Des Menschen Höchstes: Der Ruhm“ je uveden koláží portrétů slavných osobností, podobných té, jakou známe z obálky alba Sgt. Peppers Lonely Heart´s Club Band od Beatles. Zde jsou zpodobeni Ch. Lindbergh, Ch. Darwin, Sokrates, J. S. Bach, T. Turner, J. Gutenberg, M. Luther, Chr. Barnaard, A. Nobel. J. Beuys, M. Monroe, E. Presley, K. Marx, W. Shakespeare, G. Washington, M. L. King, A. Einstein, CH. Chaplin, A. Dürer, Caesar, Beatles, L. Taylor, Napoleon, Alexandr Veliký, Kolumbus, A. Schweitzer, Džingischán, L. da Vinci, K. Adenauer, Kristus, J. Gagarin, W. von Goethe, S. Freud, P. Picasso, W. Disney, R. Messner, K. Hepgurn či L. van Beethoven. Když byste se zeptali na pojem „slávy“ Masajů v Keni, nevěděli by, co tím myslíte, nebo by podobnou představu o sobě odmítli. Když přistál Mathias Rust na Rudém náměstí, stal se miláčkem davů a předběhl tím i tenistu Borise Beckera, který byl v tomto ohledu v Německu populární muž číslo jedna. Pojem slávy, „být něčím výjimečným“, je spojen se západní kulturou, je často tajným přáním mnohých z nás. Kořeny najdeme u starých Sumerů, jejichž hrdina Gilgameš byl tím prvním „moderním“ člověkem, který byl „slavný“. Napůl člověk, napůl bůh. V tom je také trochu ta odpověď – nesmrtelnost je atributem slávy nejen krále města Uruk.\nLeo Braudy, profesor Jihokalifornské univerzity zkoumal aspekty věci, říká, že prvním, kdo vědomě pracoval na slávě, byl před 2300 lety Alexandr Veliký. Ten se cílevědomě staral o to, aby jeho „tiskový mluvčí“ Kallisthenes, synovec jeho učitele Aristotela, popisoval vše, co vládce dělal. Uvědomíme-li si, že průměrný člověk v té době se seznámil za celý život s pouhými několika sty lidí a v armádě se informace šířily rovněž jen v uzavřeném okruhu, je zřejmý rozdíl oproti dnešku, kdy jsou k dispozici masmédia. Tehdejší „P. R.“ Alexandra Velikého bylo něčím mimořádným, stejně jako když Henry Tudor, pozdější Jindřich VII. angažoval historiky či když Charles Lindbergh (historický předobraz Mathiasse Rusta) měl svého „poradce“, který mu například poradil, aby nevystupoval v důstojnické uniformě, nýbrž v normální kombinéze.\nZnámá byla aféra Beatles, když jeden z nich, John Lennon o nich prohlásil, že jsou slavnější než Kristus. V principu měl dokonce pravdu. Protože po Kristově smrti muselo uplynout ještě tisíc pět set let, než získal takové postavení, jaké má v západní kultuře dnes. Klíčové v tomto ohledu byly dvě události: Vynález knihtisku a Lutherův protest proti organizované církvi, který proměnil myšlení člověka a do jeho středu postavil nikoli Boha, ale člověka. Ve dvacátém století pak má „technologie slávy“ řadu prostředků, prvním – ještě předtím – byl vynález rotačky. Následují tiskové agentury, které heslem „names make news“ přesunují do středu zájmu nikoli události, ale osobnosti. Zásluhou filmu je přiblížení pohledu do tváře herců a tím jejich možná adorace jako hvězd.\nAmerický žurnalista Gay Talese napsal pojednání o slavných lidech na večírcích – chovají se jinak, vytvářejí zářivé „image“ a je otázka, zda to jsou oni, nebo jen představa o nich samotných. Další témata, čím se člověk stává slavným (kromě jejich vlastního přínosu, jde o tu zmíněnou technologii), jsou pomníky (Goethe a Schiller před výmarským divadlem, monumenty Bismarcka po celém Německu), pojmenování ulic, dopisní známky a (nejen pamětní) mince.\nTitulní článek o tryskových letadlech a jejich vývoji (nečetl jsem podrobně) vychází z toho, že letadlo musí umět „letět za roh“, tj. trysky jsou naklápěny příslušným směrem.\nMají mnohé společné – mohou se přežrat, dostat úpal, mají rádi sladký život, nemají rádi mokré nohy, chovají se jako neotesanci a nejlépe se cítí doma. Všechny stromy původně pocházejí z tropických rostlin, které se vyvinuly v teplém klimatu před 400 milióny léty. Člověk to má taky tak – jiné klima, než v kterém se narodil, jen „snáší“ – lépe nebo hůře. Jedni – Středoevropané na jihu – si naříkají na přílišné teplo, druzí trpí, když se dostanou do krajů, kde je led a sníh, na které nejsou zvyklí. Sibiřský modřín, zvyklý na sedmdesát stupňů pod nulou, nelze přesadit do teplého klimatu. Začal by růst a pozdní mráz by ho pak spálil. V našich parcích a lesích se vyrovnají stromy s jakoukoli půdou, nejlíp s lehce kyselou. Příliš vápenitá půda zasahuje do látkové výměny, boj je mezi vápníkem a draslíkem. Je-li obého mnoho, dá strom přednost kalciu (vzniká hůře rozpustná látka), strom by ale potřeboval vápno. Důsledek jsou žluté listy se zelenými žilkami.\nJiným příkladem je, jak se přizpůsobují kořeny stromů míře živin a vláhy. Tam, kde je dostatek humusu, má smrk kořeny „líně“ pod povrchem, tam, kde je ho málo, se rozvětvují výrazněji a jdou do hloubky. Stanovišti se ale vyhnout nemohou – co ale mohou, chránit se proti slunci výraznějším ovětvením až k zemi, různou velikostí listů (ty sluneční jsou menší, menší plocha je chrání před vyschnutím). Lidé na severu mají uloženo v pokožce méně melaninu než Středoeropané, na slunci se spíše spálí. Stejně tak je to se stromy, v našich zeměpisných šířkách bylo ve středověku více dubů, může si v proměnlivé vlhkosti našeho klimatu v případě potřeby vytáhnout vodu z větší hloubky, a kůru má mohutnější, lépe ho chrání – měřením bylo zjištěno, že se neohřeje nad 25 stupňů.\nStromy mají celou řadu lidských vlastností. Bříza má schopnosti přizpůsobit se, je pionýrem nových prostředí stejně, jako to umí člověk. Přitom je to bojovník, zlikviduje v okolí vše, co by chtělo růst a stínit. Je schopná vystřelit kořeny svisle do země a načerpat denně až 150 litrů vody. Stromy si ale umějí pomoci, když je třeba, například listnáče redukují svůj objem, když je potřeba a je nedostatek vlhkosti. Shodí korunu třeba až o třicet procent. V případě nouze se strom přizpůsobí podmínkám, které má. Naopak, má-li strom vody dostatek, vytvoří dodatečné rozvětvení. Strom je schopen v různých vrstvách kmene transportovat vodu nejen nahoru, ale i směrem dolů. Ve středních polohách to mají smrky těžké – čtrnáct dní prší a voda v lese stojí, což jemné kořínky těžko snášejí, pak je dalších čtrnáct dní horko k upečení, což se stromu také nelíbí, protože spotřebuje víc vody, než je kmen schopen transportovat. Z tohoto důvodu před půl tisíciletím rostly smrky jen na severních svazích hor, na jižních je vysadil teprve člověk. Další příklady by mohly pokračovat.\nPět nejobtížnějších druhů sportu\nPět nejobtížnějších druhů sportu na světě jsou: krasobruslení, skok o tyči, americký fotbal, biliár a golf. Byla celá řada pokusů zodpovědět otázku, které jsou nejobtížnější sporty, anglický tým Human Motor Performance Laboratory (dr. Sharp) na univerzitě v Birminghamu testoval 3 300 atletů ve 33 druzích sportu, dospěli k tomu, že největší požadavky na tělo má balet, karate, plavání na 1500 metrů, nejméně stolní tenis, ragby a fotbal a tenis středně, časopis ve spolupráci s řadou expertů došli k jinému závěru. Nejsou to ani desetiboj či triatlon či jiné kombinované disciplíny, ale už ty shora uvedené. Při krasobruslení je největší problém otáčení těla – při piruetách se testovaný sportovec otočil devětkrát za vteřinu, tj. 540 otoček za minutu v přepočtu, což je podobné jako otáčky motoru auta při volnoběhu. Organismus to nesnáší, vnímá jako ztrátu rovnováhy a vyžaduje její znovunastolení. Nenastane-li, začne člověk zvracet. Sportovec toto musí potlačit a špatně mu pak je až v šatně. Další věcí jsou dopady na nataženou nohu při skocích.\nPři skocích o tyči – hovoří se o 23letém Rusovi Sergeji Bubkovi, který v Praze v roce 1987 vytvořil rekord 603 cm. Tyč měří 520 centimetrů, rozběh 45 metrů, je to, jako když se běžec pohybuje nejvyšší rychlostí proti svislé stěně, protože musí převést horizontální pohyb do vertikálního, přičemž dosahuje až 7 g zrychlení a třicetikilometrovou rychlostí je elastickou tyčí vymrštěn do výšky (váží tedy přitom půl tuny), v poslední chvíli se pak ještě musí dostat nahoru v poloze úplného natažení, což je lidskému organismu nepřirozené – v situaci ohrožení se člověk naopak sbalí/schoulí. Skokan o tyči je zároveň sprinter, pilot tryskáče a artista/akrobat.\nU amerického fotbalu porušujeme navyklé civilizační vzorce chování, když útočník prakticky všemi způsoby proráží hradbu ochránců, hra trvá až tři hodiny, ale míč se pohybuje pouze asi osm až deset minut. Je třeba maximální koncentrace, exaktně řízené pohyby a maximální výkon ve zlomcích sekundy. U biliáru jsou popisovány všelijaké falše (backspin atd.), jedna noha musí i u nejkrkolomnějších pohybů zůstat na zemi. Zvládnout všechny nejdůležitější figury znamená nejméně tři hodiny tréninku denně. Podobně je popisována psychologie a přesnost pohybů u golfu.\nJak může stát vydržet tři tisíce let?\nŘíše faraonů ve starém Egyptě je bezkonkurenční příklad něčeho, čeho nedosáhla ani Čína. Co umožnilo, že se – ve srovnání s ostatními velkými říšemi, které se vždy po čase rozpadly – jeho existence vydržela několik tisíciletí? Je to o to kontrastnější, že v naší době se mění obraz světa během několika let. Egypťané žili v prostoru, kolem něhož nebyly žádné významnější národy, ale to není ještě ten hlavní důvod. Časopis uvádí další: Faraón byl bůh. Tři tisíce let před Kristem vzniklo v Egyptě (a v Sumeru) písmo, člověk byl schopen zachytit myšlenky, jih a sever říše se podařilo sjednotit, centrem byl Memphis, bylo vytvořeno pevné dogma, v němž vládce byl inkarnací boha, jen on garantoval moc a byl ke všemu oprávněn, nikdo se ho nesměl dotknout, pyramidy hlásaly jeho božskost. Když byl faraón slabý, kněží to zařídili, dalším faraónem byl jeho syn. Po smrti žil pak faraón v pozlacené mumii na onom světě. Druhým důvodem byla pevná tradice, která ovládala celý život. Dalším důvodem bylo, že Egypťané neměli žádné nepřátele. Nedaleko žili Nubijci, kteří byli přátelští, pro ostatní národy byly vzdálenosti příliš velké. Na konci vládla bezmocnost. Když dobyl Egypt Alexandr Veliký, nechal se v roce 322 př. n. l. korunovat za faraóna. Byl vyobrazen i na egyptské minci. Obyvatelé se stali Římany, země římskou provincií. Tím skončila celá historie. Po 250 letech vládli pak byzantinci z Konstantinopole, od rok 640 do roku 1517 byla země pod arabskou nadvládou a pak tureckou provincií, 1798 se vynořil Napoleon se svými Francouzi, kteří byli vyhnáni Brity v roce 1801. Teprve v roce 1922 se Egypt stal opět samostatným – po takřka dvou tisících letech, kdy jej ovládaly jiné kultury.\nTěžká cesta od zvířete k člověku (2. část), Homo habilis\nDnes jsme v bádání zase ještě trochu jinde, řeší se například paralelnost dvou velkých podob „pračlověka“ vedle sebe, v tomto článku je načrtnut „jednodušší“ příběh. Začíná u opočlověka, který už vzpřímeně chodí, Australopithecus afarensis, a který žil před 3,5 milióny lety. K němu patří paralelní umístění očí, umožňujících prostorové vidění, schopnost úchopu rukou s palcem položeným proti ostatním prstům – což je ovšem dědictví ještě starší bytosti z doby miocénu (26 mil. let), který žil na stromě. V pleistocénu (2-7 mil. let) se pak vyvinuly vzpřímené bytosti.\nVývoj se popisuje od afrického ramapitheka, z něhož pocházejí pravděpodobně na jedné straně šimpanzi, na druhé hominidi. Mezi nimi jsou v systematice vyhynulý Australopithecus (jižní opice) a druh „homo“. U Ramapitheca jsou dochovány zuby (nejtvrdší) či maximálně fragmenty skeletu či kusu lebky. Znalec David Pilbeam, antropolog na Yale, Ramapitheca charakterizuje jako ne většího než středního psa, vážícího asi 15 kilogramů., který ještě nebyl vzpřímený a uměl se pohybovat stejně dobře po zemi jako po stromech. Na zemi se pak byl schopen vzpřímit, zvláště když měl něco v rukách. Byl zhruba na úrovni se šimpanzem. U Australopiteca byly zjištěny poněkud jiné zuby a také mozek měl jinou formu a byl větší než u předchozích tvorů (mezi 430 – 550 cm3), ale ještě menší než ve fázi Homo erectus (člověk vzpřímený) zhruba před 1,75 mil. lety. V roce 1960 si manželský pár antropologů Louis a Mary Leakey udělali dovolenou v oblasti propasti Olduvai, kde rozkreslili jednotlivé vrstvy nad žulovým základem propasti a popsali různé nástroje různých vývojových fází člověka, zvl. Austropitheka, příbuzného tzv. Lucy (zmíněný Australopitecus afarensis).\nNa vývojovém grafu se ukazuje jako nejstarší Dryopithecus (před 15 mil. let), předek Ramapitheca, od nějž jde vývojová cesta také ke gibbonovi, gorile a orangutanovi. Od Ramapitheca pak se roztrojuje (jak už řečeno) k šimpanzovi, Lucy (Australopithecus, od něj pak tři druhy – africanus, robustus, boisei) a Homo habilis (to je ten základní pojem – před 2 mil. let), od něj Homo erectus (cca 300 000 let), a od něj znovu dvojí linie – Homo sapiens neaderthalensis (100 000 let) a homo sapiens (250 000 let), od něj pak Homo sapiens sapiens (35 000 let). Většina nálezů pak je v Africe.\nPřírodní katastrofy – zřícení hory (Bergsturz, v r. 2014 u nás aktuální, zřícený kus svahu komplikuje dostavbu dálnice)\nPřed 370, stejně jako dnes (1987) lety sesula hora. Dnes (28. července 1987) v údolí Veltlin (hora Monte Copetto, tenkrát nad městem Plurs (dnes Piuro) v jižních Alpách v roce 1618. Mnohdy zahynula v lavině kamení řada lidí, ve Veltlinu muselo být evakuováno 30 000 lidí, když se pod tlakem na hráz převalilo 20 milionů kubických metrů vody do údolí. Článek popisuje příčiny katastrof, které se opakovaly i v minulých letech. Odlesnění, čímž se kořeny zpevněná půda uvolnila a dešťová voda, jejíž pohyb byl předtím vyvážen lesem (plynule si ji stromy napumpovaly do své hmoty a jehličky pak vypařily), strhávala postupně, až pak holá skála začala podléhat erozi. Sjezdovky, na nichž lyže doslova uříznou veškerou vegetaci, udupou rovněž stroje, když už byl předtím ubrán prostor lesa (článek uvádí 40 000 sjezdovek v Alpách, které navštíví ročně 40 miliónů návštěvníků), podobně udusávají půdu turisté. Není to vlastně tak dlouho, kdy začaly hory podléhat takto člověku. Ještě před dvěma sty lety by nikoho nenapadlo vydávat se do hor. Romantici objevili jejich krásu, a první lidé, ještě jako jednotlivci se vydali na cestu. Za nimi angličtí horolezci, rozšiřující se volnočasové aktivity zahltily hory, dříve nepřístupné (2014 řešíme čtyřkolky, které ničí Krkonoše).\nV následující části je popsán pro mne nejzajímavější moment celého tématu, totiž proces zřícení/sesuvu. Základ je vyhlazená plocha, která je – právě protože je udusaná – neschopná pojmout vodu, tedy tvoř nepropustnou vrstvu. Odtud je další fáze vytvoření klouzavého filmu, při drolení a tření vzniká pak teplota až 2000 stupňů, při níž vzniká plynový polštář, ostatní roztavená materie v tekutém stavu pak letí do údolí rychlostí až 400 km/hod.. Kaše z kamení se podobá lávě. Článek uvádí příklad, kdy v tyrolském údolí Ötztal se v jedné minutě sesulo 2,5 miliard kubických metrů, což odpovídá výkonu 300 000 jaderných elektráren, a energií by se mohla roztavit Cheopsova pyramida.\nV poslední části článku se popisují opatření, která je možné učinit v době počítačů. Jsou vytvořeny mapy sklonů svahů, tam kde přesahuje určitou hranici, je třeba dávat pozor, nebudovat nové sjezdovky, hlídat stavební činnost (při sesuvech byly vždy postiženy nové stavby, staré statky respektovaly nebezpečí, protože nebyly postavené vysoko v horách). Dělají se pokusy se systémem alarmů, některá místa se zalesňují, tak jako to dělali moudří Švýcaři už před staletími.\n(autor Wolfgang C. Coede)\nZ ostatních – článek o vznášedlech (pokusy už dávno, teprve „zástěrky“ vyřešily, aby vzduch zůstal pod tělesem), měření rychlosti (tenkrát novinka v dolnorýnském Kleve), v podstatě dnešní radar (měří rychlost mosaznou smyčkou zabudovanou v silnici), zatím ale pouze jako informační prostředek (tak jako to máme dnes u nás v každé druhé vesnici).\nV tomto čísle je velká reklama na časopis Geo, zdarma aktuální vydání, čtyřstránková panoramatická fotografie o zlatokopech v Amazonii, a dalších několik stran s přiloženou objednávkou k odebírání časopisu.


Hotely a ubytování Škrdlovice - parkování | Hotel.cz\nHotely a ubytování Škrdlovice - parkování\nParkování - Škrdlovice\nDíky ubytování s parkováním přímo ve Škrdlovicích si ušetříte mnoho starostí, a to nejen během dovolené, ale i během služební cesty. Mít auto zaparkované v bezprostřední blízkosti hotelu má mnoho výhod - auto je pod dozorem a lépe chráněné, a také to k němu budete mít opravdu blízko. Parkování přímo u hotelu ve Škrdlovicích nabízejí především větší hotely. U menších penzionů či hotelů je počet parkovacím míst většinou omezen. Je dobré na parkování myslet dopředu a při rezervaci ubytování uvést informaci, že se chystáte přijet vozem.


Birth Alarm indikátor porodu - AGROTRANS\nKŮŇ»Birth Alarm indikátor porodu\nJak BIRTH ALARM funguje?\nStudie prokázaly, že si klisna během kontrakcí lehne na bok na kratší nebo delší dobu. V této pozici na boku se klisna lépe vypořádá s kontrakcemi optimalizují se síly při vypuzování. Funkce Birth alarmu je založena na tomto fyziologickém jevu.\nSystém se skládá z vysílače, který se umístí do ochranného rámu upevněnému ke hřbetu klisny v oblasti kohoutku. Další možností je upevnění na ohlávku, která klisně nijak nepřekáží. Vysílač alarmu registruje dobu, po kterou kůň zaujme polohu typickou pro porod a po uplynutí 7,6 s vyšle signál alarmu. V tomto bodě je skoro jisté, že se jedná o kontrakci. Studie ukázaly, že kontrakce trvá nejméně 7 sekund.\nJak funguje reřim spánku? Klisna je zvyklá odpočívat v ležící pozici. Alarm nevyhlásí poplach, protože je aktiván režim spánku, kdy vysílač registruje, že je klisna uložena na boku. Jestliže klisna bude ve stejné poloze po uplynutí 3 minut, systém Birth Alarmu to akceptuje a alarm se resetuje. I když se klisna zvedne třeba po uplynutí 30 minut a potom znovu ulehne na bok, Birth Alarm znovu začne sledovat interval 3 minut. Interval 3 minut není vůbec náhodný, protože výzkum prokázal, že kontrakce u klisen nikdy netrvají déle než 2,5 minuty. Takže Birth Alarm vzal jako základní úsek 3 minuty s bezpečnostní rezervou 0,5 minuty.\nKlisna ulehne na bok k odpočinku, ale má kontrakce. Alarm nevyvolá po ulynutí 7,6 s poplach, protože je přepnutý do režimu spánku a vysílač registruje polohu na boku. Po uplynutí kontrakce s maximální dobou trvání 2,5 minuty se klisna připraví na další nástup kontrakce tím, že změní polohu z plně ležící na boku. Jakmile Birth Alarm zaregistruje tento pohyb v průběhu intervalu 3 minut od ulehnutí klisny na bok, vyhlásí poplach a upozorní Vás.\nBirth Alarm Premium PLUS - zapůjčení na den\nPůjčte si Birth Alarm , který můžete ovládat ze svého chytrého telefonu pomocí aplikace TELEGRAM\nBirth Alarm Advanced, indikátor porodu\nSystém se snadno instaluje a lze ho lehce rozšířit na sledování až 4 klisen.\n23 418,34 Kč19 354,00 Kč bez DPH\nBirth Alarm Classic, indikátor porodu\nJednoduchý systém se skládá z vysílače umístěném v ochranném rámu na hřbetě klisny a stabilně umístěného přijímače.\n15 953,85 Kč13 185,00 Kč bez DPH\nBirth Alarm Lite 2.0, indikátor porodu\nSystém se snadno instaluje a pro příjem signálu o vyhlášení alarmu je možné připojit 2 mobilní telefony.\n14 132,80 Kč11 680,00 Kč bez DPH\nBirth Alarm Mobile, indikátor porodu\nIndikátor začínajícího porodu klisny Birt Alarm Mobile lFexibilní a dostupný Birth Alarm Mobile je obdobou systému Birth Alarm Classic, kde ale funkci přijímače signálu nahrazuje mobilní telefon. Je ...\n13 400,75 Kč11 075,00 Kč bez DPH\nBirth Alarm - ochranný rám\nKovový rám pro umístění vysílače Birth Alarmu na hřbetě klisnu, který ho zároveň ochrání při přetočení koně přes hřbet.\n1 753,29 Kč1 449,00 Kč bez DPH\nBirth Alarm - ochranný rám s podbřišníkem 125cm\nKovový rám pro umístění vysílače Birth Alarmu na hřbetě klisny, který ho ochrání při přetočení koně přes hřbet. Dodávaný jako komplet s textilním podbřišníkem délky 125cm.\n2 070,31 Kč1 711,00 Kč bez DPH


Masakr v Babím Jaru: Nejhorší masová vražda v historii nasměrovala nacisty k plynovým komorám | Prima Zoom\nUdálosti v Babím Jaru se dočkaly v roce 2003 i filmového zpracování\n„Všichni Židé města Kyjeva a jeho okolí jsou povinni se dostavit v pondělí dne 29. září 1941 do osmi hodin ráno na roh ulic Melnykova a Dokterivská. S sebou si vezmou své dokumenty, peníze a cennosti, teplé oblečení a spodní prádlo…“ Tahle vyhláška, napsaná pro jistotu jak v němčině, tak v ruštině a ukrajinštině, se ve městě objevila deset dní po příchodu nacistů. Kyjev v té době obývala už jen část ze 150 tisíc Židů, kteří jej nazývali domovem; část se evakuovala dále na východ, část jich vstoupila do Rudé armády. Hrstku jich tehdy ukryli obětaví ukrajinští sousedé… Téměř 34 tisíc lidí ale muselo tento rozkaz následujícího rána uposlechnout. Předpokládali ale, že je deportují do ghetta. Nikoho nenapadlo, že prožívají poslední hodiny svých životů.\nPříspěvek sdílený History Posts (@fanaticalhistory)\nZe shromaždiště je ozbrojená jednotka Einsatzgruppen ve spolupráci s SS a západoukrajinskými nacisty vyhnala za město ke zhruba tři kilometry vzdálenému židovskému hřbitovu. U něj zela v zemi trhlina známá jako Babij Jar – babí rokle. Právě tahle 30 metrů široká, 150 metrů dlouhá a zhruba 15 metrů hluboká propast se stala němým svědkem jen těžko popsatelného masakru, který trval celé následující dva dny.\nNěkterým hrůzou zešedly vlasy\nPřežít se povedlo jen několika lidem. Vzpomínky, které mají, se jim sdílely jen velmi těžko. Nacisté zpočátku nařídili Židům, ať se svlečou do naha, potom už se neobtěžovali ani s tím. Po skupinkách je hnali s pomocí psů a bití k rokli.\n„Viděl jsem německého vojáka, jak jednomu starému muži vytrhl z náruče malé miminko,“ vzpomínal David Ayzenberg, kterému se povedlo na rozdíl od více než třiceti tisíc lidí tento příšerný masakr přežít. „Ten muž na sobě ještě stále měl spodní prádlo, a tak ten Němec vytáhl bajonet a to miminko s ním probodl. Stařec se na něj vrhnul a začal ho škrtit. Přiběhl k nim německý důstojník a udeřil ho do obličeje. Ne proto, že by chtěl chránit Žida, ale protože se bál, že to viděli ostatní a nepůjdou dál dobrovolně. Tehdy jsem pochopil, že nás zabijou.“\nLora Ban was born in Ukraine in 1938, to Rafel and Faina. She was 3 years old when she was murdered at Babi Yar pic.twitter.com/A0Bn9TPXoC\n— ThrowawayCan (@can_throwaway) September 29, 2021\nVrazi byli před zraky přicházejících obětí dobře skrytí, aby nevznikla panika, a kopce dobře tlumily zvuky střelby. Kulku dostal každý, kdo vylezl až nahoru nad sráz. Muži, starci, ženy, děti. „Některé zasáhli do hlavy, některé do nohy, některé do ruky, dolů ale spadli úplně všichni. Na ně pak rychle padali další a další, a ti, kteří ještě žili, se nakonec pod vahou dalších těl zadusili,“ vysvětlila další přeživší Dita Levinová.\nHlídky dbaly na to, aby nikdo neutekl. Některé výjevy byly tak příšerné, že podle svědků lidem během pouhých několika vteřin zbělaly vlasy hrůzou. Nacisté, a to nejen němečtí, ale také ukrajinští, matkám rvali děti z náručí. Některé kojence, kteří neměli šanci sami přežít, házeli do jámy jen tak, aby neplýtvali náboji – na celý masakr jich měli přiděleno ‚jen‘ 100 tisíc a mnohé zraněné ještě museli v rokli „dorážet“ – střelili každého, kdo zasténal nebo se pohnul.\n80 years ago #OTD (1941), we remember the #BabiYar Massacre - 33,771 Jews murdered in single largest slaughter of Jews in the #Holocaust, at ravine outside Kiev, by the Nazis, together with their Ukrainian collaborators.\nMy immediate family was one of the lucky ones to survive! pic.twitter.com/3ab4jtjXrt\nBylo to paradoxně právě jedno z těchto nebohých miminek, co Davidovi Ayzenbergovi zachránilo život. „Uviděl jsem tam ležet ženu, byla nahá a mrtvá, a na ní leželo dítě. Mohl mu být snad rok, dva… a snažilo se kojit, stále žilo, ale jeho maminka ne…“ Vzpomínka Davida rozplakala i víc než půlstoletí od masakru. Tehdy ho, jako teprve patnáctiletého mladíka, tenhle obrázek tak zasáhl, že omdlel a spadl z okraje rokle mezi mrtvé dřív, než ho stihli nacisté zastřelit. Když se probral, stál mu na noze ozbrojenec a pátral po přeživších. David nevykřikl bolestí a nepohnul se, a to mu zachránilo život.\nV jámě mezi mrtvými a umírajícími strávil dva nebo tři další dny, než se odvážil vylézt a uprchnout. A podobným způsobem si zachránila život i tehdy čtrnáctiletá Dita, která do Babí rokle také spadla a byla jen lehce zraněná. Pomohlo jí, že se už stmívalo, nacisté pak totiž až na několik stráží odešli a vrstva těl, která na ni napadala, proto nebyla tak velká, aby ji zadusila. Okolo čtvrté ráno se odvážila z rokle vylézt a utéct.\nCesta k plynovým komorám\nPočet obětí masakru v Babím Jaru vyčíslila situační zpráva, odeslaná 31. září 1941 do Berlína, na 33 771. Akci nacisté popsali jako zdařilou. Einsatzgruppen s pomocí SS a místní ukrajinské kolaborantské policie totiž sice takto systematicky popravovaly zajatce ve vesnicích a městech už předtím, s takhle početnou židovskou komunitou se ale do té doby nesetkali; hromadnou vraždu tak brali jako test. Ověřovali si, jestli se takhle brutální čin provedený na tolika lidech dá vůbec utajit. Proto také nad Babím Jarem celé dva dny kroužilo letadlo; hluk motoru měl přehlušit střelbu. A většina obyvatel Kyjeva skutečně neměla o tom, co se stalo, zdání. Mysleli si, že byli Židé odvezeni do ghett.\nS akcí v Babí rokli ovšem měli problém i otrlí vrazi z operačních skupin a Waffen SS. Zachovalo se několik dopisů, v nichž si stěžují, že museli střílet starce, ženy a děti. Další kritika byla čistě ekonomického rázu: Proč plýtvat municí, která je potřeba na frontě? Byl to proto právě masakr v Babím Jaru, který donutil nacistické předáky hledat jiný způsob, jak anonymně, ekonomicky a efektivně vraždit takhle početné a věkově rozdílné skupiny obyvatel – a to byl začátek cesty vedoucí k plynovým komorám.\nAutor: Klára Ochmanová, Vydáno: 29.09.2021


Jako Fénix z popela. Na spáleništi v Hostivaři vzniká nový areál - Pražský deník\nJeště před koncem roku by měl být otevřen nový logistický park v Hostivaři na místě, kde stála hala zničená loňským požárem. Sklad s matracemi, oblečením a dalším zbožím shořel začátkem května a škody tehdy přesáhly 40 milionů korun.\nStavba na místě vyhořelého skladu v pražské Hostivaři. | Foto: Deník / Martin Divíšek\nPodle zástupce stavebníka mohou vzniknout v novém komplexu sklady, obchody, showroomy i kanceláře. „Ve srovnání s předchůdcem nabízí nový areál větší plochy k pronájmu. V každé z dvanácti jednotek kolem tisíce metrů čtverečních. Logicky proto zřejmě osloví větší firmy, než tomu bylo v minulosti. Obsazení ale teprve řešíme,“ upřesnil Jan Fabián ze společnosti CODECO.\n„Na základě výsledků expertiz bylo stanoveno, že příčinou požáru byla technická závada elektroinstalace,“ sdělil mluvčí pražských hasičů Martin Kavka. Ti případ předali policistům, kteří v současnosti zjišťují, jaké okolnosti loňskému požáru předcházely.\nMajitel starého areálu plánoval jeho kompletní demolici ještě před požárem. Podle Fabiána ukončil oheň provoz zhruba s půlročním předstihem.\nDemolice následující po požáru se podle radnice Prahy 15 odehrála i pod její taktovkou. „Náš úřad nařídil odstranění jedné části stavby zasažené požárem, která byla dle vyjádření statika velmi nebezpečná, druhou část odstranil vlastník dobrovolně,“ uvedla mluvčí Prahy 15 Karolína Skrčená.


Autem na dovolenou - na co si dát pozor? | Menstyle.cz\nAutem na dovolenou - na co si dát pozor?\nPublikováno: 22.07.2016 08:37 | PR\nNejenom letadlem, nebo autobusem můžeme vyrazit na vytoužený pobyt u moře. Pokud jste rádi svým vlastním pánem, je zde ještě třetí varianta. A to možnost vyrazit vlastním automobilem. Pokud jedete poprvé, podívejte se společně s námi, na co si dát pozor.\nCestu naplánujte důkladně\nUrčitě je dobré promyslet veškeré možnosti cesty, které existují. Pokud budete bezhlavě spoléhat jenom na navigaci, bude vaše cesta sice rychlá, ale zároveň může být poměrně drahá. Příkladem je jedinečná dovolená Chorvatsko, kdy v rámci cesty doporučujeme vyhnout se Slovinsku. A to z důvodu, že v rámci několikakilometrového dálničního úseku zaplatíte zbytečně několik set korun za známku.\nV případě Itálie zase doporučujeme jet po dálnicích co možná nejvíce. I když může lákat jet mimo ně, jsou úseky, kde se jim nevyhnete. Vzhledem k placení mýtného platí, že čím kratší úsek, tím za jeden najetý kilometr platíte více. Nehledě na rychlost, se kterou je jízda na dálnici spojena.\nI tomu je třeba před odjezdem věnovat dostatek času. Primárně je dobré zaměřit se na jeho technickou stránku. Pokud vozům příliš nerozumíte, nabízí celá řada servisů možnost využít letních zvýhodněných prohlídek. Ty budou vždy kvalitnější, než různé vizuální kontroly, které budete provádět svépomocí. Primárně je dobré zaměřit se na:\nVadné či zrezivělé díly\nKromě technického stavu, který souvisí se samotnou bezpečností, nezapomínejte také na komfort vaší jízdy. Samozřejmostí by měla být vydezinfikovaná, stejně jako doplněná klimatizace. Pokud ve vašem voze není součástí výbavy, doporučujeme nainstalovat deflektory. Takzvané deflektory, které umožní během jízdy větrat okénkem, a to bez nepříjemného hučení, nebo bez nepříjemného přímého foukání vzduchu do interiéru.\nPokud jste zvyklí jezdit i dlouhé hodiny bez odpočinku, pravděpodobně dovolenou vlastním vozem bez jakýchkoliv potíží zvládnete. Pokud tomu tak není, myslete na pravidelné zastávky, na kterých si nejenom odpočinete, ale kde se také protáhnete. Ideální stav nastává ve chvíli, kdy ve voze cestuje více řidičů, kteří se mohou střídat po několika hodinách. Tím přispíváte k vašemu bezpečnému dojezdu.\nSprávnou cestou je také vyzkoušení, jak se chová plně naložené auto. Nejenom, že se déle rozjíždí, ale také dochází k jinému chování v zatáčkách, nehledě na delší brzdnou dráhu. I když si zabalíte jenom pár věcí, jako hygienické potřeby, základní oblečení a letní Bugatti boty, pamatujte, že celková hmotnost zavazadel se může blížit i stovce kilogramů. A to se na chování samotného vozu podepíše poměrně výrazně.\nDoba, kdy se v zavazadlovém prostoru vozily kanistry s benzinem či naftou, je dávno pryč. A to hned z několika důvodů. Prvním je například bezpečnost, stejně jako fakt, že do oblíbené Itálie je dokonce vození vlastních pohonných hmot zakázáno a hrozí vysoké pokuty. Dalším důvodem je fakt, že ceny pohonných hmot již nejsou tak rozdílné, než tomu bylo dříve. Pokud se podíváme na několik konkrétních zemí, jsou ceny takové:\nNizozemsko a Itálie – nad 40 Kč.\nBelgie, Řecko, Francie – cca. 36 Kč.\nPolsko, Bulharsko, Chorvatsko – cca. 33 Kč.\nDůležité je také zvolit správnou benzinovou stanici. Logicky platí, že podstatně vyšší ceny mohou mít poslední pumpy v zemi, nebo čerpací stanice na hlavních dálnicích. Někdy se proto může vyplatit sjet a natankovat pár kilometrů mimo vaši hlavní trasu. Roli hraje také samotné placení, jelikož v mnoha případech lze dosáhnout lepšího kurzu ve chvíli, kdy budete pohonné hmoty platit platební kartou a nikoliv eurem, nebo místní měnou, kterou získáte ve směnárně buď u nás, nebo ve směnárnách v konkrétní cílové zemi.\nAuta, Cestování, Životní styl, Dovolená, Tipy


Halja Mazurenko: Akvarely | Ukrajinská iniciativa v ČR\nHalja Mazurenko: Akvarely\npřel. Václav Daněk, Tomáš Vašut a Petr Borkovec, vyd. Sdružení Ukrajinců a příznivců Ukrajiny v Čechách, Praha 2005\nHalja Mazurenko: Akvarely, přel. Václav Daněk, Tomáš Vašut a Petr Borkovec, vyd. Sdružení Ukrajinců a příznivců Ukrajiny v Čechách, Praha 2005\nNedávno jsem se zúčastnila prezentace knížky ukrajinské emigrantské básnířky a malířky Halji Mazurenko ve Slovanské knihovně NK. Nejdříve k prezentaci; musím se přiznat, že jsem byla šokovaná. Vystoupil ředitel Slovanské knihovny, doc. Morávková, která knížku uspořádala, prof. Marvan, překladatel Václav Daněk a jakási paní, která řekla jen pár slov na konci a nebylo jasné, v jakém je vztahu k celé akci či knize. Nejdříve mluvil ředitel Slovanské knihovny, pan Babka. Uvítal s velkým potěšením další knihu týkající se ukrajinské emigrace v Československu a vyzdvihl práci všech, kteří se na ní podíleli. Dále už vystupovali prof . Marvan a doc. Morávková. I když prof. Marvan mluvil velmi nezřetelně a stejně tak četl básně z knihy (nejsem české národnosti), pochopila jsem z jeho řeči, že obdivuje doc. Morávkovou a přirovnával ji k samotné básnířce Mazurenko a k Orestu Zilynskému, což byl propagátor ukrajinské kultury v Československu a zemřel zřejmě za záhadných okolností. Zde mě napadá, zda měla Halja Mazurenko opravdu tak strašný osud, o jakém psala i jak nám jej předložil prof. Marvan a následně doc. Morávková. Vždyť ušla represím, dostala se do Velké Británie, kde mohla svobodně malovat i psát a nebyla persekvována jako většina ukrajinské inteligence, která neměla možnost se na západ dostat a byla prakticky zlikvidována již před 2. světovou válkou.\nProf. Marvan mluvil velice pateticky a stejně tak po něm i doc. Morávková, která se zabývá ukrajinskou literární emigrací v Československu a považuje Mazurenko za největší ukrajinskou básnířku 20. století, což je velice přehnané a neadekvátní stanovisko. Poté ještě přečetl několik svých překladů pan Daněk.\nKdyž jsem pak dostala jeden výtisk, musela jsem konstatovat, že kniha má podobu samizdatů, které se k nám na západ občas dostaly z komunistických zemí před rokem 1990. Je nekvalitně vytištěná, černobílé reprodukce jsou velice špatné, celkově brožurka působí jako kopie z dokumentu ve Wordu. Překvapilo mě to, protože dílko vyšlo s finanční podporou Magistrátu hlavního města Prahy a z poskytnutých financí dle mých informací lze vydat poměrně kvalitní knížku se slušnou obálkou. Co mě jako cizinku udivuje dále, je résumé na konci. Půl stránky anglicky a půl ukrajinsky. Anglický překlad je velice kostrbatý, asi ho nezkontroloval rodilý mluvčí, a co se týče ukrajinského, pak nabývám dojmu, že jde o hloupý žert, neboť text je psán v latince a dále v jakési transkripci, která není ani česká, ani anglická?!? Pro koho je takovéto résumé určeno?\nPobývám v ČR již delší dobu a pohybuji se v literárních kruzích, ale ještě jsem neměla možnost zažít na vlastní oči něco, co jsem zatím vídávala jen ve filmech z doby komunismu nebo na území bývalého SSSR. Patetická a exaltovaná, nic neříkající gesta s nádechem neupřímně nacionalistického ducha, jenž vždy doprovázejí nejistotu mluvčího. Také mě překvapuje, že se podobných akcí účastní Slovanská knihovna, která by měla jako první razit moderní přístupy ke studiu slavistiky, když toho není schopna Karlova univerzita, z jejíž půdy pochází jak prof. Marvan, tak doc. Morávková. Nemohu se bohužel vyjádřit k českému překladu, neboť neovládám češtinu natolik, abych objektivně zhodnotila jeho kvalitu, alespoň jsem tedy po návštěvě zmíněné prezentace své dojmy sepsala. Vzhledem k tomu, že se pohybuji a ještě delší dobu budu pohybovat na české literární scéně, uveřejňuji svůj příspěvek pouze internetově a pod pseudonymem a doufám, že povede k zamyšlení nad stavem české slavistiky obecně.


Posláno Úterý, 31 Leden 2006 @ 22:40:49\nVe skvělém světle se na soutěži Ve stopě Valašské zimě ukázala posádka Adam Nedbálek – Dušan Cigánik. Dvojice podporovaná Rallysportem Příluky a startující s vozem Škoda Felicia připravovaným Danielem Vladykou se skvěle vyrovnala se všemi nástrahami této soutěže a dokázala dojet na pátém místě absolutně. Přinášíme vám rozhovor s pilotem posádky.\nJak jsi se letos připravoval na stopu?\nJako každou zimu jsem si i letos projížděl zasněžené a prohrnuté bývalé RZ Barum rally, kde jsem zkoušel adhezi pneumatik a svoje schopnosti udržet auto na cestě. Při jednom z těchto tréninkových jízd jsem nezvládl pravotočivou zatáčku a o ohradník jsem urazil zadní nárazník. Po tomto malém extempore jsem se šel zeptat přihlížejícího Dana Vladyky jestli by mi nepůjčil Škodu Felicii upravenou pro skupinu N1 na Stopu. Po celovečerním přemlouvání svolil a tak jsem měl zajištěné auto.\nJak se ti jelo na řetězech?\nPo první jízdě na řetězech jsem byl mile překvapen, jak auto drželo stopu a šlo nádherně brzdit. To mě přesvědčilo, abych řetězy obul na celou soutěž, což se nakonec ukázalo jako správné rozhodnutí. Jediný kdo se této varianty děsil byl majitel vozu, který říkal: „Řetězy jsou pro dědečky, kteří chtějí vyjet na chatu.“\nMěli jste nějaké problémy na trati?\nAsi 300m po startu první erzety se nám utrhl úplně nový řetěz, což vedlo k poškození blatníku a destrukci nárazníku. Po dojetí do cíle erzety jsme museli vyměnit řetěz za nový, aby nedošlo k ještě většímu poškození. Díky tomu jsme dojeli pozdě do ČK a dostali jsme 20s penalizaci. Tato penalizace se podepsala i na naší další peripetii a to když jsme v úsilí o snížení časového manka do stopky RZ3 Barák přijížděli dveřma napřed.\nProslýchá se, že po první rundě byl Dan Vladyka hodně nervózní a přemýšlel, kde bude po konci soutěže vůz parkovat. Jestli opět v garáži, nebo někde na stolici, co je na tom pravdy?\nPo 4 erzetě jsem Danovi volal a chtěl jsem mu říct o poškozeném blatníku, ale on mě do telefonu uvítal slovy: „Tak kde to leží?“ a než jsem mu stihl cokoliv říct tak mi vyčinil že jedu hrozný chlív.\nTvůj největší dojem ze soutěže?\nNejvíce v paměti mi utkvěly dvě spolujezdkyně soupeřů a to Veronika Hrubá a Eva Dočkalová. (smích) Teď ale vážně, obrovsky mě překvapila divácká kulisa, kdy staří i mladí stáli na kraji cesty a doslova nás hnali do cíle. Až mi z této atmosféry běhal mráz po zádech. Za to bych chtěl všem divákům poděkovat.\nJaká byla spolupráce s novým spolujezdcem?\nChtěl bych Dušana moc pochválit a poděkovat, že odvedl skvělou práci. Obzvlášť bych vyzdvihl jeho atletický výkon, když musel několikrát sprintovat několika set metrový sprint do ČK. Ale nejvíc jsem si cenil, že mě dokázal podpořit ve chvílích kdy se nedařilo. Myslím si, že se nám podařilo vytvořit skvělou posádku což se odrazilo i na výsledku. Doufám že to nebylo naše poslední svezení.\nJak bys zhodnotil vaše účinkování v soutěži?\nAuto fungovalo na jedničku a ani já jsem neudělal žádnou větší jezdeckou chybu, takže můžu říct že jsme si to skvěle užili. Vůbec jsme nečekali, že by jsme se v tak našlapané konkurenci mohli umístit tak dobře , ale díky náročnosti trati na kterou doplatila řada posádek a také díky technickým problémům soupeřů jsme si dojeli pro krásné páté místo absolutně a první ve třídě.\nRád bych se zúčastnil některého ze sprintů, ale v současné situaci je to velmi vzdálený sen.\nChtěl bych poděkovat organizátorům soutěže, že připravili pěkné tratě a stále myslí na amatérské řidiče, kteří se můžou svést na uzavřené trati. Tím bych jim chtěl touto cestou popřát mnoho zdaru do dalších ročníků.\nDál bych chtěl poděkovat všem kteří podpořili náš start a to jak morálně tak finančně. Jmenovitě Autokapu Pitín, Dušanu Urbánkovi, Alfa Int., Tomáši Novotnému a všem ostatním, které jsme průjezdy potěšili.\n"Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě" | Přihlásit/vytvořit účet | 16 komentář(ů)\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě (Body: 0)\npodle Anonymous kdy Středa, 01 Únor 2006 @ 14:03:54\nVelká gratulace, fakt jste jeli velkou střelbu. Tento výsledek je z říše snů. Z. Vladyka\npodle Anonymous kdy Středa, 01 Únor 2006 @ 15:07:23\nJa se samozrejme ke gratulaci pripojuju. Super vykon.Blatak O.\npodle Anonymous kdy Středa, 01 Únor 2006 @ 17:34:26\nNo myslím, že Adam se tímto výsledkem zařadil a dokonce i předčil slavná jména, která na Stopě reprezentovala Rallysport Příluky, jako Pavel Prášil, Jaromír Tarabus nebo Daniel Vladyka. Teď by to chtělo nějaký sprint.\npodle Anonymous kdy Středa, 01 Únor 2006 @ 23:51:17\nTaky gratuluji k super výkonu,moc se nám ten chlív líbil!:-) Prach\npodle Anonymous kdy Čtvrtek, 02 Únor 2006 @ 01:50:57\nJeli jste výborně,ale osobně bych hodnotil vozidla s řetězy v samostatné kategorii,nebo bych je zakázal !\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě (Body: 1)\npodle AlesGute kdy Čtvrtek, 02 Únor 2006 @ 05:53:40\nAno ano,na videu od Anvelu jsem tna chlív také videl! Ten ho držel, ááááááá, ééééé, pičóóóóó, ten ho držel, ááááá ééééé pičóóó kundóóó áááaá éééé!!!!!!!!!!!!!\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě podle Darebnica kdy Čtvrtek, 02 Únor 2006 @ 10:33:51\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě podle AlesGute kdy Čtvrtek, 02 Únor 2006 @ 16:07:52\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě podle Anonymous kdy Čtvrtek, 02 Únor 2006 @ 19:58:21\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě podle Anonymous kdy Čtvrtek, 02 Únor 2006 @ 21:53:19\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě podle Anonymous kdy Pátek, 03 Únor 2006 @ 00:31:21\npodle Anonymous kdy Pátek, 03 Únor 2006 @ 03:53:21\nBrácha je prostě jednička!!!Jen tak dál...Sestra\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě podle Darebnica kdy Pátek, 03 Únor 2006 @ 08:51:19\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě podle AlesGute kdy Pátek, 03 Únor 2006 @ 15:13:22\nRe: Rozhovor s vítězem dvojkolek na Stopě podle Anonymous kdy Pátek, 03 Únor 2006 @ 17:11:03\npodle Anonymous kdy Neděle, 05 Únor 2006 @ 13:09:19\nGratulace ke skvělému výsledku!!Byla to fakt Jízda!Doufám,že jěště Adama někdy v akci uvidíme.Třeba nějaký sprint.Přeju mnoho zdaru a skvělích zážitků na trati.JS\n© Copyright RS-Příluky. Stránka potřebuje 1.914555 vteřiny k natažení.


MČ Praha 2: Tiskové zprávy - Městská část Praha 2 odhalila pamětní desku obětem náletů za 2. světové války\nMěstská část Praha 2 odhalila pamětní desku obětem náletů za 2. světové války\nUmístění desky na budově VFN na Karlově náměstí je také symbolické. Nemocnice i sousední Faustův dům byly zasaženy bombami, podobně jako další objekty na Karlově náměstí. A také se na Karlově náměstí, v místech, kde dnes stojí socha Karoliny Světlé, nacházel veřejný protiletecký kryt… Po přímém zásahu v něm zahynula více než stovka lidí.\nV prvním květnovém týdnu vydala MČ Praha 2 sborník vzpomínek svých obyvatel na únorový nálet r. 1945. Publikace „Popel Popeleční středy“ obsahuje kromě očitých či zprostředkovaných svědectví také informace o stejnojmenné výstavě, která byla při příležitosti 70. výročí náletu instalována na radnici a nyní je k vidění v bývalém krytu civilní ochrany na Folimance. Veřejnosti bude přístupna poprvé v sobotu 16. května.\nDalší podrobnosti: Mgr. Ilona Chalupská, vedoucí odboru Kancelář starostky a vnějších vztahů, tel.: 222 518 766, mobil: 724 727 224, e-mail:chalupskai@p2.mepnet.cz.\nZveřejněno: 07.05.2015 – webadmin@praha2.cz


Nejvýkonnější NetFlow a IPFIX exportér | Flowmon\nFlowmon / Flowmon sonda\nFlowmon sonda Exportér NetFlow a IPFIX\nKemp Flowmon sonda je nejvýkonnější exportér flow dat na trhu, který generuje data až na úroveň aplikací a zároveň dokáže měřit výkonnost.\nChci vyzkoušet sondu\nJe k dispozici jako hardwarové, virtuální nebo cloudové řešení. Od 10 Mb/s do 100 Gb/s.\nSonda se do sítě připojuje pasivně přes SPAN port nebo síťový TAP.\nSíťová data jsou předem filtrována, což vede k srozumitelnější analýze a vizualizaci.\nViditelnost do L2, L3/4, L7\nSonda nativně sbírá informace z vrstev L2-L4 o komunikujících IP adresách, protokolech, server response time, round trip time, jitter a dalších, a zároveň využívá dekapsulace provozu ke sledování skutečné konverzace mezi uživatelem a aplikací namísto samotného tunelu. Díky IPFIX rozšířením poskytuje další data z vrstvy L7, jako jsou hostname, URL, informace o prohlížeči pro HTTP a HTTPS protokoly a další položky k protokolům DNS, DHCP, SQL, SMTP, Samba/CIFS.\nMonitoring výkonnosti sítě\nVyužívá širokou škálu metrik a umožňuje nahlédnout do výkonnosti sítě. Sonda měří zpoždění serveru (Server Response Time) a zpoždění sítě (Round Trip Time), stejně jako Jitter, TCP Retransmissions nebo out-of-order pakety.\nFlowmon sonda sbírá metadata o síťovém provozu ve formátu IPFIX, které navíc obohacuje o další informace z protokolu TLS. Uživatel tak získává dostatek informací o provozu pro identifikaci již nepodporovaných SSL certifikátů, certifikátů nekompatibilních s politikou organizace, prověření síly šifrování nebo odhalení starých verzí TLS obsahujících chyby a zranitelnosti.\nRozpoznávání aplikací a údaje o jejich používání\nSonda reportuje užívání aplikací pomocí analýzy L7 paketů a exportem NBAR2 name (Network-based Application Recognition) nebo poskytuje informace o zdroji a cíli síťového provozu pomocí Autonomous System Number.\nRozšíření Suricata IDS\nRozšíření Suricata IDS umožňuje sondě kontrolu paketů za účelem vyhledání potenciálního narušení. Vhodně tak doplňuje tzv. přístup bez signatury Flowmon ADS a poskytuje další úroveň zabezpečení. Rozšíření funguje v prostředí s libovolnou rychlostí linky (od 1 Gb/s do 100 Gb/s) a zjištěné události lze exportovat do libovolného cíle.\nUniverzální nasazení během několika minut\nFlowmon sondu nasadíte v kterékoliv síti od 10 Mb/s po 100 Gb/s bez dopadu na provoz samotný. Jako virtuální řešení může být sonda nasazena ve virtuálních prostředích VMware, Hyper-V nebo KVM. Jako cloudová aplikace je k dispozici pro Amazon AWS, Microsoft Azure a Google Cloud.\nVíce informací o sondě\nFlowmon Probe Models Specification\nSonda data retention\nFlowmon Probe Brief\nEnglish - Flowmon ProbeEnglish - Flowmon sonda


Staničné reštaurácie, espresá, krčmičky [ARCHIV] | VLAKY.NET\nPoznajúc národ slovenský, maďarský, český, poľský ... verím, že táto témička si nájde na vlaky.net svoje čestné miesto. Môžeme sa v nej pobaviť o zaujímavých reštikách a krčmičkách, ba dokonca môžeme spolu zájsť na virtuálnu kávičku, alebo pivko a pokecať si o témach, ktoré by inde vyzerali OFF TOPIC a admini by ich s ľahkým srdcom deletovali.\nNuž, priatelia, príjmite moje pozvanie. Hneď na začiatok ponúkam orosený polliter a v ňom čapovaný ŠARIŠ, Premium No a pre dámy rozvoniavajúce pressko a kytičku lúčnych kvetov k tomu.\nKouzlo pražských ''nádražek''\nVlakem po Praze ujedete spousty kilometrů i na jízdenku MHD. Nádraží pak můžete objevovat jako my – ... s fotoaparátem, láskou k železnici, pivu a touhou objevit místní genius loci.\nNádražních hospod tu není tolik, jako za První republiky. Tehdy téměř co nádraží, to restaurace a dokonce i rozdělená na sekce dle kvality. Jako u vlaků. Kdo měl jízdenku do první třídy, seděl v luxusní restauraci, třetí třída pak byla špeluňka.\nCelá reportáž: http://tn.nova.cz/magazin/cestovani/tipy-na-cestu/kouzlo-prazskych-nadrazek.html\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/330601/\nRE: Staničné reštaurácie, espresá, krčmičky\nPokial budete niekdy na Sumave v okoli Spicaku tak na stanici je najkrajsia stanicna restauracia aku som kedy videl. Vyzera ako zo starych cesky filmov a vyborne tam varia. Naozaj odporucam\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/320464/\nVeselí n.M.: Sporná restaurace zrušena\nCestující Českých drah, využívající ve večerních hodinách nádražní budovu ve Veselí nad Moravou, si zřejmě oddechnou. Městský úřad ve Veselí totiž prosadil zrušení tamní nádražní restaurace. Ta se stávala v posledních letech místem častých návštěv méně přizpůsobivých občanů, kteří cestující mnohdy obtěžovali.\n„Máme tady jedno z nejhezčích nádraží v kraji, a proto nás velmi zlobí, že jej postihl trend, kdy se v něm usazují bezdomovci, kteří obtěžují slušné cestující,„ nechal se slyšet na počátku tohoto roku místostarosta Veselí nad Moravou Vilém Reichsfeld.\nStrážníci sice prováděli na nádraží pravidelné a četné pochůzky, ovšem jádro problému zůstávalo stejné: nádražní restaurace, v níž se bezdomovci často scházeli.\nSituace šla dokonce tak daleko, že se o ni vážně začaly zajímat České dráhy, které majiteli pohrozily tvrdými opatřeními, pokud nedojde k nápravě, a to v podobě hrozby uzavření restaurace. Podmínkou pro další fungování podniku bylo změnit okamžitě klientelu. „Majitel měl doslova nůž na krku. Moc dobře věděl, že do konce června se musí situace změnit, ovšem nezměnila se,„ uvedla tisková mluvčí Českých drah Markéta Krausová, která neopomenula zdůraznit, že majitel restaurace byl jinak bezproblémový a své závazky vždy splnil včas.\nNásledovaly proto další kroky, jejichž vyvrcholením je rozhodnutí vydané Městským úřadem ve Veselí nad Moravou. „Živnostenské oprávnění Nádražní restaurace Veselí nad Moravou bylo zrušeno,„ uvedla v Oznámení Věra Myšáková, vedoucí obecního živnostenského úřadu.\nUzavření problematické restaurace se cestujících nijak nedotkne. Přímo v hale totiž zůstal bufet s občerstvením a před nádražní budovou jsou hned dvě další restaurace. Pitný i stravovací režim tak zůstane zachován v dostatečné míře.\n(Dobrý den s kurýrem)\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/312200/\nModerní restaurace střídají putyky\nTak nevím, je třeba ten ne moc případný titulek chápat "Moderní restaurace jsou střídány putykami" - či je to naopak?\nKdysi se říkalo, že chcete-li poznat nejhorší restauraci, STAČÍ SI VYBRAT z nádražních. Situace se mění.\nTypický obrázek z českých nádraží - zakouřená hospoda čtvrté kategorie, v ní tři místní štamgasti a většina cestujících postávajících při čekání na vlak na peroně. Dovnitř si totiž nejdou ani pro kávu. „Dnes si už na hodně místech můžou cestující v klidu zajít na kávu nebo na jídlo do příjemného a čistého prostředí,„ uvádí Radek Joklík, manažer komunikace Českých drah.\n* Jaká je odezva cestujících na moderní bufety a restaurace?\nKvalitnější služby lidé určitě oceňují a jsou ochotni si za ně i připlatit. Na druhé straně, na nádražích nevznikají žádné luxusní restaurace. Jejich nabídka i cenová hladina je přizpůsobena možné poptávce. Některé své nechvalně proslulé hospody třeba měníme na řetězec La Rocket, například na libeňském nádraží v Praze nebo v Pardubicích. Cílem založení sítě je nastavit vyšší standardy v gastronomii.\n* Co všechno přináší nádražím jejich modernizace?\nKaždá změna k lepšímu představuje ohromné plus pro cestující. Větší nabídku služeb, bezbariérové přístupy pro handicapované, matky s kočárky a špatně pohyblivé občany. Lidé oceňují nové toalety, čekárenské zóny, jako je například už teď v Havlíčkově Brodě. Zvyšuje se komfort cestování a nabídka služeb.\n* Okud plynou peíze na modernizace nádraží?\nČástečně jde o prostředky Českých drah, jindy o peníze, které do modernizace výpravních budov investují jiné subjekty prostřednictvím projektu Živá nádraží. Nedávno jsme třeba dokončili rekonstrukci nádraží v Pelhřimově, která stála necelých osmnáct milionů korun a celou jsme ji platili my. Asi na sedmnáct milionů nás přišla rekonstrukce stanice ve Stříbře a přes dvacet milionů jsme zaplatili za opravu nádražní budovy v Rokycanech. Při loňské opravě nádraží ve Vlašimi se na financování podílelo spolu s námi také město.\n* Můžete přibližit projekt Živá nádraží?\nJe to způsob, jak rychle nabídnout cestujícím vyšší komfort. České dráhy samy o sobě nemají dostatek prostředků, aby opravy financovaly, proto jsme vybrali několik desítek nádraží a pro ně hledáme investora. Firma dostane nádraží do dlouhodobého pronájmu a na vlastní náklady ho opraví. Investované peníze pak získá z pronájmů komerčních prostor. Tak se například opravuje pražské hlavní nádraží. Už tam funguje velké knihkupectví s moderní kavárnou, zbrusu nové toalety nebo obchod s oblečením.\n* Jaké služby na nádražích nově najdeme?\nJedná se hlavně o služby, jako jsou rychlá občerstvení, kavárny, kadeřnictví, ale také stánky s novinami, obchůdky s potravinami, oblečením, květinami.\n* Kde se chystají další modernizace a v jakém horizontu?\nRevitalizace čeká v nejbližších letech například nádraží v Chomutově, Sokolově a nebo v Teplicích. V Praze - Dejvicích jsme těsně před cílovou páskou. Bylo tam investováno asi čtyřicet milionů korun. Všechny čtyři příklady patří do projektu Živá nádraží. Chci ještě dodat, že menší zastávky jsou majetkem Správy železniční dopravní cesty, která zároveň vlastní koleje, nástupiště na nádražích a podobně. Českým dráhám patří pouze výpravní budovy. Případné investice do kolejišť, podchodů k nástupištím a podobně proto leží na bedrech této společnosti.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/281963/\nZábřeh: Cestující se mohou najíst v bufetu U Welzla\nHladový cestující se už na nádraží v Zábřehu nemusí spokojit jen s pečivem či bagetou z prodejny v odbavovací hale. Nově začal v minulém týdnu fungovat i bufet s rychlým občerstvením v prostorách bývalé výdejny jízdenek v historické budově.\nOprava železniční stanice skončila už v polovině července 2006 a prostor určený pro bufet byl dva roky prázdný. Důležitá služba na nádraží citelně chyběla.\n„Na pronájem jsme vyhlásili výběrové řízení celkem čtyřikrát, naposledy letos 7. května. V prvních třech případech se nepodařilo najít vhodného nájemce, protože se buďto nikdo nepřihlásil, anebo zájemci nesplnili dané požadavky. Až při čtvrtém výběrovém řízení jsme našli firmu, se kterou bylo možné nájemní smlouvu uzavřít k oboustranné spokojenosti. Věřím, že novou službu cestující ocení a budou s ní spokojeni,“ řekl Radek Joklík z tiskového oddělení Českých drah.\nNekuřácké rychlé občerstvení s třiceti místy u stolu provozuje podnikatelka Lenka Nátěstová. Dala mu název U Welzla podle polárníkovy sochy stojící hned za rohem.\n„Otevřeno máme od šesti ráno do sedmi večer, ale otvírací dobu budeme ještě upravovat podle zájmu cestujících. Chystáme i venkovní posezení,“ řekla Lenka Nátěstová. V nabídce je snídaňové menu, minutky, hranolky, obalovaný sýr a květák, hamburgery nebo párek k rohlíku.\n„Čekávám v Zábřehu docela často na vlak do Prahy a možnost najíst se mi tady chyběla. Sortiment pekárny určitě nestačil. Konečně se tady člověk může pořádně najíst,“ řekla Alena Slováčková ze Šumperka. V patře historické budovy sídlí administrativa stanice, v přízemí je vedle rychlého občerstvení ještě sociální zařízení, které provozuje Charita Zábřeh.\nHistorická výpravní budova železniční stanice byla postavená v letech 1843 až 1845 a je to jedna z posledních empírových staveb na trati Olomouc – Praha.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/281746/\nVo Zvolene na nákladnej stanici v bývalej čakárni pre cestujúcich je pohostinstvo, ktoré sa volá Bosorka. V prípade ak toto pohostinstvo navštívite tak tam naozaj uvidíte bosorku a to nie jednu ale viac.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/266400/\nBlansko: Cestující se po letech občerství\nNěkolik let chátrající bufet na blanenské vlakové zastávce má nového nájemce. Cestující se tak dočkají občerstvení i toalet.\nLidé, kteří cestují vlakem na blanenskou vlakovou zastávku nebo z ní, se už brzy budou moci přímo v hale stanice občerstvit nebo si zakoupit nějaké jídlo na cestu. Bufet, který byl léta zavřený, má totiž nového nájemce a už brzy by měl opět začít sloužit cestujícím. Ti se konečně dočkají také slušných toalet.\n„Správa dopravní cesty podepsala smlouvu na provozování nádražního bufetu i toalet na zastávce Blansko-město se soukromým provozovatelem,„ sdělil Petr Pošta z tiskového oddělení Českých drah. Nová provozovatelka by podle něj měla nádražní bufet i toalety otevřít v polovině května. „Cestující tak dostanou lepší služby a zároveň předpokláme, že se díky většímu pohybu lidí v zastávce podaří snížit vandalismus,„ dodal Pošta.\nPrávě na nepořádek na zastávce upozornili České dráhy letos v únoru blanenští radní. Tehdy na jednání se se železničáři domluvili, že pomohou nájemce do bufetu hledat. Inzeráty se pak objevily na blanenských webových stránkách i ve zpravodaji.\n„Žádali jsme o to, aby se našel do bufetu nájemce, protože si myslím, že by tam mohl ohlídat pořádek. Jsem tedy ráda, že se to podařilo. Teď musíme dávat pozor na to, aby se tam nezačali hromadit lidé, kteří se rádi napijí,„ uvedla starostka Blanska Jaroslava Králová. Podle ní bude dobře, když se nová provozovatelka postará i o toalety, které byly také v žalostném stavu.\n„Nejprve zrekonstruujeme dámskou toaletu a budeme ji otevírat na vyžádání. Klíč bude v bufetu. Kdo bude zároveň zákazníkem, nebude muset platit,„ říká nová provozovatelka Bistra Pendolino, jak bufet na zastávce nazvala, Naděžda Brychtová. Pak bude následovat oprava pánské toalety. „Okolí budovy je děsivé, všude jsou hromádky,„ přiblížila Brychtová. V bufetu chce prodávat nejen občerstvení, ale i upomínkové předměty či cigarety. „Součástí bude i posezení. Stolky budou jak uvnitř, tak venku,„ uvedla Brychtová. Nevylučuje ani možnost, že by cestující v objektu vlakové zastávky postupně po přestavbě našli restauraci s výčepem.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/261384/\nDEPO café & bar najdete v Brně\nCestujícím, ale současně i široké veřejnosti slouží od konce března na brněnském hlavním nádraží malá restaurace DEPO café & bar, která se nachází na místě původního, ne příliš vábného bufetu. Nová restaurace v moderním designu nabízí přesto tradiční sortiment nápojů i jídel.\nDEPO café & bar najdeme vedle tradiční restaurace Secese, nedaleko ČD centra. Na sedmdesáti třech metrech čtverečních nabízí třicet míst v přízemí a dvacet šest míst na galerii. Návštěvníci mohou do café & baru zavítat denně od osmé ranní do desáté hodiny večerní a zkrátit si tak čekání na vlak. Lze zde poobědvat či jen posedět v příjemném prostředí s přáteli, říká Michal Handrejch, náměstek generálního ředitele pro infrastrukturu společnosti Jídelní a lůžkové vozy, která je provozovatelem této restaurace.\nOtevření DEPO café & baru má za cíl zvýšit standard poskytovaných služeb a přispět k celkové proměně vzhledu brněnského hlavního nádraží. Restaurace dostala název podle francouzského slova dépôt, jehož česká verze „depo„ se začala v železničním prostředí používat k označení servisních středisek pro lokomotivy. I samotný design interiéru nabízí návštěvníkům díky zajímavým historickým fotografi ím pohled do historie železničního prostředí.\nJídelní lístek obsahuje kromě snídaní a denních menu i pivní speciality, jako například utopence či hermelín, ale i českou „klasiku„ – svíčkovou na smetaně nebo hovězí guláš či minutky. Pestrá nabídka a zajímavé prostředí potěší milovníky piva, dámy si mohou popovídat u dobré kávy a čerstvého dezertu a na děti čeká překvapení. Návštěvníci jistě uvítají příznivé ceny a kultivované prostředí, říká pan Handrejch.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/259309/\nHospoda - Nádraží Vrané nad Vltavou\nVe Vraném nad Vltavou, klíčové přestupní stanici Posázavského pacifiku, zavřeli okénko na peron a z nádražního občerstvení udělali regulérní hospodu. Ten křiklavě žlutý dům nepřehlédnete.\nV lokále jako dlaň (pouhé tři stoly) panuje milá atmosféra domácí pospolitosti, které snadno propadnete, i když jste tu poprvé. Každou chvíli někdo něco panu hostinskému přinese, vyřizuje, cosi se řeší - prostě takový sousedský dispečink. Na oběd se tu stavují také průvodčí Českých drah; někteří i nadvakrát, a při první zastávce předobjednávají „až pojedu zpátky, dám si květák„. Pan hostinský je do kšeftu a promptně vyhoví. Jen na něj mluvte pomalu a zřetelně, trpí totiž nedoslýchavostí. Takže například jeho konverzace s východoslovenskými dělníky, kteří tu také jídávají, je pro nezúčastněné skutečným zážitkem.\nBranické pivo nám bohužel nijak zvlášť nešmakovalo, těžko říct, jestli to souvisí s originální technikou bleskurychlého čepování. Ale na žízeň bylo dobré. Na plotně nebo snad v troubě bývají přes den tak tři hotová jídla a třeba burgundská pečeně (na brusinkách) s knedlíkem nebyla vůbec špatná, 60 korun už je dneska celkem lidová cena.\nKromě toho tu vedou jednoduché chody typu klobása, sekaná, utopenci.\nPiano a zrcadlo jsou jako vystřižené z Limonádového Joea. Na pár metrech ode dveří k pípě visí hned šest cedulí s výstrahou: Připravte si drobné! Jaký hrůzostrašný příběh se tu asi při placení odehrál?\nSt - So 10 - 19, Ne 10 - 17 hod.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/232972/\nBezdomovce i kolemjdoucí zahřál na Štědrý den boršč\nO hospodě to sice není, ale kam s tím...\nTradiční jídlo připravila pro potřebné lidi Oblastní charita Hradec Králové. Hustá polévka zasytila tři desítky zájemců bloumajících nádražní halou.\nPolévka, kterou na Štědrý den odpoledne nalévali potřebným lidem pracovníci charity v hale hlavního nádraží, zahřála třicet bezdomovců, squaterů i skupinu dělníků z Mongolska. Někteří si přišli i přidat.\n„Připravili jsme dvacet litrů boršče a stejné množství horkého čaje. Boršč je hustá polévka, která zasytí,“ řekl nám Tomáš Zajíc z Oblastní charity Hradec Králové, který s dobrovolnicemi Vendulou Všetečkovou a Martinou Jurčekovou polévku zájemcům rozdával. Zájem o polévku a čaj je každý rok jiný, hodně záleží na počasí. „Když je velká zima, chodí jich víc,“ vysvětlila Vendula Všetečková. „Předloni si pro polévku přišlo jen šest lidí a vloni už po hodině nebylo téměř co nalévat,“ doplnil informaci Tomáš Zajíc.\n„Je vynikající. Moc vám děkuju,“ chválil dárce šestapadesátiletý bezdomovec Ivan Hrivňák, který si na boršči a čaji pochutnal s družkou. Štědrý den byl pro něho všedním dnem. Chvíli pobýval v parku, část dne strávil v nádražní hale a noc v opuštěném objektu v areálu nádraží. „Dárky? Družce jsem dal už dřív ošacení,“ svěřil se nám. „Nevíte o nějakém domečku? Jsem řemeslník, dal bych si to do pořádku,“ ptal se nás muž držící v ruce igelitovou tašku s celým svým jměním. Několika věcmi na sebe. „Měl jsem tři byty, ale o všechno jsem přišel. Teď hlavně čekám na jaro, až se oteplí a nebudu muset mrznout,“ uvedl.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/226195/\nDráhy otevřely první dvě restaurace nové sítě La Rocket\nČeské dráhy dnes (17.12.) na nádražích v Pardubicích a Praze-Libni otevřely první dvě restaurace z plánované sítě La Rocket. Náklady na vybudování jedné restaurace byly zhruba devět milionů korun. Během sedmi až deseti let by se síť měla rozrůst na sto podniků, uvedl Ivan Morx, ředitel dceřiné společnosti drah ČD Restaurant, která restaurace provozuje.\nDráhy si z plánované stovky hodlají ponechat deset restaurací, zbytek budou provozovat nájemci na základě franšízy. "My budeme hlavně potřebovat podporu pro trénink franšízantů, takže chceme mít jednu vlastní restauraci v každém regionu," řekl Morx ČTK. Za kolik budou dráhy licenci prodávat, Morx nesdělil, naznačil pouze, že cena se bude pohybovat od stovek tisíc až po několik milionů.\nRestaurace La Rocket se budou dělit do tří kategorií. Nejmenší v podobě bufetového stánku budou dráhy budovat pod názvem La Rocket Cafe. La Rocket Expres bude samoobslužná restaurace a největší La Rocket Classic bude i s obsluhou. Příští rok chtějí dráhy otevřít La Rocket v Děčíně, Olomouci a Ostravě, a vybudují také vlastní výrobnu lahůdek.\nCelkem je nyní na českých nádražích 210 restaurací. S ohledem na plány drah je možné je rozdělit na čtyři skupiny. První se stanou součástí nové sítě, druhým zůstane vlastní název, ale projdou rekonstrukcí a budou muset splňovat vyšší hygienické standardy. Třetí skupinu dráhy zcela zruší a čtvrtou ponechají v současném stavu. "To jsou dobře fungující restaurace, například country hospody," řekl Morx.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/224342/\nPrvní restaurace La Rocket vyzkouší cestující v Pardubicích a v Praze-Libni\nAkciová společnost ČD Restaurant byla založena v dubnu 2007. Akcionáři společnosti jsou právnické osoby ČD, a.s., ČD Reality, a.s., JLV, a.s., B.H.S. BOHEMIA, a.s. a ENIMA PRO, a.s. ČD Restaurant úzce spolupracuje s Českými drahami na základě dlouhodobé rámcové smlouvy. Cíle jsou jednoznačně orientovány na zkvalitnění gastronomických služeb na nádražích v majetku Českých drah a měly by zlepšit jejich image, zvýšit důvěru.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/224044/\nČeská nádraží ztratí kouzlo nechtěného\n„Rychlá občerstvení představují 42 procent všech občerstvoven, luxusních restaurací jsou pouhá dvě procenta". Marcela Šimková, Data Servis\nKlasické nádražní restaurace končí, svérázný kolorit „nádražek„ má nahradit síť restaurací se standardy běžnými v západní Evropě.\nVLAKY. České dráhy se rozhodly obnovit zašlou slávu nádražních restaurací a pod značkou La Rocket hodlají provozovat vlastní restaurační síť. První dvě restaurace se otevřou dnes v Pardubicích a Praze-Libni. Na dotaz ČTK to řekl mluvčí drah Ondřej Kubala. Klasické „nádražky„ přitom v posledních letech mizí a jejich místo zaujímají stánky s rychlým občerstvením. „V současnosti funguje na nádražích Českých drah 210 restaurací, které bychom rádi časem modernizovali,„ řekl Kubala. Část z nich se stane součástí sítě La Rocket, zbytek dráhy hodlají zrekonstruovat a pronajmout. Pronajaté restaurace budou mít podobný interiér a reklamní štít, nájemci budou muset dodržovat vyšší hygienické normy.\nNázev sítě zvolily dráhy podle jedné z prvních parních lokomotiv, kterou v roce 1829 sestrojil britský konstruktér Robert Stephenson. Restaurace La Rocket budou nabízet klasické pohostinské služby, jejich součástí však bude také rychlý pultový prodej.\nPodle údajů společnosti Data Servis - informace se tržní podíl restaurací v dopravních terminálech snížil od roku 2000 ze tří na 1,5 procenta. Drtivou většinu zmizelých restaurací představují právě „nádražky„. „Největší změny v charakteru provozoven nastaly v posledních pěti letech,„ řekla Marcela Šimková z Data Servisu.\nPodle ní na nádražích zanikají restaurace vyšších cenových kategorií a místo nich vznikají levné samoobslužné jídelny nebo stánky s horkými párky. „To souvisí se samotným posílením dostupnosti fast foodů na celém trhu,„ naznačila Šimková, kam restaurační trh směřuje. Rychlá občerstvení nyní představují na nádražích 42 procent všech občerstvoven, luxusních restaurací jsou pouhé dvě procenta. „Jsou samozřejmě výjimky, kdy se na nádraží může objevit krásná a interiérem poutavá kavárna, ale jsou to jen výjimky,„ uvedla Šimková.\nTakovým místem je například nádražní restaurace v Českých Velenicích, jejíž vysoké stropy a secesní prvky ji řadí mezi nejhezčí „nádražky„ v Čechách. Pod nánosy věků čeká na svou druhou šanci také Fantova kavárna v Praze na Hlavním nádraží.\nNaopak jiné známé restaurace z mapy zmizely. Třeba restauraci v Českých Budějovicích vystřídal nevábný bufet a nonstop herna. V Čerčanech zase dráhy restauraci rovnou zbouraly.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/224021/\nPardubické nádraží se mění. Konečně má restauraci\nDlouhá léta to byl největší nedostatek pardubického nádraží. V hale chyběla možnost najíst se v důstojných podmínkách.\nTo se však v pondělí změní. České dráhy otevřou na nádraží novou restauraci. Ta vlastně také představuje první krok při přestavbě celé památkově chráněné budovy.\n„České dráhy otevírají v pondělí dvě první restaurace sítě La Rocket. Kromě Pardubic budeme zahajovat provoz restaurace i v Praze Libni,“ uvedl tiskový mluvčí Českých drah Radek Joklík.\nPodle něj by měla mít nová nádražní restaurace vysoký standard. Cestující tak zažijí velkou změnu. Bufet i hospoda, které fungovaly na pardubickém nádraží do podzimu, totiž svým vzhledem a službami příliš k návštěvě nelákaly.\n„Všechny nádražní restaurace v síti La Rocket budou mít stejný interiér, logo i nabídku služeb. Základem bude vysoká úroveň těchto zařízení,“ řekl Joklík.\nNa slavnostním spuštění provozu nebude v pondělí dopoledne chybět ani architekt Miroslav Řepa. Právě podle projektu jeho otce se unikátní funkcionalistická hala přesně před padesáti lety stavěla.\n„Novou restauraci jsem už viděl. Všechny stavební úpravy byly provedeny citlivě a budově prospěly. Mám výhrady jen k barevnému provedení interiéru. Do toho jsme mluvit už nemohli a nedopadlo to úplně dobře,“ postěžoval si architekt na příliš odvážné vymalování restaurace.\nPřesto je Řepa rád, že se konečně pardubické nádraží začíná měnit. „Je dobře, že konečně zmizel ostudný bufet. Dalším krokem by však měla být přestavba záchodků. Nové toalety jsou dávno vyprojektovány, ale dráhy na to zatím nechtějí dát peníze,“ dodal Miroslav Řepa.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/223540/\nDráhy chystají vlastní síť restaurací\nČeské dráhy se rozhodly obnovit zašlou slávu nádražních restaurací a pod značkou La Rocket hodlají provozovat vlastní restaurační síť. První dvě restaurace se otevřou v pondělí v Pardubicích a Praze Libni. Klasické "nádražky" přitom v posledních letech mizí a jejich místo zaujímají stánky s rychlým občerstvením."V současnosti funguje na nádražích Českých drah 210 restaurací, které bychom rádi časem modernizovali," řekl mluvčí drah Ondřej Kubala. Část z nich se stane součástí sítě La Rocket, zbytek dráhy hodlají zrekonstruovat a pronajmout. Pronajaté restaurace budou mít podobný interiér a reklamní štít, nájemci budou muset dodržovat vyšší hygienické normy.\nNázev sítě zvolily dráhy podle jedné z prvních parních lokomotiv, kterou v roce 1829 sestrojil britský konstruktér Robert Stephenson. Restaurace La Rocket budou nabízet klasické pohostinské služby, jejich součástí však bude také rychlý pultový prodej. Kolik restaurací chtějí dráhy nakonec otevřít, výši investice a termíny otevření dalších hospod, firma zatím tají.\nPodle údajů společnosti Data Servis - informace se tržní podíl restaurací v dopravních terminálech snížil od roku 2000 ze tří na 1,5 procenta. Drtivou většinu zmizelých restaurací představují právě "nádražky". "Největší změny v charakteru provozoven nastaly v posledních pěti letech," řekla Marcela Šimková z Data Servisu.\nPodle ní na nádražích zanikají restaurace vyšších cenových kategorií a místo nich vznikají levné samoobslužné jídelny nebo stánky s horkými párky. "To souvisí se samotným posílením dostupnosti fast food na celém trhu," naznačila Šimková, kam restaurační trh směřuje. Rychlá občerstvení nyní představují na nádražích 42 procent všech občerstvoven, luxusních restaurací jsou pouhé dvě procenta. "Jsou samozřejmě výjimky, kdy se na nádraží může objevit krásná a interiérem poutavá kavárna, ale jsou to výjimky," uvedla Šimková. Takovým místem je například nádražní restaurace v Českých Velenicích, jejíž vysoké stropy a secesní prvky ji řadí mezi nejhezčí "nádražky" v Čechách. Pod nánosy věků čeká na svou druhou šanci také Fantova kavárna v Praze na Hlavním nádraží. Ta by měla projít rekonstrukcí v nejbližších letech.\nNaopak jiné známé restaurace z mapy zcela zmizely. Podobná nehoda, která stihla Švejka v Táboře, kdy pil jedno pivo za druhým a ujel mu poslední vlak do Budějovic, se dnešnímu cestujícímu již stát nemůže. Restauraci vystřídal nevábný bufet a nonstop herna. V Čerčanech zase dráhy restauraci rovnou zbouraly.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/223263/\nVůně českých nádraží (19): Horní Cerekev\nNádraží v Horní Cerekvi je jedním ze železničních uzlů vzniknuvších na základě smělého projektu někdejší Českomoravské transversální dráhy. Elektrizovaná hlavní trať je dnes úředně vedena z Veselí nad Lužnicí do Jihlavy, přípojná místní trať z Horní Cerekve do Tábora.\nTak jako na většině stanic této „transversálky„ se i v Horní Cerekvi setkáváme jedním z architektonicky nejkrásnějších typů nádražních budov v našich zemích. Tmavočervené neomítnuté zdivo doplněné kvádrováním v barvě krémové patří k nejcharakterističtějším prvkům těchto drážních staveb. Z celé řady typově shodných nádražních budov (byť různé velikosti) však nalezneme v „trojúhelníku„ uvedených měst (mimo ně) nádražní restauraci pouze zde. Veřejnosti začala sloužit již od samého počátku železničního provozu na konci 80. let 19. století.\nVstup do restaurace je jen z uliční strany, vchod z nástupiště je trvale uzavřen. Prostor tvoří dvě části jednoho lokálu, přičemž výčep je situovaný mimo obvod místnosti. Přístup je do něj dveřmi, kterými se vchází také do kuchyně. Piva a nápoje mohou být ovšem podávány přímo do lokálu. Na stejné straně jsou také dva samostatné vchody na pánské a dámské záchody.\nOsvětlení zabezpečují tři zářivky, ostění žlutě natřených stěn tvoří světle hnědé desky. Na oknech jsou kromě záclon též červené závěsy. Barevnou kombinaci doplňují zelené dřevěné židle a stolní ubrusy s logem Gambrinusu. Podlaha je ze světlých dlaždic s imitací kamínků. Celkově působí restaurace vkusně, jednoduše a útulně.\nPo vstupu do restaurace upoutá na první pohled výzdoba interiéru. Po pravé straně to je nástěnná malba pelhřimovského Poutníka -zakladatele města - a logo pivovaru, dále je to na sto menších pohárů, které získalo místní šipkařské družstvo a v neposlední řadě zde vidíme též tzv. pivní moudrost na stěnách, např. slogan: „Četl jsem tolik odstrašujícího o alkoholu, jídle, kouření a sexu, až jsem se nakonec pevně rozhodl, že přestanu číst.„ Zaujmou také již příliš nevídaná masivní kamna na uhlí.\nNaopak daň dnešní době je splacena v podobě jednoho „forbesu„ a jdoucí televize - naštěstí velmi slabě. Pro krácení dlouhé chvíle je zde také stolní fotbálek. Z pozitiv je možné zmínit funkční nádražní rozhlas, čisté popelníky či nápojový lístek na každém stole.\nV první řadě jsem byl mile překvapen na místní poměry skutečně bohatým výběrem z jídelního lístku - dvě polévky (14, 18 Kč), jedenáct hotových jídel (48-60 Kč), čtyři rybí pokrmy (52-67 Kč), pět bezmasých jídel (60-64 Kč) a šest minutek včetně přílohy (64-85 Kč). Ceny tedy velmi příznivé.\nObjednaná hovězí polévka s těstovinami byla chutná, ale kousky masa by v ní byly jistě přínosem. Hlavní jídlo - uzený bůček-bramborový knedlík-špenát - bylo chuťově výborné, zejména zeleňoučký špenát, ale přesto, že deklarovaná 100g porce bůčku byla snad dodržena, uvítal bych trochu silnější plátek.\nPelhřimovský mok, který jsem zakusil, měl všechny parametry dobře načepovaného piva. Obzvlášť jsem si pochutnal na ležáku. K posouzení plzeňských „kolegů„ na soutoči jsem pak neměl motivaci.\nVzhledem k tomu, že mi ujel zamýšlený spoj, měl jsem možnost dát si i večeři - opět uzený bůček, tentokrát s čočkou a okurkou. Chuťově rovněž velmi dobré.\nA co říci na závěr? Nejvýraznějším kladem je bezesporu to, že se zde vyvařuje. Dobrá kuchyně už dnes totiž není zdaleka samozřejmostí, a to i na větších nádražích v důležitějších železničních uzlech a na frekventovanějších místech. Připočítáme-li k tomu navíc skutečnost, že tu hosté mají možnost ochutnat vzorně ošetřené kvalitní pivo z regionálního jihočeského pivovaru, posouvá to vše nádražní restauraci v Horní Cerekvi na horní příčky tohoto typu veřejného pohostinství.\npondělí-čtvrtek 9.00-22.00 hod.\npátek 9.00-01.00 hod.\nsobota 11.00-24.00 hod.\nneděle 14.00-24.00 hod.\n12% Prazdroj 24,- Kč\n10% Gambrinus 18,- Kč\n12% Poutník 13,50 Kč\n10% Poutník 12,50 Kč\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/220894/\nMáme nové nádraží i s restaurací. Jen na jídlo musíme jinam\nUž půldruhého roku se mohou v Zábřehu chlubit jedním z nejmodernějších nádraží v Česku. A už půldruhého roku tu marně čekají na to, až se v prostorách, kde dveře fungují na fotobuňku a všechno se leskne, budou moci „normálně„ najíst. Do restaurace, která tu sice je, ale zavřená, mohou totiž stále koukat pouze přes okno s bagetou v ruce.\nNěkolik dosavadních výběrových řízení na provozovatele zatím skončilo bez výsledku, budoucnost je nejasná i nyní, kdy dohled nad restaurací přešel ze Správy železniční dopravní cesty na Regionální správu majetku.\n„K čemu to tady je? Když nechci bagetu nebo koláč a chci se pořádně najíst, tak mám smůlu,„ zlobil se v úterý například Pavel Mrázek z Hradce Králové.\nStejně jako on nakukuje do restaurace zvědavě téměř každý, kdo projde nádražím.\nVšechno je připravené pro hosty. Jen začít vařit a servírovat. Jenže restaurace nežije. „Je to jako v pohádce o Šípkové Růžence. Jenže tam ani nikdo nespí,„ poznamenal trefně jiný cestující.\nZatím není jasné, co se bude s restaurací dít. Několik výběrových řízení na provozovatele totiž skončilo neslavně. První ani nezačalo pro vysoké nároky na pronájem. To poslední zkrachovalo proto, že vážní zájemci neodevzdali přihlášky ve dvou zapečetěných obálkách, ale pouze v jedné.\nSpráva železniční dopravní cesty si už oddychla, protože nedávno restaurace přešla pod další společnost oddělenou od Českých drah, Regionální správu majetku. „Mrzí nás, že restaurace stále není otevřená a neslouží lidem, i když je to jen otázkou obsazení vybraným provozovatelem. Stavebně je vše připraveno. Bohužel, v Zábřehu se zatím nepodařilo takového provozovatele vybrat,„ sdělil ředitel Regionální správy majetku Olomouc Gabriel Jursa.\nSnahou správce nádražních restaurací po celé republice podle něj je, aby vybrané restaurace měly jednotnou podobu. Neprozradil ale, jak toho chce Regionální správa majetku docílit. Zatím ani nedokáže říct, kdy se uskuteční další výběrové řízení, které by mělo vybrat nového provozovatele.\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/220783/\nVůně českých nádraží (18): České Velenice\nV železničním dávnověku bývalo nádraží v Českých Velenicích (dříve česky Cmunt), ležící až do roku 1920 na území Rakouska, jedním z nejvýznamnějších dopravních uzlů na někdejší Dráze císaře Františka Josefa. Kromě dvou místních úzkorozchodných tratí, odtud vycházejících, se zde trať od Vídně větvila do dvou směrů. Hlavní trať pokračovala přes České Budějovice a Plzeň do Chebu, původně odbočná větev přes Veselí nad Lužnicí a Tábor do Prahy. V budově tohoto důležitého nádraží proto nemohla chybět ani restaurace.\nJe potěšitelné, že po několika dlouhých letech byla restaurace poměrně nedávno znovuotevřena. Obnovení provozu je o to sympatičtější, že v současnosti jsme svědky spíše opačných trendů.\nSnad se dá říci, že svým architektonickým pojetím náleží zdejší pohostinství mezi „10 nej„ našich nádražních restaurací. Vysoké stropy, tucet malovaných znaků po obvodu stěn, dekorativní prvky vycházející ze secese dávají celému prostoru vskutku reprezentační ráz. Při posezení u stolu se tak v duchu můžeme přenést do časů, kdy občerstvení na dráze hrálo oproti dnešku důležitější a důstojnější roli. Můžeme jen litovat, že zde nebyl zachován například původní mobiliář, protože některé novodobé prvky celkovou idylu trochu narušují.\nVstup do restaurace je možný z nástupiště i z chodby vedoucí z haly s pokladnami. Návštěvníci mají k dispozici deset stolů, u kterých může pobývat až 49 strávníků nejednou. V rohu místnosti, mezi vstupy do kuchyně a na perón, je situován výčep. Protilehlý roh, opticky oddělený dřevěnou ohrádkou, je vyhrazen dvěma hracím automatům. Vedle, u zrušeného vstupu do další, bývalé restaurační místnosti, je pak umístěn pult pro sázkaře Fortuny.\nInteriér osvětlují tři stropní lustry po šesti žárovkách a dále několik nástěnných svítidel. Stará okna i dveře ladí s celkovým pojetím, avšak s jednou výjimkou, kterou jsou pseudomoderní křídlové dveře do kuchyně. Zrovna tak výčep obložený velkými deskami bych si dovedl představit spíše v nějakém nenáročném hostinci. Stěny a strop jsou vymalovány decentními barvami s převládající kombinací krémová – světle hnědá s doplňující hráškově zelenou. Za zmínku stojí též nízký kamenný sokl v pískové barvě po celém obvodu restaurace. Podlahu pokrývá šedozelený koberec.\nNovodobá výzdoba stěn je omezena na několik retro cedulí s motivy z plzeňského měšťanského pivovaru. Kladem během návštěvy bylo, že televize byla vypnutá a slabě puštěný rozhlas se ztrácel v restauračním šumu. Sportovní přenosy mohou hosté sledovat i na plátně.\nVýběr z poledního menu za jednotnou cenu 55 korun byl dosti chudý – čočková polévka a segedínský guláš nebo karbanátek s bramborovým salátem. Mimo to jsou však nabízeny ve větším výběru minutky z kuřecího a vepřového masa 54–69 Kč bez přílohy, bezmasá jídla 36–43 Kč a z ryb smažené rybí filé za 59 Kč. Specialitou podniku je 150g porce mexické pánve za 75 Kč. Kromě všech možných druhů příloh za 10–26 Kč nabízel jídelní lístek ještě pokrmy studené kuchyně a dezerty. Tento poměrně uspokojivý výběr se s výjimkou studené kuchyně vztahuje ovšem jen na dobu zhruba do 14 hodin. Je to velká škoda, uvážíme-li, že v uvedený den byly po celý čas mé návštěvy všechny stoly alespoň z části obsazeny. Obě menu byla vyprodána dokonce již kolem 13. hodiny.\nPolévka byla dobré chuti a o segedínu se dá říci, že byl výborný. Zvláštností bylo podávání šesti zmenšených houskových knedlíků. K velké porci guláše mi byly ochotně po vyžádání přineseny ještě tři knedlíky navíc, které nebyly účtovány.\nDvanáctka i desítka byly dobře načepovány – odpovídající pěnivost, říz i vychlazenost nescházely. Při nevýrazné chuti piva gambrinus je ale možná trochu škoda, že tato nabídka nebyla doplněna ještě nějakou regionální značkou, například z nejbližšího pivovaru „na okrese„ – Třeboně, případně jiného jihočeského pivovaru.\nCelkově shrnuto – díky svému prostředí jde o originální podnik s čilou frekvencí návštěvníků, především z blízkého okolí. Z tohoto důvodu a\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/218964/\nBuď se nenajíte, nebo nedoplatíte!\nJak je to s občerstvením cestujících na dopravních uzlech tří velkých středoevropských měst * Vemte si vlastní zásoby * Dejte pozor na zloděje a bezdomovce\nCestujete v noci a rádi byste si dali něco k jídlu či se napili na letišti nebo na nádražích? Tak na to raději v Praze, Bratislavě, ale také ve Vídni zapomeňte. Je to problém! Deníky Blesk a Nový Čas zjistily, jak je to po půlnoci s bufety na několika místech tří metropolí. Popravdě - nijak nás obchodníci neoslnili. A pokud máte přece jen štěstí a někde vás před půlnocí obslouží, stejně nemáte vyhráno. Za noční baštu si totiž pořádně připlatíte.\n1.20 hodin: hlavní nádraží, Praha 1\nCedule na zamčených dveřích haly oznamuje - 1.10 až 3.20 zavřeno. Občerstvení v hale jsou opuštěná. Stejně tak před halou! Jediným bufetem je v neútulném rohu zastrčený stánek. Kolem jsou však opilci a jiné podivné existence. Okolí čpí zatuchlinou. Najíst se cestující může, ale jestli mu bude chutnat?\nCeny: Kuřecí špíz 65 Kč Kuřecí řízek v housce 32 KčBoršč 35 Kč\n00.30 hodin: Letiště PrahaRuzyně\nPoslední letadlo bylo odbaveno po jedenácté hodině večer. Od té doby zejí obchody terminálů, kavárny i bufety prázdnotou. Jen v prvním patře je otevřená restaurace s cenami jídel nad 200 korun. Jedinou provozovnou s rychlým občerstvením je Food Station.\nCeny: Nápoje od 30 Kč Salát 180 Kč Bageta 180 Kč Menu od 170 do 300 Kč Rohlík croissant + káva 45 Kč\n2.30 hodin: Václavské náměstí, Praha 1\n»Kamenné provozovny s rychlým občerstvením stahují rolety o půlnoci. Až do rána se tu tak můžete občerstvit v šesti stáncích. Pozor si ale musíte dávat na zavazadla. Zloděj tu zrovna před pár dny okradl cizince (37) o futrál s houslemi za čtvrt milionu!\nCeny: Václavská klobása, rohlík 40 Kč Sýr v housce 30 Kč hamburger 25 Kč Klobása 50 Kč Nápoje 35 Kč\n00.30 hodin: Vídeň -Südbahnhof\nZ vídeňské železniční stanice Südbahnhof vypravují vlaky po celou noc. Poslední stánek s kebabem však prodavači zavřou už hodinu po půlnoci. Potom vám jedině zbývá strávit noc v hale pouze s vlastními zásobami.\nCeny: Sendvič 50 Kč Čtvrtka pizzy 60 Kč Kebab 85 Kč Kola 65 Kč\n01.45 hodin Letiště Vídeň -Schwechat\nLetiště zívá prázdnotou. Irský bar a restaurace nabízející rakouské speciality mají stažené rolety. Jediná možnost najíst se je zavítat do McDonalds a pekárny. Jsou ale zašité v podchodu.\nCeny: Káva Laté 85 Kč Čaj 50 Kč Sendvič 85 Kč Koláč 65 Kč\n2.45 hodin: Bratislava -Letiště M. R.Štefánika\nSlužby na největším slovenském letišti jsou nulové! Bistro v odletové hale otevírá až ve čtyři ráno, a tak teplé jídlo budete hledat marně. Několik cestujících čekajících na ranní odlet do Prahy se proto musí spokojit pouze s nabídkou automatů. V těch se dá pořídit jen něco menšího na zub.\nCeny: Tyčinka 20 Kč Arašídy 20 Kč Kofola 20 Kč Káva 10 Kč\n3.00 hodin: Bratislava -hlavná stanica\nHala hlavní železniční stanice se v noci stává útočištěm pro bezdomovce a tuláky-alkoholiky. Všechny obchody a bufety jsou zavřené. Jedinou záchranou pro hladového cestujícího jsou tři stánky před budovou. Otevřeno je tady nonstop a často se tu zastavují na občerstvení cestující z nočního rychlíku z Prahy.\nCeny: Cikánská v žemli 55 Kč Bageta 40 Kč Hot dog 20 Kč Kofola 20 Kč\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/218266/\nOdkaz na príspevok: https://www.vlaky.net/diskusia/link/218187/


Severní průčelí kláštera a zámku na Zbraslavi\n★★★★★ - Národní kulturní památka Zbraslavský klášter, Zbraslav:\nPůvodní cisterciácký klášter byl založen v roce 1292. Zasloužil se o to král Václav II. Ten našel inspiraci ve francouzském klášteru Royaumont a v pohřebišti francouzských králů v Saint-Denis. Podle francouzského vzoru chtěl český král vytvořit na Zbraslavi přemyslovskou nekropoli. Ironií osudu to byl právě Václav II., který zde jako první v roce 1305 spočinul. Výstavba kláštera se začala protahovat a ještě v roce 1333 nebylo zdaleka dostavěno. Přesto byl gotický chrám Panny Marie na Zbraslavi unikátní a neuvěřitelnou budovou. S délkou 104 metry byl největším českým kostelem; o kousek ho přerostla až katedrála svatého Víta, Vojtěcha a Václava. Dnes známe přesnou podobu stavby, a to díky nálezu kresby v báni kostela v Horních Mokropsech v roce 1850. Podle ní víme, že stavba byla z lomového vápence, pískovce, opuky a terakoty. Totální zkázu přinesly klášteru husitské bitvy, zvláště rok 1420, kdy 10. srpna 1420 dovnitř vnikly houfy Pražanů a husitů vedených knězem Václavem Korandou. Opilý dav zneuctil ostatky královské rodiny a celý klášter lehl popelem. Cisterciáci se rozhodli pro obnovu kláštera, ale znovu byl do základů vypálen v době třicetileté války. Na začátku 18. století byl připraven plán na znovuvýstavbu kláštera, který připravil Jan Santini. Po jeho smrti v roce 1724 převzal stavbu František Maxmilián Kaňka. K dokončení velkolepého projektu ale nedošlo, protože klášter byl v roce 1785 zrušen.\nPoloha: 49.9780886N, 14.3922442E\nAutobusová zastávka: Zbraslavské náměstí (240 m)\nVlaková zastávka: Praha – Zbraslav (1,1 km)\nKostel svatého Jakuba Většího na Zbraslavi ukrývá ostatky českých panovníků\n★★★★★ - Kostel svatého Jakuba Staršího (součástí NKP Zbraslavský klášter), Zbraslav:\nVýznamná přemyslovská nekropole. Původně gotický farní kostel byl přestavěn v letech 1650-54. Jednolodní stavba s protáhlým chórem byla částečně rozšířena o boční kapli s předsíňkou. Plastická výzdoba je od Ignáce Františka Platzera, oltářový obraz od malíře Piazzetiho z let 1743 až 1744. Velmi cenným je obraz Zbraslavské madony, který namaloval kolem roku 1350 neznámý umělec. Kopie se nachází v kostele na oltáři jižní lodi; originál je v Anežském klášteře.\nPoloha: 49.9782128N, 14.3924961E\nAutobusová zastávka: Zbraslavské náměstí (340 m)\nVlaková zastávka: Praha – Zbraslav (1,2 km)\nGALERIE: ZBRASLAVSKÝ KLÁŠTER\nPrvní kočičky už vyrašily v PP Krňák na Zbraslavi, v pozadí Most Závodu míru\n★★★ - Přírodní památka Krňák, Zbraslav:\nLužní lesy kolem původního koryta Berounky, kterým se do roku 1834 vlévala do Vltavy. Vegetaci tvoří různé typy břehových a pobřežních stojatých vodních společenstev, poříčních vrbin, lužních luk, krátkostébelnatých trávníků a zbytky lužních lesů. Vodní a příbřežní společenstva jsou zastoupena rdesty či stulíkem, spatřit můžeme Blatěnku bažinnou, Šáchor hnědý, Ostřici říznou nebo Kamyšník přímořský. Na sušších místech jsou rozšířené Rozrazil rozprostřený nebo Trávnička obecná. Z hlediska výskytu živočichů je nejcennějším mrtvé rameno Berounky, kde se ve stojaté vodě vytvořila mohutná vrstva nánosů. Bylo zde zaznamenáno 22 druhů měkkýšů. Žije tu až 136 druhů motýlů, brouci, obojživelníci a oblast je hnízdištěm vodních ptáků.\nPoloha: 49.9824472N, 14.3971003E\nAutobusová zastávka: Zbraslavské náměstí (0,5 km)\nŽelezniční zastávka: Praha – Zbraslav (1,4 km)\nRománský kostel svatého Havla na Zbraslavi, jedna z variant, kde měl stát legendární Kazín\n★★★ - Kostel svatého Havla, Zbraslav:\nPůvodně románský kostel z poloviny 12. století. V 17. století byl barokně přestavěn. V interiéru na zdi pod a nad kruchtou se dochovaly fragmenty románských nástěnných maleb. Uvnitř je vzácný renesanční oltář od řezbáře známého pouze monogramem S. T., z doby kolem roku 1550. Ke kostelu patří kostnice a rozsáhlý hřbitov.\nPoloha: 49.9748253N, 14.3867792E\nAutobusová zastávka: Zbraslavské náměstí (0,7 km)\nŽelezniční zastávka: Praha – Zbraslav (1,6 km)\nVančurova vila na Zbraslavi podle návrhu Jaromíra Krejcara je poctou architektu Le Corbusierovi\n★★ - Vila Vladislava Vančury, Zbraslav:\nVančurův přítel z Devětsilu nakreslil první plány vily v roce 1924. Návrh pojal radikálně v puristickém slohu jako dům s plochou střechou a pásovými okny zahnutými přes nároží. Schvalovacím řízením ale neprošla ani přepracovaná verze z roku 1926. Projekt nakonec realizoval místní stavitel Václav Vejvoda.\nPoloha: 49.9748942N, 14.3913067E\nAutobusová zastávka: Elišky Přemyslovny (230 m)\nŽelezniční zastávka: Praha – Zbraslav (1,2 km)\nZbraslavský pomník Vladislava Vančury\nZbraslavská vila Růže z let 1911-3 patří mezi nejkrásnější pražské vily\n★★ - Vila Růže, Zbraslav:\nPatrová vila z roku 1913 od vynikajícího architekta Otakara Novotného. Ukázka moderní architektury ve stylu secese s prvky art deca, naznačenými na fasádě. Původní charakter si zachovalo oplocení pozemku. Součástí vily je rozsáhlá udržovaná zahrada.\nPoloha: 49.9761011N, 14.3961936E\nAutobusová zastávka: Zbraslavské náměstí (180 m)\nŽelezniční zastávka: Praha – Zbraslav (0,9 km)\nU Karlova stánku stojí také litinový kříž postavený na památku dcery doktora Šurovského\n★★ - Karlův stánek, Zbraslav:\nOd roku 1850 zde byl litinový kříž na paměť zemřelé dcery zbraslavského lékaře J. Šurovského. V 70. letech 19. století byl z iniciativy knížete Oettingena nahrazen zděným altánem. Místo získalo název podle pověsti, která praví, že se tu při svém návratu do Čech zastavil císař Karel IV.\nPoloha: 49.9757908N, 14.3903411E\nAutobusová zastávka: Zbraslavské náměstí (450 m)\nŽelezniční zastávka: Praha – Zbraslav (1,3 km)\nOttova vila na Zbraslavi byla postavena v letech 1909-11 ve stylu geometrické secese a moderny\n★★ - Ottova vila, Zbraslav:\nOttova vila navržená architektem Otakarem Novotným pro majitele nakladatelství Jana Ottu. Jeho rodina jezdila na léto na Zbraslav od roku 1873. Sám Jan Otto na Zbraslav přijížděl za rodinou denně v kočáru obvykle k večeru. V roce 1909, ve svých 68 letech, nechal Jan Otto postavit na Zbraslavi malebnou vilu obklopenou zahradou.\nPoloha: 49.9728858N, 14.3954961E\nAutobusová zastávka: Most Závodu Míru (25 m)\nŽelezniční zastávka: Praha – Zbraslav (0,6 km)\nPamátník středověkého pohřebiště v Radotíně\n★★ - Památník středověkého pohřebiště, Radotín: