E-kniha: Hodina pravdy – James Patterson | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Hodina pravdy – James Patterson\nElektronická kniha: Hodina pravdy\nOd poslední Alexovy návštěvy rodného města se hodně změnilo. Vražedné pohledy sousedů, házení klacků pod nohy obyvatelé jsou přesvědčeni, že Alexův bratranec zavraždil svého ... (celý popis)\nK elektronické knize "Hodina pravdy" doporučujeme také:\nCopyright © 2015 by James Patterson\nZ anglického originálu CROSS JUSTICE\nCítím se hezká...\nCoco opustila tělo ponořené ve vaně a vstoupila do velké šatny oblečená jen do hedvábných kalhotek a černých rukavic po loket. Zkušeným zrakem přejela po neformálním oblečení. Samé drahé značky, to jistě, ale nic, po čem Coco toužila.\nRóby od slovutných návrhářů. Luxusní večerní toalety. Dramatičnost a svůdnost elegantních modelů Coco přitahovaly, jako magnet přitahuje železo. Oči znalkyně a zručné prsty v rukavicích prozkoumávaly šaty bez ramínek od Christiana Diora v barvě myší šedi a pak bílou róbu od Gucciho s hlubokým výstřihem na zádech.\nDesign připadal Coco geniální, ale provedení nebylo dost precizní, tak dokonalé, jaké by se dalo očekávat u šatů, které mají na cenovce napsáno tisíc dolarů a víc. Krejčovské řemeslo v poslední době upadá i při výrobě těch nejluxusnějších kousků, staré umění bylo zapomenuto. Škoda. Ostuda. Skandál, jak by řekla její dávno zesnulá matka.\nPřesto oboje šaty skončily ve vaku na oblečení pro pozdější použití.\nCoco odsunula stranou několik dalších kousků a hledala šaty, které by vynikaly mezi ostatními, takové, které vyvolají hluboké emoce, které vás donutí říct: „Ach ano. Tohle je můj sen. Moje fantazie. Tohle budu dnes večer já.“\nJejí hledání ukončily koktejlky od Elie Saab. Velikost šest. Dokonalé. Tmavě indigové, hedvábné, bez rukávů, s hlubokým výstřihem a kosočtvercovým prostřihem vzadu, úžasně retro – přelom padesátých a šedesátých let, jako ze šatníku pro seriál Šílenci z Manhattanu.\nZavolejte panu Draperovi; možná teď budete slintat.\nJAMES P ATTERSOn • h OD in A PRAVDy\nCoco se zahihňala, ale na těch šatech nebylo nic k smíchu. Byl to legendární model, takový, který by dokázal umlčet veškerou konverzaci v tříhvězdičkové michelinské restauraci nebo plesový sál plný bohatých, mocných a oslavovaných, ten vzácný druh šatů, jež jako by měly své vlastní gravitační pole a dokázaly vyvolat chtíč všech mužů a závist všech žen na vzdálenost sta metrů.\nCoco je sundala z ramínka, došla k vysokému zrcadlu na konci šatny a zastavila se, aby chvilku obdivovala sama sebe. Vysoká, štíhlá, s obličejem jako stvořeným na titulní stranu lifestylového magazínu a držením těla tanečnice, oválnýma kaštanovýma očima a bezchybnou pletí. K tomu sotva náznak ňader a útlé chlapecké boky, a kdyby svět nebyl tak krutý, bylo by tohle svůdné stvoření hitem přehlídkových mol od Paříže po Milán.\nCoco chvilku frustrovaně zírala na jedinou věc, která jí stála v cestě k vysněnému životu supermodelky. navzdory pásce nalepené pod černými kalhotkami nebylo pochyb, že Coco je muž.\nOpatrně, aby si nerozmazal make-up, si Coco přetáhl šaty od Elie Saab přes hladkou plešatou hlavu a ženská ramena a modlil se, aby splývavá látka zakryla důkaz o jeho mužství.\nJeho modlitby byly vyslyšeny. Když Coco uhladil hladké hedvábí tak, aby přiléhalo k bokům a horním částem stehen, i s holou hlavou by v něm každý viděl okouzlující ženu.\nCoco našel černé punčochy a opatrně, smyslně si je natáhl. Pak pokračoval k policím s botami vedle zrcadel. Zastavil se a napočítal dvě stě párů.\nCo byla Lisa zač, reinkarnace Imeldy Marcosové?\nZasmál se a vybral si černé boty s jehlovými podpatky od Sergia Rossiho. Byly mu trochu těsné, ale pro módu musí dívka něco vytrpět.\nKdyž si zapnul gladiátorské sandály a získal rovnováhu, vyšel Coco ze šatny a vstoupil do obrovské hlavní ložnice. nevšímal si honosné výzdoby a šel přímo k velké šperkovnici na kosmetickém stolu.\nPoté co zamítl několik šperků, našel náušnice s tahitskými perlami a s nimi ladící náhrdelník od Cartiera, který šaty vhodně doplnil, ale nezastínil. Jak říkávala jeho matka: Je třeba soustředit se na to hlavní a podle toho vybrat doplňky.\nnavlékl si perly a zvedl nákupní tašku Fendi, kterou už dřív položil na kosmetický stolek. Odhrnul stranou jemný balicí papír, ignoroval složenou košili s krátkými rukávy, džíny a mokasíny a vytáhl oválnou krabici.\nCoco sundal víko a odhalil paruku. Byla více než padesát let stará, ale on ji udržoval v dokonalém stavu. Vlasy byly husté, pravé a nebarvené, blond s popelavě šedým odstínem. Každý pramen si zachoval svůj přirozený lesk, lehkost a texturu.\nPosadil se ke kosmetickému stolku, sáhl znovu do tašky a vyndal krátký pruh kobercové pásky. nůžkami ze stolku ho rozstříhal na čtyři kusy, každý asi půl druhého centimetru dlouhý. Zuby si stáhl jednu rukavici.\nSloupl z každého kousku pásky ochranný papír a hodil ho do tašky Fendi. Pak si je nalepil na vyholenou hlavu, jeden na vrchol temene, další dopředu osm centimetrů od jeho středu a po jednom nad každé ucho.\nKdyž si opět navlékl rukavici, vyndal Coco paruku z krabice, podíval se do zrcadla a nasadil si ji na hlavu a přilepil ve správné poloze na pásky. Spokojeně vydechl.\nV Cocových očích vypadala paruka úplně stejně dramaticky, jako když ji před několika desetiletími viděl poprvé. Vyrobil ji pařížský mistr vlásenkář, který vlasy rozdělil upro\nstřed, vzadu je zvedl a pak upravil délku tak, aby byly přední kadeře na obou stranách nejdelší. Vlasy rámovaly Cocův obličej do tvaru kapky, která končila těsně pod čelistí a kousek nad perlovým náhrdelníkem.\nnadšený svým vzhledem si Coco upravil rtěnku a svůdně se usmál na ženu, která na něho hleděla ze zrcadla.\n„Dnes večer jsme úchvatné, má drahá,“ řekl potěšeně. „Umělecké dílo.“\nCoco zamrkal na svůj odraz, vstal od kosmetického stolku a začal si prozpěvovat: „,Cítím se hezká, ach, tak hezká. Cítím se hezká a vtipná a...‘“\nZatímco si zpíval, pohlédl jeho zkušený zrak znovu do šperkovnice a vyndal několik slibných kousků s velkými smaragdy. Uložil je do tašky Fendi a vrátil se do šatny. Pak odsunul stojan s naškrobenými pánskými košilemi a odhalil trezor s digitálním zámkem.\nCoco zpaměti vyťukal kód, otevřel trezor a ke své spokojenosti našel deset silných balíčků padesátidolarovek. Uložil je všechny do tašky Fendi, zavřel trezor, pak tašku nacpal na dno vaku na oblečení, zapnul ho a hodil si ho přes rameno.\nCestou ze šatny zvedl Coco svazek klíčů. Zahlédl černozlatou geometrickou kabelku Badgley Mischka Alba a vzal ji z poličky. Takové štěstí!\nVe dveřích ložnice zaváhal, vrátil se do koupelny o rozloze menšího domu a zavolal: „Liso, drahá, obávám se, že je čas jít.“\nCoco naklonil hlavu k levému ramenu a se zájmem a smutkem pohlédl na brunetu ve vaně. Lisiny modré tyrkysové oči byly vypoulené a kolagenem napíchané rty doširoka roztažené, jako by je rozevřela elektřina, když rádio Bose zapojené do zásuvky dopadlo do vody ve vaně. Úžasné, že i v současnosti – přes všechny ty komplikované technologie, pojistky a tak podobně – dokáže elektřina ze sítě a voda ve vaně stále vytvořit náboj dost silný, aby zastavil srdce.\n„Musím říct, kamarádko, že jsi měla mnohem lepší vkus, než na jaký jsem tě odhadovala,“ řekl Coco mrtvole. „Po krátké prohlídce tvého šatníku jsem viděla, že jsi měla peníze a uměla jsi je docela rozumně utrácet. A smím být upřímná? Jsi krásná dokonce i ve smrti. Bravo, má drahá. Bravo.“\nPoslal jí polibek, otočil se a odešel z místnosti.\nCoco cílevědomě procházel sídlem a sestoupil po točitém schodišti do haly. Byl podvečer, skoro soumrak, a měkké světlo zapadajícího floridského slunce pronikalo okny dovnitř a ozařovalo olejomalbu na protější zdi.\nCoco si pomyslel, že malíř zachytil Lisu v celé její kráse, na vrcholu její ženské síly, elegance a zralosti. To už nikdo nemohl změnit. nikdy. Od tohoto dne bude Lisa tou ženou na obrazu, ne tím tělem bez života nahoře.\nVyšel ven předními dveřmi a na kruhovou příjezdovou cestu. Byl konec června a ve vnitrozemí panovalo nesnesitelné vedro. Ale tady, tak blízko oceánu, foukal mírný vítr, takže byl vzduch celkem příjemný.\nCoco prošel po příjezdové cestě kolem Lisiných dokonale udržovaných záhonů, hýřících tropickými barvami a vonících kvetoucími orchidejemi. V korunách palem skřehotali divocí papoušci, když stiskl tlačítko na bráně a ta se otevřela.\nUšel blok podél úhledně posekaných trávníků a hezkých domů a při tom si vychutnával klapání jehlových podpatků a dotek hedvábných šatů otírajících se o stehna v punčochách.\nO kus dál parkoval vzácný starý sporťák, tmavozelený Aston Martin DB kabriolet. Vůz už zažil lepší časy a potřeboval opravu, ale Coco to auto stále miloval láskou, jakou zakřiknuté dítě projevuje milované dece, dokud se prostě nerozpadne.\nnastoupil, položil vak na oblečení na sedadlo spolujezdce a zasunul klíček do zapalování dvoumístného vozu. Motor se se zařváním probudil k životu. Stáhl střechu, zařadil rychlost a vjel do řídkého večerního provozu.\nDnes večer jsem krásná, pomyslel si Coco. A tohle je překrásný večer v mém ráji, v Palm Beach. Přede mnou leží milostný románek a příležitost. Už cítím, jak přicházejí.\nJak mi vždycky říkala maminka, když má dívka v životě na své straně módu, lásku a trochu příležitosti, na ničem jiném nezáleží.\nKdyž jsem uviděl ukazatel hlásající, že jsme patnáct kilometrů od Starksville v Severní Karolíně, začal jsem mělce dýchat, zrychlil se mi tep a zmocnil se mě iracionálně temný a skličující pocit.\nMoje žena Bree seděla na sedadle spolujezdce našeho Fordu Explorer a musela si toho všimnout. „Jsi v pořádku, Alexi?“ zeptala se.\nPokusil jsem se ten pocit zahnat a řekl jsem: „Velký romanopisec ze Severní Karolíny Thomas Wolfe napsal, že domů se nelze vrátit. Právě přemýšlím, jestli je to pravda.“\n„Proč se nemůžeme vrátit domů, tati?“ zeptal se ze zadního sedadla můj syn Ali, kterému táhlo na sedm.\n„Je to jenom slovní obrat,“ řekl jsem. „Když vyrosteš na maloměstě a pak odejdeš do velkého města, nevypadá to po návratu stejně. To je všechno.“\n„Aha,“ řekl Ali a vrátil se ke hře, kterou hrál na svém iPadu.\nMoje patnáctiletá dcera Jannie, která se po většinu cesty z Washingtonu mračila, řekla: „Ty ses tam nikdy nevrátil, tati? Ani jednou?“\n„ne,“ odpověděl jsem a pohlédl do zpětného zrcátka. „Celých... jak dlouho, nano?“\n„Pětatřicet let,“ řekla moje drobná, více než devadesátiletá babička Regina Crossová. Seděla na zadním sedadle mezi dětmi a snažila se dívat ven. „Byli jsme se vzdálenými příbuznými ve spojení, ale nějak se nám nikdy nepodařilo se sem vypravit.“\n„Až do teď,“ řekla Bree a já na sobě ucítil její pohled.\nMoje žena a já jsme detektivové washingtonské metropolitní policie a já viděl, že mě zkoumá profík.\nOpravdu jsem se nechtěl znovu pouštět do „debaty“, kterou jsme v posledních dnech vedli několikrát, a řekl jsem pevně: „Kapitán nám nařídil, abychom si vzali volno a někam odjeli a krev je hustší než voda.“\n„Mohli jsme jet na pláž,“ povzdechla si Bree. „Třeba zase na Jamajku.“\n„Jamajka se mi líbí,“ řekl Ali.\n„Místo toho jedeme do hor,“ řekl jsem.\n„Jak dlouho tam budeme muset být?“ zasténala Jannie.\n„Tak dlouho, jak bude trvat proces s mým bratrancem,“ odpověděl jsem.\n„To by mohl být třeba měsíc!“ zasténala.\n„To asi ne,“ řekl jsem. „Ale vyloučit to nemůžu.“\n„Bože, tati, jak se mám udržet ve formě na podzimní sezónu?“\nMoje dcera, nadaná běžkyně, začala být poté, co na začátku léta vyhrála velké závody, posedlá tréninkem.\n„Budeš trénovat dvakrát týdně kousek od Raleighu s týmem schváleným Asociací amerických univerzit,“ řekl jsem. „Jezdí na stadion tamní střední školy trénovat ve větší nadmořské výšce. Tvůj trenér dokonce řekl, že ti to prospěje, takže prosím, už dost o tvém tréninku. Je to vyřešené.“\n„V jaký nadzemský výšce je Starksville?“ zeptal se Ali.\n„nadmořské,“ opravila ho nana, bývalá učitelka angličtiny a zástupkyně ředitele střední školy. „Je to výška měřená od hladiny moře.“\n„Budeme asi šest set metrů nad mořem,“ řekl jsem a pak ukázal před sebe k nezřetelným obrysům hor. „O něco výš, za těmi hřebeny.“\nJannie chvilku mlčela a pak se zeptala: „Je Stefan nevinný?“\nZamyslel jsem se nad vznesenými obviněními. Stefan Tate byl učitel tělocviku obviněný z mučení a zavraždění třináctiletého chlapce jménem Rashawn Turnbull. Byl také syn sestry mé zesnulé matky a –\n„Tati?“ ozval se Ali. „Je nevinný?“\n„Scootchie si to myslí,“ odpověděl jsem.\n„Mám ji ráda,“ řekla Jannie.\n„To já taky,“ řekl jsem a pohlédl na Bree. „Takže když zavolá, přijedu.“\nnaomi „Scootchie“ Crossová je dcera mého zesnulého bratra Aarona. Před lety, když chodila na práva na Dukeově univerzitě, ji unesl vrah a sadista, který si říkal Casanova. Měl jsem to štěstí, že se mi ji podařilo najít a zachránit, a tvrdá zkouška mezi námi vytvořila vazbu, která přetrvala dodnes.\nMinuli jsme pole porostlé kukuřicí na pravé straně a borový les nalevo.\nZabraný do vzpomínek jsem to místo poznal a sevřel se mi žaludek, protože jsem věděl, že na konci toho pole bude cedule vítající mě zpátky ve městě, které mi vyrvalo srdce z těla, ve městě, kde jsem strávil část života, na kterou jsem se snažil zapomenout.\nCeduli, která označovala hranice mého problematického dětství, jsem si pamatoval jako dřevěnou, vybledlou a zarostlou kudzu. Teď však ta cedule byla z plechu, měla vytlačený nápis a byla celkem nová a prosta popínavých rostlin. VÍTEJTE VE STARKSViLLE,\n21 010 OByVATEL Za cedulí jsme minuli dvě dávno opuštěné továrny postavené z cihel. Byly obehnané drátěným plotem, na kterém visely varovné cedule oznamující brzkou demolici, neměly okna\na rozpadaly se. Z hlubin paměti se mi vynořila informace, že v první továrně se vyráběly boty a ve druhé povlečení. Věděl jsem to proto, že když jsem byl malý, pracovala moje matka v té na povlečení, než podlehla cigaretám, chlastu, drogám a nakonec rakovině plic.\nPohlédl jsem do zpětného zrcátka a ze sevřeného obličeje své babičky jsem vyčetl, že ji také pronásledují vzpomínky na moji matku, její snachu, a nejspíš i na jejího syna, mého zesnulého otce. Projeli jsme kolem ošuntělého nákupního centra, které jsem si nepamatoval, a pak jsme minuli prázdnou samoobsluhu Piggly Wiggly, kterou jsem si matně vybavoval.\n„Kdykoliv mi máma dala niklák, šel jsem sem a koupil si čokoládovou tyčku nebo Mr. Pibb,“ řekl jsem a ukázal na obchod.\n„niklák?“ podivil se Ali. „Jak sis mohl koupit tyčinku za niklák?“\n„Za mých časů to bylo penny, mladíku,“ řekla nana.\n„Co je Mr. Pibb?“ zeptala se Bree, která vyrostla v Chicagu.\n„Limonáda,“ odpověděl jsem. „Myslím, že švestková šťáva s bublinkami.“\n„To je nechutný,“ ušklíbla se Jannie.\n„ne, vlastně to bylo dobré,“ řekl jsem. „Trochu jako Dr Pepper. Máma ji měla ráda. A táta taky. Pamatuješ, nano?“\n„Jak bych mohla zapomenout?“ povzdechla si babička.\n„Všimli jste si, že se o nich nikdy nezmiňujete jménem?“ řekla Bree.\n„Christina a Jason,“ řekla nana tiše. Znovu jsem se podíval do zpětného zrcátka a uviděl, jak náhle posmutněla.\n„Jaký byli?“ otázal se Ali, aniž odtrhl zrak od iPadu.\nPoprvé za několik desítek let jsem pocítil žal a smutek nad ztrátou matky a otce. neřekl jsem ani slovo.\nPromluvila však babička: „Oba byli krásné, nešťastné duše, Ali.“\n„Jede vlak, Alexi,“ upozornila mě Bree.\nOdtrhl jsem zrak od zpětného zrcátka a uviděl blikající světla a klesající závory. Zastavili jsme za dvěma osobními auty a jednou skříňovou dodávkou a sledovali, jak kolem pomalu rachotí nákladní vagony.\nVybavil jsem si sám sebe (v osmi? devíti?), jak běžím podle těch kolejí až tam, kde vedly skrz les kousek od našeho domu. Byla deštivá noc a já byl z nějakého důvodu moc vyděšený. Proč?\n„Koukněte se na ty chlapy na vlaku!“ zvolal Ali a vytrhl mě z myšlenek.\nna jednom nákladním vagonu stáli dva lidi, jeden černoch a jeden běloch, oba kolem dvaceti. Když se přiblížili k přejezdu, posadili se a spustili nohy z předku kontejnerového vagonu, jako by se chystali na dlouhou cestu.\n„Muže, kteří takhle jezdili na vlacích, jsme nazývali hoboes,“ řekla nana.\n„na tuláky jsou až moc dobře oblečení,“ podotkla Bree.\nJak projížděl vagon se dvěma mladíky kolem, uviděl jsem, o čem Bree mluví. Měli baseballové čepice otočené kšilty dozadu, sluneční brýle, sluchátka, pytlovité šortky, černá trička a lesklé kotníčkové tenisky. Zdálo se, že poznali někoho v autě před námi a oba zamávali se třemi vztyčenými prsty. Z okénka auta se vysunula ruka a pozdrav opětovala.\nPak byli pryč a nedlouho po nich nás minul i poslední, služební vagon vlaku na cestě na sever. Závory se zvedly. Světla přestala blikat. Přejeli jsme koleje. Ta dvě auta odbočovala doprava a já musel zpomalit, abych nechal dodávku zahnout doleva u ukazatele ohlašující hnOJiVA CAinE.\n„Fuj,“ řekl Ali. „Co to tak smrdí?“\nUcítil jsem to také a řekl: „Močovina.“\n„Myslíš jako čůrání?“ zeptala se Jannie znechuceně.\n„Zvířecí moč,“ řekl jsem. „A nejspíš i zvířecí stolice.“\n„Proboha, co tady děláme?“ zasténala.\n„Kde budeme bydlet?“ chtěl vědět Ali.\n„naomi nám zamluvila pokoje,“ řekla Bree. „Jenom se modlím, aby měly klimatizaci. Musí být přes třicet stupňů, a jestli budeme po větru od toho smradu...“\n„Je dvacet sedm,“ řekl jsem, když jsem se podíval na palubní desku. „Už jsme o něco výš.“\nŘídil jsem po paměti, nepamatoval jsem si jména ulic, ale nějak jsem znal cestu do centra Starksville, jako bych tam byl naposled před třemi dny a ne třemi a půl desetiletími.\nMěstské centrum vyrostlo na začátku devatenáctého století okolo obdélníkového náměstí, na kterém dnes stojí socha plukovníka Francise Starka, místního konfederačního hrdiny a syna zakladatele, podle něhož se město jmenuje. Starksville mohlo být dodnes malebné sídlo. Mnoho domů bylo starších, některé z doby před občanskou válkou, jiné s cihlovými průčelími jako ty továrny na periferii.\nMěsto však zasáhla ekonomická krize. na každý obchod, který byl ten čtvrtek otevřený – oděvy, knihkupectví, obchod se zbraněmi a dva s alkoholem – připadaly dva prázdné, se zabělenými výlohami. Všude visely nápisy Na prodej.\n„Pamatuju si doby, kdy Starksville nebylo špatné místo k životu, navzdory zákonům Jima Crowa,“ posteskla si nana.\n„Co jsou Crowovy zákony?“ zeptal se Ali a nakrčil nos.\n„Byly to zákony proti lidem jako my,“ poučila ho a pak ukázala kostnatým prstem na zavřenou lékárnu se sodovkovou fontánou zvanou Lords. „Pamatuju si, že zrovna tamhle byl nápis ,Barevným vstup zakázán‘.“\n„Ty nápisy sundal doktor King?“ otázal se můj syn.\n„Rozhodně se o to zasloužil,“ řekl jsem. „Ale pokud vím, do Starksville nikdy –“\nVtom Jannie vykřikla: „hele, támhle je Scootchie!“\nMoje neteř stála na chodníku před budovou okresního soudu a hádala se s rozrušeně vypadajícím černochem v dobře střiženém šedém obleku. naomi na sobě měla modrou sukni a sako, tiskla si k hrudi hnědý šanon a rezolutně vrtěla hlavou.\nZaparkoval jsem a řekl: „Vypadá zaneprázdněně. Co kdybyste počkali tady? Zjistím, kudy se jede k našemu hotelu.“\nVystoupil jsem do krásného letního dne, aspoň podle washingtonských měřítek. Vlhkost byla překvapivě nízká a vítr přinášel zvuk hlasu mé neteře.\n„Matte, hodláš napadnout každý můj podnět?“ ptala se.\n„Samozřejmě že ano,“ řekl. „Je to moje práce, nepamatuješ?“\n„Tvoje práce je najít pravdu,“ odsekla.\n„Myslím, že pravdu všichni známe,“ opáčil a pak se ohlédl přes rameno na mě.\n„naomi?“ zavolal jsem.\nOtočila se, uviděla mě a náhle z ní spadlo napětí. „Alexi!“\nS úsměvem přiběhla ke mně, objala mě a tiše řekla: „Díky bohu, že jsi tady. Tohle město mě přivádí k šílenství.“\n„Přijel jsem, jakmile to šlo,“ řekl jsem. „Kde je Stefan?“\n„Pořád ve vězení,“ odpověděla. „Soudce odmítá stanovit jakoukoliv kauci.“\nMatt si nás – nebo spíš mě – pozorně prohlížel.\n„Tvůj přítel je okresní prokurátor?“ zeptal jsem se tiše.\n„Představím vás,“ řekla. „Zarachotím mu řetězem.“\n„Jen rachoť,“ řekl jsem.\nnaomi mě dovedla k němu a řekla: „Zástupce okresního prokurátora Matthew Brady, tohle je můj strýc a Stefanův bratranec doktor Alex Cross, v minulosti pracoval v Behavio\nrální jednotce FBi a v současnosti působí jako zvláštní vyšetřovatel washingtonské metropolitní policie.“\nJestli to na Bradyho udělalo dojem, nedal to najevo a bez zájmu mi potřásl rukou. „A proč jste vlastně tady?“\n„Moje rodina a já máme za sebou těžké období, tak jsme si vzali volno, abychom navštívili příbuzné a poskytli mému bratranci trochu morální podpory,“ řekl jsem.\n„no,“ odfrkl si a pohlédl na naomi, „jestli chceš poskytnout panu Tateovi morální podporu, myslím, že bys měla uvažovat o doznání a dohodě.“\nnaomi se usmála. „Tenhle nápad si můžeš strčit tam, kam slunce nesvítí.“\nBrady se příjemně usmál a natáhl ruce dlaněmi nahoru. „Jak chceš, ale já to vidím tak, že jestli se tvůj klient dozná, stráví život za mřížemi. Jestliže ale dojde k procesu, dostane s největší pravděpodobností trest smrti.“\n„Měj se,“ řekla mile a zavěsila se do mě. „Musíme jít.“\n„Rád jsem vás poznal,“ řekl jsem.\n„nápodobně, doktore Crossi,“ odpověděl a odešel.\n„Trochu studený čumák,“ poznamenal jsem, když jsme byli z doslechu a mířili zpátky k mému autu.\n„Takhle se chová od promoce na právech,“ řekla.\n„Takže se znáte delší dobu?“\n„Byli jsme jenom spolužáci,“ vysvětlila naomi a pak nadšeně vyjekla, když Jannie otevřela dveře exploreru a vystoupila.\nZa pár okamžiků byli všichni venku na chodníku a objímali naomi, která nedokázala pochopit, jak mohla Jannie tak vyrůst a zesílit, a oči se jí zalily slzami, když ji políbila moje babička.\n„Ty vůbec nestárneš, nano,“ zvolala naomi užasle. „Máš snad někde na půdě schovaný obraz, který stárne místo tebe?“\n„Obraz Reginy Crossové,“ uchechtla se nana.\n„Tak ráda vás všechny vidím!“ zvolala naomi a pak trochu posmutněla. „Jenom si přeju, aby to bylo za jiných okolností.“\nMoje žena řekla: „Přijdeme na to, co se skutečně stalo, dosáhneme Stefanova propuštění a užijeme si hezkou dovolenou.“\nnaomi posmutněla ještě víc. „To se snáz řekne, než udělá, Bree. Ale vím, že na vás čekají tety. Co kdybyste jeli za mnou?“\n„Můžu jet s tebou, Scootchie?“ zeptala se Jannie.\n„Jasně že můžeš,“ přikývla naomi a ukázala přes ulici. „Můj je támhleten červený chevrolet.“\nVyjeli jsme z centra a pokračovali obytnými čtvrtěmi, které byly plné ostrých kontrastů. Domy byly buď zchátralé, nebo čerstvě natřené. Auta byla buď zbrusu nová, nebo na pokraji rozpadu. A lidé, které jsme viděli, byli oblečení buď ošuntěle, nebo podle nejnovější městské módy.\nVjeli jsme na starý most klenoucí se nad Stark River Gorge. Žulové stěny strže byly šest pater vysoké a mezi nimi se tísnila řeka, která se zpěněná hnala přes obrovské balvany. Dole v divoké vodě spatřil Ali kajakáře.\n„Můžu to taky zkusit?“ vykřikl.\n„Ani ve snu,“ odvětila nana pevně.\n„Protože ta strž je místo smrti,“ vysvětlila. „Jsou tam všemožné neviditelné proudy a pod hladinou skalní plotny a klády. Polapí tě a už se nedostaneš ven. Když jsem tady vyrůstala, umřelo tam nejméně pět kluků, včetně mého mladšího bratra. Jejich těla se nikdy nenašla.“\n„Fakt?“ podivil se Ali.\n„Fakt,“ potvrdila nana.\nnaomi pokračovala přes most. Překodrcali jsme koleje a vjeli do Birney, velmi zchátralé městské čtvrti. Velká většina bungalovů u silnice zoufale potřebovala láskyplnou péči. Děti si hrály v červeném jílu na předzahrádkách. Vyli na nás psi. Po silnici pobíhaly slepice a kozy. A dospělí sedící na předních schodištích nás podezíravě sledovali, jako by znali všechny, kdo do té nejdrsnější části Starksville přijíždějí, a věděli, že jsme cizinci.\nTísnivý pocit, který se mě zmocnil při pohledu na ceduli vítající ve městě, se vrátil. Začal být skoro nesnesitelný, když naomi odbočila do Loupe Street, slepé ulice plné prasklin\na výmolů v asfaltu končící kruhovým objezdem, u něhož stály jediné tři domy v celé čtvrti, které se zdály být dobře udržované. Každý se chlubil nízkým zeleným plaňkovým plotem chránícím zalévaný trávník a květinami na záhonech před verandou chráněnou sítěmi proti hmyzu.\nZaparkoval jsem za naomi a váhal na sedadle, zatímco moje žena a syn vystoupili. nana také nespěchala a ve zpětném zrcátku jsem zachytil její zachmuřený výraz.\n„Alexi?“ řekla Bree, když se ohlédla do dveří spolujezdce.\n„Už jdu,“ zavolal jsem. Vystoupil jsem a pomohl ven babičce.\nPomalu jsme obešli auto a pak se zastavili a zahleděli se na nejbližší bungalov, jako by v něm bydleli duchové – což byla vlastně z našeho pohledu pravda.\n„Už jsi tady někdy byl, tati?“ zeptal se Ali.\nPomalu jsem vydechl, přikývl a řekl jsem: „V tomhle domě jsem vyrostl, synku.“\n„Můj ty bože, vy už jste tady, teto Regino?“ vykřikla nějaká žena, než Ali a ostatní členové mé rodiny stačili cokoliv říct.\nOdtrhl jsem pohled od domu, kde jsem žil jako chlapec, a uviděl starou ženu o velikosti lokomotivy, oblečenou ve splývavých květovaných šatech a jasně zelených plážových sandálech, jak chvatně sestupuje ze schodů na verandu. Culila se od ucha k uchu a lomila rukama nad hlavou jako na venkovní bohoslužbě nějakého potulného pastora.\n„Connie Lou?“ vykřikla nana. „Mladá dámo, vidím, že jsi od předloňského léta, co jsi u nás byla na návštěvě, zhubla.“\nConnie Lou Parksová byla vdova po bratrovi mé matky. Teta Connie opravdu za dobu, kdy jsme ji neviděli, zhubla, ale stále měla figuru fotbalového obránce. Když ji však ba\nbička pochválila, roztřáslo se její mohutné tělo blahem, sevřela nanu v náručí a mlaskavě ji políbila na tváře.\n„Proboha, Connie,“ řekla nana. „nemusíš mě poslintat.“\nTetě to přišlo vtipné a políbila ji znovu. Babička ji musela zarazit otázkou: „Jak se ti podařilo shodit?“\n„Přešla jsem na paleodietu a začala každý den chodit,“ prohlásila pyšně teta Connie a opět se rozesmála. „Shodila jsem dvaadvacet kilo a zlepšila se mi cukrovka. Alexi Crossi, a teď ty! Pojď se přivítat!“\nRozevřela náruč a stiskla mě v medvědím objetí. Pak ke mně vzhlédla vlhkýma očima. „Děkuju, že jsi přijel pomoct Stefanovi. hrozně moc to pro nás znamená.“\n„To se rozumí samo sebou. Vůbec jsem se nerozmýšlel,“ řekl jsem.\n„Určitě ano, to je pochopitelné,“ řekla věcně a pak šla obejmout a olíbat Bree a děti, hezky jednoho po druhém. nana mi vždycky říkala, že pro tetu Connie nebyl nikdy nikdo cizí. Babička měla pravdu. Všechny moje vzpomínky na ni byly plné úsměvů a nakažlivého smíchu.\nKdyž jsme si odbyli přivítání, teta Connie se na mě podívala a kývla směrem k bungalovu. „nebude ti vadit bydlet tady? Je celý přestavěný. Vůbec ho nepoznáš.“\nPochybovačně jsem řekl: „Teď tam nikdo nebydlí?“\n„Moje Karen a její rodina, ale ti budou nejméně do konce léta u moře v Golfském zálivu pečovat o Peteovu maminku, která je na tom hodně špatně. Mluvila jsem s nimi. Souhlasí s tím, když vám to bude vyhovovat.“\nPohlédl jsem na Bree, která poznala, že zvažuji cenu pobytu v hotelu na jedné straně a bydlení zadarmo na druhé, a řekl jsem: „Jasně, vyhovuje mi to.“\nTeta Connie se usmála a objala mě. „Dobře. no, ubytujeme vás tam, jakmile vás nakrmíme. Kdo má hlad?“\n„Já,“ ozval se Ali.\n„hattie připravuje u sebe doma úplnou hostinu,“ řekla Connie Lou. „Umyjete se po cestě a pak se pořádně najíme a popovídáme si.“\nTeta byla takový přírodní živel, že ji Ali, Jannie a naomi bez váhání následovali. Bree natáhla ruku, aby pomohla naně, a tázavě na mě pohlédla.\n„hned budu u vás,“ řekl jsem. „Myslím, že poprvé tam potřebuju jít sám.“\nPoznal jsem, že to moje žena úplně nechápe. Pochopitelně, moc jsem jí toho o svém dětství neřekl, protože můj život vlastně začal dnem, kdy nana vzala mě a své bratry k sobě.\n„Dělej, co musíš,“ řekla Bree.\nBabička na mě klidně pohlédla a řekla: „ničím jsi to nezavinil, slyšíš? nemohl jsi s tím nic dělat, Alexi Crossi.“\nnana se mnou takhle několik prvních let poté, co si mě vzala k sobě, mluvila často, učila mě, abych se nespojoval se sebedestrukcí jiných, ukazovala mi, že existuje lepší cesta kupředu.\n„Já vím, nano,“ řekl jsem a otevřel branku.\nKdyž jsem však stoupal na verandu chráněnou sítěmi proti hmyzu, cítil jsem se zvláštně a rozpolceně, jako ještě nikdy v životě. Bylo to, jako by ve mně byli dva lidé: schopný detektiv, milující manžel a oddaný otec, který kráčí k tichému domku na Jihu, a nejistý a ustrašený chlapec, jenž se plahočí k domovu, který by mohl být stejně tak plný hudby, lásky a radosti jako křiku, vřavy a šílenství.\nTeta Connie měla pravdu. nepoznával jsem to tam.\nněkdy v minulých desetiletích byl vnitřek bungalovu vybourán a jeho vnitřní uspořádání se úplně změnilo. Povědomá mi byla jenom veranda. Vstupní chodba, kde jsme si\nnechávali boty, byla pryč. Stejně tak i zídka, jež oddělovala kuchyň od obytného prostoru, kde jsme si já a moji bratři Charlie, Blake a Aaron hrávali a dívali se na televizi při těch příležitostech, kdy fungovala.\nnový nábytek byl hezký a televize s plochou obrazovkou velká. V kuchyni stála nová linka, sporák, lednice i myčka. Bylo tam také víc oken a to šeré místo, kde jsme dřív jedli u ošklivého umakartového stolu, bylo teď jasné a veselé, s vestavěným snídaňovým koutem.\nJak jsem tam stál, skoro jsem viděl svoji matku v jednom z těch lepších rán, oblečenou do potrhaného županu, ale zářící jako královna krásy, když kouřila cigaretu Kent s filtrem a připravovala pro nás vafle s volskými oky a zpívala si se Samem Cookem na frekvenci WAAA 0 AM vysílající z Winston-Salemu:\n... čekám už dlouho, ale vím, že změna přijde...\nTo byla její oblíbená píseň a měla úžasný chraplavý gospelový hlas vytrénovaný v baptistickém kostele jejího otce. Zatímco jsem poslouchal matčin zpěv znějící v mé hlavě a stál při tom v kuchyni, kde nám kdysi zpívala, vzlykl jsem a pak se rozplakal.\nAsi jsem držel svoji matku zavřenou v jedné z těch zamčených krabic ve své mysli tak dlouho, až jsem si myslel, že jsem tragédii jejího života dávno překonal. Zjevně to nebyla pravda. Bývala chytrá, citlivá a moc zábavná. Měla cit pro jazyk a hudbu. Dokázala z hlavy skládat písně, a při těch vzácných příležitostech, kdy jsem ji slyšel zpívat v kostele, jsem měl pocit, jako by do ní vstoupil anděl.\nAle byly jiné chvíle, příliš mnoho chvil, kdy se jí zmocnili démoni. Když jí bylo dvanáct, její otec spáchal sebevraždu přímo před jejíma očima, a to ji na zbytek jejího krátkého života emocionálně zmrzačilo. hledala útěchu ve vodce a heroinu a několik let před tím, než umřela, jsem ji zřídka viděl střízlivou.\nŘekl jsem, že se jí zmocnili démoni, ale ve skutečnosti to byly vzpomínky kvasící v její mysli zmatené drogami a chlastem, co stvořilo to monstrum, kterým se někdy pozdě v noci stávala. Ve svých postelích jsme ji slýchali, jak oplakává mrtvého otce nebo na něj ječí. Jedné z těch nocí dostala záchvat, rozbíjela věci a proklínala boha i nás všechny.\nVšechny děti závislých rodičů hrají různé role a různě se vyrovnávají se svou situací. Moji bratři se stáhli do sebe, když byla matka zfetovaná a představovala pro nás nebezpečí. Mým úkolem bylo nejdřív zabránit, aby ublížila sama sobě, a později zvednout ji z podlahy a uložit do postele. V jazyce psychoterapeuta jsem hrál role hrdiny a pečovatele.\nJak jsem tam stál, vybavoval jsem si všechny ty chvíle, na které jsem chtěl zapomenout, a náhle jsem jasně pochopil, že mě moje matka stvořila i jinak než jen fyzicky. Od raného věku jsem se musel vyrovnávat s chaosem a chaotickými lidmi, musel jsem potlačovat strach a nutit se pochopit nemocné mysli a poradit si s nimi. Tyto pracně nabyté schopnosti mě nevyhnutelně dovedly k mému životnímu poslání, na Univerzitu Johna hopkinse pro doktorát z psychologie a pak k policejní práci. A z těchto a dalších důvodů jsem si uvědomil, že navzdory všemu tomu šílenství a ztrátě jsem matce vděčný a jsem rád, že jsem její syn.\nUtřel jsem si slzy a vyšel z kuchyně do chodby vedoucí k ložnicím. Když jsem byl kluk, byly v domě jenom dvě, a měli jsme jedinou ubohou koupelnu. Při rekonstrukci přibyla ještě jedna, velký pokoj, kde jsem spal se svými bratry, byl rozdělený na dva. V obou teď stály patrové postele.\nPřestal jsem vnímat všechny zvuky v domě okolo mě, pohlédl do dávné minulosti a vybavil si svého otce za těch lepších večerů, střízlivého a zábavného, když mně a bratrům vyprávěl, jak nás vezme na Bourbon Street v new Orleansu, abychom si poslechli jazz.\nMusíte mít sny, připomínal nám vždycky, než zhasl. Musíte mít sny a musíte –\n„Stát!“ vykřikl nějaký muž. „Ruce vzhůru tak, abych je viděl!“\nLekl jsem se, ale zvedl jsem ruce a zároveň se ohlédl přes rameno a chodbou do kuchyně. Dva muži v civilu s policejními odznaky pověšenými na krku na mě mířili pistolemi.\n„na kolena!“ vyštěkl vyšší a mladší z těch dvou, hubený, šlachovitý černoch něco přes třicet. Druhý policista v civilu byl běloch přes padesát, obtloustlý, s poďobaným obličejem a prořídlými nahnědo obarvenými vlasy.\n„Co se děje, detektivové?“ zeptal jsem se, aniž jsem se pohnul.\n„Dopustil jste se vloupání do domu mého dobrého kamaráda,“ řekl černý policista.\n„Tenhle dům patří Connie Lou Parksové, mojí tetě, která mě pustila dovnitř a která ho pronajímá své dceři, mé sestřenici Karen, a odhaduju i vašemu kamarádu Peteovi,“ řekl jsem. „Já tady bydlel jako dítě a mimochodem jsem taky polda.“\n„To určitě,“ utrousil ten starší.\n„Můžu vám ukázat svůj průkaz?“\nRozevřel jsem sako a odhalil podpažní pouzdro.\n„Zbraň!“ vykřikl černý policista a spolu s kolegou zaujali střeleckou polohu v podřepu.\nPomyslel jsem si, že by mě nejspíš zastřelili, kdybych se pokusil sáhnout pro průkaz, tak jsem zvedl ruku a řekl: „Samozřejmě že mám zbraň. Jsem detektiv z oddělení vražd ve Washingtonu. A vlastně mám zbraně dvě. Kromě glocku čtyřicet mám ještě devítku Ruger LC připnutou k pravému kotníku.“\n„Jméno?“ zeptal se starší polda.\n„Alex Cross. A vaše?“\n„Detektivové Frost a Carmichael. Frost jsem já,“ řekl, když se jeho kolega napřímil. „Takže teď uděláte tohle, Alexi Crossi. Svléknete si sako, pravý rukáv jako první, a hodíte ho sem.“\nnemělo smysl se s nimi hádat, tak jsem udělal, co chtěl, a hodil své lehké sportovní sako do chodby.\n„Kryj mě, Carmichaele,“ řekl starší policista a klekl si tak, aby mě jeho kolega stále měl v palebném poli.\nChovali se přesně podle příručky. neznali mě a postupovali tak, jak by postupoval každý zkušený policista ve Washingtonu včetně mě.\nKdyž se Frost dostal k mému saku, řekl jsem: „Levá náprsní kapsa.“\nS pohledem upřeným na mě o několik kroků ucouvl, stále v podřepu, a vylovil náprsní tašku s mým průkazem a odznakem.\n„Skloň zbraň, Lou,“ řekl Frost. „Je ten, za koho se vydává. Doktor Alex Cross, oddělení vražd.“\nCarmichael zaváhal, pak trochu sklonil pistoli a zeptal se: „Máte povolení nosit skrytou zbraň ve státě Severní Karolína, doktore Crossi?“\n„Mám federální zbrojní průkaz,“ odpověděl jsem. „Býval jsem u FBi. Je tam, za policejním průkazem.“\nFrost ho našel a kývl na svého parťáka.\nCarmichael se zatvářil podrážděně, ale vrátil pistoli do pouzdra. Frost udělal totéž, pak zvedl moje sako, oprášil ho a podal mi ho spolu s mými dokumenty.\n„Mohl byste nám povědět, co tady děláte?“ otázal se Carmichael.\n„Zabývám se případem Stefana Tatea. Je to můj bratranec.“\nCarmichael strnul. Frost vypadal, jako by mu stouply do krku žaludeční šťávy.\nFrost řekl: „Starksville není žádné velkoměsto, detektive Crossi, ale jsme dobře vyškolení profesionálové. A váš bratranec Stefan Tate? Ten zkurvysyn je na sto procent vinný.“\nKdyž jsem kráčel přes kruhový objezd na Loupe Street ke třetímu bungalovu, slyšel jsem, jak za mnou odjíždí policejní auto, a přemýšlel jsem o síle důkazů proti mému mladému bratranci. Musel jsem naomi přimět, aby mi je ukázala, a –\nSkrz síťové dveře ke mně dolétl živý hlas tety Connie následovaný smíchem žen a chechotem mužů nad něčím, co řekla. Vítr změnil směr a přinesl jakousi záhadnou a úžasnou vůni z kuchyně mé tety hattie Parksové Tateové, mladší sestry mé zesnulé matky. Tyhle vůně jsem necítil pětatřicet let, ale vyvolaly vzpomínky na dětství: jak jsem stoupal po těch samých schodech, cítil tytéž vůně a natahoval ruku k síťovým dveřím, dychtivý být co nejdřív uvnitř.\nTenhle dům byl jedním z mých útočišť, pomyslel jsem si, když jsem si vzpomněl, jaký tam panoval klid a pořádek ve srovnání s obvyklým chaosem přes ulici. na tom se nic nezměnilo, usoudil jsem, když jsem přes síť nahlédl dovnitř a uviděl svoji rodinu sedět v h attiině uklizeném domě u talířů naložených jejím báječným jídlem se spokojenými výrazy ve tvářích.\n„Ťuk, ťuk,“ řekl jsem, když jsem otevřel dveře a vstoupil.\n„Tati!“ zavolal Ali z proutěného křesla a zamával na mě kostí. „Musíš ochutnat pečeného králíka tety hattie!“\n„A její bramborový salát!“ dodala Jannie a blaženě protočila oči.\nhattie Tateová vyběhla z kuchyně, utírala si ruce do zástěry a usmívala se od ucha k uchu. „Propána, Alexi, proč ti tak dlouho trvalo přijít mě navštívit?“\nneviděl jsem matčinu sestru skoro deset let, ale teta hattie nezestárla ani o den. i když jí bylo přes šedesát, byla stále štíhlá a vysoká, s krásným oválným obličejem a širokýma očima ve tvaru mandlí. Už jsem zapomněl, jak moc je podobná mé matce. Znovu se ve mně probudil dávno pohřbený žal.\n„Omlouvám se, teto hattie,“ řekl jsem. „Já...“\n„na tom nesejde,“ mávla rukou a rozplakala se. Doběhla ke mně a objala mě. „Dodal jsi mi naději už jenom tím, že jsi tady.“\n„Uděláme pro Stefana všechno, co půjde,“ slíbil jsem.\nhattie se rozzářila přes slzy a řekla: „Věděla jsem, že přijedeš. Stefan to věděl taky.“\nnež mohla teta odpovědět, došoural se do místnosti muž kolem pětasedmdesáti s chodítkem. na sobě měl pantofle, hnědé tepláky a pytlovité bílé tričko. Rozhlédl se kolem, zatvářil se zmateně a pak znepokojeně.\n„hattie!“ vykřikl. „V domě jsou cizí lidi!“\nMoje teta se bleskem mihla přes pokoj a řekla konejšivě: „To je v pořádku, Cliffe. Jsou to jenom příbuzní. Alexova rodina.“\n„Alexova?“ podivil se.\n„To jsem já, strejdo Cliffe,“ řekl jsem a přistoupil k němu. „Alex Cross.“\nStrýc na mě několik okamžiků nepřítomně zíral, zatímco ho hattie vzala za loket, pohladila po zádech a řekla: „Alex, syn Christiny a Jasona. Pamatuješ?“\nStrýc Cliff zamrkal, jako by v temnotě své selhávající mysli zahlédl něco jasného. „ne,“ řekl. „Ten Alex je jenom ustrašený malý kluk.“\nChabě jsem se na něho usmál. „Ten kluk vyrostl.“\nStrýc Cliff si olízl rty, ještě chvilku si mě prohlížel a pak řekl: „Jsi vysoký jako ona. Ale máš jeho obličej. Kde teď je tvůj táta?“\nhattiin výraz se bolestně sevřel. „Jason umřel už dávno, Cliffe.“\n„Opravdu?“ podivil se Cliff a oči se mu zaleskly.\nhattie přitiskla tvář k jeho rameni a řekla: „Cliff měl tvého otce moc rád, Alexi. Byl to jeho nejlepší přítel. Je to tak, Cliffe?“\n„Kdy Jason umřel?“\n„Před pětatřiceti lety,“ odpověděl jsem.\nStrýc se zamračil a řekl: „ne, to... ach... Christina leží vedle Brocka, ale Jason, ten je...“\nTeta naklonila hlavu ke straně. „Cliffe?“\nJejí manžel se opět zatvářil zmateně. „Ten měl tak rád blues, Jason.“\n„A jazz,“ doplnila nana.\n„Blues měl nejradši,“ trval na svém Cliff. „Předvedu vám, jaké.“\nhattie změkla. „Chceš svoji kytaru, zlato?“\n„Šestistrunku,“ řekl a odšoural se sám k židli, jako by tam nikdo jiný nebyl.\nTeta hattie zmizela a brzy se vrátila s šestistrunnou steel kytarou, kterou jsem si matně pamatoval z dětství. Když si ji strýc vzal a začal zpaměti hrát nějakou starou bluesovou melodii, bylo to, jako by čas začal ubíhat pozpátku a já uviděl sama sebe jako pěti nebo šestiletého kluka sedícího tátovi na klíně a poslouchajícího, jak Cliff hraje tutéž kovově znějící skladbu.\nMatka byla v té vzpomínce také. Držela v ruce sklenku, seděla vedle mých bratrů a povzbuzovala Clifforda, aby pokračoval. Ta vzpomínka byla tak reálná, až jsem měl na okamžik pocit, jako by rodiče byli v místnosti se mnou.\nStrýc přehrál celou píseň a skončil s rozmáchlým gestem, které ukázalo, jak dobrý kdysi býval. Všichni mu zatleskali. Rozzářil se a řekl: „Jestli se vám to líbilo, musíte přijít dneska večer na koncert, slyšíte?“\n„Jaký koncert?“ zeptal se Ali.\n„Cliff and the Midnights,“ odpověděl strýc, jako by to Ali měl vědět. „hrajeme v centru v...“\nOdmlčel se a jeho zmatenost se vrátila. Rozhlédl se po své ženě a řekl: „hattie? Kde že to dneska hraju? Víš, že nesmím přijít pozdě.“\n„nepřijdeš,“ ujistila ho a vzala si od něho kytaru. „Dohlédnu na to.“\nStrýc se nad tím chvilku zamyslel a řekl: „Všichni už nastoupili, hattie.“\n„Všichni už nastoupili, Cliffe,“ zopakovala a odložila kytaru stranou. „Večeře se podává v jídelním voze. Máš hlad, Cliffe?“\n„Moje směna skončila?“ zeptal se překvapeně.\nTeta na něj pohlédla a řekla: „Budeš mít pauzu, zlato. Seženu ti talíř, přinesu ti ho do jídelního vozu. Connie? Odvedeš ho?“\n„Kde je Malíček?“ otázal se Cliff, zatímco k němu přispěchala Connie Lou.\n„Víš přece, že je dole na Floridě,“ řekla. „Tak pojď. A vezmi si chodítko. Ve vlaku se dá snadno upadnout.“\n„nesmysl,“ odsekl Cliff a vstal. „Pracuju ve vlacích už pětadvacet let a nikdy jsem neupadl.“\n„Stejně si ho vezmi,“ prohlásila teta Connie a následovala ho, když se šoural pryč chodbou.\n„Omlouvám se za to,“ řekla teta hattie všem.\n„není se za co omlouvat,“ namítla nana.\nTeta hattie sepjala ruce, nešťastně přikývla, pak se otočila a odešla do kuchyně. Stál jsem tam s pocitem viny, že jsem sem nepřijel dřív a neviděl se se strýcem, když na tom byl ještě dobře.\n„Alexi, běž si vzít něco k jídlu, ať si s Alim můžeme jít přidat,“ řekla Bree.\n„nech tam něco i pro mě!“ ozvala se Jannie.\nnásledoval jsem tetu hattie do kuchyně. Stála u dřezu s rukou na ústech a zdálo se, že má co dělat, aby se nerozplakala.\nPotom mě však uviděla a nasadila statečný úsměv. „Posluž si, Alexi.“\nVzal jsem si z kuchyňského stolu talíř a začal si nakládat pečeného králíka, bramborový salát, salát z fazolí a hub a silné krajíčky domácího chleba, zdroj jedné z těch úžasných vůní, které jsem venku cítil.\n„Jak dlouho už to víte?“ zeptal jsem se.\n„Že Cliff trpí demencí?“ opáčila hattie. „Diagnózu známe pět let, ale zapomínat začal už před více než devíti.“\n„Staráš se o něho sama?“\n„Pomáhá mi Connie Lou,“ řekla. „A Stefan.“\n„Z čeho žijete?“\n„Z Cliffovy železničářské penze a podpory.“\n„i tak to máš těžké.“\n„To ano,“ připustila a odhrnula si vlasy dozadu. „A teď to všechno se Stefanem...“ hattie se zarazila, rozhodila ruce a vypravila ze sebe: „Je moje zázračné dítě. Jak by moje zázračné dítě mohlo...“\nVzpomněl jsem si, jak doktoři říkali hattie a Cliffovi, že nikdy nebudou mít děti, a ona pak po třicítce zničehonic počala Stefana.\nOdložil jsem talíř a chtěl jsem ji jít utěšit, když přiběhl Ali a řekl: „Tati! Přísahám bohu, venku je snad miliarda světlušek!“\nKdyž jsem vyšel na verandu, byla už tma. Venku poletovaly tisíce světlušek, množství, jaké jsem od dětství neviděl. Vybavil jsem si, jak mě strýc Clifford a moji bratři učili chytat je do zavařovaček, a vzpomněl si, jak jsem žasl nad tím, kolik světla jen dvě nebo tři dokážou vytvořit.\nJako by mi četla myšlenky, teta hattie řekla: „Chceš, abych mu přinesla zavařovačku, Alexi?“\n„To by bylo prima.“\n„Mezi sklem do tříděného odpadu mám jednu velkou,“ řekla a otočila se, aby pro ni došla.\nVšichni jsme vyšli na hattiinu zahrádku a sledovali světlušky tančící a blikající jako vzdálené hvězdy. Dojímalo mě dívat se, jak se je Ali učí chytat, vědomí, že dělá něco, o čem jsem si myslel, že jsem to ztratil už před dávnými lety.\nBree se do mě zavěsila a řekla: „nad čím se usmíváš?“\n„nad dobrými vzpomínkami,“ odpověděl jsem a ukázal na světlušky. „V létě tady bývaly vždycky. Je to... já nevím.“\n„Uklidňující?“ nadhodila nana.\n„Spíš neskutečné,“ řekl jsem.\nnež stačila moje žena zareagovat, dolehl k nám z ulice křik.\n„Když s náma vyjebete, můžete se těšit na tohle!“\nObrátil jsem se k pohledu, při kterém mi ztuhla krev v žilách.\nO kus dál v ulici, pod jednou z mála pouličních lamp, se dva černošští chlapci něco přes patnáct snažili dostat z pout na zápěstích, od nichž vedl provaz ovládaný třemi staršími mladíky oblečenými v hip-hopovém stylu. Dva vpředu byli bílí, třetí vzadu černý. Zdálo se, že všem třem dělá sadistickou radost táhnout ty dva za sebou, posmívat se jim a pobízet je ke spěchu, pokud vědí, co je pro ně dobré. Ti dva vypadali jako otroci připoutaní k sobě řetězy a to mě rozčílilo.\nPohlédl jsem na Bree, která se tvářila stejně pobouřeně, jak jsem se cítil já.\n„nestrkej do toho nos, Alexi,“ varovala mě teta Connie. „Je to sršní hnízdo, abys věděl. Můžeš se zeptat Stefana.“\ninstinkt mi velel neposlechnout ji, rozběhnout se tam dolů a zarazit to barbarství.\n„Poslechni ji,“ přidala se teta hattie. „Je to nějaký místní gang a ti dva jenom procházejí přijímacím obřadem.“\nTou dobou už zahnuli doleva na Dogwood Road a zmizeli.\n„Ale oni měli ty kluky přivázaný na provazu, tati,“ protestovala Jannie. „není to nezákonný?“\nJá to viděl stejně. Ti chlapci nemohli být dost staří, aby se dal vzít v potaz jejich souhlas. Spolkl jsem však hořkou pachuť v ústech a přinutil se zůstat na tetině zahrádce obklopený světluškami a nočními zvuky Severní Karolíny, kuňkáním žab, zpěvem cikád a houkáním sov, tak podivně povědomým a zlověstným.\n„Říkala jsi, aby se na ten gang zeptal Stefana,“ připomněla Bree.\nTeta Connie pohlédla na tetu hattie a ta řekla: „Detaily neznám, ale myslím, že s nimi měl nějaké problémy ve škole. Stejně jako Patty.“\n„Kdo je Patty?“ zeptala se Bree.\n„Stefanova snoubenka,“ odpověděla hattie. „A další učitelka tělocviku.“\n„Jaké problémy měl Stefan ve škole?“ otázal jsem se naomi.\nMoje neteř zívla a řekla: „Poslechneš si to ráno od něho.“\nAli zíval také. A nana vypadala hodně ospale.\n„Dobře, pro dnešek to zabalíme,“ řekl jsem. „Jdeme spát.“\nObjal jsem tetu Connie a otočil se, abych udělal totéž tetě hattie, která vypadala nervózně. Tichým hlasem řekla: „Chci, abys byl opatrný, Alexi.“\nUsmál jsem se a řekl: „Už jsem velký kluk. Mám dokonce odznak a pistoli.“\n„Já vím,“ řekla. „Ale byl jsi strašně dlouho pryč a možná ses snažil zapomenout, ale tohle městu umí být kruté.“\nVnímal jsem staré emoce, které ve mně kypěly jako láva chystající se vyřinout z dávno nečinné sopky.\n„nezapomněl jsem,“ řekl jsem a políbil ji na tvář. „Jak bych mohl?“\nTeta Connie se zdržela, aby pomohla tetě hattie uklidit. Odvedl jsem svoji rodinu zpátky přes kruhový objezd k našemu bungalovu a mým špatným vzpomínkám.\n„Jsou prima,“ poznamenala Bree. „Milí.“\n„To jsou,“ souhlasila nana. „Páni, že je tady ale chladný vzduch, co?“\nVšichni jsme se shodli, že počasí ve Starksville se s washingtonským létem nedá srovnat.\n„Smutné to s tvým strýčkem,“ řekla Jannie. „Asi jsem nikdy neviděla nikoho, kdo není jako nana, víš?“\n„Kdo není jako já?“ podivila se babička.\n„Chytrý, nano,“ řekla Jannie. „Však ty mi rozumíš.“\n„To jako že mám pořád všech pět pohromadě?“ řekla nana. „To může být požehnání i prokletí.“\n„Proč prokletí?“ zeptal se Ali, když jsme došli k autu.\n„V dlouhém životě se vyskytnou věci, na které je lepší nemyslet, mladíku, zvlášť v noci,“ odpověděla tiše. „Právě teď potřebuje tahle stařena jít do postele.“\nJannie ji odvedla do domu a já začal vykládat auto. Dcera se vrátila, aby mi pomohla, zatímco Bree šla uložit Aliho.\n„Tati, čím to je, že lidi stárnou každý jinak?“ zeptala se.\n„Za to může spousta věcí,“ odvětil jsem. „Určitě genetika. Stravovací návyky. A jestli jsi aktivní duševně i tělesně.“\n„nana je,“ řekla Jannie. „Pořád si čte nebo nám s něčím pomáhá, chodí na dlouhý procházky.“\n„nejspíš bude žít do stovky,“ řekl jsem.\n„Sázím na to,“ řekl jsem a vytáhl z kufru další těžkou tašku.\n„Tak já taky,“ řekla Jannie a následovala mě síťovými dveřmi na verandu. „Tati?“\n„Jo?“ řekl jsem a zastavil se, abych se na ni ohlédl.\n„Mrzí mě, že jsem byla cestou sem tak protivná,“ řekla.\n„nebyla jsi protivná. Jenom trochu nedůtklivá.“\nZasmála se. „Jsi hodnej.“\n„Jaký to je? Myslím vrátit se sem po tolika letech,“ zeptala se.\nPoložil jsem tašku, zadíval se síťovými dveřmi na světlušky a ozářená okna tetiných domů a zachytil jsem ve vzduchu nějakou sladkou vůni.\n„Svým způsobem se zdá, že se tady nic nezměnilo, jako bych odjel včera,“ řekl jsem. „Ale na druhou stranu mám pocit, jako by se tady odehrál úplně jiný život, na který si pořádně nepamatuju, jako by ho prožil někdo jiný.“\nnavzdory stropnímu větráku jsem se budil zhruba každou hodinu, když skrz Starksville rachotil vlak. Krátce po rozbřesku mě definitivně probudilo skřehotání sojek chocholatých hádajících se ve větvích borovic za bungalovem.\nJak jsem tam ležel vedle Bree a naslouchal tomu pronikavému volání, pracně jsem si vybavoval, jak jsem byl mladý, ne víc než čtyř nebo pětiletý. Lehával jsem v posteli s přikrývkou přes hlavu, přestože jsem byl vzhůru, zatímco moji bratři spali. Vzpomněl jsem si, že okno bývalo otevřené a venku švitořili ptáci. Také se mi vybavilo, že mi ti ptáci naháněli strach, jako by to bylo jejich volání, co mě nutilo schovat se pod deku.\nTen pocit ve mně zůstal i poté, co se Bree převalila, položila si ruce na hruď a zasténala: „Kolik je hodin?“\n„Musíme si koupit špunty do uší.“\n„Jsou na prvním místě na mém seznamu. Pořád lituješ, že nejsme na Jamajce?“\n„Děsně,“ odpověděla stále se zavřenýma očima. „Ale mám ráda tvoje tety a tebe mám ještě radši. A myslím, že Jannie a Alimu prospěje, když stráví trochu času na maloměstě.“\n„Damon to trochu zažívá ve své škole,“ poznamenal jsem.\nPřikývla. „Je to znát.“\nMůj starší syn Damon přijal práci zástupce vedoucího na letním basketbalovém táboře Kraftovy školy, přípravky v Berkshires, na kterou chodil. Ten samý tábor ho na školu přivedl a díky němu získal stipendium. Účast v tom programu byla pro Damona dost dobrým důvodem pro vynechání tohohle výletu, ale doufal jsem, že za námi přijede aspoň na víkend.\n„Čas se jít osprchovat,“ řekl jsem a odhodil přikrývku.\n„ne tak rychle, kámo,“ zarazila mě Bree.\n„nevím, prostě mě to tak napadlo,“ usmála se.\n„A co ještě tě napadlo?“ zeptal jsem se a přitulil se k ní.\n„Tohle ne,“ zaprotestovala vesele.\n„Kámoš dostal přes prsty.“\nBree mě polechtala a zasmála se. „ne, jenom jsem chtěla, abys mi pár věcí vyjasnil.“\n„Podrobnosti z rodokmenu. Pochází nana ze Starksville?“\nPřikývl jsem. „Vyrostla tady. A hopeovi, její rodina, tady žili už dřív. nanina babička byla otrokyní někde v téhle oblasti.“\n„Fajn, takže tady potkala svého manžela?“\n„Reggieho Crosse. Můj děda byl námořník na obchodní lodi. Vzali se mladí a narodil se jim můj táta. Musela by ses zeptat nany, ale pokud vím, kvůli všemu tomu času strávenému na moři to nebylo dobré manželství. Rozvedla se s Reggiem, když bylo tátovi sedm nebo osm, a odvezla syna do Washingtonu. Při zaměstnání studovala na howardově univerzitě, ale kvůli tomu neměla dost času na syna. Když mu bylo patnáct, vzbouřil se a vrátil se do Starksville k mému dědečkovi.“\n„Správně,“ přitakal jsem a vzhlédl k větráku na stropě. „Ten na něj nejspíš moc nedohlížel, což tátu asi přivedlo na šikmou plochu. Myslím, že nanu trápí, že pak už neměla se\nsvým synem dobrý vztah. Když zemřel, chtěla to asi napravit tím, že si vzala do péče mě a mé bratry.“\n„Odvedla dobrou práci,“ řekla Bree.\n„Doufám, že to tak je. Máš nějaké další genealogické záhady, se kterými ti můžu pomoct?“\n„Jenom jednu. Kdo je Malíček?“\nUsmál jsem se. „Malíček Parks. Conniin jediný syn. Žije na Floridě a pracuje na ropné plošině. Podle všeho vydělává spoustu peněz.“\n„Opravdu se jmenuje Malíček?“\n„ne, Brock. Brock junior,“ řekl jsem. „Malíček je přezdívka.“\n„Přišel o ten pravý, když si ho jako kluk zabouchl do dveří auta.“\nBree se opřela o lokty a pohlédla na mě. „Takže mu dali přezdívku Malíček?“\nZasmál jsem se. „Vím, co chceš říct. Takhle to prostě na maloměstě


Prodej bytů 2+1 v Jeseníku (v okrese) - s cenou od 150 000 Kč, mrkněte na 1 bytů 2+1\nByty 2+1 na prodej Jeseník (okres)\nAktuální nabídka pro prodej bytů 2+1 v Jeseníku (okres)! Pořiďte si jakoukoliv z 1 nemovitostí prodej bytů 2+1 v Jeseníku (celý okres). Pojďme se soustředit vaše nové bydlení s cenou od 150 000 Kč. Pořiďte si některou z položky na prodej bytů 2+1 právě zde a tady v Jeseníku (okres). Krásný výpis a aktuální nabídka pro prodej bytů 2+1 v Jeseníku (okres) pěkně pohromadě a seřazené!\nProdej bytu 2+1 Jeseník\nProdej bytu 2+1 Jeseník je skvělým startovacím bydlením zejména pro mladé páry, které se rozhodli pro společné bydlení. Také senioři, kteří již nechtějí dále nést na svých bedrech tíhu nejrůznějších oprav na rodinných domech, čím dál častěji vyhledávají byty na prodej 2+1 Jeseník. Ačkoliv se to totiž na první pohled nemusí hned zdát, tak malý byt 2+1 Jeseníku prodej má své nepopíratelné výhody. Díky internetovému realitnímu portálu Eurobydleni.cz je můžete u prodeje bytů Jeseník 2+1 objevit také vy.\nByty na prodej 2+1 Jeseník\nProdej bytů 2+1 Jeseník nabízí hledajícím bohaté možnosti na výběr nového bydlení. Záleží tedy pouze na vás, zda se rozhodnete pro bydlení v centru města nebo upřednostníte koupi bytu z inzerátu prodej 2+1 Jeseník v některé z městských částí. Byty na prodej 2+1 Jeseník vás nadchnou také nižší pořizovací cenou, která rozhodně není na úkor komfortnosti bydlení. U bytů 2+1 Jeseníku prodej se můžete těšit na nižší náklady za vytápění, ostatní energie i příspěvky oprav, které jsou často odvozovány od podlahové plochy bytu.\nProdej bytu 2+1 Jeseníku\nProdej bytu Jeseník 2+1 můžete najít v panelových domech i bytovkách. Sami se také můžete rozhodnout, zda upřednostníte bydlení v nízkopodlažním domě, nebo zda vám nevadí bydlení ve vícepatrových domech. U každého inzerátu u nás najdete také podrobné informace prodávané 2+1 Jeseníku. Součástí jsou také kontaktní údaje na realitní makléře, kteří vám zprostředkují osobní prohlídku bytu 2+1 Jeseník k prodeji. Byty 2+1 prodej Jeseník za rozumnou cenu můžete najít, jak v centru Jeseníka, odkud to budete mít blízko do zaměstnání i za veškerým obyvatelským zázemím, tak na okraji.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii byty 2+1 na prodej Jeseník, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 2+1 Jeseník, a to byty 2+1 na prodej Jeseník, pronájem bytu 2+1 Jeseník, dražby bytů 2+1 Jeseník.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii prodej bytů 2+1 Jeseník nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty 2+1 Jeseník, byty 2+1 na prodej Jeseník, pronájem bytu 2+1 Jeseník, dražby bytů 2+1 Jeseník.\nNehledáte byty 2+1 na prodej Jeseník ?\nPokud jste v této kategorii byty 2+1 na prodej Jeseník omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí byty 2+1 na prodej Jeseník\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii byty 2+1 na prodej Jeseník, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr byty 2+1 na prodej Jeseník. Určitě lépe naleznete byty 2+1 na prodej Jeseník, který hledáte.


Remízu z půdy Hodonína zařídil exkluzivním gólem kapitán Petr Švach – FC TVD Slavičín\nSestava: Jelínek – Goňa, Kalus, Elšík, Mezírka – Horáček, Kopilec, P. Švach – Žůrek, Juřica, Kořenek\nStřídali: Salajka, Rožek, Kocián, T. Švach\nV zápase s Hodonínem jsme využili k překvapení všech Pavla Elšíka, který před sezonou oznámil konec kariéry. ,,Donutil nás k tomu stav na pozici stopera. V zápase s Valašským Meziříčí dohrával Tomáš Švach s pochroumaným kotníkem, Kocián ještě není zcela v pořádku, další stoper Fojtík stále ani nezačal trénovat a Kalus měl naštíplou kost. Ten teprve dvakrát trénoval, ale šel do zápasu. S Pavlem byla domluva, že když bude mít ve svém programu prostor a volno, tak nám přijde pomoct. Absolvoval v pátek jeden trénink a šel rovnou do zápasu. U něj jde vidět zkušenost, vidí ten fotbal. Pro něj to byla jako jízda na kole. Sice se ze začátku ještě po té prodlevě malinko hledal, ale pak se do toho dostal a bylo to v naprostém pořádku,“ vysvětlil chvilkový návrat trenér Petr Slončík.\nPoté se už pustil do hodnocení samotného zápasu. ,,Hodonín má kvalitu. Ve svých řadách má kvalitní hráče. V utkání bylo na můj vkus málo fotbalu jak z naší, tak i soupeřovi strany. Hrálo se hodně nakopávaných míčů a bylo to spíše soubojové. Hodonín nám nejprve dvakrát zahrozil, pokaždé po centru ze strany, ale nám to jako varování nestačilo. Po odvrácené standardní situaci nám vrátili pěkným centrem do vápna a jejich útočník si dobře našel míč a vstřelil vedoucí branku,“ popsal obdrženou branku trenér a zdůraznil. ,,U takových situací musíme být blíže k hráčům, nesmíme jim nechávat tolik volného prostoru,“ řekl a pokračuje vyrovnávací brankou. ,,Tam jsme to dobře sehráli a hlavně Vlasťa Juřica udělal pěknou individuální akci. Byl v tahu, zbavil se dvou obránců a chladnokrevně zakončil na bližší tyč.“\nDruhý poločas byl plný nepřesností na obou stranách, přesto jsme opět prohrávali. ,,Jejich hráč se nám vytočil v šestnáctce a křižnou střelou trefil bránu. My vzápětí však vyrovnali stav. To, co předvedl Peťa Švach, to se jen tak nevidí, klobouk dolů. Jako hráč jsem zažil, aby někdo ze hry dal branku z vlastní půlky, ale přímo z rozehrávky, to ještě ne,“ usmíval se spokojeně kouč.\nDo konce zápasu se skore nezměnilo a tak jsme se s Hodonínem rozešli nerozhodně. ,,Remíza je zřejmě zasloužená. Vím, že umíme hrát lépe, ale měli jsme náročný program, k tomu ve středu v nohách 120 minut z poháru, takže klobouk dolů před týmem, jak to kluci zvládli. My v této situaci, kdy pořád měníme sestavu a posty, nemůžeme očekávat fotbalové zázraky, ale důležité bylo, že kluci do toho zápasu dali srdce,“ zakončil své hodnocení trenér Petr Slončík.\nVIDEO: Švach zařídil TVD bod kuriózní trefou z půlky hřiště – zlinsky.denik.cz


ŽENA-IN - Ženy ve výši platu stále zaostávají za muži\nŽeny ve výši platu stále zaostávají za muži\nNerovnost ve finančním ohodnocení mužů a žen asi jen tak nevymizí. Průměrný plat mužů a žen se nyní podle služby Platy.cz liší o skoro 7 tisíc korun. Největší rozdíly v platech přicházejí po 35. roce věku a 6. roku kariéry.\nZatímco muži v průměru vydělávají 30 450 Kč, ženy 23 640 Kč. Nejvyšší rozdíly mezi muži a ženami panují ve vrcholovém managementu (rozdíl 48 %) a na pozicích obchodníků (43 %). Jediný obor, kde mají ženy v průměru vyšší plat než muži, je doprava, spedice a logistika. Zatímco průměrný plat muže zde činí 21 330 Kč, ženy najdou na výplatních páskách 21 600 Kč.\nvysvětluje Tomáš Ervín Dombrovský, analytik společnosti LMC, provozovatele Platy.cz.“V tomto případě to může být způsobeno skutečností, že zatímco muži v logistice figurují na postech řidičů, ženy organizují a plánují dodávky a sklady, pracují tedy na kvalifikovanějších pozicích,“\nUž od prvního roku zaměstnání berou muži cca o pětinu více než ženy. Po 3-5 letech praxe se rozdíl prohloubí na 27 procent a s přibývajícími léty pak dokonce na 35 procent. Po deseti letech v zaměstnání se rozdíl ustálí na 31 procentech a takový zůstane do konce kariéry.


SES ECO - Prstové barvy 4x150 ml cena od 261 Kč - Srovname.cz\nSrovnání cen » Děti a maminky » Hračky » Vzdělávací hračky » Srovnání cen Články o Recenze Napsat recenzi pro Informace o Poradna SES ECO - Prstové barvy 4x150 ml\nECO Prstové barvy, které jsou určené pro ty nejmenší. Barvy pochází z Holandska a jsou vyrobené z 60-99 % přírodních a recyklovatelných materiálů. Je zaručená 100% zdravotní nezávadnost. Barvičky jsou lehce smyvatelné z rukou a oblečení. Balení obsahuje 4 barvy - červenou, zelenou, žlutou a modrou. Barvy jsou určené ...a dál?\nProdukt SES ECO - Prstové barvy 4x150 ml neprodává žádný obchod s kamennou pobočkou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt SES ECO - Prstové barvy 4x150 ml nemá žádný obchod skladem. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt SES ECO - Prstové barvy 4x150 ml neprodává žádný obchod s možností platby kartou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nMultitoys Eco prstové barvy (4 barvy)\nDo obchodu » SES ECO - Prstové barvy 4x150 ml Multitoys.cz\nSpecifikace SES ECO - Prstové barvy 4x150 ml\nPorovnat ceny SES ECO - Prstové barvy 4x150 ml\nSES ECO - Prstové barvy 4x150 ml - parametry\nECO Prstové barvy, které jsou určené pro ty nejmenší. Barvy pochází z Holandska a jsou vyrobené z 60-99 % přírodních a recyklovatelných materiálů. Je zaručená 100% zdravotní nezávadnost. Barvičky jsou lehce smyvatelné z rukou a oblečení. Balení obsahuje 4 barvy - červenou, zelenou, žlutou a modrou. Barvy jsou určené pro děti od 3 let. Video - prstové barvy: ECO - Prstové barvy 4x150 ml - SES 24926 3+ Speciální barvy určené nejmenším dětem pro malování prsty. Barvy jsou absolutně zdravotně nezávadné a snadno smývatelné z rukou i z oblečení.Výrobek i obaly obsahují 60-99 % přírodních a recyklovatelných materiálů.


Jetbull futsal liga – 14. kolo 1. Fc Nejzbach – Bohemians 1905 5:4 (1:1) :: 1. Fc Nejzbach Vysoké Mýto\n1. Fc Nejzbach Vysoké Mýto > Jetbull futsal liga – 14. kolo 1. Fc Nejzbach – Bohemians 1905 5:4 (1:1)\nJetbull futsal liga – 14. kolo 1. Fc Nejzbach – Bohemians 1905 5:4 (1:1)\nJetbull futsal liga – 14. kolo\n1. Fc Nejzbach – Bohemians 1905\nNejzbach: Gerčák L, Formánek, Michalec, Novotný, Beneš, Vágner, Unger, Vácha, Brychta, Gerčák J., Kadeřábek Trenér: Páral Diváků: 500 Rozhodčí: Honěk, Sebök\nBranky Nejzbachu: Michalec 2, Formánek, Vácha, Novotný\nVe 14. kole JETBULL futsal ligy jsme přivítali na domácí palubovce druhý tým z Prahy – Bohemians 1905. Klokani na rozdíl od loňské sezóny, kdy se zachránili v posledním kole, letos hrají velmi dobře a v pohodě okupují místa v první polovině tabulky. Nám se moc nedaří a po nešťastné porážce na Jistebníku jsme nutně potřebovali bodovat. První půle byla oboustranně dost opatrná, my jsme se snažili diktovat tempo hry a tvořit. Hosté se nikam nehrnuli a číhali na svojí šanci. Snaha našich borců byla sice znatelná, ale hosté se vždy ubránili. Do sítě se dostala pouze střela Formánka v 18. minutě. Na ni však obratem po individuální akci odpověděl hostující Vodecký.\nDruhá půle byla úplně jiný. Padaly branky, odehrával se boj o každý míč a diváci si konečně přišli na své a byli ve varu. Úvodní minuty po obrátce vyšli skvěle hostům, kteří využili váhání naší obrany a dostali se do dvoubrankového vedení. S domácími to nevypadalo moc dobře. Naštěstí Novotný po spolupráci s Michalcem snížil na rozdíl jediné branky. Poslední desetiminutovka byla ve znamení naší obrovské snahy, kdy hráči dali do zápasu vše a odměnou jim bylo otočení nepříznivého výsledku v náš prospěch. Vybojovali jsme velmi důležité vítězství, hráči si dokázali, že i s tak kvalitním soupeřem dá vyhrát. Doufejme, že nabité sebevědomí zůstane i v dalších bojích o záchranu.\nRoman Páral, trenér Nejzbachu: „Věděli jsme, že potřebujeme nutně zvítězit, protože jsme byli na sestupovém místě. Proto si tohoto vítězství hrozně cením. Bylo vydřené a chtěl bych za to klukům poděkovat“.


sukulenty - Životní projevy rostlin - BROD je DALEKO\nÚvod » Životní projevy rostlin » BROD je DALEKO\nBROD je DALEKO\nČlověk se při pěstování sukulentů neustále něčemu učí. Nemám teď na mysli zalévání nebo optimální množství světla či tepla pro naše oblíbence. Obtížnější je mnohdy pochopit jejich zvláštní chování a porozumět náznakové řeči, kterou k nám promlouvají. Třeba takové zimní rezivění listů některých drobnějších tlustic (Crassula) nemusí být vždy nutně způsobeno pěstitelskými chybami nebo nevyhovujícími podmínkami (např. vlhko + chladno). Dost jsem si s některými z nich v tomto ohledu užil, než jsem konečně pochopil jejich zvláštní životní projevy. Ty se sice v mnohém podobají způsobům jiných tlustic (i dalších sukulentů), ale vizuálně i časově v tomto případě vše probíhá trochu jinak.\nRostliny z okruhu Crassula nudicaulis pěstujeme mnoho let v nejrůznějších podobách, a kromě jejich obtížné systematické zařaditelnosti, s níž máme problémy nejen my amatérští pěstitelé, ale také odborníci, mne trápilo především rezivění jejich listů v zimním období. Zatímco většina sukulentů tou dobou odpočívá nebo se k odpočinku nechá přinutit, tyto tlustice rostou a kvetou. Tudíž se musí čas od času zalévat i v chladnějším prostředí skleníku, což sebou samozřejmě přináší i problémy.\nZprvu jsem se domníval, že rezivění listů je dílem nějakého houbového onemocnění, a stejného názoru byli i další pěstitelé, s nimiž jsem problém konzultoval. Vlhko a chlad nejsou dobrou kombinací pro žádné rostliny, a pro sukulenty to platí dvojnásob. Dlouho jsem praktikoval zkulturnění našich rezavějících rostlin tím způsobem, že jsem starší a nejvíce zohyzděné listy postupně odstraňoval, případně hodně postiženou rostlinu rozebral „na součástky“ a nejmladší, rzí ještě nezasažené listy použil k dalšímu množení.\nJednou jsem ale v nějakém článku spatřil tyto tlustice s podobně rezavým povrchem listů. Jenomže rostly v přirozeném prostředí někde na jihu Afriky, a přesto vypadaly úplně stejně jako ty naše ve skleníku. Oddělil jsem tedy opatrně jeden rezavý list a zjistil, že na řezu je celá jeho plocha naprosto zdravá. Pokud by byly rostliny nějak vážněji nemocné, pronikalo by poškození každopádně hlouběji pod povrch listů.\nNakonec jsem udělal jediné, co jsem měl udělat už dávno, a co v případě sukulentů zahojí nejednu ránu a šrám. Ponechal jsem věcem volný průběh a pouze sledoval, jak vše bude pokračovat třeba až do úplného konce rostliny. V polovině loňské zimy, podobně jako každý rok, začaly ve středech narůstat nové listy. Staré mezitím zrezly takřka po celém svém povrchu, pozvolna se svrašťovaly, až zjara úlně zaschly. To už je zcela zarostly listy nové a nádherně svěží!\nJednalo se v podstatě o tradiční výměnu listů, na kterou jsme zvyklí u ostatních tlustic i většiny dalších sukulentních rostlin. Jen způsob provedení se trochu liší, a docela mne mrzí, že jsem to nepochopil už mnohem dříve. Mohl jsem si ušetřit spoustu práce a dobrou náladu, kterou jsem pokaždé ztrácel při pohledu na domnělé chřadnoucí rostliny. Především mne to mrzelo u nádherné miniatury Crassula ausensis ssp. titanopsis, která je co se rezivění starších listů tentýž případ jako zmíněné rostliny z okruhu C. nudicaulis.\nDnes prostě nechávám vše osudu. Na podzim přestanu na nějaký čas rostliny zalévat, a jakmile se objeví zárodky květních stvolů, občas jim trochou vody přilepším. Postupně rezivějící listy mne už nechávají naprosto klidným, a v pohodě vyčkávám, až rostlina dokončí jejich kompletní obměnu. Zjara jsou kytky zase jako ze škatulky, a z rezavých listů se mezitím vytratí veškerá voda. Jejich seschlé zbytky opatrně odstraním (protože ty zelené bývají v zimě křehké), tak jak jsem to zvyklý dělat u jiných tlustic. Po nějakém čase intenzivního růstu upadnou zcela svěží rostliny do letního vegetačního klidu. Ten prožívajjí při zálivce stejně mírné jako byla ta zimní.\nKdyž se tento přirozený proces rozhodnu urychlit, uříznu čerstvý vrchol rostliny, zakořením ho a zbytek staré rostliny i s rezavými listy ponechám podle potřeby jako matečnici. Pokud nejsou rezavé listy ještě příliš vyschlé, lze jich také využít i jednotlivě k vegetativnímu množení! Tyto tlustice z okruhu Crassula nudicaulis, známé mezi pěstiteli ponejvíce pod názvy C. clavata nebo C. hirta, mají vůbec divné zvyky. Zatímco v létě zůstávají i na plném slunci stále sytě zelené, výrazné červené zbarvení na koncích jejich listů se objeví v době krátkých dnů naší zimy bez špetky slunečních paprsků, kdy bych to logicky nejméně čekal. Každopádně si v souvislosti s nimi a jejich rezavými listy vždycky uvědomím platnost jednoho starého lidového rčení, v němž je řeč o stahování kalhot a vzdálenosti brodu.\nRostliny na fotografiích jsou mezi pěstiteli šířeny pod názvem C. nudicaulis „Hirta“ a pocházejí z lokality Swellendam. Na dvojici úvodních snímků vidíte výměnu starých listů za nové. Na třetí fotografii je zakořeněný vrchol, který získal na počátku zimy (po kratším suchém období) zajímavé zbarvení na koncích listů. A na závěr lednový pohled do růstového středu, kde se již objevuje zárodek budoucího květenství!


Malá scéna za oponou vzdá poctu Billie Holiday a přivítá charismatického kytaristu | Tiskový servis | Kulturní zařízení Valašského Meziříčí\nMalá scéna za oponou vzdá poctu Billie Holiday a přivítá charismatického kytaristu\nMalá scéna za oponou ve Valašském Meziříčí pokračuje Jarními jazz-bluesovými dny, které svými vystoupeními podpoří objev poslké jazzové scény Ida Zalewska společně s kytaristou Jakubem Płuźkem v úterý 4. dubna a v triu skvělý americký kytarista Will Bernard v pátek 7. dubna. Začátek koncertů je vždy v 19.30 hodin.\nSvou poctu legendární zpěvačce Billie Holiday vzdá v komorním prostředí meziříčského podia polská jazzová zpěvačka Ida Zalewska. Právě neobyčejně vydařeným albem As Sung By Billie Holiday na sebe před pěti lety strhla pozornost hudebního průmyslu. A rovnou se katapultovala mezi Cassandru Wilson či Dee Dee Bridgewater, které také nahrály pocty této černošské zpěvačce. Nedávno vydala nové, víceméně autorské album Storytelling. Kromě angličtiny zvolila Zalewska také rodnou polštinu. Na desce jí pomáhal její dvorní pianista a talent nastupující polské jazzové generace Jakub Płużek, jež zpěvačku doprovodí také na meziříčském koncertě.\nIda Zalewska disponuje výrazným, osobitě sytým a tvárným hlasem, pohybujícím se mezi výrazivem černých bluesových zpěvaček a Joni Mitchell. Zpěvačka je nejsilnější v pomalých písních a baladách, v nichž je bluesově jímavá, navíc se zde může blýsknout svou křehkou, ale bohatou hrou právě Płużek. Své dvoutýdenní české turné se rozhodli pojmout především jako poctu již zmíněné Billie Holiday.\nO tři dny později přijede svou skvělou kytarovou techniku, cit pro funky, zemité blues, soul i jazz s výraznými vlivy neworleanského hudebního prostředí představit americký kytarista Will Bernard, nominovaný na cenu Grammy v kategorii nejlepší současná jazzová deska.\nMnoho let byl kytaristou a band lídrem v oblasti San Franciska. Jak sám říká, vždy ale obdivoval scénu kolem newyorského klubu Knitting Factory, a tak se na východní pobřeží odstěhoval nadobro. Spolupracoval s takovými esy, jako Herbie Hancock, John Scofield či Jimmy McGriff. Ve Valašském Meziříčí se představí v triu s kolegou Brianem Charette na hammond organ a slovenským bubeníkem Danem Šoltisem.\nVstupenky v předprodeji jsou k dostání v Turistickém informačním centru ve Valašském Meziříčí a online na stránkách Kulturního zařízení www.kzvalmez.cz.


Tipy na chytrou domácnost bez velkých investic - TechTips.cz\n25. 9. 2018 13. 4. 2021 0\nV tomto článku přinášíme tipy na chytrou domácnost bez velkých investic. Chytrou domácnost si můžete zařídit s minimálními náklady s využitím přístrojů a spotřebičů, které již nejspíše doma máte.\nSecurity kamera – oživte starý telefon\nBezpečnostní kameru si můžete zařídit prakticky zadarmo, pokud tedy doma najdete alespoň jeden nevyužitý telefon, nebo tablet. Jednou z nejrozšířenějších aplikací pro tento účel je Alfred security camera. V základní verzi (s reklamou) je aplikace zcela zdarma. Alfred podporuje všechny základní funkce jako připojení více zařízení najednou, režim detekce pohybu, na dálku můžete nahrávat, spustit alarm, LED osvětlení, přepínat mezi přední a zadní kamerou apod. Všechna vaše zařízení lze jednoduše spárovat pomocí účtu Google. Sledovat a spravovat vaše připojená zařízení můžete jednak přes telefon, jednak přes webové stránky Alfred WebView. Aplikace je k dispozici jak pro Android, tak iOS. Pokud byste chtěli plnou verzi bez reklam a vyšším rozlišením, plná verze aplikace stojí přibližně 800,- Kč / rok.\nAlfred Web View – ke stažení zde:\nPokud vám nevadí něco málo přeci jen zainvestovat, doporučujeme například security kameru Xiaomi Mi home security, která vyjde cca na 1.300,- Kč. Tato otočná 360° kamera s HD rozlišením nabízí mimo jiné obousměrnou hlasovou komunikaci, nebo noční infračervené snímání, kamera je navíc kompatibilní s Google Home asistenty.\nChytrý Google home / Amazon Echo Dot\nSrdcem chytré domácnosti je samozřejmě chytrý asistent. Google assistant lze sice aktivovat v libovolném novějším Android telefonu, teoreticky tak můžete využít stejný přístroj, na kterém vám běží Alfred Camera. Určitě ale doporučujeme pořídit alespoň základní model Google Home mini, nebo Amazon Echo dot. Tato zařízení jsou optimalizovaná na rozpoznávání řeči na větší vzdálenost, reagují rychleji a mají lepší reproduktor, než telefony, či tablety.\nJakýkoliv spotřebič na IR dálkové ovládání\nChtěli byste hlasem ovládat vaše starší spotřebiče, které nemají přímou podporu chytré domácnosti? Například hlasovým povelem spustit robotický vysavač, nebo klimatizaci, případně zapnout TV? Způsobů je několik. Tím nejlevnějším je opět použít starý telefon, jedinou podmínkou je existence infraportu. Většina starších telefonů by jej mít měla. Nastavení je trošku komplikovanější, s trochou snahy to určitě zvládnete.\nV první řadě budete potřebovat aplikaci Anymote Smart remote. V aplikaci si následně z obsáhlého katalogu vyberete spotřebič, který se chystáte ovládat.\nAnymote Smart Remote – ke stažení zde:\nDále je potřeba založit účet u služby IFTTT (založit zdarma zde), která zprostředkuje komunikaci mezi chytrým asistentem a aplikací v telefonu, která ovládá koncové zařízení. Pro každý nový hlasový příkaz si vytvoříte jeden aplet, kde nejprve nastavíte “if this” (povel) a následně “than that” – požadovanou akci na koncovém spotřebiči.\nNejznámější žárovky Philips Hue fungují sice skvěle, jejich cena je však poměrně vysoká (Základní balíček se 2 žárovkami a HUBem vyjde cca na 1.800,-). Pokud hledáte levnější variantu, doporučujeme Ikea Tradfri lights, jedna žárovka pak vyjde cca na 300,- Kč. Pokud již vlastníte Philips Hue hub, můžete si namísto originálních Philips žárovek k HUBu napárovat také chytré žárovky IKEA. Ikea Tradfri lights nabízí podobně jako Philips Hue bohaté příslušenství, jako je senzor pohybu, stmívače a dálkové ovladače, vždy za nižší cenu, než nabízí Philips.\nChytré žárovky Ikea – nakupujte zde\nDalším způsobem, jak integrovat téměř libovolný spotřebič do chytré domácnosti, je chytrá zásuvka. Její pomocí můžete například hlasovým povelem zapnout ventilátor, lampu, nebo třeba rychlovarnou konvici. V této kategorii doporučujeme zásuvky čínského výrobce Sonoff, které nabízí české eShopy za cenu okolo 450,- Kč. Pokud Vám nevadí dlouhá doba doručení, na portále eBay se dají stejné zásuvky objednat za polovinu.\nOštítkováno aplikacechytrá domácnostSmart homeTechTipsVoice control


Chystáte se k Máchovu jezeru? Zvolte stylové a levné ubytování | Profit-inzerce.cz\nChystáte se k Máchovu jezeru? Zvolte stylové a levné ubytování\nOblast Máchova jezera je bezesporu místem, kam se rádi vydávají nejen romanticky založení lidé. Kraj okolo známého hradu Bezdězu, Doks a mnohých dalších lokalit láká především v letním období, kdy se lze v Máchově jezeře koupat. Ovšem i nyní na podzim je možné využít babího léta, jež svádí k pohodovým procházkám v okolí. Vyrazit klidně můžete i po stopách slavného romantického básníka Karla Hynka Máchy. Právě on miloval zdejší přírodu nadevše a inspiroval se tady i při psaní své lyrickoepické skladby Máj. Kde se ale v tomto kraji ubytovat? No přeci ve Starých Splavech.\nElegantní bydlení v chatkách na břehu Mácháče\nPokud milujete soukromí a pohodlí ubytování ve vlastním objektu, vsaďte na chatky. Ty jsou součástí osady Elite u Máchova jezera, která leží ve Starých Splavech. Uvnitř každé z nich se nacházejí 4 lůžka a také chladnička. Sociální zařízení jsou společná, a to přímo v samotném areálu. Stravování je zajištěno v jídelně s barem. Vybrat si budete moci z mnoha zdejších specialit. Stejně tak ale nebude problém využít i dvou ohnišť, případně si vypůjčit gril. Večery trávené u ohně v přírodě jsou naprosto skvělé a budete si na ně dlouho pamatovat.\nDěti se nudit stoprocentně nebudou\nŽe nenabídne Máchovo jezero ubytování i pro děti? Nesmysl! Osada Elite je uzpůsobena i těm nejmenším. Na podzim již sice jen těžko využijí vodních radovánek a atrakcí, nicméně jsou pro ně připraveny houpačky, prolézačky a pískoviště. Stejně tak s nimi můžete jít na minigolf, anebo kolotoče. Na vodu se přece jenom dostat lze, a to se šlapadlem či loďkou. Užijete si tak hezkých pohledů z hladiny.\nTipů na výlety můžeme dát opravdu hodně. Jen pro představu, navštívit je možné například následující místa:\n- ZOO Liberec,\n- hrad Bezděz,\n- Aquapark Babylon v Liberci,\n- zámky Zákupy a Zahrádky,\n- středověkou krčmu a pivovar v Dětenicích.\nLokalit je spousta. Drtivou většinu z nich se můžete prohlédnout stejně jako ubytování přímo na http://www.elite-stare-splavy.cz/ubytovani.html.


Rozvoz květin Štítná nad Vláří-Popov |do 90 minut | KUP-KYTICI\nRozvoz květin Štítná nad Vláří-Popov - do 90 minut\nRozvoz květin Štítná nad Vláří-Popov - doručujeme květiny 7 dní v týdnu v expresním čase do 2 hodin od objednání. Objednávku můžete provést online včetně platby. Ke květině přiložíme přání s textem který si můžete vyplnit v objednávce a to zcela zdarma. Kompletní nabídku květin které je možné doručit v městě Štítná nad Vláří-Popov naleznete níže.\nŠtítná nad Vláří-Popov dárky ke kytici\nKromě doručování květin ve městě Štítná nad Vláří-Popov, zajišťujeme též drobné i větší dárky. Vybírat můžete z vín, bonboniér, ale i přidat ke květinové vazbě plyšovou hračku. Dárkové sety předáme při doručení květiny vámi vybrané osobě.\nMezi nejoblíbenější květiny, nejen ve městě Štítná nad Vláří-Popov, patří kytice žíhaných růží. Zvolit můžete malou, střední, velkou, extra velkou, ale můžete zadat i přímo počet růží, který byste v kytici chtěli mít. Objednávat můžete online, takže si kolegové ani nepovšimnou, že jste se chvíli věnovali něčemu jinému, než práci. Přímo při objednávce vyplníte i text přiložené kartičky.\nNabídka dárkových předmětů Štítná nad Vláří-Popov\nVzhledem k velké poptávce po zasílání květin Štítná nad Vláří-Popov jsme se rozhodli distribuovat květiny nejen pro Štítná nad Vláří-Popov, ale ve všech městech po celé České republice.\nrozvoz květin Praha Petrovice rozvoz květin Radějovice rozvoz květin Nepomuk rozvoz květin Písečná rozvoz květin Roudno rozvoz květin Milíčovice rozvoz květin Drahov rozvoz květin Tornaľa rozvoz květin Hažlín rozvoz květin Ovčie rozvoz květin Bohdanovce nad Trnavou rozvoz květin Třebonín rozvoz květin Špačince rozvoz květin Trnávka rozvoz květin Velatice rozvoz květin Štítná nad Vláří-Popov rozvoz květin Hrnčiarska Ves rozvoz květin Bystrá rozvoz květin Líšnice rozvoz květin Dešná rozvoz květin Vydrany rozvoz květin Studeněves rozvoz květin Lučivná rozvoz květin Máslovice rozvoz květin Branžež rozvoz květin Hrabovec nad Laborcom rozvoz květin Rudník rozvoz květin Červeník rozvoz květin Dvakačovice rozvoz květin Bystřička rozvoz květin Hubenov rozvoz květin Senorady rozvoz květin Nižný Hrabovec rozvoz květin Ilava rozvoz květin Horná Lehota rozvoz květin Bohunice rozvoz květin Štítná nad Vláří-Popov rozvoz květin Braňany rozvoz květin Rozhanovce rozvoz květin Hostětice rozvoz květin Chlustina rozvoz květin Vysočany rozvoz květin Pruské rozvoz květin Těrlicko rozvoz květin Mikulovice rozvoz květin Šarkan rozvoz květin Mlečice květinářství Štítná nad Vláří-Popov rozvoz květin Hosín rozvoz květin Pištín rozvoz květin Nižný Tvarožec rozvoz květin Tulčík rozvoz květin Chlum Svaté Maří


Klaus kontra Havel: souboj upírů\n1.1. - 10.2 2013\nKlausův rozhovor pro polský týdeník Do Rzeczy vzbudil velký zájem. Přesně ji řečeno, zájem vzbudila především jeho malá část, věnovaná jeho věčnému rivalovi Havlovi. A vzbudila ho vlastně právem: ne že by řekl něco nového, ale řekl to, jak je jeho zvykem, ještě ostřeji než naposled předtím. Je v tom jakási umanutost: jako by hnací silou bylo stoupence kritizovaného co nejvíc rozlítit. Nevím, k čemu je takový způsob diskuse dobrý.\nPozoruhodná je i forma: Klaus mluví o havlismu (vzor trockismus), což není nic jiného než kosmopolitismus a zahraničněpolitický intervencionismus. Je zřejmé, že pokud jde o způsob vyjadřování, příliš podléhá příručkám, s nimiž jsme kdysi přišli do stryku v ČSLA při politickém školení mužstva.\nPodivné jsou ale i některé výtky zastánců zesnulého exprezidenta: Klaus kope do mrtvoly, a to je ohavné, protože se Havel nemůže bránit. Lze snad kritizovat jen někoho, kdo je ještě živý? Pak bychom ale mohli všechnu kritiku zabalit.\nNa Klausově kritice Václava Havla samozřejmě něco je. Havlovo výchozí stanovisko bylo, že jsme proti západním zemím ve výhodě, protože se můžeme poučit z vývoje „buržoazní demokracie“ a neopakovat její chyby (totéž tu hlásal před ním např. dr. Edvard Beneš). Zároveň měl disidentský okruh kolem Havla lehce mesianistickou (a bohužel nejen mesianistickou) představu, že je povolaný řídit tuto zemi a musí si pro to vytvořit institucionální předpoklady. Tak vzniklo Občanské fórum, strana, která měla jen aparát, ale žádné členy. Střediskem moci se stal Hrad a centrála OF, funkce a funkcičky se udělovaly zezhora dolů. Stačilo to na ovlivnění prvních svobodných voleb, během velmi krátké doby se to začalo lidem zajídat.\nKlaus přišel s legitimním odkazem na to, že je třeba nastolit standardní politický systém běžný v zavedených demokraciích, a získal pro to většinu veřejnosti. Zároveň v duchu těchto idejí zprivatizoval střední aparát OF a pořídil k němu členstvo (ne moc, příliš dobrého škodí). Hrad a centrála OF zůstaly viset ve vzduchu. Nadměrná koncentrace moci nebyla rozpuštěna, ale jen přenesena z jednoho místa na druhé. Havel a jeho souputníci se od té doby příliš výrazně neprosadili.\nA dnešní, dejme tomu výsledná situace? Havlovi stoupenci, reprezentovaní Schwarzenbergem, utrpěli v prezidentské volbě potupnou porážku. Havlovo vzkříšení, jehož se zjevně Klaus obával, se tedy nekonalo. Jenže v troskách je taky Klausovo dítko, ODS, a to do značné míry zakladatelovým přičiněním. Sám Klaus opouští prezidentský stolec s dost velkou ostudou.\nCelkový dojem je tristní. Není pravda, jak tvrdí Klaus ve svém rozhovoru, že Zeman vždy stál vůči němu na jiné straně ideologické barikády, kdežto Schwarzenberg nestojí na žádné straně. Nýbrž jsme svědky zuřivého souboje dvou kostlivců (Havel je přítomný už jen v zastoupení) na hřbitově politických mrtvol. Živý vítěz, Miloš Zeman, je nad věcí a vesele se směje. Bůh buď milostiv České republice.\nreflex.cz 13. února 2013


Zeman a Macek budou glosovat události na Radiožurnálu - iDNES.cz\n26. března 2009 13:56, aktualizováno 14:29\nKaždý čtvrtek ráno odvysílá Radiožurnál postřeh Miloše Zemana. | foto: Nguyen Phuong Thao, MF DNES\nPrvní fejeton expremiéra Miloše Zemana odvysílá Český rozhlas 1 - Radiožurnál ve čtvrtek 2. dubna v 6:40. O dvě hodiny později bude přibližně dvouminutový příspěvek reprízován.\nFejetony v Ranním Radiožurnálu\nPondělí - M. Macek\nÚterý - I. Fišera\nStředa - M. Vášáryová\nČtvrtek - M. Zeman\nPátek - J. Kalvoda\nRanní fejetony Ivana Hoffmana ukončila loni tehdejší šéfka Radiožurnálu Barbora Tachecí. "Posluchačům podobný typ pořadu jako jakýsi opěrný prvek v ranním vysílání chyběl," řekl iDNES.cz mluvčí Českého rozhlasu René Zavoral.\n"Nového Ivana Hoffmana už nenajdeme a on se do rozhlasu vrátit nechtěl," řekla iDNES ředitelka zpravodajství veřejnoprávního rozhlasu Hana Hikelová.\nNejznámější důchodce z Vysočiny ho pokaždé namluví telefonicky. O prostor ve vysílání se podělí s bývalým místopředsedou ODS Miroslavem Mackem, exministrem spravedlnosti Janem Kalvodou, odborníkem na školství Ivanem Fišerou a herečkou Magdou Vášáryovou, která po revoluci působila v diplomatických službách v Rakousku a Polsku.\nZeman měl o glosování zájem\nTento tým bude podle Hikelové ještě doplněn. Složila ho ve spolupráci s dlouholetým moderátorem Janem Pokorným. "Chtěli jsme, aby kandidáti měli zkušenost se psaním a byli zajímaví," objasnila Hikelová kritéria výběru.\nPřesvědčit Miloše Zemana ke spolupráci prý nebyl problém, měl o ní zájem. "Byli horší," smála se Hana Hikelová v rozhovoru s iDNES.cz.\nPětice fejetonistů bude odlehčenou formou komentovat aktuální události. "Inspirovali jsme se v zahraničí, ve veřejnoprávních rádiích zemí Evropské unie," vysvětlil Zavoral.\nNová tvář ve vedení rozhlasu, ředitelka zpravodajství Hana Hikelová, do svého týmu získala i další zajímavou posilu. Ze zpravodajské televize Z1 odchází Veronika Sedláčková, známá také z obrazovek České televize. Moderovat bude pořad Stalo se dnes a zároveň pracovat na Rádiu Česko.\nHikelová také 30. března přejmenuje pořad Ozvěny dne na Právě dnes.\nTémata: Hana Hikelová, Média, Polsko, průzkum, Rakousko, Česká televize, Český rozhlas, Důchodci, Evropská unie, Jan Kalvoda, Magda Vášáryová, Miloš Zeman, Miroslav Macek, ODS, Pivo, Program ČT 1, René Zavoral, Vysočina


Jan Musil se se svým manželem Jakubem vypravil do kina, ovšem zrovna dvakrát nechtěl, aby je někdo viděl. Pravdou je, že Musila od loňského podzimu provází drobné kauzy. Vše začalo vyhazovem moderátora Aleše Cibulky z jedné soukromé televize, kam Musil nastoupil na manažerskou pozici a hned se spekulovalo, že v Cibulkově vyhazovu mě prsty. Letos zase Musil mediálně truchlil na smrtí svojí s...\nzdroj: www.ihot.cz, přidáno 17.5.2018 v 06:23, zobrazit podobné\nzdroj: www.odhaleno.cz, přidáno 17.5.2018 v 12:14, zobrazit podobné\nHerečka Anna Linhartová je známá tím, že si hlídá životosprávu. Poté, co udělala skvělou zkušenost se stravováním podle Metabolic Balance, dokonce sepsala kuchařku se zdravými recepty, ale i s jídly, jež jsou vhodná pro chvíle hřešení."Ráda to střídám. Ani jedno nejde držet dlouhodobě. Každou fázi si nesmírně užívám. V „řešivé" se chválím a raduju se, jak mi není nikdy špatně a jsem lehoučká a v „...\nzdroj: extra.cz, přidáno 17.5.2018 v 09:22, zobrazit podobné\nRoman Šebrle se neraduje: Předběhl ho vlastní syn\nBývalý desetibojař Roman Šebrle asi v poslední době víc sedí za zprávařským stolkem, protože na víkendovém Prima Runu prohrál se svým vlastním synem. V pětikilometrovém závodu ho totiž překonal o dvacet sedm let mladší syn Štěpán, kterému je šestnáct. „Podle časomíry jsem byl v cíli o šestnáct vteřin dříve než táta," radoval se Štěpán s tím, že trať zaběhl v čase 19 minut 1...\nKladenský rytíř Jaromír Jágr (46) je hokejovou legendou a právem se řadí k nejvýznamnějším domácím osobnostem, a to nejen v odvětví sportu. Když kanál Prima ZOOM přes svůj web vyhlásil anketu Největší žijící Čech, Jarda se stal jasnou jedničkou.\nzdroj: www.super.cz, přidáno 17.5.2018 v 06:01, zobrazit podobné\nCelebrity v článku: Portia De Rossi\nzdroj: www.odhaleno.cz, přidáno 17.5.2018 v 16:14, zobrazit podobné\nzdroj: www.super.cz, přidáno 17.5.2018 v 12:02, zobrazit podobné\nzdroj: doma.cz, přidáno 17.5.2018 v 06:54, zobrazit podobné\nzdroj: extra.cz, přidáno 17.5.2018 v 19:22, zobrazit podobné\nzdroj: www.deniksip.cz, přidáno 17.5.2018 v 18:08, zobrazit podobné\nzdroj: extra.cz, přidáno 17.5.2018 v 06:22, zobrazit podobné\nMožná není největší svým vzrůstem, rozhodně ale vládne silným hlasem! Muzikálová zpěvačka Magda Malá (50) , kterou si můžete pamatovat z muzikálů Bídnici a Dracula se v českém hudebním rybníku pohybuje od konce osmdesátých let. To, že bylo Magdě, která nenávidí nošení podprsenek, už loni padesát, byste netipli ani náhodou.\nzdroj: www.super.cz, přidáno 17.5.2018 v 13:02, zobrazit podobné\nTohle je 10 nejkrásnějších dívěk Miss Czech Republic\nPrvní den se sjelo 90 semifinalistek a postupnými vyřazovacími koly, kde nechyběl ani vědomostí test a také pohovor ve světovém jazyce. "Také jsme poprvé na dívkách viděli plavky, jelikož jsme promenádu v plavkách na castinzích v nákupních centrech vyřadili. TOP 20 dívek...\nzdroj: bleskove.cz, přidáno 17.5.2018 v 10:26, zobrazit podobné\nMichalovi Davidovi udělala fanynka ze života peklo! Připravila ho o soukromí i peníze!\nUmělkyně Pavla Sceranková navrhla abstraktní nerezovou sochu, která od čtvrtečního večera stojí před budovou kanceláří na pražské Pankráci.\nzdroj: bleskove.centrum.cz, přidáno 17.5.2018 v 22:05, zobrazit podobné\nzdroj: www.super.cz, přidáno 17.5.2018 v 22:02, zobrazit podobné\nNěkteří z něho mají srandu, jiní ho berou vážně. Faktem ale zůstává, že legendární soutěž AZ kvíz se objevuje na obrazovkách České televize už od roku 1997. Za tu dobu stihla pořadem projít spousta lidí, a na některé z nich diváci nikdy nezapomenou. V nedávné době se mezi „hvězdy“ zařadil i Adam, který si, snad pod vlivem stresu řekl o otázku velmi neobvyklým způsobem.\nHvězda akčňáku Rychle a zběsile Michelle Rodriguez ukázala nejen svoje tělo v bikinách, ale taky fakt, že v reálném životě není žádná drsňačka. Ty se totiž neráchají v bazénu jako malé děti.\nzdroj: staronline.cz, přidáno 17.5.2018 v 15:24, zobrazit podobné\nPořádně žhavý konec divadelní sezony nachystali lidem v Brně. Soubor StageArtCz uvede v Divadle Bolka Polívky opravdovou pecku. V neděli 20. května se mohou lidé přijít podívat na mírně lechtivou Odhalenou pravdu. A vězte: "nahá pravda“ může nejen pobavit, ale také slušně štípnout do svědomí.\nMichelle Rodriguez: Pomalu a klidně se naložila do bazénu\nHvězda akčňáku Rychle a zběsile Michelle Rodriguez ukázala nejen svoje tělo v bikinách, ale taky fakt, že v reálném životě není žádná drsňačka. Ty se totiž neráchají v bazénu jako malé děti. Michelle si dala hezké bazénové odpoledne ve svém luxusním hotelu v Cannes, kde je hostem filmového festivalu. A vyzkoušela naprosto všechno. Plavala vpřed i vzad, vystavila svoje vnad...\nNutně by potřebovala chlapa: Postel zahřívá Knechtové jenom pes! Jede po Benu Cristovaovi?\nJestli by někdo v našem šoubyznysovém rybníčku mohl soutěžit o titul největší smolař v lásce, pak je to Katarína Knechtová (37). Má za sebou řadu vztahů, které vždy skončily nezdarem. Místo toho, aby měla v téměř čtyřiceti manžela a dítě, dělá jí společnost jenom pes. Na Knechtové jde znát, jak moc po chlapovi touží. A spekuluje se, že se zakoukala do Bena Cristovaa (30).\nPro Cindy Crawford (52) měla její piha nad levým koutkem rtu zásadní a pozitivní vliv na hvězdnou kariéru. To Veronika Kašáková se podobného znaménka krásy dobrovolně zbavila.\nzdroj: www.super.cz, přidáno 17.5.2018 v 20:02, zobrazit podobné\nDefinitivní konec. Muzikant Petr Vondráček (42) (42) přiznal, že odešel od své dlouholeté partnerky Báry Janatkové (35), s níž má osmiletou dceru Aničku. Rozpad vztahu potvrdil známý moderátor a herec týdeníku Sedmička. „Je to tak, už s Bárou spolu nejsme,“ přiznal Petr, který si své soukromí rád střeží a rozchod se snažil co nejdéle utajit.\nMezi top kráskami zaujal i moderátor Novy - svým břichem!\nKrásných dívek je v České republice stále více. Vybrat tu nejkrásnější je tak stále těžší. V soutěži Top Model Of The Year nakonec z desítky finalistek zvítězila Angelika Kosthyshynová.\nVietnamka z Ordinace dostala první hlavní roli ve filmu: Exotická kráska si zahraje policistku\nBaristé v pekárně Heidi, vyzdobené britskými vlajkami a velkým portrétem Harryho a Meghan, používají při přípravě nápoje speciální přístroj.\nzdroj: bleskove.centrum.cz, přidáno 17.5.2018 v 08:05, zobrazit podobné\nzdroj: www.super.cz, přidáno 17.5.2018 v 21:02, zobrazit podobné\nVe dnech 12.-13.\nzdroj: staronline.cz, přidáno 17.5.2018 v 10:24, zobrazit podobné\nzdroj: www.odhaleno.cz, přidáno 17.5.2018 v 18:14, zobrazit podobné\nPřestože na nástupišti v době odjezdu nikdo nestál, někteří cestující si stěžovali, že spoj chtěli stihnout.\nzdroj: bleskove.centrum.cz, přidáno 17.5.2018 v 12:05, zobrazit podobné\nPřestože Deadpool 2 stojí na humoru dost založeném na znalosti superhrdinského kánonu, stále na mnoha místech působí pekelně vtipně.\nzdroj: bleskove.centrum.cz, přidáno 17.5.2018 v 17:05, zobrazit podobné\nPatříte do Bohnic? Festival Mezi ploty nabídne kromě Kluse či PSH i diskuse s psychiatry\nFestival Mezi ploty proběhne 26. a 27. května v parku Psychiatrické nemocnice Bohnice.\nzdroj: bleskove.centrum.cz, přidáno 17.5.2018 v 14:05, zobrazit podobné\nzdroj: bleskove.centrum.cz, přidáno 17.5.2018 v 10:05, zobrazit podobné\nzdroj: www.blesk.cz, přidáno 17.5.2018 v 22:03, zobrazit podobné


Ruční, tyčové, robotické, sáčkové či bezsáčkové aneb jak vybrat domácí vysavač • Hobby / inStory.cz\nVysavač je nepostradatelnou součástí každé domácnosti\n05. května 2020 13:00\t/ Internet\nVysavač je nedílnou součástí všech domácností řadu let a život bez něj si dokáže představit jen málokdo z nás. V dnešní době můžete vybírat z modelů, které stojí pár korun, ale i ze špičkových přístrojů. Platí pravidlo: vysavač musí plnit to, co od něj vyžadujete vy. Vysavač vybírá jinak majitel psa, zaneprázdněný člověk nebo student na kolejích.\nPoradíme vám, jak takový vysavač vybrat. Vysavače se dělí do několika kategorií. Na trhu máme vysavače sáčkové i bezsáčkové, které slouží k úklidu celého bytu. K rychlému zahlazení stop v kuchyni či v obyváku jsou samozřejmostí vysavače ruční a tyčové. Posledních letech velmi vzrostla obliba robotický vysavačů, které dokáží pracovat samostatně. Když se vrátíte z práce nebo z víkendu, budete mít byt uklizený.\nDo sáčkových vysavačů je nutné kupovat sáčky, které slouží jako první sada filtrů a zadržují hrubou nečistotu i velmi jemné prachové částice. Za sáčkem, který pravidelně vyměňujete, jsou pak další filtry – před a za motorovou jednotkou. Dražší sáčkové vysavače mají automatickou či manuální záklopku, která se zavře při otevření vysavače a tím při manipulaci s plným sáčkem nevypadávají drobné nečistoty ven. Je to velmi důležité pro alergiky nebo malé děti. Vysavače, kde se používají sáčky pro opakované použití, jsou velmi horší z hygienického hlediska. Při vyprazdňování sáčku se nadýcháte drobných nečistot, které vám ulpí na oděvu. V látce sáčků vznikají malé trhlinky, takže sáček ztrácí svou pevnost a zanáší se motor.\nVelkou výhodou bezsáčkových vysavačů je fakt, že nemusíte vyměňovat sáčky a kupovat nové. Prachovou nádobu je však nutné pravidelně čistit. Po skončení vysávání vysypte a jednou za čas vymyjte nádobu. Je nutné ošetřovat pravidelně těsnicí gumičku po obvodu víka. Nečistotu, kterou vysajete, musíte z nádoby ručně odstranit. S bezsáčkovými vysavači můžete nakonec mít více práce než se sáčkovými. Bezsáčkové vysavače většinou používají cyklonové oddělení prachu, které je u dražších modelů zdvojené. Dochází k odstranění všech prachových částic.\nRuční vysavače jsou napájeny akumulátorem a nepotřebují přívodní šňůru. Jsou velmi univerzální pro použití v domácnosti. Proti podlahovým vysavačům mají nižší výkon. Hodí se pro místa, kde není přístup k elektrické zásuvce – na chatu či při vysávání automobilu. Výhodou těchto vysavačů je snadná manipulace. Dražší modely vám vysají i tekutiny a hodí se nejen na podlahu v kuchyni, ale i na samotnou linku. Pokud máte malé děti, tento typ vysavače je k nezaplacení při úklidu po jejich stolování nebo pro rychlé vysátí sedací soupravy. Tyčové vysavače jsou vybaveny NI – MH akumulátorem, který by měl být pod napětím. Tento typ vysavače je vhodné parkovat v nabíjecím stojánku, který je samozřejmě připojený k elektrické zásuvce. Vysavač budete mít vždy připraven k použití s nabitou baterií.\nDražší modely robotických vysavačů dokáží pomocí kamery či senzoru rozeznávat své okolí. Dokáží vyhodnotit své vlastní pohyby, a díky tomu vysávají účinněji. Novější modely vysavačů disponují detekcí nečistot a pokud se takový vysavač dostane na místo s větším nepořádkem, nepokračuje dále, dokud znečištěné místo důkladně nevysaje. Robotické vysavače používají při pohybu nárazníky, kterými lehce narazí do překážky, která pro ně znamená, že nemůže pracovat dále. Otočí se a pokračuje jiným směrem. Robotické vysavače mají i své nevýhody. Kolizní systém vysavače je velmi nešetrný k drobnému nábytku nebo vázám. Bezdotykový systém může za překážku považovat i závěs, který by ale šel podjet. Ideální je kombinace systému, kdy vysavač před překážkou zpomalí a daného předmětu se jen velmi lehce dotkne. Pokud se předmět nehne, vysavač jej objede. Dále čtěte: Centrální vysavač je považovaný za drahý špás. Má ale obrovské výhody.\nPřemýšlíte o zajímavé rostlinné dekoraci? Vsaďte na rostlinné akvárium, vypadá…


Psycholožka Nela Wurmová | Terapeuti Brno\nPsycholožka, psychoterapeutka ve výcviku\nPrávě teď mám bohužel plnou kapacitu, obraťte se prosím na některého z kolegů.\nVyrostla jsem v malé vesnici na Vysočině. Vystudovala jsem psychologii v kombinaci s žurnalistikou na Fakultě sociálních studií. Magisterské studium jednooborové psychologie jsem dokončila v roce 2014, v lednu 2019 jsem absolvovala pětiletý psychoterapeutický Výcvik integrace v psychoterapii.\nBaví mě zkoušet nové věci, učit se od druhých lidí, cestovat, fotografovat. Mám ráda hudbu – zpěv, hraní i tanec. Rok a půl jsem vedla na psychiatrickém oddělení FN Bohunice hodiny jógy a relaxace a sezení muzikoterapie. Kromě psychologie mne živí a těší také psaní.\nMůžete si mě i poslechnout. Pokud mě chcete poznat blíž, pusťte si mě třeba z relaxační nahrávky nebo ze záznamu Dobrého rána s ČT. Několik let také přispívám na server Psychologie.cz, kde si můžete přečíst některý z mých článků.\nSpolu pro vás vytváříme terapii na míru\nExistují různé psychoterapeutické směry a každý přistupuje k lidskému trápení trochu jinak. Psychodynamičtí terapeuti hledají příčinu v minulosti, psychologové vzdělaní v KBT se orientují na změnu v chování. Některé principy jsou ale společné všem směrům – je to třeba vztah mezi terapeutem a klientem, respekt, podpora, znovunalezení naděje.\nPři své práci se snažím držet právě onoho společného účinného základu. Z každého přístupu přitom vybírám to, co v danou chvíli nejlépe odpovídá na vaše potřeby.\nVěřím, že každá životní těžkost může být příležitost se něčemu naučit a stát se vnitřně silnějším a vyrovnanějším. Ráda budu spolu s vámi vytvářet prostor, ve kterém sami v sobě najdete více síly, opory a klidu.\nIndividuální sezení: 600 Kč/50 minut\nPokud by pro vás z existenčních důvodů byla plná cena sezení příliš náročná, domluvíme se individuálně na slevě.\nChcete zjistit, zda má společná práce smysl? Domluvme si setkání\nZavolejte mi na: +420 720 263 207\nNebo napište na: nela.wurmova@terapeutibrno.cz\n© Terapeuti Brno 2021