Pod povrchem - Horror.cz\n| 4 listopadu, 2009 v 17:59\nPřekrásné dohněda zabarvené oči hleděly nepřítomně z okna ven do tmavého lesa. Tma pohltila každičký kousek půdy v lese a jako mor se roztáhla po celém okolí. Malé digitální hodiny ukazovaly přesně čtvrt na jednu. Zrzavě plavé vlasy jí padaly od hlavy, až k ramenům. Kolem očí měla spoustu vrásek od starostí, ale hlavně od svého vlastního démona, pití. Kruhy pod očima byly silné, tmavé a hluboké. Místo zářivě bílých zubů jí vykukovalo cosi nažloutlého co připomínalo zuby. Alkohol ji docela zničil. Ne docela! On ji zdevastoval. K zemi dosahovala bílá noční košile, kterou měla na sobě. Košile neměla žádné krajkové vzorky ani nápisy. Pouze vzadu u krku byla cedulka s nápisem : sektor 3/závislost-alkohol/\nVýbava chatky nebyla nijak valná. Přímo za jejími zády se tyčily černé dveře, kousek od nich byla v rohu postel s tvrdou madrací. Před postelí byl malý stolek s digitálními hodinami na povrchu. Vedle okna, přes které se vyjímaly mříže byla skříň se zásuvkami plnými oblečení, které si na sebe už pěknou dobu nikdo nevzal. Malá lampa přibitá na zdi hned vedle okna matně osvětlovala pokoj. Žena si nervózně mžourala prsty a dále zírala do tmy venku. Věděla že ji odtamtud něco pozoruje a nedá pokoj dokud sama neusne. Ten pocit už zažil určitě každý. Někdo se na vás dívá, ale vy ho nemůžete najít, ovšem cítíte podivné mrazení, které se vám plíží po těle. Takto stála u okna už od desáté hodiny, tušila co by se spánkem přišlo. Oči by se přibližovaly, až by se jí něco stalo. Jenomže vyčerpané tělo si řekne dost. I přes své obavy se rozhodla jít si lehnout.\nKdyž hodiny ukazovaly 0:20 nepatrně se odrazila od prkenné podlahy a ulehla do postele. Lampu nechala raději rozsvícenou, pro jistotu. Zavřela oči, šlachovitě svírala peřinu.\nChatkou se najednou začalo plížit tíživé ticho, jediné co dokázala slyšet byl divoký tlukot srdce. Ticho bylo neutuchající, až deprimující. Po rukou jí začaly stékat kapky potu, pod peřinou jí bylo strašné teplo, navíc strach dokázal také své. Do toho depresivního ticha se pootevřely dveře, místnost zaplnilo charakteristické zavrzání. S hlavou schovanou pod peřinou tiše vyčkávala. Modlila se,aby to byl jenom hloupý sen. Tohle ovšem nebyl sen, ale noční můra. Dveře se s rachotem zavřely, žena pomaličku vystrčila nos a za ním své vystrašené oči. Zadívala se ke dveřím, které byly zavřené stejně jako předtím, než si ulehla do postele. Lehce si oddychla a posadila se, nikde nikdo. Když pomaličku otočila hlavu za sebe nemohla popadnout dech, oči se jí vyvalily strachem. Tělo se jí roztřáslo, ústa okamžitě otevřela dokořán, jekot se nesl chatkou. V tom ji to chytnulo za dlouhé vlasy a táhnulo po zemi ven z chatky. V té rychlosti projela blátem a zanechala za sebou dlouhou tažnou stopu. Strašlivě ječela, ale nikdo ji neslyšel, jako by v tu chvíli úplně každý člověk přišel o sluch. Po chvilce její tělo mizelo v lese…..\nNoc po podivném únosu se k léčebně pro závislé řítila lesklá dodávka. Její černá barva odrážela lesk a sluneční paprsky. Byl krásný slunný den, dodávka projížděla hustým jehličnatým lesem po silnici vedoucí k léčebně. Za volantem seděla krásná hubená žena, bloňďaté vlasy sepnuté sponou a na očích elegantní brýle. Oči měla červené od slz, vedle ní seděl vyšší muž, jeho černé vlasy byly ostříhané do tzv. bodlin, jediné čím byl takový zvláštní byla bradka z vousů. Levou rukou chytnul ženinu ruku na řadící páce a hladil ji.\n"Neměj strach já to zvládnu." Přes hranu obroučky se přehoupla nenápadná kapka a žena s ironickým úsměvem řekla: "Budeš muset!" silnice se stočila a vyústila na velkém parkovišti, kde kupodivu nestálo žádné auto, až na policejní. Muž vyndal z kufru auta své tašky a s ženou před sebou kráčeli do ústřední chaty. Celý komplex byl ohraničen vysokým kamenným plotem, aby žádný svěřenec neutekl. Brána do léčebny byla střežena kamerou.\n"Gregory Perci." Řekla obtloustlá žena v recepci. Netrvalo dlouho a Gregových zavazadel se chopili dva vysocí svalnatí muži a odnášeli je pryč. Greg se nemohl ani řádně rozloučit, tak alespoň své ženě zamával na rozloučenou. Viděl jak spustila v pláč, neměl to nechat zajít tak daleko. Neustálým braním prášků si vypěstoval závislost. Ať už to byly prášky na spaní nebo na uklidnění. Greg byl neúspěšným spisovatelem, který pro potřebu napsat pořádnou knihu psal ve dne v noci, prášky se staly jeho nejlepším přítelem.\nSvalnatí muži ho dovedli k chatce s číslem 14. Z oné chatky se v noci ztratila pacientka s identifikačním číslem 56A. Netuše historie, která se tam odehrála vstoupil do pokoje, svalnatí muži odešli a nechali ho tam samotného s taškami vedle postele. Greg pomaličku přistoupil k oknu. Výhled do lesa ho fascinoval, jak tam tak stál všimnul si jak lampa na zdi stále svítí a je nakřivo. Pohotově ji narovnal a vypnul. Potom se otočil a vyšel ven, netušil že do toho okna hleděly něčí oči. Když tak stál před svou chatkou nechal se unášet přírodou, přejel pohledem celý tábor, až si všimnul dlouhé tažné stopy v blátě kousek od chatky. Pomaličku prošel kolem stopy, která se táhla k lesu. V lese nemohl popadnout dech, vzduch tam divně zapáchal. Zacpal si nos a rychle vyběhl z lesa zpátky. Když odcházel nevšiml si zdroje toho zápachu. Kdyby šel ještě malý kousek dopředu všiml by si onoho zrůdného nálezu. Před vystouplým kořenem ze země vykukovala bílá lidská ruka. Měla na sobě zaschlou krev, mouchy jí přelétávaly nad prsty. V tom se ruka nepatrně zachvěla a něco ji stáhlo pod půdu.\n"Řeknete mu to někdo?" hlouček lidí seděl kolem vyhaslého ohniště uprostřed tábora. Na lavičkách z lesního dřeva. Greg se zastavil, zadíval se směrem k nim. Hlouček zmlknul a rozešel se do svých chat. Celý den strávil obcházením tábora, aby si snadněji zvyknul. Netrvalo dlouho a přišla noc. Všichni lidé byly zalezlí ve svých chatkách u Grega to nebylo jiné. Seděl na posteli v bílém tílku a modrých trenkách. Strašlivě se nudil, chuť po prášku se mu náhle vrátila na jazyk. Nemohl usnout, závislost a chuť ho nenechaly. Lampa matně osvětlovala chatku. Noc byla hluboká a on netušil že ho pozorují něčí oči a vyčkávají jako předešlou noc na svou chvíli. Greg si mezitím stačil vybalit věci a než to všechno udělal hodiny stačily ukázat 0:10. Celý unavený si stoupnul k oknu a zatáhnul zeleně zbarvený závěs. Nestačil si uvědomit, že ho někdo sleduje. Zhasnul lampu a ulehnul do postele. Noc na jaře je proměnlivá někdy je teplo někdy zima, teď ovšem zavládl chlad. Nízko u země se plížila mlha a na trávu padla rosa.\nOči se urychleně přemístily jinam. Na druhé straně tábora seděl starý muž před svou chatku na houpacím křesle a pohupoval se. Ať byl důvod proč byl v táboře jakýkoli to teď nebylo důležité. Uvnitř chatky měl rozsvícenou lampu, schéma chatky bylo stejné jako u Grega. Muži mohlo být kolem sedmdesáti let, na hlavě měl pár bílích vlasů a na tváři strniště.\nKdyž v tom mlha zhoustla a vstala ze země do výše několika metrů. Celá léčebna byla pod hustou mlhou. Starý pán se stále houpal, ale najednou přestal. Pocítil na své kůži podivný pocit, že ho sledují něčí oči. Pomaličku vstal z křesla a zadíval se do mlhy, naproti jeho chatce byl les. Urychleně se posadil do svého křesla a dál se houpal, aby se uklidnil. Nechtěl uvěřit vlastním očím. Houpal se stále silněji a rychleji, srdce mu bušilo jako závod. Když v tom se v mlze něco pohnulo. Nebylo sice pořádně vidět co, ale pohnulo. Starý pán přestal houpat, křeslo se pomalu dohoupávalo. Zhluboka oddechoval, aby nabral dech do svých starých plic. V tom něco vyběhlo z mlhy, nestačil si uvědomit co to je. Jeho slaboučké tělo se vymrštilo, něco ho chytnulo za nohu a on zmizel v mlze. Jediný zvuk který se táborem nesl byl zvuk houpacího křesla, které se divoce houpalo.\nDalší den nebyla po starém pánovi žádná stopa. Policejní auto z parkoviště neodjelo, vyšetřovalo naopak další únos. Policisté v černých uniformách prohledávali chatu s číslem 36, kde starý pán přebýval.\n"Šerife, tady nic není, myslíte že utekl?" řekl menší policista.\n"To zjistíme, prohledáme les." S baterkou v ruce oba vešli do lesa ve kterém se stále ještě držela mlha. Šerif byl nepatrně vyšší, rozsvítil si baterku a šel první.\nGreg stál s rukama v bok před ohništěm, kde seděl předešlý den hlouček lidí. Sledoval jak dva policisté vstupují do lesa. Nedbale máchnul rukou a pohlédl na hodinky, které měl na ruce. Ukazovaly přesně deset hodin ráno. Otočil se a šel se nasnídat. Lidé seděli v dlouhých lavicích a tiše jedli. Nikdo nepromluvil, pouze na něj prozíravě civěli. Greg v šoku usedl úplně na druhou stranu místnosti, k jedinému prázdnému stolu.\n"Nic si z nich nedělej. Oni si myslí že se zmizením Marty Jeffersonové máš něco společného."za rameny mu stál vysoký muž. Jeho vybledlá mikina původně černá vypovídala o tom, že je tam už dlouho. Na hlavě neměl ani jeden vlas, ne že by byl plešatý, ale holič ho nejspíš přejel mašinkou na vlasy. Byl snědší pleť a jeho kukuč vypovídal o tom že byl asi velkým číslem, než sem nastoupil. Greg pozvedl obočí, aby se posadil.\n"Jmenuji se Rex, jel sem v koksu a podobným svinstvu, díky tomu si toho hodně nepamatuju. Za co jsi tu ty?"\n"Víš hodně lidí si tu o tobě povídá, protože ses nastěhoval do chatky kde dřív žila Marta. Beze stopy zmizela, stejně jako ten starej protiva, jméno sem zapoměl."\n"To nikdo neví, oba zmizeli jen tak. Nikdo je neslyšel, fízlové tu jsou už třetí den. Pořád na nic nemohou přijít, tváří se že všechno ví, ale opak je pravdou. Hele, měj se kámo, já jdu do chatky. Kdybys chtěl pokecat stačí přijít a zaklepat, číslo 1." Rex vstal a otočil se. Greg do sebe hodil několik hrnků čaje a snědl tři rohlíky. Celý den proseděl v chatce, tento styl programu odvykání se mu nezdál. Když se zeptal hlavní sestry proč není nějaký léčebný program. Odpověděla: "Je stav nouze, dva pacienti zmizeli. Mám na krku jejich rodiny, teď tu je policie. Tak proto!" Netrvalo dlouho a nudný den utekl stejně jako ten předešlý. Přišla noc. Tentokrát mlha nepřišla. Greg vyšel ze své chatky, bylo deset hodin večer. Šel kolem všech chatek, zoufale hledal jednotku. Když už byl čtyřky zprkeněl. Ohlédl se do lesa, cítil jak ho něčí oči provrtávají skrz naskrz. Pomalu šel blíže k lesu, v tom se rozlétly dveře chatky s číslem jedna. Rex stál na schůdku a viděl Grega. Tedy spíš jenom šmouhu, jeho tělo bezmocně zmizelo v lese. Něco ho tam rychle vtáhlo. Rex se rozeběhl. Běžel k stromům a zoufale na něj křičel. Kličkoval mezi stromy. Viděl jak ho něco bezmocně táhne po zemi a je to šíleně rychlé. Lesní půda byla od mlhy stále mokrá. Rex stále utíkal, viděl jenom dlouhou tažnou stopu po Gregovi. V tom mu najednou podklouzla noha a on se praštil hlavou do kamene za sebou. Z hlavy mu ihned začala vytékat hustá krev.\nGregova manželka se ihned po zjištění, že její muž zmizel dostavila na místo.\n"Jak můžete ztratit pacienta?"začala divoce ječet na obtloustlou sestru v recepci.\n"Promiňte, je nám to opravdu líto. Je tu kvůli tomu dokonce policie. Vyšetřuje to už tři dny, ale nemohou na nic přijít. Zajímalo by mě proč se ještě nevrátili z toho lesa?!"\n"Právě chlapi dovezli do nemocnice jednoho muže, krvácel z hlavy, pravděpodobně se praštil o kámen za sebou. Našli ho v lese. Říkal že Grega Perciho něco odtáhlo." Řekla tiše menší osoba v modrém plášti z nemocnice patřící k areálu.\n"Promiňte mohu ho vidět?" vykřikla paní Perciová.\n"Je nám líto, ale…."\n"Jde o mého manžela! Prosím……"\n"Opravdu je nám líto, nemohu vás tam pustit. Posaďte se v čekárně, až dostanete nějaké nové informace." Kate se rázně otočila a posadila se naproti recepci na židli. Hodiny na zdi hlasitě cvakaly každou sekundu. Kate už to vytáčelo, obtloustlá sestra stále dřepěla ve své židli za recepčním stolkem. V tom zazvonil telefon a sestra musela vstát a odejít si něco vyřídit. Kate se chopila příležitosti. Proklouzla dveřmi. Hodila na sebe dlouhý bílí plášť, který vysel na věšáku pro místní experty. Proběhla dveřmi do areálu. Poprvé viděla spoustu chatek různě rozházených v okolí. Ovšem nemocnici nikde neviděla, až si všimnula jedné ženy jak stojí na rozhraní chodníčku a nevěřícně zírá do lesa.\n"Promiňte, prosím jsem tu nová, nevíte kde je nemocnice?" Žena se k pomalu otočila a prstem ukázala směrem dolů k lesu. Tam dole byla veliká budova a hned vedle ní hluboký temný les.\n"Děkuji, proč tak koukáte do toho lesa? Vždyť tam nic není?"\n"Sledují nás…."řekla žena křivolakým hlasem. "…Je jich víc než nás dohromady…" Kate vykulila oči a drbnula do ženy.\n"Jak to myslíte? Vůbec vám nerozumím!" Žena se otočila a vytáhla rukáv dlouhého černého roláku. Na ruce měla dlouhou řeznou ránu a krvácela.\n"Musíte do nemocnice!"\n"Ne, jsem na řadě….."žena se pomaličku odlepila od země a šla k lesu. "Tohle mám od posledního setkání" ukázala Kate ruku, měla ji po celou zakrvácenou od dlouhé řezné rány. "…..utekla jsem jim……"\n"Váš manžel…….on neutekl….neměl to štěstí." A rozeběhla se do lesa.\n"Sestro?" Kate se strachem v zádech se otočila. Očekávala obtloustlou vedoucí, ale naštěstí to byl jenom nějaký pacient.\n"Potřebuji nějaké prášky…..prášky…." Kate ho ignorovala a otočila se zpátky k lesu. Žena zmizela. Nečekala ani minutu a rozeběhla se k nemocnici. Když tam vešla očekávala sál plný lidí a doktorů. Místo toho viděla jednoho muže se zavázanou hlavou a prázdné bíle povlečené postele.\n"Co se stalo mému muži?" přidřepla si k Rexovi.\nRex pomaličku rozevřel oči.\n"Něco ho táhlo lesem, nejspíš šel za mnou na návštěvu, když tu v tom ho něco vtáhlo do lesa. Běžel jsem za ním, ale ať ho táhlo cokoliv bylo to moc rychlé. Viděl jsem jenom jak ho něco vláčí po zemi, potom jsem uklouznul a praštil se do hlavy. Co bylo potom netuším, najdete po něm tažnou stopu v půdě."\n"Děkuji moc a kde přesněji mám hledat?"\n"Blízko chaty číslo čtyři tam začněte, ale pospěšte si do setmění. Jakmile padne tma je to zlé…" Kate ho pohladila po tváři jako dík a vyběhla z nemocnice. Tráva byla ještě mokrá od rosy. Došla podle instrukcí k chatce s číslem čtyři. Stromy se tam zlověstně nakláněly. Vešla do lesa. Půda tam nezvykle zapáchala. Šla tedy po tažné stopě, která byla dlouhá. Snadno se v tom daly rozpoznat tahy zarývajících se nehtů. Postupovala podél stopy, až došla ke zmiňovanému kámeni. Ještě na něm byla zaschlá krev, ale s ní ještě něco. Šokovaně se sklonila a prstem opatrně přejela podivnou tekutinu u krve. Měla zvláštní barvu, ne rudou jako krev, ale ještě více tmavější. Vypadala skoro lidsky, ale nebyla. Šla dál po stopě, která různě kličkovala mezi stromy.\n"Gregu?" vykřikovala do lesa, ale odpovědi se nedočkala, když zašla příliš daleko do lesa stopa skončila. Nejistě šla dál, ušla víc další velký úsek, ale tentokrát bez stopy. Když už před sebou viděla vysokou betonovou zeď otočila se. Jenomže nevěděla kudy kam, netušila jak se dostat zpátky. Navíc takový kus šla beze stop. Ztratila se, nechtěla si to připustit, ale bylo to tak. Opatrnými kroky šla dopředu, mírně kličkovala mezi stromy. Ovšem chatky a celý komplex, jako by se najednou propadnul do země. Za celou dobu úmorného pátrání utekl den a obloha se zatáhnula. Celé okolí pohltila nesmírná tma.\nRex seděl na posteli a díval se ven z okna nemocnice, rychle usedající tma ho děsila. Hodiny sice ukazovaly teprve osm hodin, ale co je na tom. Greg zmizel v deset. V tom se do tmy vmísila hustá mlha. Nervozně si mžoural prsty a zíral z okna k lesu, když v tom cítil jak se mu zaseknul kyslík v krku. Nemohl popadnout dech z toho co viděl, v mlze uviděl něco se mihnout. Bylo to poměrně velké. Celý vystrašený urychleně couval na druhou stranu nemocnice, kde couváním narazil do zdi a sesul se na zem. Jeho vyvalené oči zíraly na protější stranu místnosti, dveře byly stále zavřené, ale co kdyby.\nKate se dívala do mlhy před sebou, ale nic neviděla, dokonce ani stromy. V tom cítila jak ji provrtávají něčí oči, zdáli za zády cítila jak někdo odporně funí. Otočila se, ale nikoho neviděla. Funění přestalo, ale pouze na malou chvíli. Za tu chvilku se něco pohnulo na druhé straně. Kate se zmateně otočila a rozeběhla se. Vždycky stačila uskočit před stromem, cítila jak několik metrů vedle sebe utíká s něčím nebo s někým. Co muselo přijít přišlo, jak se tak stále otáčela nevšimla si jednoho stromu včas. Pořádnou ranou to práskla přímo do kmen , jako v mátohách padnula na zem. Špatně viděla, dalo by se říct rozmazaně. Když v tom začala divoce ječet….\nRex ve stejnou chvíli vzhlédnul k oknu na druhé straně, chtěl jít na pomoc, jenomže cítil jak něco stojí za dveřmi a pozoruje ho. V nemocnici svítily hned čtyři lampy, dveře zavrzaly a rozlétly se do stran. Rex pohlédl do mlhy, pomaličku se k němu přibližoval stín. Byl stále větší a větší. Nejspíš instinktivně se otočil k okénku za sebou a chystal se ho otevřít, ale v tom do okénka něco z venku udeřilo a sklo se vysypalo na podlahu. Rex ucukl a upadnul na zem. Z rozbitého okénka koukala bílá žílami prolezlá dlouhá ruka, prsty nebyly příliš dlouhé, z nich vycházely dlouhé ostré drápy špinavé od krve. Rex stále couval, když v tom si uvědomil že za ním je další podivná bytost. Celý ztuhnul, na obvaze na hlavě vyčnívala zaschlá krev. Bytost za ním zavrčela při pohledu na krev, za okénkem na druhé straně se ruka pomaličku stáhnula zpět. Rex zavřel oči, na krk mu pomaličku dopadla táhlá slina, která pomaličku stékala dolů. Bytost začala při pohledu na krev slintat. Než stačil Rex něco vykřiknout bylo pozdě. Jeho tělo se bezbranně vymrštilo do vzduchu a on prolétl dveřmi a mířil do lesa. Bytost ho křečovitě držela za nohu a drápy se mu přitom zarývala do jeho měkkého masa. Jeho oči vykuleně zíraly do okolí, viděl jak se tábor vzdaluje, snažil se pozvednout hlavu a pohlédnout na bytost, ale ona byla příliš rychlá. Viděl jenom jak tomu vycházejí ze zad dlouhé ostré bodliny a vylézají žebra. Hlavu to mělo skloněnou. Netrvalo dlouho a dostali se k cíli. Před nimi byla velká jáma přikrytá velkým stromem. Neznámá bytost pustila Rexe, který ležel na zemi a ochromen bolestí se nemohl pohnout. Bytost odhodila strom a chňapla zpátky Rexe za nohu. Skočila s ním do jámy….\nKate divoce ječela, když ta bestie vláčela po zemi lesem. Bravurně se vyhýbala všem stromům, Kate náhle něco napadlo. Ze všech sil zvedla kousek hlavu a plivnula bestii na bílá záda. Bestie se zastavila, ale nohu drtila mnohem více. Kate začala nohou divoce hýbat ze strany na stranu. Bestie zavrčela, stále stáli a čekali. Neměla sebemenší tušení na co čekají. Když v tom se v něco pohnulo v mlze před nimi. Kate ztuhla hrůzou. Stín se pomaličku přibližoval, až se před nimi objevila další bestie. Zuřivě vrčela. Bestie povolila sevření nohy, Kate pocítila naději a využila situace. Vypadalo to že dojde k souboji o potravu, obě bestie kolem sebe výhružně obcházeli. Kate začala tiše couvat, až vstala a dala se do zběsilého běhu slábnoucí mlhou. Tentokrát byla při běhu opatrnější a stromům se vyhýbala lépe. Slyšela jak se za ní spustil boj. Stromy se od tamtu otřásaly a do celého okolí se nesl jejich podivný jekot. Kate měla štěstí, do tábora se dostala za nemalou chvíli. Chatky byly zavřené a nikde nebyla ani noha. Instinktivně vběhla do hlavní budovy, obtloustlá sestra v recepci nebyla. Vzala do ruky mikrofon a máčknutím na malý čudlík ho zapnula.\n"Vstávejte! Okamžitě se všichni probuďte! Únosci jsou v lese a jdou si pro nás, pro nás všechny!" Ječela do mikrofonu, po celém táboře se skrze rozhlas nesl její roztřesený hlas. V táboře se začalo postupně ve všech chatkách rozsvěcet a lidé zmateně utíkali ven. V lese kolem chatek se pomalu hromadily bestie a přibližovaly se.\n"Všichni si vezměte jenom to nejpotřebnější a pojďte k hlavní budově. Musíme se odsud dostat!" V tom jí mikrofon z ruky vytrhla obtloustlá sestra v noční košili.\n"Co tady ještě děláte?! Vy jste se snad zbláznila?!" Kate se roztřásla a ustupovala ke dveřím ven. V protějším okně viděla, jak se za sestřiny zády přibližuje bestie. Viděla jí do obličeje. Mělo to velkou tlamu plnou ostrých zubů a podélné oči plné nenasytnosti. Místo nosu to mělo široké nozdry. Kate okamžitě vyběhla dveřmi ven, sestra se v šoku otočila k oknu…..\nZ hlavní budovy byl slyšet jenom děsivý vřískot. Kate utíkala k vyhaslému ohni a všimla si houfu lidí, kteří svírají v rukách tašky a malé batohy.\n"Stůjte! Tam nechoďte!" Téměř všichni se zastavili jenom několik nedbalců utíkalo a ignorovali její varování. Po doběhnutí do hlavní budovy byl slyšet jenom vřískot o pomoc.\n"Musíme se dostat k hlavní bráně!" vykřikla, pomalu se otočila k silnici vedoucí z lesa.\n"To ale musíme jít lesem……to ne!" Kate věděla že do svítání zbývá necelá hodina, pokud stihne všechny dostat za bránu ven a nějak naláká všechny bestie na louku při východu Slunce, může se jich zbavit jednou provždy. Netušila jak si to všechno dala najednou dohromady. V hlavě se jí ty střípky sami složily. Útoky pouze večer a pouze na lidi, kteří mají a sobě krev nebo děsivě ječí. Potom je přitahuje ještě světlo, všechno do sebe dokonale zapadalo, ale jediné si nedokázala vysvětlit. Kde se tam vzali? Na přemýšlení nad tou otázkou nebyl čas musela dostat všechny lidi živé ven z léčebny. Zamyšleně se rozhlédla po celém táboře, ve všech chatkách svítila světla.\n"Prosím nevíte o nějakém autě, kterým byste se dopravili k bráně? Já vám ji odtud otevřu."\nZ houfu lidí vyšla taková malá žena, celá se třásla.\n"V garáži vedle parkoviště je velká dodávka s vozejkem."\n"Skvěle, akorát s tím vozejkem to nepůjde. Musíte ho tam nechat, mohli by některé snadno dostat."\nKate se zadumaně zadívala do lesa a klidným hlasem řekla: "Bestie živící se lidmi a řádící večer. Nemáme čas běžte okamžitě pro to auto!" lidé se jako poslušní psi otočili a běželi k parkovišti. Když doběhli ke garáži čekal je šok, dveře garáže byly zamčené na petlici. Slabá žena bílá jako stěna vzala do ruky sekyru, která ležela uprostřed policejního auta. Jedním máchnutím se petlice rozlétla na kusy. Dveře se otevřely, uvnitř byla skutečně dodávka. Taková kterou se dalo vést víc jak osmnáct pacientů najednou. Lidé se nasoukali do auta, motor zaburácel a kola se dala do pohybu. Kate se pomalu vplížila do hlavní budovy, na recepčním stole byla spousta krve, ale tělo bylo naštěstí pryč. Zmáčknula červený šuplík schovaný pod stolkem, jako nějaký zvonek. Dveře se mezitím pomalu otevírali. Auto divoce jelo po silnici a mělo rozsvícená světla. Bestie z okolí si toho ihned všimnuly a běžely k východu. Dveře se ale neúprostně sami zavírali, mohli zůstat otevřené pouze pět minut víc ne, potom se automaticky zase zavřely.\nKate mezitím vyšla z hlavní budovy a se sirkou v ruce mířila k táboráku. Rychlým škrtnutím sirka vzplanula. Kate ji tiše pustila, plamínek pomaličku dopadal na dříví v ohništi. Dříví tam bylo připravené už několik dní, ale velký táborák se měl konat právě v tento den. Dříví se chvíli zdráhalo, jak bylo kapánek navlhlé, po chvilce přeci jenom chytlo. Kate potřebovala rozdělat pořádný oheň. Proto tam hodila cokoliv jí přišlo pod ruku, až tam byla veliká hromada chrlící vysoko do vzduchu oheň. Bestie to museli zpozorovat, stále si opakovala. Pomalu se posadila na zem, až teď jí došlo co právě činí. Chystá se nalákat ty bestie na světlo z ohně, ale hlavně na sebe. Svého muže nenašla a pravděpodobně je už dozajista mrtvý. Obloha začínala blednout a tma se vytrácela. Cítila jak ji oči těch bestií v lese pozorují a přibližují se. Nemohla to čekání už vydržet, z očí jí odkapávaly slzy. Přišla o svého muže, jedinou útěchou jí teď bylo, že půjde za ním.\nVypadalo to že bestie mezi sebou vyčkávají, která vyjde jako první aby ji následovali. Kate vstala a začala divoce ječet. Z poza jednoho stromu vyběhla jedna bestie a za ní hned druhá a další a další, až se začaly shromažďovat ze všech strana kromě úseku kolem parkoviště. Kate s obavami pohlédla k obloze, už viděla onen blížící se Sluneční kotouč. Bestie se daly do běhu, pomaličku zavřela oči a čekala na smrt.\n"Nestůj tam jen tak a utíkej!" v uších se jí ozval známí hlas, myslela si že je to sen a pokoušela se ho ignorovat, ale nešlo to. Pootevřela jedno oko a spatřila Grega celého špinavého jak sedí v policejním autě, motor už burácel.\nKate se usmála, ale bestie už byly blízko, skoro u ohně. Dala se šíleného běhu, vyběhla kopec a běžela přímo k autu. Z dáli už cítila Sluneční paprsky. Bestie začaly vřískat a daly se za ní do běhu. Kate se posadila do sedadla vedle svého muže, motor zaburácel a kola se odlepila od silnice. Greg sešlápnul pedál a auto jelo, bestie za nimi na poslední chvíli utíkali, ale Slunce už je hřálo v zádech a tak byly pomalejší. Auto ujíždělo zběsile po silnici ven. Dokonce ani zavřená brána jim v tom nezabránila, v tu chvíli sešlápnul pedál silněji a dveře snadno rozrazil. Kate si byla jistá že žádná bestie už neuteče, všechny jak doufala byly u ohně. Pomaličku položila svou ruku na Gregoru, kterou měl na řadící páce a hladila ji.\n"Už jsem si myslela že jsi mrtvý! Jak je to možné?" pusa se jí otevřela do krásného odzbrojujícího úsměvu.\n"Probral jsem se ve velké jámě, vedle mě ležela bývalá obyvatelka mé chaty. Ta zrůda si dala nejdříve ji, trvalo jí to celý den, potom večer šla na lov a mě nechala tu ženu asi dozrát či co. Nějak tak sem to pochopil, no a já se vymanil z toho pelechu a utekl. Nevěřila bys jak spletité tunely mají pod léčebnou vybudované. Téměř na každém kroku pod tebou byla nějaká chodba. Myslím že moje kariéra spisovatele teď pokvete." Usmál se na Kate a políbil ji, auto už mizelo z lesa a jelo daleko, pryč.\nSlunce se vyhouplo z kopců a bestie v táboře padly na zem, jejich těla vzplála ohněm. Tělesná konstrukce a kůže nebyla zvyklá na tak velkou teplotu, byla přizpůsobená na chlad a tmu. Díky všem těm hořícím bestiím se celá léčebna proměnila ve velký táborák. Léčebna do základů vyhořela.\nKate ve skrytu duše doufala, že žádná bestie mezitím když jelo auto s lidmi ven neproklouzla. Ale kdo ví? Pouze pod námi je pravda…\nslayerrrr ( profil autora )\nKapr 8 listopadu 2009 v 17:11 Pro vložení odpovědi na komentář se musíte přihlásit\nFakt dobrá a čtivá povídka, co tě k jejímu napsání inspirovalo? a co ten spisovatel? nejseš to ty? Proč je hlavní postavou tolika autorů zrovna spisovatel… Jinak jsou tam dost pravopisné chyby shody podmětu s přísudkem, hlavně ke konci. Občas by to chtělo trochu více zapracovat na stavbě vět, aby se třeba neopakovala slovesa, ale jinak dobrý


Potraviny: Nemoci se mění, chyby zůstávají – VoxEurop (čeština)\nPotraviny: Nemoci se mění, chyby zůstávají\nKozy si pochutnávají na okurkách, které jejich pěstitelé nejsou schopni prodat. Algarrobo, Andalúzie, 1. června 2011.\n3 červen 2011 – De Standaard (Brusel)\nBakterie E.coli je bezpochyby nebezpečná, nicméně panický strach zodpovědných orgánů a spotřebitelů je zbytečný a poškozuje jak ekonomiku, tak evropského ducha, upozorňuje belgický editorialista Bart Sturtewagen.\nJe zajímavé, jak málo poučení si bereme ze sanitárních krizí, kterých jsme byli v poslední době svědky. Potácíme se od dioxinů po bovinní spongiformní encefalopatii (BSE, lidově nemoc šílených krav) a od těžkého akutního respiračního syndromu (SARS) po mexickou chřipku. A nyní je tu zhoubná enterohemoragická bakterie Escherichia coli (EHEC). A co horšího, jedná se o její vzácnou a nebezpečnou variantu.\nPokaždé přihlížíme stejnému scénáři. Vznikne panika, přeruší se obchody a oběh zboží, hospodářská aktivita poklesne, vzroste napětí. Doposud tomu bylo tak, že skutečné následky nikdy nedosáhly intenzity dramatických prognóz. Opět proto začneme podléhat iluzi, že potraviny nepředstavují nebezpečí, že proti nemocem lze bojovat léky a že pohromy stíhají především ty druhé. Platí to i tentokrát?\nDo dnešního dne lze konstatovat pouze to, že poměr mezi hospodářskými důsledky a vzniklým nebezpečím je zcela neúměrný. Bakterie může zabíjet, ale ze sta prokázaných případů onemocnění jich smrtí skončilo osmnáct. Osmnáct nanejvýš politováníhodných úmrtí, ale pouze osmnáct, což ve srovnání s počtem Němců a návštěvníků Německa, kteří během jednoho týdne zemřou z jiných příčin, představuje minimální procento. Není důvod přivádět do varu celý kontinent. A zatím nic nenasvědčuje tomu, že všichni tito pacienti byli nakažliví. Nejedná se o mor, to je třeba zdůraznit.\nJe politováníhodné, jak rychle se tu projevují primární reflexy. V době, kdy ceny potravin stoupají obecně strmě vzhůru, neumíme nic lepšího, než vyhazovat potraviny na ulici, dělat z nich krmení pro dobytek anebo nechávat plodiny hnít na polích jen proto, že už je nikdo nechce. Můžeme litovat, když se tak zachová Rusko [které přerušilo dovoz evropské zeleniny] nebo jiní vzdálenější odběratelé, byť jsme to mohli očekávat. To, že tato situace jako už po tolikáté zcela roztříští celou Evropu, je ale zneklidňující.\nDošlo k tomu v případě bankovní krize i v případě finanční krize v Řecku, budeme toho svědky zanedlouho, až pravidlo ‚každý pro sebe‘ ovládne trh s energií, a jsme toho svědky i nyní, kdy propukla tato potravinová hysterie. Evropa, která musí otevřít své hranice a udržet je otevřené, bezmocně přihlíží tomu, jak se z důvodu krátkozraké komunikace uzavírají a jak se rozpoutává neúměrně silná hospodářská pohroma.\nZáblesk naděje tu ale je. Vědci spolupracují na mezinárodní úrovni, aby co nejrychleji objasnili zdroje a příčiny nákazy a našli způsob léčby. Globalizace, která prostřednictvím sanitární krize opět odhalila své slabiny, má i své silné stránky. Díky celosvětové mobilizaci znalostí by se mohlo podařit najít rychlé řešení. Vezmeme si tentokrát z této zkušenosti ponaučení? I za touto krizí budou následovat další. Otázkou je, kde a kdy to bude.\nBrusel a Berlín musejí za své chyby nést zodpovědnost\nKontaminace některých potravin bakterií E. coli vyvolala „nejhorší otravu potravinami v Evropě“, konstatuje ABC. Situace začíná podle listu „připomínat poplach z dob ‚šílených krav‘“.\nDeník v úvodníku zdůrazňuje, že evropský systém rychlého varování pro potraviny „naprosto selhal“, protože nebyl schopen zabránit šíření bakterie a „španělskému zemědělství a jeho image způsobil nedozírné škody“. Na stránkách stejného listu ale editorialista Hermann Tertsch\npřipomíná, že se nesmí zapomínat na hlavní poškozené – na zemřelé. Novinář kritizuje reakci „[španělské] vlády podrážděné tím, jak Německo upozorňuje na její selhání“, stejně jako „tisícovku hlasů, které začaly urážet našeho hlavního evropského spojence“, přičemž doufá, že „německá bulvární média nebudou na všechny tyto protiněmecké hloupé řeči reagovat“.\nAllemagne : Les légumes de la peur – Bild (Berlín)\nPůvodní článek nl\nČlánek ABC es\nEditorial ABC es\nEditorial Hermanna Tertsche v ABC es


Kendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g informace a recenze\nZpět do kategorie Dietní\nKendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g recenze a informace\nNápoj Kendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g: 100% přírodní nutričně vyvážený nápoj Mango Passion fruit Kendalife100% přírodní nutričně vyvážený nápoj Mango Passion fruit koktejl Kendalife s příchutí manga a marakuji o obsahu 450g je vhodný pro dospělé, skvěle slouží jako denní zdroj energie a plnohodnotně nahrazuje klasickou stravu, a to jedno až dvě jídla denně. Tělu dodá vše, co potřebuje. Lahodný a výživný nápoj je vyroben ze 100% přírodního ovoce, 13… Zobrazit celý popis >>>\nRecenze Kendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g Kendamil\nPodrobnosti a specifikace a popis Kendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g si přečtěte níže či přímo na webu e-shopu Alza.cz Sport a outdoor. Toto zboží si můžete pořídit již od 449 Kč. Zobrazit více informací zde >>>\nNakupoval: v Dietní Kendamil\nHodnocení: Velka spokojenost. Kendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g jsem objednala vecer a za dva dny uz byl k vyzvednuti.\n- dodává kvalitní dodavatel Kendamil\n- výrobní unikátní kód 5056000501011\n- zařazeno v kategorii Dietní\nNázory Kendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g od uživatelů\nProzkoumejte i vy veškeré komentáře a hodnocení k výrobku Kendamil Kendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g od e-shopu Alza.cz Sport a outdoor.. Komentáře píší zákazníci, co produkt vyzkoušeli nebo koupili. Máte zde tak zaručenou zpětnou vazbu k Kendalife Mango Passion fruit koktejl 450 g. Bude si tak jisti, zda je nákup ta správná volba.\nSrovnání Kendamil na zbozi.cz\nZboží nabízí porovnání Dietní Kendamil, kde naleznete produkty od stovky e-shopů. Stačí si jen vybrat dle preferencí a ceny.\nGrower‘s cup - Ethiopia\nGrower´s cup Sweet Sea Buchthorn Organic - rakytníkový čaj 400 ml\nKendalife Superberry (lesní plody) koktejl 450 g\nGrower‘s cup – Good Morning Quince\nDietní informace a recenze


Zmenšování (2017) | Filmy online ke shlédnutí zdarma | FilmyŽivě.cz\nZmenšování ke shlédnutí online (2017)\nVyužijte skvělé možnosti a buďte ke svým oblíbeným filmům, co možná nejblíže. Film Zmenšování ke shlédnutí zdarma je vyústěním moderní doby, postačí jen několik málo kliknutí a můžete sledovat svůj oblíbený film v online podobě. Pokud hledáte nevšední zážitek na volný podvečer, tak film Zmenšování online je tím pravým pro vás, ale i celou rodinu. Skvělá podívaná pro každou příležitost. Přijměte pozvání do míst, kde internet svým návštěvníkům nabízí vše zdarma a ihned k použití. Krásné ztvárnění, idylická atmosféra a kouzelný příběh. To jsou hlavní nosné pilíře senzačního filmového zážitku Zmenšování. Film Zmenšování ke stažení zdarma je na mnoha místech, ale jen prostřednictvím našich stránek v té největší možné kvalitě. Vydejte se společně s hlavními hrdiny na příjemnou cestu a přesvědčte se o kvalitách tohoto snímku. Filmy v online podobě jsou nejhledanější položkou vůbec. Díky dnešní době máte i vy tuto jedinečnou příležitost se setkat s vaším oblíbeným filmem kdykoliv a kdekoliv. Stačí si jen vybrat vámi požadovaný filmový snímek, kliknout na příslušnou ikonku a užít si neskonalé dobrodružství v područí vašich hrdinů. Záleží pouze na vás a vašich individuálních chutích. Přehledně rozdělená filmotéka čeká na vaše objevení. S filmy online máte záruku širokého výběru. Využijte jedinečné příležitosti skryté pod tlačítkem Zmenšování download a vydejte se na cestu poznání za zajímavým příběhem. Úspěšný film čeká na vaše odhalení. Ať už se rozhodnete pro film Zmenšování CZ online či Zmenšování v jiném jazyce, tak vězte, že za každou volbou stojí senzační podívaná té nejlepší možné kvality zobrazení.\nZmenšování ke shlédnutí zdarma\nZmenšování online ke shlédnutí zdarma\nZmenšování online ke shlédnutí česky\nZmenšování online ke shlédnutí cz\nZmenšování online ke shlédnutí\nZmenšování ke shlédnutí\nZmenšování ke stažení zdarma\nZmenšování ke stažení\nZmenšování ke stažení rapidshare\nZmenšování ke stažení hellshare\nZmenšování cz dabing


Telč - Základní informace o městě Telč\nPrvní písemná zmínka o městě Telč pochází z roku 1315. Významný datem je rok 1339, kdy Telč dostal do vlastnictví Oldřich z Hradce z rodu Vítkovců.\nHistorické jádro města patří k nejcennějším městským památkovým rezervacím na Moravě a v roce 1992 bylo zapsáno na Seznam světového kulturního dědictví UNESCO. Na památkové hodnotě města se podílí i předměstí Staré Město, jehož historická část (okolí kostela Matky Boží) je městskou památkovou zónou a v neposlední řadě i to, že i nová výstavba 20. století na okrajích města respektovala hodnotné městské panoráma, které není narušeno převýšenou panelovou zástavbou.\nDominantou a také nejvýznamnější architektonickou památkou města je renesanční telčský zámek. Telčský zámek patří mezi klenoty moravské renesační architektury. Jeho přitažlivost je tím větší, že se zde díky citlivému přístupu majitelů k dědictví minulosti zachovaly ve velmi dobrém stavu původní interiéry.\nVe 13.století se začala v českých zemích rozvíjet síť měst, která buď vznikala z některých starších center nebo naopak byla zakládána plánovitě na dosud nezastavěné ploše. Tehdy dochází také ke vzniku tzv. Starého města, jež postupně splynulo s původním zeměpanským dvorcem a kostelíkem .\nRoku 1339 získal Telč Oldřich z Hradce, jehož jméno je spojováno se založením Nové Telče, ale zakládací listina se bohužel nezachovala. Oldřich z Hradce patřil k přednímu panskému rodu Vítkovců, jež byli usazeni v jižních Čechách. Postupně páni z Hradce usilovali o zvětšení telčského panství\nZakladatelé udělovali městům práva, bez nichž by nemohla plnit své funkce. Bylo to právo soudní a hrdelní, avšak neméně důležité bylo pro středověké město právo pořádat trhy. Centrem Telče- původně trhové osady- se proto stalo tržiště s úzkými domy sahajícími mnohdy až k tehdejším městským hradbám. Týdenní trhy měly význam pouze pro nejbližší okolí, avšak na výroční trhy se sjížděli obchodníci z větší vzdálenosti, někdy i z ciziny. S trhovým právem souvisela i další práva: mílové/výsada trhu v okruhu jedné míle/ , várečné/prodej uvařeného piva/ a právo prodeje soli.\nDůležitým obdobím pro vznik dnešní Telče byl požár v roce 1530, který zničil celou jednu stranu náměstí spolu s radnicí a následně období vlády Zachariáše z Hradce. Tento šlechtic, který byl nejen vynikajícím politikem a hospodářem, přestavěl gotický středověký hrad v renezanční zámek plně charakterizující svou dobu. Také městu plynuly v době jeho vlády nejrůznější výhody. Počínaje přestavbou měšťanských domů za pomocí italských řemeslníků, přes budování městského vodovodu nebo špitálu až po nový způsob hospodaření.\nRoku 1604 přechází panství do vlastnictví Slavatů z Chlumce. Nejvýrazněji se do místní historie zapsala manželka Jáchyma Oldřicha Slavaty, která povolala do města jezuity a dala pro ně proti zámku postavit kolej a kostel Jména Ježíš. Jezuité zde zůstávají až do roku 1773, kdy byl řád zrušen papežem Klimentem XIV.\nRoku 1681 se v Telči objevuje rod Lichtenštejn-Kastelkorn. Jejich příbuzný Alois hrabě Podstatský spojil erby obou rodů roku 1762 a vznikají Podstatští –Lichtenštejnové. Ti pak zůstávají v Telči až do roku 1945, kdy dochází k jejich vysídlení do Rakouska.\nMěsto se pak znovu začalo výrazněji rozvíjet až v 19. století. Tehdy zde vznikaly spolky jako Sokol, Omladina nebo Občanská beseda. Změna v oblasti výroby a obchodu nastala také v souvislosti s výstavbou železnice, která spojila Telč s Kostelcem a vedla dále do Slavonic.\nDalší stavební růst lze v Telči pozorovat až po polovině 20. století, ale tehdy souvisí převážně s rozvojem místních průmyslových podniků. Od roku 1970 bylo město prohlášeno památkovou rezervací a následně roku 1992 bylo zařazeno na seznam světového kulturního dědictví UNESCO.


Setkávat se nadále nesmí více než dva lidé | Praha 7\nPraha 7 \_ Aktuality \_ Duben 2021 \_ Setkávat se nadále nesmí více než dva lidé\nSetkávat se nadále nesmí více než dva lidé\nVláda v pondělí 12. 4. potvrdila opatření, které zakazuje setkávání více než dvou lidí. Výjimku dostal amatérský sport. Venku může na jednom sportovišti být až šest dvoučlenných skupin. Jednotlivé skupiny však musí dodržovat odstup nejméně 10 metrů od sebe. Na svatbě či pohřbu může být nově maximálně 15 lidí.\nVláda zároveň schválila, že žáci závěrečných ročníků středních škol a středoškoláci ohrožení školním neúspěchem budou moct od 19. dubna docházet na skupinové konzultace. Otevření praktické výuky a laboratoří na vysokých školách vláda znovu probere, epidemiologové doporučili jako termín návratu až 26. duben.


Hokejová Minerva přišla o trenéra a překvapila výhrou v Brně - Blanenský deník\nHokejová Minerva přišla o trenéra a překvapila výhrou v Brně\nBlansko/Boskovice - Minerva sice dostala minulý víkend v Blansku desítku, ale po dalším kole krajské hokejové ligy už je zpátky před Dynamiters. Překvapila nepříjemného soupeře, Warrior Brno, na jeho ledě.\nIlustrační foto. | Foto: Ondřej Bacík\nZrza navíc vychytal čisté konto. „Zápas se nám povedl, hráčům i gólmanovi," pochválil své svěřence sportovní manažer a teď i trenér Boskovic Petr Hrachovina. Blansko prohrálo po samostatných nájezdech s Uherským Brodem.\nMinerva po prohraném derby vyměnila trenéra. Bohumil Prachař skončil a hráče vedl v Brně Hrachovina spolu s Martinem Světlíkem. „V pondělí jsme se vzájemně dohodli s dosavadním trenérem, že skončí, chemie v týmu delší dobu nefungovala tak, jak jsme si představovali," vysvětlil změnu Hrachovina. Třetím do trenérského týmu bude ještě Tomáš Karný.\nVe čtvrtek jela Minerva na led hodně neoblíbeného soupeře. Warrioru Brno se v posledních sezonách na Boskovice daří, vloni je porazil třikrát v play-off a letos v prvním vzájemném zápase vyhrál v Boskovicích 7:1. Tentokrát si Minerva zápas od začátku pohlídala. Soustředěným výkonem, pozornou obranou a hlavně produktivitou třetí pětky, která byla u všech tří gólů hostů. „Zápasy s Warriorem jsou vždycky na krev, jsem rád, že jsme tu nepříznivou sérii přerušili. Taky jsme mohli hrát na tři kompletní pětky," sdělil k výhře 3:0 na brněnském ledě Hrachovina.\nDynamiters nevyužili euforii z vyhraného derby a v základní hrací době vybojovali s Uherským Brodem pouze remízu. V samostatných nájezdech pak byli šťastnější hosté. „Nejsem spokojený, soupeř sice patří k těm silnějším, ale letos se mu zase tolik nedaří. Scházela nám bojovnost ze zápasu s Boskovicemi, myslím, že si hráči nesáhli na dno," hodnotil kouč Dynamiters Zdeněk Grünwald. V utkání mu chyběl zkušený Petr Látal.\nDynamiters jsou v tabulce krajské ligy desátí, o dva body za Boskovicemi. Vede Velké Meziříčí před Velkou Bíteší a Uničovem.\nV sobotu v šest večer hraje Blansko další domácí zápas, tentokrát přijede předposlední Uherský Ostroh. „Doufám, že hráči nic nepodcení, beru to jako povinné vítězství," říká Grünwald. Boskovice hrají také doma, v neděli od pěti hodin se čtvrtou Kroměříží.


Země uranu zaslíbená - Euro.cz\nZemě uranu zaslíbená\n24. května 2012, 16:52 - Jan Hrbáček\n24. května 2012, 16:52\nČesko má tolik vlastního jaderného paliva, že by mu při současném výkonu reaktorů vystačilo na sto let. Jen ho vytěžit\nZápadka plechových dveří cvakne, řinčivý zvonek pročísne tetelící se vzduch a čtyřpatrová těžní klec plná horníků se řítí rychlostí deseti metrů za sekundu do dvanáctého podzemního patra. V hloubce šesti set metrů směna nasedne na dieselový vlak a vydá se bludištěm vyražených štol. Po zhruba tříkilometrové cestě muži přestupují do další, větší klece, následuje znovu pád do zhruba jednoho kilometru pod zemí, do dvacátého patra. A zase cesta vlakem a kus pěšky. Pak po dvou mužích lezou po několika žebřících v několika šikmo vyražených komínech. V nich je násypka, ze které se dá najednou naplnit třicet vozíků, ale také tunýlek pro tahání důlní techniky, vzduchotechnika, pneumatické hadice a elektrické kabely. Ve třetím patře překračují dřevěnou deskou přikrytý otvor do násypky a kolem dvou elektrických vrátků postupují až k čelu čerstvě odstřelené dobývky. Teď musejí vydřevit zhruba metr a půl obnaženého skalního stropu a na konci upevnit příčnou kládu, na které ukotví kladku. Na ocelovém laně mezi vrátkem a kladkou se pak bude pohybovat železná lžíce velikosti dětského kočárku, kterou budou shrabovat odstřelenou horninu. Některé větší kusy musí těžkým perlíkem rozdělit, aby je lžíce vůbec pojala. Jeden „hrabák“ ve dvanáctimetrové chodbě hrne jednu várku, tu pak přebírá další v devadesátistupňovém ohybu v chodbě dlouhé sedm metrů, a pak šup s dobytou rudou do hrdla násypky. Když je čelo dobývky vybráno, musí se navrtat, naplnit výbušninou a odstřelit. Tahle dvoučlenná parta už ale odstřel na této šichtě nezvládne, vylomené rudy bylo příliš mnoho. Vyklizené čelo dobývky proto jen navrtají a připraví odstřel pro kolegy, kteří je po desáté večer vystřídají. Celou dobu mají nad hlavou tři podobně odstřelené a vytěžené chodby, každá drží na podlaze z klád a pletiva. Po odstřelu prostě zasype vytěžený prostor, dopadne na podlahu, a rozepře se do stěn.\nTo je každodenní rituál v dole v Dolní Rožínce. S výjimkou Rumunska je důl Rožná jediným fungujícím uranovým dolem v Evropské unii. Z jedné tuny vydobyté uranové rudy se dá po složitém procesu v úpravně extrahovat 1,5 kilogramu uranu. Finálním produktem chemické úpravny v Dolní Rožínce je diuranát amonný – chemický vzorec (NH4)2U2O7 – s koncentrací uranu kolem 70 procent neboli takzvaný žlutý koláč – yellow cake. Ten se pak, dále upravený do palivových článků, používá jako palivo v jaderných elektrárnách.\nSkutečnost předčí odhady\nKdyž v roce 1957 těžba v Dolní Rožínce začínala, experti odhadovali, že se vytěží zhruba 660 tun uranu. Do konce roku 2010 se ale v ložisku Rožná vytěžilo zhruba 17 milionů tun uranové rudy, což představuje více než 19 tisíc tun uranu. „Realita těžby v drtivé většině předčí původní odhady,“ říká zástupce vedoucího výroby dolů Petr Kříž a raduje se nad vysokou kvalitou právě vytěžené horniny, kterou právě měří speciálním radiometrem.\nVe světě dnes funguje přes 440 jaderných reaktorů. Největšími velmocemi v těžbě rudy, které je zásobují, jsou Kazachstán, Austrálie a Kanada. Ve světě se ročně těží pro energetické účely přibližně 45 tisíc tun uranu, ale spotřeba reaktorů je přes 60 tisíc tun uranu. Případný deficit se pak pokrývá ze skladových zásob – tedy ze zásob vytěžených a skladovaných a z delaborovaných jaderných zbraní.\nV České republice bylo dosud vytěženo a zpracováno zhruba 120 tisíc tun uranu. Největším českým ložiskem uranu byly v devadesátých letech zavřené doly v Příbrami, kde se vytěžilo 30 tisíc tun uranu. „Z historického pohledu zaujímá Česká republika ve světovém měřítku stále významné místo v těžbě uranu, a to jak kvalitou, tak vytěženým objemem,“ vysvětluje Josef Lazárek, výrobní náměstek ředitele závodu GEAM, který patří do státního podniku Diamo.\nNapříklad elektrárenská jaderná velmoc Francie nemá už kde těžit, proto investuje do dolů v Africe nebo v Kanadě. „Francie je v této politice asi nejagresivnější a nejdůslednější. Její národní konglomerát Areva, který vyrábí reaktory, zároveň těží rudu například v Nigeru a dalších afrických zemích a shání a nalézá různá ložiska jinde po světě. Myslím si, že trochu opatrnosti v tomto segmentu by neuškodilo, pokud bude nastartována masivní výstavba jaderné infrastruktury ve světě, především v asijské části. Může se stát, že uran se stane ostře sledovanou komoditou, které nebude dost,“ nechal se před časem slyšet český velvyslanec pro otázky jaderné bezpečnosti a zmocněnec pro dostavbu jaderné elektrárny Temelín Václav Bartuška.\nVe stínu fukušimské tragédie asi málokdo ví, že kupříkladu v Japonsku je v provozu 52 reaktorů a země se rozhodně nechystá na hromadné ukončení jejich činnosti, podobně jako to plánují v sousedním Německu. Jeden kilogram uranu dnes vyjde na spotovém trhu na zhruba 110 dolarů a jeho cena může ještě se stoupající poptávkou výrazně vzrůst.\nNejvíce uranu dnes spotřebují Spojené státy americké, západ Evropy a Japonsko. V Číně se v současnosti staví okolo čtyřiceti reaktorů, podobnou cestou postupuje Indie. Obrovskou spotřebu uranu má i Rusko, to ji ale na rozdíl od výše jmenovaných zemí pokryje ze svých zdrojů.\nV jediném fungujícím českém dole v Dolní Rožínce jsou zásoby těžitelné do roku 2015. Dnes se těží v hloubce 1200 metrů ve 22. podzemním patře, připravena je těžba ještě o dvě patra níž. Do otevření dalších pater by bylo zapotřebí investovat miliardové částky. „Jsme limitováni rozhodnutím vlády z roku 2007, ze kterého – zjednodušeně řečeno – vyplývá, že těžit se bude do té doby, dokud budou doly schopny pokrývat náklady na těžbu z vlastních zdrojů, dokud bude rentabilní. Těžba zkrátka může být v čase neomezená, ale nesmí být dotována,“ říká Lazárek.\nA těžba v Dolní Rožínce skutečně rentabilní je. Nutno podotknout, že velmi záleží na platnosti, případně prodloužení smlouvy o dodávkách uranu s jediným odběratelem uranové produkce – se společností ČEZ. „Dnes se v České republice vyrábí zhruba 66 procent elektřiny z uhlí a 30 procent z atomu, odpovídá to evropským číslům. Současná energetická koncepce počítá s tím, že by se podíl atomu zvýšil na zhruba 50 procent. Osobně si myslím, že atom je potřebnou a nutnou součástí toho, čemu se tak nehezky říká energetický mix, tedy toho, z čeho bereme elektřinu,“ zaglosoval před časem vizionářsky Bartuška.\nDo příštího století\nZ výše uvedeného by se mohlo zdát, že se tuzemské zdroje uranu neztenčují, opak je ale pravdou. V České republice jsou dvě geologicky prozkoumaná ložiska, kde je možné výhodně těžit. A to v míře nemalé. Udělejme si malé srovnání. Dvě české jaderné elektrárny Temelín a Dukovany spotřebují od 630 do 670 tun uranu ročně. Podle fundovaných odhadů je možné na území České republiky vytěžit 60 až 70 tisíc tun uranu. Laickou matematikou: za stávající spotřeby obou „jaderek“ by bylo možné vyrobit palivo do obou energetických entit na sto let, a to výhradně z vlastních zdrojů. V současnosti přitom musíme domácí surovinu doplňovat uranem z ruských, případně jiných zdrojů.\nEkologičtí aktivisté, kteří mají s jadernou energetikou problém, by okamžitě namítli, že těžba je možná ještě nebezpečnější a škodlivější než sama výroba energie. Jenže technologie výrazně postoupily kupředu a i takzvané loužení, které se v 80. letech minulého století negativně podepsalo například na přírodě Českolipska (Hamr a Stráž pod Ralskem), lze přizpůsobit tak, aby byly dopady na životní prostředí výrazně minimalizovány. Ostatně podobné chemické procesy budou bezpodmínečně nutné i k dobývání takzvaného břidlicového plynu a rozhodně nepůjde o zcela neškodné chemikálie.\nAsi nejméně kontroverzním uranovým dolem by se mohla stát lokalita Brzkov – Horní Věžnice (mezi Přibyslaví a Polnou). Geologický průzkum v osmdesátých letech minulého století odhadl tamní zásoby uranu na 3100 tun, váha vydobyté uranové rudy by ale mohla být daleko vyšší. Horníci se totiž dostali „jen“ do hloubky 300 metrů. Důl byl v rámci útlumového programu po desetiletém průzkumu a přípravě těžby zlikvidován a zasypán. Znovuuvedení této lokality do těžby by si tak vyžádalo miliardovou investici.\nDoly, které by se mohly stát stěžejní zásobárnou uranu pro české reaktory, by mohly vzniknout v už zmíněné a v minulosti dobývané lokalitě Hamr a Stráž pod Ralskem. Těžit by se mohlo kombinovanou technikou, tedy jak hornickým způsobem, tak chemickým loužením. Jak zdůrazňuje Lazárek, při využití všech současných nových vědeckých poznatků, s aplikací maximálních ekologických přístupů k těžbě a s cílem co nejmenší zátěže pro životní prostředí a obyvatelstvo. „V posledních dvaceti letech doznaly technologické postupy výrazných kvalitativních změn. Proti těžbě uranu ve výše uváděných lokalitách existuje odpor veřejnosti, který přetrvává kvůli špatným zkušenostem ze 70. a 80. let minulého století. Zahájení nové těžby při použití nejmodernějších technologií je podmíněno souladem s energetickou a surovinovou koncepcí České republiky a řádným projednáním a objasněním s obyvatelstvem dotčených oblastí při vyřešení případných finančních kompenzací,“ vysvětluje náměstek ředitele GEAM. Podle něj ale zatím v současné době neexistuje ani politická, ani společenská objednávka.\nBojíme se, že skončí\nLazárek ubezpečuje, že dobývání by mohlo být vůči životnímu prostředí výrazně šetrnější, než v minulosti realizovaná díla. Hornickou činností by se prý dal těžit a zpracovávat uran ekonomicky efektivně bez ohrožení podzemních vod a přírody. „Myslím si, že nejde o to, jestli těžit, či netěžit uran, ale jak těžit,“ říká.\nSoučástí dolů je vždy úpravna uranové rudy a k ní nutně patří odkaliště pro ukládání zbytkového rmutu po chemických procesech. Jenže ani to už dnes nepředstavuje takový problém jako v minulosti. Úpravárenské technologie a čištění vod doznaly výrazných změn k lepšímu, takže se ekologická zátěž mimořádně snížila. „Od nás vytéká taková voda, že v ní žijí raci a pstruzi. Jsme pod permanentním dozorem Státního úřadu pro jadernou bezpečnost. Veřejnost je permanentně informována a má trvalý přístup ke všem informacím ohledně eventuální zátěže k životnímu prostředí,“ dodává Lazárek.\nZdroje by tedy byly, jen je vytěžit. Problém jaderné energetiky vždy spočíval v malé informovanosti. Odpor vůči atomu potom vystupňovala fukušimská tragédie. Jenže postavme proti námitkám environmentalistů skutečnost, že z jednoho palivového článku se spotřebuje maximálně pět procent možné dosažitelné energie. A můžeme přidat další argument, že se pracuje na vývoji technologicky modernějších reaktorů, v nichž by „vyhořelé“ skladované palivo mohlo být maximálně zužitkováno. A kdybychom počítali i se zásobami pod zemí, nelze se v době tenčících se zdrojů než zamyslet nad tím, jestli tento způsob získávání energie není opravdu výhodný. Tedy možná jinak řečeno slovy Evy Sýkorové, bývalé starostky obce Rožná, která s doly v Dolní Rožínce sousedí: „My se nebojíme uranu, my se bojíme, že uran skončí.“


Nízké Tatry 2002\nTento rok pro mě začal velice krušně - v únoru jsem naposledy využil jízdních výhod FIP k cestě do Itálie, abych tyto následně na 12 měsíců ztratil. Ach jo!\n... i zlé je k něčemu dobré ..... v září jsem se spolu s tátou vypravil na přechod Nízkých Tater a Velké Fatry. Že se mnohé vyvinulo poněkud jinak, než jsme měli v plánu, to už bývá na mých výpravách jakousi samozřejmostí.\nPůvodně jsem chtěl použít starou mapu, ale vzpomněl jsem si na Pavlise, který stovky z duše nasnáší a den před odjezdem jsem si koupil krásné padesátky č. 121 - 123. Bohužel jsem se už na ně nestačil podívat .....\nDovolenou v Nízkých Tatrách jsem si dal k narozeninám. 31. 8. jsme s tátou vyrazili vlakem z rodného nádraží v Brně, abychom ve 4:20 vystoupili v Margecanech.\n1. 9. 2002 Margecany (vlakem) - Telgárt penzion, Telgárt nám. - Králova Hola\nSvátek slovenské ústavy. Nevím proč, ale tento den mě vždycky u našich východních bratrů něco dostane. .....Jako tohle ráno. Náš rychlík měl, díky povodním asi půlhodinové zpoždění, čímž se nám poněkud zmenšil čas na přestup v Margecanech na -10 minut. Ovšem byli jsme naprosto v klidu, protože "ten vlak prostě musí čekat". Za prvé je to přípoj a za druhé další motoráček jede za 4 hod.... Takže jsme poměrně v pohodě vystoupili a nevěřícně se dívali, jak výpravčí dává odjezd našemu přípoji. Ten hajzl ho tam nechal stát 10 min a místo počkal ještě další půl minuty (a někdo měl šanci přestoupit) ho nechal odjet - nesnáším slovenský výpravčí!\nVidět po ránu Margecanský nádražní pajzl, to zrovna nepovznese vašeho ducha. Chvíli jsme tam vydrželi, ale pak jsme radši popojeli vlakem do Mníšku pod Hnilcom, což je naším směrem.\nTento Mníšek je o poznání hezčí místo než Margecany, což nám trochu zpravilo náladu. Je tu dokonce nějaká gotická cesta, či co. Navštívili jsme i zdejší zachovalou nádražku a konečně skoro ve 12 hodin jsme přijeli na zastávku Telgárt - Penzion (881 m.n.m.).\nHnedle u zastávky je rozcestník, od kterého začínají červená a zelená značka - obě vedou na Královu Holu. Za dobrého počasí je určitě lepší zelená, ale začíná se zatahovat a navíc máme zpoždění (chceme přespat na Andrejcové) takže jdeme po červené.\nNa to, že na Holu je cca 1100 m převýšení, je cesta opravdu pohodová. Jdeme pořád lesem, z kterého vycházíme až kousek od pramene Zubrovice.\nZa tři hoďky jsem nahoře a nevěřícně si prohlížím tu fabriku, či co to je. Znám věru hezčí vysílače .... Žádná hospa tu není, jen taková vytopená komůrka - voda v kádi, lavičky a vrcholová kniha. Za chvíli došel táta spolu s deštěm. Než jsme se najedli a trochu odpočinuli, přišla brutální bouřka ...., která skončila až těsně před se setměním. Nedá se nic dělat, musíme tady přespat.\n2.9. 2002 Králova Hola - Andrejcová - Sedlo Priehyba - Ramža\nRáno neprší, ale všude se válí mlha, mraky. Naděje na krásný výhledy umírá - místy sotva vidíme na cestu (tak nadarmo jsem doma četl v průvodci: ...rozsáhlý a velmi působivý výhled - brečka! ).\nAsi za 2 hod přicházíme na Andrejcovou útulnu - tady jsme včera měli přespat. V té mlze jsme chatu poněkud nemohli najít, ale úsilí stálo za to. Škoda, že jsme se sem včera nedostali, protože tu musí být naprosto geniální přespání pro spoustu lidí, voda hned u vchodu, ...\nZ Andrejcové stoupáme na Velkou Vápenicu, ze které následuje sešup (500 m) na sedlo Priehyba. Po turistickém přístřešku zde zbylo pár očazených došků a popel. Čekám nějak dlouho na tátu - štve mě to, páč spěcháme na Ramžu.\nTáta se dobelhal skoro za hodinu - ruplo mu v zádech a nemůže pokračovat. Tak se rozdělujeme - chudák táta jde po žluté přespat do Helpy a já pokračuju. Zítra máme sraz v 16:30 na Chopku - uvidíme co dál.\nTak tedy sám .... Po převýšení na Kolesárovou už cesta pokračuje bez významnějších nerovností lesem až na Ramžu. Sem přicházím chvíli před osmou. V útulně je už holandský pár - tak do desíti kecáme a když se nám konečně podaří pořádně zatopit v kamnech - jdeme spát.\n3.9. 2002 Ramža - Čertovica - Lajštroch - Čertovica (stop)- Srdiečko - Chopok\nRáno mě budí hluk - nějaký raní ptáče si venku vaří snídani. Holanďani ještě chrní, tak jdu ven. Slovák je značně výřečný, tak se dozvídám že jde z Dukly do Banské Bystrice. Máme tedy společnou cestu. Nabízí mě Hradní svíci - já musím pít a je mě špatně.\nV 9 hod společně s borcem vyrážíme směr Čertovica, Holanďani jdou na Priehybu. Za půldruhé hodiny sedíme v hospodě na Čertovici.\nPo levném obědě se loučím a jdu dál. Slovák mi poradil ať si neberu vodu, že je tam plno pramenů - naprosto žíznivý se jsem se vyškrábal skoro na Lajštroch a pořád nic. Pak jsem se podíval do mapy a zjistil jsem, že nejbližší pramen je 2 hod daleko - vzteklý jsem se vrátil na Čertovicu. Bylo mě jasné, že se do půl paté na Chopok nedostanu.\nRozhodl jsem se teda jet autobusem na Srdiečko a odtud se nechat vyvézt na Chopok lanovkou. Ovšem autobus nejel! Nejdřív za 2 hod a to přes Brezno! Naštěstí jsem stopl manžele z Budějic, kteří mě zavezli až na Srdiečko. To už jsem si představoval, jak se budu na Chopku opalovat, než příjde tatík. Ovšem překvápko - lanovka nejede. Hotel nefunguje. Vodu jsem si mohl načepovat až po dlouhém přemlouvání.\nAch jo, za dvě a půl hod musím být nahoře - to je tak akorát. Na kosodrevinu (přestupní st. lanovky) se jde pohodlně zubačkou. Odsud už pokračuje náročnější výstup - přál bych si nemít batoh.\nPřesně o půl paté jsem u Kamenné Chaty pod Chopkem. Jdu hledat tátu - v chatě není, jdu teda na st. lanovky a tam zjišťuju, že z technických důvodů nepremává jak vrchní úsek ze Srdiečka tak z Jasné..... Nu, tak se asi nesetkáme.\nUbytuju se v Kamenné Chatě (120 Kč/noc) - je tu dokonalá hospoda s dokonalým personálem (teda jestli to tak jde říct). Na 2000 m.n.m. fakt lidové ceny.\n4.9. 2002 Chopok - Chabenec - Ďurková - Velká Chochula - Hiadelské sedlo\nRáno jsem si koupil dřevěnou lžičku - mou má v batohu táta, rozloučil se s chatou a vyrazil. Dneska je celý den pěkně ..... silný vítr. Za Derešem potkávám stádo kamzíků - vůbec nejsou plaší, komedianti!\nSvačím na Polaně, je abnormálně dobře vidět. Dochází mě skupinka čechů z Kamenné Chaty - jdeme spolu na Chabenec, kde svačí zas oni. Chtějí přespat na Sedle pod Skalkou, což se mě taky líbí.\nBohužel oni scházejí na Ďurkovou útulnu a já až na Kolibu (bývalou) pod Zámostskou traťou. Nabírám vodu a rozhoduji se pokračovat dál - tak pěkně už dlouho nebylo. Doufám, že potkám tu českou skupinku.\nSedlo pod Skalkou by bylo vynikající místo pro stanování. Nicméně to zde není povolené, češi taky nejdou, takže chtě nechtě jdu dál na Hiadelské sedlo.\nVýstup na Velkou Chochulu je snadný a vlastně až na Prašivou je to velmi pěkná cesta. potom ale začíná horor = sestup na Hiadelské sedlo. Teda asi to tak připadalo mě, protože se už notně stmívalo a ta cesta zarostlá kosodřevinou stála za to.\nNěco po osmé jsem postavil stan na Hidelském sedle, uvařil müsli a byla už tma tmoucí.\n5.9. 2002 Hiadelské sedlo - Donovaly (bus) - Liptovský Mikuláš ( vlak) - Zlaté Hory\nV nějakou nekřesťanskou hodinu mě probudil mužský hlas, že už je ráno a mám vstávat. Vyhlídl jsem ven a ono ještě skoro tma. Nějaký šílený slovák s vizáží Krakonoše mě vzbudil v 6 hod! Potěšil mě, protože prohlásil že mám štěstí, že mě nesežral medvěd ani neokradli místní. Poradil mě zkratku a zmizel. Tak jsem vyrazil časně z rána do Donoval.\nPodle rady jsem obešel Kozí Chrbát, profrčel přes salaš a za chvíli jsem už byl v Donovalech.\nVcelku jsem zalitoval, že nemám s kým pokračovat v přechodu Velké Fatry - což bylo předem v plánu. Ale pak jsem se najedl v místním bistru a zatoužil jsem po komfortu civilizace .... Fatra zase někdy příště.\nTakže autobuskem jsem sjel do Liptovského Mikuláše. Podíval jsem se z železniční lávky na panorama Roháčů a nasedl na vlak do Prahy. Důkladně jsem se umyl v umývárce - protože pot těch pár dnů vytvořil kolem sebe opravdu nedýchatelné aroma. V Ostravě jsem se rozhodl přece jenom trochu prodloužit dovolenou a tak jsem ještě zajel do Zlatých hor za Palou ..... tak nevím jestli ten úsměv na tváři paní Páleníkové nebyl nucený, když se jí do bytu vetřela taková hora smradu .......\n6.9. 2002 Zlaté Hory - Rejvíz - Jeseník (vlak) - Brno\nPala pro mě nachystal ještě malou procházku, asi abych nevyšel ze cviku. Naštěstí se mi ho podařilo ukecat ať zkusí, jak se nese můj nový, teď už poloprázdný Deuter. Ach, jaká je to krása procházet se po horách bez batohu. Na Rejvíz jsme došli nějakou zajímavou zdlouhavou cestou, nicméně jelikož jsem naprosto oddaný obdivovatel krás Zlatohorska. byl jsem nadšen. Naše pařební chata na Rejvízu stále stojí. Takže už v dešti scházíme přes Zlatý Chlum do Jeseníku. Zas mám svých 20 km v nohách.\nTedy ukázka toho, jak lze přechod Nízkých Tater zakončit v Jeseníkách.\nKdybych to býval byl věděl (že v N. Tatrách jsou všude útulny) nikdy bych se netahal se stanem!!!!!!!!!!!!\nKdybych nebyl blbej, netáhl bych metráky žrádla na zádech! Stačí max. na dva dny - v tomhle rozmezí se dá nakoupit, nebo najest v hospě za levný peníz!\nHřebenovka je naprosto geniální. Pokud se to spojí s dobrým počasím, musí to být super. Každopádně se sem zase stavím. Možná při cestě z Velké Fatry. Nechce jít někdo se mnou??? :-)\nPoslední úpravy: 10.11.2005


Byl to poslední školní výlet třídy, kam chodili taky nerozlučný kamarádi Jirka s Mirkem. Oba za ty čtyři roky nadělali takovejch hovadin, že se nikdo ani nedivil, když se teď společně potáceli totálně opilí do svý chatky. Byl to tedy spíš Jirka, kdo se snažil svýho spolužáka odtáhnout do postele, protože tušil, že by se za chvíli složil někde venku pod keřem a strávil tam klidně celou noc. Jak ho tak táhl, všímal si jeho roztomilýho, stále ještě rošťáckýho obličeje a začal znovu vzpomínat na celou tu dobu, co se spolu znali. Byli k sobě vždycky naprosto upřímný a kecali spolu o všem možným, ale jedno Jirka Mirkovi nikdy neřekl, protože se bál, že by to byl konec jejich pěknýho přátelství: Byl do něho každým rokem čím dál víc zamilovanej.\nAčkoliv bylo jaro, byl to jeden z těch dní, který se na chvíli promění v léto, aby se pak zase vrátily mrazy. Procházka s Jirkou směrem k chatce pomohla Mirkovi trochu líp vstřebat alkohol. Jirkův spěch přiměl Mirka myslet si, že má na chatce nějaký překvapení: Určitě si chytrák vzal ještě nějaký další zásoby, který spolužákům nenabíd', takže budem moct chlastat až do rána. Pak si ale uvědomil, že když se podívá nahoru na hvězdy, točí se mu hlava: Radši bych měl ale přestat.\nJirka otevřel dveře do chatky a svalil se i s Mirkem na jeho postel. Byl pěkně těžkej. Na rozdíl od něj na sobě pořádně makal a měl svaly, nebyl takový tintítko jako on. Měl pocit, že vůbec nevnímá a že bude nejlepší, když na něho jen hodí deku a nechá ho spát. Ale zase je to poslední noc, poslední příležitost… ale pro co vlastně? Nikdy se k ničemu neodhodlal, tak proč by měl právě teď, když je navíc pořádně zlitej? Možná právě proto! Na mysl mu vytanula kacířská myšlenka, která se alespoň pro tuto chvíli zdála hodná jeho vlastního génia: Nemůžu ho přece nechat spát v botách a kalhotách! Myšlenka to byla prostá, ale jakejkoliv pokus o její provedení ho paralyzoval. Co když se probudí? Jak to bude vypadat? další a další otázky mu zabraňovaly cokoliv udělat, a tak tam jen stál a jeho pohled těkal z jeho roztomile ospalýho obličeje k jeho nohám, z kterejch alespoň virtuálně sundával kalhoty.\nMirek spokojeně vychutnával pohodlí tvrdý matrace, která vzhledem k počtu školních výletů, jež se na tomto místě konaly, jistě mnohé zažila. Cítil, jak mu mírně tepají spánky. Jeho mysl se dostávala někam mezi realitu a snění. Koutkem oka viděl Jirku, jak těká pohledem. V mozku se mu pomalu vynořoval nápad, kterej si již notnou dobu razil cestu z hlubin pivního moře. Zachycení Jirkova pohledu proces urychlilo: "Měl bych se asi… převlíct, ne?". Pokus o posazení by se mohl zfilmovat jako scéna grotesky, ale podařilo se mu aspoň zvednout na lokty.\nMirkova náhlá promluva Jirku vylekala, a tak ze sebe vykoktal jen: "To… bys měl…" Na chvíli se odmlčel a stále na něj koukal, jak se snaží alespoň se posadit, když mu jeho ne snad ještě tolik zatemněná mysl prozradila, co má říct dál, aby se dostal byť o krůček k zatím jen matně tušenýmu cíli: "Nechceš pomoct?" V tý otázce bylo hodně nejistoty, ale jemný hlasový nuance teď Mirek rozhodně nemohl vnímat.\nJakmile Mirkův mozek Jirkova slova zpracoval, rozsvítily se mu radostí oči: "Hele, díky, to bys mi jako... fakt pomoh'… přece nepudem chrápat jako prasata." Jirka je fakt supr kámoš, pomyslel si.\nJirka si v duchu začal za ten skvělej nápad gratulovat, zvlášť když teď viděl Mirkův krásně vděčnej pohled. "No, jasně, co bych pro tebe neudělal!" prohlásil už sebejistě. A hlavně pro sebe, domyslel si. Samotná realizace ovšem nebyla tak jednoduchá, jak si ji naplánoval – přece jen už toho měl taky dost upito. Uvědomil si, že než se vůbec bude moct pustit ke kalhotám, bude mu nejdřív muset sundat boty, což tedy nebylo zrovna nic moc. Ale tohle byl ochoten obětovat. Začal mu nemotorně rozvazovat tkaničky, až to vyloudilo úsměv na Mirkově obličeji.\n"Ty vole, dík. To je servis jak od maminky." Mirek sice byl navenek oblíbenej a přátelskej, ale přece jen si ostatní držel trochu od těla. S rodiči měl, jak už to v pubertě bývá, problémy. Kamarádů měl sice víc, ale s nikým si nerozuměl tak jako s Jirkou. V posledním roce si našel dvě holky, ale ani s jednou to dlouho nevydrželo. Nedokázal si to vysvětlit, a tak kvůli tomu často propadal depresím. To nezlepšovaly ani problémy ve škole a blížící se maturita. Světlým bodem byl pro něj Jirka, jehož právě s mírně poťouchlým výrazem sledoval, jak zápasí s jeho botami. Jak si tak mírně rozostřeným pohledem prohlížel jeho postavu, vytanulo mu na mysli, že Jirka je vlastně docela pěknej kluk. Takhle o něm nikdy předtím neuvažoval. Ty vole, jsem snad teplej, abych místo ženských začal hodnotit svoje kamarády? To je určitě ten chlast, pomyslel si.\nKonečně se Jirkovi podařilo rozmotat ty tkaničky a pak mu sundal obě boty, z kterejch okamžitě vyvanul pach celodenního potu. "To je teda síla," prohlásil a kouknul zpět na Mirka. V jeho pohledu zaznamenal zamyšlení, ale nevěnoval tomu pozornost. Asi už zase někde lítá, pomyslel si. Pak se ale zastavil, aby následně začal přibližovat ruce k Mirkovu rozkroku, tedy spíš ke knoflíku jeho kalhot, jak se snažil v duchu oběma namluvit. Znovu ztratil jistotu a ruce se mu úplně rozklepaly. Naštěstí Mirek stále koukal někam do blba a nevnímal, co se děje. Konečně se mu podařilo chytnout knoflík Mirkových kalhot. Snažil se ho rozepnout, ale byl to dost boj – nikdy nikomu knoflík u kalhot nerozepínal, natož v tomhle stavu.\nMirek sebou mírně trhnul a podíval se na Jirku: "Počkej, to ještě zvládnu." Jednou rukou si sáhnul do rozkroku, kde chvíli nahmatával knoflík. Při tom se letmo dotkl Jirkových prstů, který tam ještě zůstaly. "Sorry." Konečně se k němu dopracoval a dobře naučeným pohybem ho rozepnul. "Teď je to na tobě," prohlásil Jirka a jeho rovnováha na loktech se rozpadla, takže padnul hlavou zpátky na polštář. "Po dnešku asi pěkně smrdim, tak promiň. Budu ti muset tuhle hrůzu někdy… oplatit," prohlásil dívaje se do stropu. Opět se začal pohybovat někde na prahu bdění a snění.\nTo, že Mirek trochu smrděl, Jirkovi ani v nejmenším nevadilo. Magnetizoval ho pohled na Jirkovy trenky, pod kterejma byl tušit jeho pták. Ne že by ho někdy neviděl třeba na záchodě nebo v šatnách na bazéně, ale tahle situace byla úplně jiná. I přes svou opilost začal cítit vzrušení ve svejch kalhotách – to ten jeho dotek! Celkem přesně nahmatal zip a pomalu ho stáhl dolů, čímž odhalil ještě víc z Mirkovy boule. Musel se trochu vzpamatovat, a tak se rozhodl, že mu kalhoty stáhne taháním za nohavice. Přesunul se tedy tam, kde před chvílí skončil s botama, chytil rukama obě nohavice a začal tahat. Nejdřív mu to vůbec nešlo, ale pak najednou jedním tahem sundal celý kalhoty tak, že se s nimi málem svalil z postele. Když se trochu vzpamatoval, se zděšením si uvědomil, že spolu s kalhotama stáhl Mirkovi i trenky! Civěl na jeho ochablýho ptáka a mohutný koule jako na zjevení a nemohl od nich odtrhnout pohled.\nTo trhnutí Mirka trochu probralo. "Já věděl, že to zvládneš." Chvíli přemýšlel, co není v pořádku. Zvedl se opět na lokty a podíval se do rozkroku, kde chvíli pohledem zůstal. "Počkej ale, já na sobě přece měl trenky." Snažil se zaostřit na Jirku, který tam překvapeně stál a ještě držel v ruce jeho kalhoty za nohavice. Z kalhot zrovna vypadly trenky na podlahu. "A jóó, tady jsou," prohlásil Mirek rozradostněnej z toho, že záhadu vyřešil. Pak si ale uvědomil, kam se Jirka dívá. Mírný údiv způsobil dostatečné vystřízlivění na to, aby dokázal dostatečně zaostřit na válec formující se na nohavici Jirkových kalhot. Než dokázal dostatečně zanalyzovat situaci, zareagovaly jeho pudy rychleji a cítil, jak mu pomalu vtéká krev do jeho údu. "Co to do prdele...," pomyslel si překvapeně.\nJirka dál nehnutě sledoval Mirkův penis, který teď nečekaně začal nabývat na rozměrech. Nemohl ani dělat nic jiného, protože ho to úplně hypnotizovalo. Jedinou reakcí jeho těla kromě už totálně tvrdého klacku byly červenající se tváře. "Heh, asi se zachytly za kalhoty," zareagoval na otázku, která byla aktuální asi tak před deseti vteřinami, což už ale bylo za týhle rychle se měnící situace zatraceně dlouho. Potom se mu podařilo odložit Mirkovy kalhoty a sehnout se k jeho na zemi ležícím trenkám, který teď držel v ruce. Stále mu ještě nedocházelo, co vlastně stojící Mirkův pták znamená, ale to po něm teď opravdu nemohl nikdo chtít.\nMirek měl v hlavě zmatek, opilost se náhle díky šoku rozplynula. Co mám dělat? Co to má znamenat? uvažoval. Zrychlenej tep způsobil červenání i v jeho tváři a také rychlejší stavění jeho penisu. Díval se na Jirku, jak v ruce drží jeho trenky, což ho ještě víc vzrušilo. Bylo to silnější vzrušení, než jaké zažíval u sledování porna. Vlastně tenhle druh porna ho nikdy ani vzdáleně nenapadlo vyzkoušet. Rychle se posadil a přetáhnul si přes ptáka tričko, což ale moc nepomohlo, protože byl přes něj pořád vidět obrys jeho ztopořenýho nářadí. "Promiň, já…"\n"V pohodě," začal ho uklidňovat Jirka, kterýmu se už taky podařilo vzpamatovat a kterej začal řešit, jak z nastalý situace co nejvíc vytěžit, "vždyť mně taky stojí," narovnal si ho pod trenkama a začal ze sebe taky sundávat kalhoty, "to je z toho chlastu a z toho, že jsme celý ty dny pořádně nehonili." Věděl, že musí na Mirka pomalu, přece jen se mu dnes poštěstí alespoň s ním zahonit, ale nesmí nic uspěchat.\n"No, to jo, asi jo," šeptal Mirek. Líbil se mu ten pocit, kterej zažíval, ale stále to nechápal. Chvíli bylo ticho. Pak ho napadlo se zeptat: "Hele, a tobě se postavil… ze mě?"\nMirkova otázka Jirku naprosto zaskočila. Hlavou mu lítaly všemožný zaručeně správný odpovědi, který by nepřiznávaly pravdu, ale zároveň by vedly k cíli, ale stejně ze sebe dokázal vyplodit jen: "Heh…, já… nevim." Jeho tváře zbrunátněly zas o trochu víc, pokud to bylo vůbec ještě možný.\n"Ne, sorry, já tě nechtěl… mně to příjde divný, protože když jsem se díval na tebe, tak se mi prostě začal… ne, to jsem asi já divnej, promiň," soukal ze sebe Mirek a mísily se v něm pocity zmatku a viny. Díval se při tom do země někde pár centimetrů před Jirkovýma nohama.\nJirka chvíli nechápal, co se Mirek snažil říct. Pak se mu v hlavě objevilo celkem logický vysvětlení, ale to zas rychle zavrhl: Mirek? Blbost! Jsem mimo. Přesto se mu ale nezdál směr Mirkova pohledu a jeho slovo divnej, který se mu dralo na mysl během jeho života nejmíň tisíckrát, ale vždycky jen v souvislosti se sebou samým. Zatím netušil, jak na to reagovat, ale vycítil kámošovu nepohodu, a tak jako vždy v podobných situacích lakonicky prohlásil: "V pohodě, to je v pohodě."\n"No, nevim, jak moc je to v pohodě. Já totiž asi nejsem moc v pohodě." Mirek přemýšlel, jestli má Jirkovi říct, co před chvílí prožíval. Věděl, že Jirka je jeho nejlepší kamarád. Nevěděl ale, jak se má zachovat. Bál se, že když se mu svěří, tak svého kamaráda navždy ztratí. Alespoň tak by asi ještě před pár minutami zareagoval on, kdyby mu někdo někdy řekl něco podobnýho. Přál si, aby se posledních několik minut nikdy nestalo.\n"To máš pravdu, jsi úplně na mol," nepřipouštěl si Jirka stále, že se tímhle zážitkem mohlo v Mirkovi cosi změnit. Trochu se při tom zasmál, ale když uviděl jeho posmutnělej obličej, vrávoravě si k němu přisedl s otázkou na očích. Úplně teď zapomněl na to, že jim oběma stojí a že konečně mezi nimi mohlo alespoň k něčemu dojít, zajímala ho teď jen starost jeho nejbližšího přítele. "Ne, fakt, Mirku, děje se něco?"\nMirek zvažoval všechny varianty, který by mohly nastat. Nakonec se rozhodl být otevřenej, protože by stejně asi jeho přátelství s Jirkou bylo narušený. Kdyby mu nic neřekl, asi by s ním nedokázal mluvit tak jako předtím. "Jirko, já nevim, jak je to možný… ale… jak ses na mě díval a stál tam s mýma trenkama, tak mě to prostě vzrušilo. Promiň, klidně se mi za to můžeš smát nebo mě poslat do prdele… je to stejně jedno… jsem prostě divnej, sorry… měl bych asi jít… nejlíp někam hodně daleko… nebo se rovnou zabít."\nJirka se teď opravdu rozesmál, ale ne protože by se chtěl smát Mirkovi, ale protože se smál celý týhle podivný situaci. Místo aby se konečně přiznal on jemu, že je do něj zamilovanej, tak se teď Mirek hroutí z toho, že ho vzrušuje. Je tohle vůbec možný? Není fakt tak ožralej, že už spí a tohle se mu jenom zdá? Když se podíval na Mirkův nechápavej a trochu zklamanej obličej, uvědomil si, že by si to Mirek mohl špatně vyložit, a tak udělal, co ho první napadlo, aby se tak nestalo: Objal ho.\nMirek byl překvapenej. Tohle fakt nečekal. Seděl na posteli jako socha. Pak se vzpamatoval a objal Jirku taky. Položil mu hlavu na rameno a pošeptal mu do ucha: "Díky, kamaráde". Původně si myslel, že se jedná čistě o přátelský objetí. Pak si ale uvědomil, že se mu to docela líbí. Vnímat Jirkův dotek a cítit ho tak blízko u sebe. Mít svoje ruce na jeho zádech. A taky začal cítit, že ho něco tlačí na stehně. Došlo mu, asi nebude sám, komu je tahle situace příjemná.\nMirkova slova, teplo jeho těla, jeho vůně – z toho všeho se teď Jirkovi motala hlava. Chtěl by ho takhle objímat pořád. Už nepřemýšlel nad tím, že by to snad mohlo být jen z opilosti. Začínal tomu věřit. Najednou si uvědomil, že ho něco šimrá přímo na klacku. Chtěl se tam podrbat, ale zjistil, že je přitisknutej na Mirkově noze. A pak mu to došlo: vylezl mu z trenek a lechtají ho Mirkovy jemný chloupky! Musel se znova začít smát, přičemž se od něj trochu odlepil, aby se mu mohl podívat na jeho teď už taky usměvavej obličej. Všiml si přitom, že se kvůli jeho objetí Mirkovo tričko vysoukalo, takže teď byl vidět celej obnaženej pták. Nakonec se obrátil zpět na Mirka s jednoduchou otázkou v očích: Co s tím budem dělat?\nMirek zkontroloval Jirkův z trenek vyčnívající úd, krátkým pohledem zavadil na svým, šibalsky se usmál a pokrčil rameny. No co, jsme na tom asi oba stejně, pomyslel si. Položil mu ruku na stehno a začal ho hladit. Pohled měl přitom upřenej do Jirkových očí, ve kterejch se zračila spokojenost. Rukou zajížděl stále výš, až se dostal až k okraji jeho trenek. Nadzvednul obočí a pomalu ruku přesunul na Jirkův stožár.\nJirka lehce zasténal. Tohle si nepředstavoval ani v nejdivočejších snech. Doufal, že by snad někdy nakonec mohli společně zahonit, ale rozhodně ho nenapadlo, že by to bylo vzájemně! Vzájemně? Pro samou slast úplně zapomněl na Mirkovo tvrdě stojící péro. Pohladil Mirka po jeho pevnejch břišních svalech a chytnul svojí rukou jeho ptáka. Drželi si navzájem péra, uculovali se na sebe a pak si prostě začali jednoduchejma pohybama nahoru a dolu dělat dobře tak, jak to dovedou jen dva kluci.\nTohle je naprosto dokonalý! zhodnotil pro sebe situaci Mirek. Jistě, honil si ho za život nepočítaně. Tohle se však naprosto vymykalo i těm jeho nejlepším zážitkům. Po chvíli cítil, jak mu po ruce stejká kapka z Jirkova penisu, jenž nakonec spadla někam do záhybu trenek, který měl Jirka pořád na sobě. Druhou rukou začal Jirkovi hladit bok a dál se nechával hypnotizovat jeho pohledem.\nObě Mirkovy ruce teď dělaly Jirkovi moc dobře a ani on nemohl Mirka o svou druhou ruku ochudit. Vybral si k tomu ale místo, který ho fascinovalo už od prvního pohledu na Mirkův rozkrok: byly to jeho obří koule, který teď díky jeho přičinění navíc ještě ztvrdly. Nejdřív se jich jen lehce dotkl, ale pak se neudržel a začal mu je intenzivně hladit a mačkat. Mirkovy stále hlasitější vzdechy a silnější a rychlejší honění Jirkova péra dokazovaly, že to byl velmi dobrej nápad.\nJirkovy jemný ruce vykonávaly dokonalý dílo. Mirek byl nadšen z Jirkovy invence a rozhodl se jej také napodobit. Rukou zajel do nohavice jeho trenek a zprvu se ho zlehka dotknul na jeho koulích. Sám si rád při honění hrál se svými, a tak se rozhodl osvědčený metody použít i na Jirku. Hladil ho dlouhýma pohybama odspodu až ke kořenu penisu. Užívali si každý pohyb toho druhýho v dokonalý symbióze. Urychleným přejížděním se blížili vyvrcholení.\nDřívější opileckou malátnost naprosto vystřídala slast soustředěná do jedinýho bodu v celým těle. Jestli se před tím Jirka pokoušel omlouvat jejich stojící péra několikadenním půstem, vůbec nelhal. To bylo taky důvodem, proč se teď veškerý napětí za tu na mladé kluky nesnesitelně dlouhou dobu nahromaděný uvnitř jejich koulí, navíc teď tak notně drážděnejch, začalo až nekompromisně rychle uvolňovat. Kdyby teď snad některej z jejich spolužáků stál u okna, nevěřil by kvůli jejich hlasitýmu vzdychání, že jsou v chatce jen oni dva.\nMirek zapomněl na myšlenky, který tížily jeho mysl před několika okamžikama. Jeho tělem projížděly vlny extáze. Vychutnával si každý Jirkův dotek a snažil se ze všech sil, aby se Jirka cítil stejně. Cítil, jak je jeho penis napnutej k prasknutí a každý přetažení kůžičky vyvolávalo neuvěřitelně slastný pocity. Zaklonil hlavu a nechal se tím naprosto ovládnout.\nKámošova kmitající ruka na péru, jeho vzrušený vzdechy, jeho slastnej pohled, jeho pronikává vůně – tohle všecko společně s přetlakem v koulích Jirka už nemohl dýl vydržet. Vydal ze sebe ještě poslední sten a pak už nepřetržitě zkrápěl Mirkovu ruku i tělo mohutnejma proudama svý horký mrdky. I v týhle extázi byla jeho ruka, byť už snad jen ze setrvačnosti, schopna po nepatrné chvilce dopomoct i k plnýmu uspokojení jeho nejlepšího přítele, a teď už dokonce i milence.\nJirkova mrdka stejkala Mirkovi po ruce a skapávala mu na trenky. Mirek cítil, jak se mu v péru ta jeho hromadí, ale ještě chvíli ji dokázal zadržet. Posledních několik chvil vnímal jako ve zpomaleným filmu. Jeho úd se propnul a on cítil stoupající příval slasti. Marně se snažil bránit svému tělu v nevyhnutelnýmu okamžiku. Naposled se podíval Jirkovi do očí a potom ty svoje přivřel. Mohutný výstřiky dopadaly Mirkovi na tričko.\nJirka se pomalu vzpamatovával z dokonalýho prožitku, kterej ovšem okamžitě vystřídal úchvatnej pohled na stříkajícího Mirka. Jeho ruka stále ještě kmitala po Mirkově péru a dostávala z něho veškerou šťávu až do poslední kapky. Ze všeho toho se mu znovu zamotala hlava a on se nehledě na všudypřítomnou mrdku svalil na Mirka a radostně ač vysíleně ho znovu objal.\nMirek se lepkavě objímal se svým nejlepším… kamarádem? Položil ho na postel a lehl si vedle něho. Oba zpocení vysíleně oddechovali. "Díky Jirko, to bylo… skvělý," pošeptal mu do ucha.\n"Já děkuju tobě," otočil se k němu Jirka a vlepil mu takovou malou rychlou pusu. Než se Mirek vzpamatoval, Jirka dokončil to, s čím po příchodu do chatky původně začal – teď ovšem přikryl jednou dekou nejen Mirka, ale i sebe. Pořádně se k němu přitulil, položil přes něho svoji ruku, ještě jednou se jejich rty na moment spojily a pak už jen prohlásil: "Dneska toho bylo víc než dost. Musíme si něco nechat na zítra. Dobrou noc, Mirku." Ještě jednou se podíval do jeho radostnejch, avšak už i unavenejch očí a pak už se jen spokojeně nořil do prvního spánku v objetí svýho kluka.\nPříběh: 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 (79 hlasů)\nCelkem: 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 (80 hlasů)\n+1 #3 Bezvadné — Filip Svlečený 2016-01-17 14:00\nSamozřejmě, že je to celé nepravděpodobné, ale mně se líbí, že je to napsáno věrohodně, člověk tomu věří (chce věřit). Nějakým způsobem se mi líbilo i střídání spisovného a nespisovného jazyka v rovině vypravěče, asi to sem patří (jinde by mi to vadilo). A velmi mne zaujalo spojení vzrušení a romantiky. Byl jsem u čtení dojatý, ale měl jsem erekci...\n0 #2 Odp.: Poslední školní výlet — já 2015-01-02 07:56\nJde poznat,že je to vymyšlený.\n0 #1 Pěkné — Full.of 2013-08-11 22:47\nMoc pěkné, kluci, dobře jste si poradili s tou romantickou situací. Osobně mi nevadí ani tvrdší scény, ale tohle mě dost bavilo


Vznik nádorové buňky může způsobit i jedna jediná mutace – VTM.cz\nMutace | Buňky\nJiří Černý 26. října 2017\nčlánek Parrot představil kvadrokoptéry pro hasiče a zemědělce. Mají tepelné kamery a analyzují úrodu SDÍLET NA FACEBOOKU TWEETNOUT\nTým vedený odborníky z Wellcome Trust Sanger Institute analyzoval více než 7600 tumorů reprezentujících 29 typů rakoviny, aby prohloubil naše znalosti o mutacích, které zapříčinily jejich vznik.\n„Řešili jsme dlouho přetrvávající otázku výzkumu rakoviny, o níž se diskutovalo od padesátých let: kolik mutací normální buňka potřebuje k tomu, aby se změnila v rakovinnou buňku?“ uvedl Peter Campbell.\nVýsledky jsou svým způsobem šokující. Například v případě rakoviny jater stačí v průměru cca 4 mutace na pacienta, zatímco kolorektální karcinomy obvykle vyžadují kolem 10 mutací. Ovšem I. fázi rakoviny štítné žlázy může vyvolat pouze jedna jediná mutace.\nTento výzkum je součástí snahy o získání kompletního seznamu genů, které teoreticky mohou způsobit rakovinu.\n„V naší studii jsme zjistili, že přibližně polovina těchto klíčových mutací se vyskytuje v genech, které dosud nebyly identifikovány jak rakovinotvorné,“ komentoval to další badatel Inigo Martincorena.\n„O nejdůležitějších genech, které se podílejí na vzniku rakoviny, máme již spoustu informací. Ale mnoho dalších genů ještě čeká na své objevení,“ uzavřel Martincorena.\nZdroj: Wellcome Trust Sanger Institute\nDiskuze (3) › Další článek: Parrot představil kvadrokoptéry pro hasiče a zemědělce. Mají tepelné kamery a analyzují úrodu\nTémata článku: Výzkum, Medicína, Genetika, Mutace, Rakovina, Buňky, Gen, Typ rakoviny, Kolorektální karcinom, Tumor, Padesátý rok, Nádorová buňka, Vznik, Vedený odborník, Jed, Rakovinná buňka, Buňka, Campbell


Láska na pokračování: 2. Zamilovaný muž a žena ⋆ Seximo.cz\nLáska na pokračování: 2. Zamilovaný muž a žena\nPokud si nejste jisti, jestli je váš partner zamilovaný, poznáte to jednoduše.\nPro zamilovaného muže jste jeho absolutní prioritou.\nJakmile vidíte, že se zajímá o to, jaký jste měla den, přemýšlí jak vás potěšit, své vlastní plány podřizuje vám, a počítá s vámi do budoucna je to jednoznačné.\nZároveň vás touží udělat šťastnou, někdy to naráží na nám všem přirozenou lenost, ale i tak pro vás čas od času udělá něco, jen aby vám udělal radost nebo vás potěšil.\nA velice často to poznáte i podle toho, že vás představí své rodině a přátelům.\nNe každý muž umí dávat najevo své city, to však neznamená, že vás nemiluje.\nNěkteří naopak často hází těmito slovy, a přitom to z nich nepocítíte.\nProto pamatujte, že důležitá nejsou slova, ale činy.\nVelmi zjednodušeně, pokud chce být s vámi, najde si cestu a je, pokud nechce, není!\nU žen je velice lehké poznat zamilovanost.\nJsou mnohem emotivnější než muži a vše prožívají silněji.\nDá se říci, že pokud s vámi žena zůstane přes noc, je zamilovaná, jelikož ženy většinou neprovozují intimní chvilky bez lásky.\nZároveň vám zamilovaná žena bude velice pozorně naslouchat a vše si zapamatuje, aby vám mohla v budoucnu udělat radost třeba vašim oblíbeným pivem.\nNení pro ni problém sledovat sportovní utkání, u kterých se začne lehce orientovat až ve chvíli, kdy jí je vysvětlíte. Mluví o vás i s jinými muži, nestydí se za váš vztah, naopak se jím ráda pochlubí.\nS tím souvisí i rychlé naučení se používání partnerského plurálu, takže už nejste ona a on, ale jste vy.\nSměje se vašim vtípkům, i když i vy dokážete objektivně zhodnotit, že tenhle se až tolik nepovedl.\nZamilované ženy jsou často starostlivé pečovatelky, jakmile se o vás začne starat, už nikdy nepřestane.\nA i když není ta nejlepší kuchařka nebo uklízečka na světě, vždycky se bude snažit vás přesvědčit, že je tou pravou pro vás.\nPředchozí Láska na pokračování: 1. Má mě rád, nemá mě rád\nDalší Láska na pokračování: 3. Co když to nevyjde\nNebezpečné typy mužů


Datum 30 dubna\nPřátelé kvalitní house music. Vyhlášený pražský podnik DupleX, The Rooftop Venue si pro vás na poslední dubnový den připravil opravdovou lahůdků v podobě vystoupení italského house dua – The Cube Guys. Ti se představí v Duplexu v sobotu 30. dubna. Párty to nebude jen tak ledajaká, protože zde zároveň oslaví své 34. narozeniny pražský DJ a produkční klubu Duplex v jedné osobě – Tokátko!\nJako support DJs se představí přední zástupci české tančení scény. Celou akci rozehraje jihočeský reprezentant z klubu K2 – Melvin Coxx, kterého v b2b setu doplní rezidentní DJ klubu Duplex – NAMAAS. Ve 23:30 se za mixážní pult postaví další leganda jménem Chris Sadler, který připraví půdu pro headlinery. Přesně v 01:00 se představí hlavní act večera – The Cube Guys, které za mixákem vystřídá oslavenec Tokátko, kterého podpoří v b2b setu jeden z nejúspěšnějších českých producentů David Novacek. Closing set celého večera předvede rezidentní DJ klubu Studio 54 – Enrico, kterého v b2b podpoří DJ SNBM.


Kam se poděl David Copperfield a proč zmizel nejslavnější mág světa z televize? | EuroZprávy.cz\nAktualizováno 21.7.2018, 22:27 20. července 2018, 12:31 — Autor: Libor Novák / EuroZprávy.cz\nUmění kouzel a magie vrátil na výsluní showbyznysu a učinil z něj velkolepou podívanou. Blyštivá vystoupení Davida Setha Kotkina alias Davida Copperfielda, při nichž zdánlivě mizí rozměrné objekty či náhodně vybraní diváci, dokážou vyprodat nejen divadelní sály, ale i velké sportovní haly. Jaký je ale skutečný příběh mága a proč o něm v posledních letech vůbec neslyšíme?\n"Snažím se při své práci vycházet z toho, o čem lidé opravdu sní. Určitě to není o vytahování králíků z klobouku. Na lidi zapůsobí, když zhmotníte jejich vlastní sny, o nichž se domnívají, že jsou neuskutečnitelné," říká o sobě s oblibou Copperfield. Jeden z nejlépe placených umělců připravuje svá vystoupení s největší pečlivostí, o čemž se měli možnost přesvědčit i čeští diváci. Triky vymýšlí sám, na technické přípravě jeho show se ale podílí tým několika desítek lidí.\nPrincipy Copperfieldových triků či optických hříček jsou odborníkům vesměs známy, mág jim však dokáže vtisknout novou, lákavější podobu. Nepřekonatelný je i v komunikaci s diváky, které vtahuje do děje. Největší proslulost Copperfieldovi přinesly asi triky s mizením předmětů, a to ne ledajakých - zmizet nechal letadlo, vagon Orient-Expressu či Sochu svobody. Prošel také Velkou čínskou zdí, dal se rozřezat pilou či se "prolétl" nad Grand Canyonem.\nPotomek ruských emigrantů, vlastním jménem David Seth Kotkin, se narodil 16. září 1956 v městečku Metuchen v americkém státě New Jersey. Od deseti let začal vystupovat, nejprve jako Davino - malý kouzelník, na narozeninových oslavách svých kamarádů. Ve dvanácti se stal nejmladším členem Asociace amerických kouzelníků. O čtyři roky později už Copperfield učil kouzelnictví na univerzitě v New Yorku. "Byl jsem strašně nervózní," vzpomínal na své začátky.\nSe jménem po slavném hrdinovi Dickensova románu vystupoval poprvé v chicagském muzikálu The Magic Man. Do širšího povědomí jej v polovině 70. let dostala televizní show na stanici CBS a pak jeho netradiční kousky v přímém televizním přenosu. Králíčci byli Copperfieldovi malí, nechal tedy napoprvé zmizet Ferrari. Útěk z Alcatrazu, pro vězně dost nemožný, nebyl pro něj žádný problém. A s dalšími kousky přicházely další úspěchy.\nNejvíce sexy jazyky světa? Podívejte se na výsledky unikátní ankety\nZa komunismu bylo lépe? Odborníci se podívali, jestli to je skutečně pravda\nDražší je lepší a musí být studené? O víně koluje řada lží a nepravd\nKouzelník, jehož roční výdělky v roce 2015 podle časopisu Forbes dosáhly 63 milionů dolarů, získal za svoji práci řadu ocenění. Má 21 televizních cen Emmy, francouzská vláda jej jmenovala rytířem Řádu umění a literatury, jako první iluzionista v historii se pyšní hvězdou na proslulém hollywoodském chodníku slávy. Pro Copperfielda je ale největším úspěchem Project Magic, rehabilitační program pro tělesně postižené, realizovaný ve více než 30 zemích světa.\nŽivot i kariéru iluzionisty před časem zkomplikovala nepříjemná aféra. Jistá Lacey Carrollová, modelka, servírka a někdejší účastnice soutěže Miss Washington, jej obvinila, že ji v roce 2007 vylákal na svůj ostrov na Bahamách a tam ji znásilnil. Federální bezpečnostní služba a žalobci kauzu vyšetřovali, počátkem roku 2010 pak trestní stíhání uzavřeli a obvinění nevznesli. Copperfield ústy svých právníků obvinění nazval "naprostým a pouhým vyděračstvím".\nVlastník ojedinělé sbírky 80.000 předmětů mapujících dějiny kouzelnictví žije od roku 2006 s francouzskou modelkou Chloe Gosselinovou, s níž má šestiletou dceru Sky. Mediálně propíraný vztah měl v 90. letech s německou topmodelkou Claudií Schifferovou.\nV posledních letech by se mohlo zdát, že se po mágovi a jeho tricích slehla zem. Opak je ale pravdou, dodnes vyprodává vystoupení po celé Americe, nejvíce ale předvádí své kouzelnické dovednosti v kolébce magie Las Vegas. Setkat se s ním v Evropě je nyní prakticky nemožné a pro televizní stanice už proto není takovým lákadlem, jako dříve.\nTémata: Lidé | David Copperfield | EuroZprávy.cz\nNaruhito je 126. císař nejstarší vládnoucí dynastie světa, obdivuje českou…\n20.10.2019 09:13 Naruhito, jehož intronizace se uskuteční 22. října, je nejstarším synem bývalého císaře Akihita a…\nFenomén jménem David Copperfield: Kde se vzal a kam zmizel nejslavnější mág světa?


Dozorce z Osvětimi pomáhal zavraždit 170 000 lidí, dostal pět let - iDNES.cz\n17. června 2016 14:23, aktualizováno 16:29\nNěmecký soud poslal na pět let do vězení bývalého dozorce z nacistického vyhlazovacího tábora v Osvětimi. Čtyřiadevadesátiletého Reinholda Hanninga shledal vinným z podílu na vraždě 170 000 lidí. Informovala o tom agentura DPA. Zatím není jasné, zda se některá ze stran proti rozsudku neodvolá. Prokuratura žádala šestiletý trest, obhajoba osvobození.\nŠéf Světového židovského kongresu Ronald Lauder rozsudek nad Hanningem uvítal. „Dostal trest, jaký si zasloužil,“ řekl. Hanning podle něj byl součástí bezcitné vražedné mašinérie. „Bez aktivní pomoci lidí, jako je on, by k Osvětimi nemohlo dojít,“ uvedl Lauder.\nV Německu se v současnosti konají zřejmě poslední soudní procesy, v nichž se ze svých činů zodpovídají členové personálu nacistických koncentračních táborů. Loni soud v Lüneburgu odsoudil ke čtyřem letům vězení čtyřiadevadesátiletého dozorce z Osvětimi Oskara Gröninga, a to za napomáhání k vraždě 300 000 lidí (psali jsme zde).\nOsvětimí prošel „pochod živých“. Lidé si připomněli oběti holokaustu\nTémata: Osvětim (Auschwitz), vyhlazovací tábor, DPA, Ronald Lauder, Schutzstaffel, Světový židovský kongres, Německo, Hanau, Lüneburg, vražda, Koncentrační tábor, Osvětim


Parfém pro muže: Na co si při jeho výběru dát pozor? - TOPZINE.cz\nTOPZINE.cz Móda a styl Kosmetika a líčení Parfémy a vůně Parfém pro muže: Na co si při jeho výběru dát pozor?\nParfém pro muže: Na co si při jeho výběru dát pozor?\nJeště donedávna bylo pořizování pánských parfémů především doménou žen, které chtěly potěšit svou drahou polovičku. Poslední dobou však přibývá mužů, kteří zavítají do parfumerie a sami hledají vhodnou vůni. Jak parfém správně vybrat a čeho se vyvarovat?\nVěděli jste, že nejvhodnější dobou pro nákup pánského parfému jsou ranní hodiny? V tuto denní dobu totiž nejsou obchody přesycené desítkami vůní, takže se nebudete ztrácet mezi ostatními vůněmi. Rovněž se vyvarujte testování několika vůní najednou. Opět by mohlo dojít k přehlcení vůněmi a pak byste jen těžko poznali, zda vám daný parfém opravdu padne. Pozor si dejte také na unáhlený nákup přes internet pod vlivem líbivé reklamy. Může se vám totiž stát, že vůně nebude zdaleka tak atraktivní jako celebrita, která je její tváří.\nVyberte si jeden nebo dva pánské parfémy a aplikujte je například na krk a zápěstí. Obě pak nechte na pokožce vonět po celý den. Otestujete tak dobu, po jakou je vůně cítit, a zároveň můžete sledovat proměny jednotlivých tónů. Vůně se totiž v průběhu dne může změnit a nemusí vám vonět tolik jako po prvotním stlačení rozprašovače. Při nákupu se tedy obzvlášť vyplatí trpělivost a rozvaha.\nParfém je vhodné vybírat rovněž podle toho, na jakou příležitost jej budete využívat. Takže vybíráte-li vůni, kterou budete nosit například do práce, pak se vyvarujte intenzivních a kořeněných vůní, které by mohly obtěžovat vaše kolegy v kanceláři.\nPropadněte smyslným vůním pro muže\nNa jakou vůni tedy vsadit, abyste měli vyhráno? Mladší muži a sportovci dávají přednost vůním citrónu, levanduli, bazalce nebo třeba lístkům zeleného čaje. Taková kombinace vám jistě poskytne pocit svěžesti po celý den. Pokud však hledáte vůni, která podtrhne vaši eleganci a sílu, rozhodně vsaďte na kořeněné vůně s dřevitými tóny.


Domácí meteostanice vám nahradí předpověď počasí | Ace ČR\nDomácí meteostanice vám nahradí předpověď počasí\nRtuťové ani lihové venkovní teploměry už opravdu nejsou nejlepším řešením, jak zjistit aktuální stav počasí co nejrychleji a především co nejpřesněji. To je samozřejmě velmi důležité nejen třeba pro řidiče vozidel zejména od podzimu až do jara. Ale stav počasí, popřípadě skutečně aktuální předpověď na nejbližší hodiny, jsou důležité i pro tak obyčejnou věc, kterou je vhodné oblečení. Současný trh elektroniky nabízí několik typů meteostanic.\nDůležité je, co od meteostanice očekáváte. Někomu opravdu stačí jen tateplota nebo typ srážek, který zrovna venku je. Jiné může zajímatvlhkost vzduchu, síla a směr větru nebo tlak.\nCo vše tedy od vaší domácí stanice můžete očekávat?\n· teplota vzduchu (vnitřní i vnější)\n· atmosferický tlak\n· čas a datum\n· fáze měsíce\n· rychlost, síla a směr větru\n· množství srážek\n· pocitovou teplotu\n· rosný bod\nVětšina domácích meteostanic je digitálních a fungují na principu čidel, které si umístíte venku na libovolné místo, kde chcete mít změřenou danou hodnotu. Čidel můžete použít i více. Celá stanice je řízna satelitním radio signálem, takže je naprosto přesná. A veškerý přenos informací probíhá bezdrátově, takže nemusíte nikde vrtat žádné otvory na kabely. Jednotlivé senzory jsou napájeny tužkovými bateriemi.\nAč vás to možná překvapí, existují digitální meteostanice, které obsahují i čidla do vašich pokojových květin, ale i květin v truhlících nebo na záhoncích. a jsou schopná zjistit vlhkost půdy a upozornit vás na potřebu zálivky. Na tato čidla nemá vliv ani okolní vlhkost ve skleníku nebo přímé sluneční záření.\nCo se týče technických parametrů, jedním z důležitých je vzhled, který určená LCD displejem. Ten můžete mít černobílý ale i barevný. U některých najdete i možnost připojení na počítač, kde si můžete třeba stahovat hodnoty za určité časové období a vytvářet grafy.


Cestujete do zahraničí bez cestovního pojištění? To jste rozhodně dobrodruh! – Letecky.net\nLidí, kteří riskují pobyt v zahraničí bez uzavření cestovního pojištění, je stále dost. Mnohdy si vyjedou za hranice jenom na nákup, jindy na pojištění zapomenou před dovolenou. Risk to je v obou případech. Spoléhat na náš Evropský průkaz zdravotního pojištění (EHIC) rozhodně nestačí. Apeluje na to i VZP a další české zdravotní pojišťovny.\nKlasické zdravotní pojištění při cestách do zahraničí nestačí\nPouze uzavření kvalitního cestovního pojištění je zárukou toho, že nás dluh za ošetření v zahraničí nepoloží finančně na lopatky. EHIC totiž garantuje jenom základní ošetření na nezbytnou zdravotní péči. Navíc v zahraničí je běžná spoluúčast pacienta za ošetření, a tu si budete muset rovněž zaplatit. Může jít v přepočtu o částku od 50 do 2000 Kč za pouhou návštěvu lékaře. Nemluvě o poplatcích třeba za hospitalizaci.\nProto i VZP na svých webových stránkách upozorňuje, že pouze komerční cestovní zdravotní pojištění je dostatečným pro řešení zdravotních problémů a úrazů ve státech Evropské unie. O jiných nemluvě. Informace o tom, co je cestovní pojištění, online nabízí například Wikipedia. Pokud si pořád nejste jisti jeho důležitostí, určitě si o jeho výhodách zjistěte více.\nKvalitní cestovní pojištění uzavřete snadno i online\nZapomněli jste se pojistit před odjezdem? Uzavřít pojištění do zahraničí online není žádný problém. Uzavřete jej snadno třeba jen s mobilním telefonem v ruce. Klidně těsně před odjezdem. Nezapomeňte se podívat, co je součástí pojištění a jaké jsou výluky z pojištění. Většinou je výhodné nevolit nejlevnější základ, ale připojistit si některá plnění navíc. Obvykle jde o úrazové pojištění, pojištění odpovědnosti, pojištění zavazadel a pojištění nákladů na technickou pomoc při záchranné akci. Například Union pojišťovna to jako balíček nabízí ve své verzi cestovního pojištění Optimum.\nAsistenční služby k nezaplacení\nPokud stále váháte dát pár korun za cestovní pojištění, vězte, že v případě onemocnění či úrazu v zahraničí, vám naše česká zdravotní pojišťovna, která vydala EHIC, nijak nepomůže. V komerčním cestovním pojištění do zahraničí máte však asistenční službu, která vám poradí s výběrem zdravotnického zařízení, vše vykomunikuje s místními lékaři a případně zajistí i převoz zpátky do České republiky. Prostě pomoc k nezaplacení!