eat run love: 2012\nJak už jsem stokrát psala, jsem největší těstovinožrout na světě. Těstoviny mám k obědu často několikrát do týdne a když ne těstoviny, tak kuskus, který jim je velkou konkurencí :D Nejčastěji jím celozrnné z Tesca (přímo značka Tesco), půl kila stojí do 30 korun a chutnají výborně, nejsou tak tvrdé, jako celozrnné od jiných značek a nemají nijak výraznou tu "celozrnnou chuť" (achjo co je to zase za výraz? :D ).\nA moc dobré mají taky v DM, značka Alnatura :) Občas jím samozřejmě i normální "bílé" těstoviny co jsou zrovna doma (a zásoby jsou doma vždycky :D )\nProto je tady dneska těstovinový speciál, tedy článek o tom, jak si těstoviny ochucuji já :) Všechno to jsou extrémně jednoduché, rychlé a vcelku zdravé recepty...tedy jestli se tomu vůbec dá říkat recepty :D\nVystavil Markéta Zvolská v 17:44 34 komentářů:\nVÁNOČNÍ PEČENÍ : Mrkvové cukroví z celozrnné mouky\nKrásný zasněžený začátek týdne!\nBohužel teď nemám moc času, můžou za to brigády, ale z velké části i já sama svou leností - jako vždy jsem odkládala práci do školy z celého roku na poslední chvíli, a tak se teď vztekám, že nemám šanci to stihnout . Klasika. Na pečení cukroví jsem si ale čas našla. (nebo spíš našla způsob, jak ještě odložit psaní seminárky?)\nJak jsem minule psala, že žádné "zdravé " cukroví péct nebudu, měla jsem namyslí to, že se nebudu snažit nijak odlehčit tu klasiku jako je linecké, rohlíčky atd., protože tradice je tradice a beztak by jim to jen ubralo na chuti (v mém podání stoprocentně! :D ). To ale neznamená, že mě nelákalo zkusit mrkvové hvězdičky z celozrnné mouky, které jsem viděla u Kluků v akci ( :DD ). Mrkvové sušenky miluju, stejně tak mrkvový dort, a proto se mrkev probojovala i na náš vánoční stůl. I když jsem si recept trošku poupravila a nepekla v podobě hvězdiček, udělala jsem trochu jiné tvary, jelikož u hvězdiček se mi trhaly ty "nožičky" :D\nVystavil Markéta Zvolská v 15:00 23 komentářů:\nJak jsem psala v minulém článku, včera jsem byla s přítelem na výletě ve Vídni, tak jako skoro každý rok, protože Vánoce a Vídeň pro mě k sobě patří. Celý střed města je krásně vyzdobený, všude samá světýlka, krásná atmosféra, dekorace...a vánoční trhy hned na několika místech...a výborný punč k tomu! :D\nBudík jsem měla nařízený na 4:45, protože už v 6:20 nám jel žlutý autobus. Díky bohu jsem ranní ptáče a vstávání mi nedělá problémy ( hlavně kvůli dobré snídani :D ). Se Student agency jezdím moc ráda, a navíc z Brna je to do Vídně kousek, za hodinu a půl už jsme vystupovali u Prateru :)\nAle fotky řeknou víc, i když jejich kvalita je dost mizerná. Jsou sice focené zrcadlovkou, ale pan Nikon nemá rád šedivé počasí a sníh, tak moc nespolupracoval. Stejně tak jako moje zmrzlé prsty byly proti jakémukoliv focení :D\nPodle vycházejícího sluníčka je vidět, jak brzo jsme do Vídně dorazili. A kam jinam jít v osm ráno, když vám je zima, všechny obchody jsou ještě zavřené a potřebujete trochu kofeinu na probrání, než do Starbucksu :D\nVystavil Markéta Zvolská v 14:27 53 komentářů:\nTipy na rychlé a zdravé obědy\nKrásný víkend přeju, a mějte ho hezčí než já, protože budu jak v sobotu tak i neděli v práci, a tak mám "víkend" dneska. Chystám se na pečení perníčků ( mám sobí vykrajovátka juhuuu :D ), a taky jsem se byla podívat na rozsvěcení stromečku na brněnských vánočních trzích. Ta výzdoba se mi zdá rok od roku hezčí. Ale dneska jsem si tam dala místo svařáku jen horký jablečný mošt, takže i článek píšu s čistou hlavou :D\nJak jste si možná už všimli, všechny recepty ( nebo možná spíš "recepty" ), které sem dávám jsou extrémně jednoduché a rychlé. A to ze dvou důvodů - nejsem zrovna nejzručnější, při vaření dokážu v kuchyni udělat neskutečný bordel..a hlavně nemám trpělivost na to, abych se s něčím dělala dlouho, obzvlášť když sem hladová. ( hladová = protivná :D ). A proto je tady pár tipů na jednoduché a zdravé obědy :)\nVystavil Markéta Zvolská v 19:05 35 komentářů:\nRecept : Domácí GNOCCHI\nMožná už víte že jsem největší těstovinožrout, mám je ráda všechny - celozrnné, klasické, špenátové, lasagne, špagety, penne, tagliatelle, tortellini, ravioli, linguine, farfalle, fusilli...a gnocchi! Správná italská výslovnost je "ňoki", ale já to čtu jako gnóči .... jak největší buran!\nBrambory uvařte ve slupce v osolené vodě, poté je oloupejte a rozmačkejte/rozmixujte úplně do hladka- jako když děláte kaši. Rozšlehejte vejce, přidejte ho k bramborám a přisypte mouku. Záměrně jsem nenapsala množství, protože jde hlavně o to, jaké bude těsto - mouky přidejte tolik, aby těsto nebylo tekuté ale spíše podobné těstu na vánočku nebo nějakou kynutou buchtu. Vál si vysypte moukou, aby se těsto nelepilo a vyválejte z něj dlouhéhý váleček, který pokrájejte na kousky tlusté přibližně 2 centimetry. Každý kousek vytvarujte do kulata...nebo spíš do oválu, a uprostřed udělejte rýhu - já jsem to dělala rádýlkem, ale pokud nemáte, bude stačit příborový nůž. Ale pokud jste líní, vykašlete se na nějaké tvarování, a nechte je jen tak, jak je pokrájíte.\nTěsto moc nemačkejte, a pracujte s ním rychle, aby zůstaly gnocchi měkké a nadýchané.\nA teď už přijde jen vaření - do osolené vroucí vody dejte gnocchi a vařte je cca 5 minut - ale radši je hlídejte a ochutnávejte, aby se nerozvařily tak jako mně. Ale musím to svést na mamku, která si pořád bála, aby nebyly syrové...výjímečně jsem v tom nevinně! :D\nJak vidíte na fotce, to že jsem se s každým kouskem zvlášť dělala a dala si záležet na pravém\ngnoči-tvaru (achjo, co je to zase za slovo..:D) nebylo skoro k ničemu, protože se trošku rozvařily a vypadaly jako slimáci.\nTakže poučení pro mě na příště a taky pro vás...vaří se opravdu jen chviličku.\nK těmhle (trošku rozvařeným) krasavcům jsme k obědu měli listový špenát s trochou 12% smetany, kuřecím masem a nastrouhaným parmezánem. A musím říct, že to byla neskutečná dobrota, gnocchi chutnaly jako kupované, a se špenátem a kuřecím masem si dobře rozuměly.\nVystavil Markéta Zvolská v 14:50 26 komentářů:\nZítra nebo v pondělí vyhlásím vítěze giveaway, tak ještě máte šanci zkusit štěstí, ale dneska pro vás mám recept na podzimní muffiny, které jsem pekla v pondělí a skoro celý týden nesnídala nic jiného :D Recept jsem si vymyslela sama svou blonďatou hlavou ( tedy spíše upravila z receptu na mrkvový koláč - trochu upravila množství a část mrkve nahradila jablky, aby to bylo pořádně podzimní :D ), tak se divím, že se to vůbec dalo jíst...a co víc, bylo to dokonce moc dobré! :D\nAno ano, soutěž o nejkrásnější muffiny by nevyhrály ( alespoň máme pěkný barevný košíčky :D ), ale to snad ani není možné, protože kvůli jablkům, mrkvi a celozrnné mouce nejsou tak nadýchané, ale spíš hutnější, ale odpusťte jim to - jsou zdravější než klasické muffiny, a k snídani s bílým jogurtem vás zasytí až do oběda, a nebo vám můžou v podobě svačinky zpříjemnit školní nebo pracovní přestávku :)\nNa 10 větších muffinů budete potřebovat :\n3 nastrouhaná oloupaná jablka\n350 g mouky ( jakékoliv - bílé, celozrnné, nebo půl napůl - tak to dělám já )\npůl kypřícího prášku\nA postup je jako vždy jednoduchý - nastrouháte jablka a mrkev, vymačkáte z nich přebytečnou vodu, smícháte se zbylými surovinami a plníte formičky. Doma máme ty nejroztomilejší z IKEA, které jsou ze silikonu a ani je není potřeba vymazávat. A za ty barvy dostávají tři zlaté Bluďišťáky a pět bodů pro Nebelvír! :D\nVystavil Markéta Zvolská v 18:53 33 komentářů:\nNa 5-6 malých tenoučkých palačinek budete potřebovat :\n4 polévkové lžíce ovesných vloček\nmléko ( od oka, tak aby bylo těsto hodně tekuté )\nOvesné vločky rozmixujte úplně na jemno, a přidejte mouku, mléko a vejce. Těsto musí být hodně tekuté, aby byly palačinky krásně tenké. Potom už jen opékejte na pánvi potřené olejem, a podávejte třeba s tvarohem a medem :) Vločky v palačinkách nejsou vůbec cítit, ale díky vláknině dobře zasytí.\nBez mučení se přiznávám, že s opékáním palačinek mi pomáhala sestra, která je zručnější, a říkala, že nechápe, jak někdo, kdo je v kuchyni tak neschopný může mít blog o vaření :D A má pravdu, a proto přidávám pro pobavení jednu fotku ze "zákulisí", kde je vidět, jak to dopadá, když blondýna nezná základní fyzikální zákony a do studeného tvarohu právě vytaženého z ledničky nalije med, který rozpustila v mikrovlnce :D Hrozně jsem se divila, jak je možné, že se mi v tvarohu objevily tvrdé cucky "karamelu", které nešly ani rozkousat, tak to letělo do koše...:D\nTak hezké pondělí!\nVystavil Markéta Zvolská v 10:32 27 komentářů:\nJídlo do školy / práce\nKrásný večer !\nDneska to bude článek o školním a pracovním jídle, hlavně tedy o svačinkách, co si nosím s sebou, když někam jdu na delší dobu. ( pokud jsem tedy zrovna na brigádě, kde mám takový luxus, že mě dokonce pustí na obědovou pauzu :D ).\nNečekejte nic převratného ani extra neobvyklého, prostě jen to, jak to dělám já :) Jsou i takové dny, kdy odchází z domu před sedmou ráno a vracím se v osm večer, třeba ve středu, kdy mám školu od půl osmé až do dvou, hned potom jedu na pilates a z pilates rychle na lekci němčiny do jazykovky, takže doma jen snídám a večeřím, a to jen málo. A proto potřebuju nějaké to jídlo s sebou, abych měla dost energie a nebyla hladová ( hladová u mě znamená protivná :D )\nObčas si i nějaké jídlo to koupím ve městě, třeba tortillu ve vegetariánské jídelně, panini, dýňovou nebo brokolicovou polévku v jedné oblíbené kavárně, a nebo jen tmavé pečivo a k tomu nějakou šunku nebo korbáčiky, a jím to jak dělník :D\nDo menzy moc často nechodím, protože už tolikrát jsem tam měla tak hnusné jídlo, že jsem odcházela akorát hladová a nasraná. Třeba takové těstoviny s dijonskou omáčkou byly ulepená kolínka politá jakousi bílou vodou s nastrouhanou mrkví :D A nebo těstovinový salát byl udělaný ze tří druhů různých tvrdých těstovin - aneb klasika "co týden dal" :D\nVystavil Markéta Zvolská v 19:30 41 komentářů:\nDlouho už tu nebyl žádný článek do rubriky Přihoďte do nákupního košíku, ale se mnou je to těžké, když jím pořád ta samá jídla dokola.(ehm...minulý týden jsem měla celozrnný kuskus s cuketou k obědu JEN třikrát! :D ) Ale něco se přeci jen nastřádalo, tak popadněte košík a pojďte se mnou nakupovat!\nVystavil Markéta Zvolská v 13:58 30 komentářů:\nDýňová polévka podruhé, a trochu jinak....\nDneska to bude opět jeden jednoduchý recept, a to na mou nejoblíbenější dýňovou polévku. Ten už tady sice jednou byl, ale tentokrát jsem polévku vyzkoušela trošku jinak, s kokosovým mlékem (s kokosovým mlékem jsem se inspirovala tady, ale jinak vařím polévku trošku jiným způsobem - pro lenochy :D ) Ale kdy jindy si vychutnávat hustou a teplou polévku plnou vitamínů, než právě na podzim, kdy je sezóna dýní? A navíc má polévka krásnou oranžovou barvu, která dokáže zlepšit náladu i v šedivé podzimní dny, jako je ten dnešní :)\nVystavil Markéta Zvolská v 12:59 33 komentářů:\nKrásné pondělí!:) Dneska to bude jeden cestovatelský článek, i když jsem nevyrazila nikam daleko, jen do našeho hlavního města. Výlet byl dárek k mým narozeninám (které mám mimochodem v srpnu :D ), ale dlouho nám s přítelem nevycházel čas, tak jsme se tam dostali až teď. Prahu mám moc ráda, jednou bych tam ráda alespoň na nějaký čas bydlela....ale na druhou stranu....stačily mi dva dny, a měla jsem chuť hodit všechny turisty z Karlova mostu do Vltavy :D\nA není nic lepšího, než když sedíte večer na Kampě u Vltavy, koukáte na osvětlené Národní divadlo a říkáte si, jak je ta Praha nádherná.....a najednou se na lavičce metr od vás objeví velká krysa :D ( o tom, že jsem si nejdřív myslela, že jde o roztomilou veverku radši pomlčíme, jsem slepá jak patrona :D ). Procházeli jsme se Prahou, podívali se na Hrad i na Petřín, kavárensky se povalovali, ale protože jsem hodná přítelkyně, v žádném obchodě s oblečením jsme se dlouho nezdrželi. ( Kecám, bylo to kvůli tomu jeho zoufalému výrazu :D )\nAle fotky řeknou víc než moje řeči, tak se se mnou pojďte alespoň pomocí fotek projít po městě :)\nVystavil Markéta Zvolská v 12:15 38 komentářů:\nJá vím, recept na mrkvový dort už tu jednou byl, ale je to můj nejoblíbenější dort, a protože je to taková dobrota, zaslouží si tady být ještě jednou, a to v trošku jiné halloweenské podobě. Ne že bych Halloween nějak slavila, ale příležitost pro pečení se hodí vždycky :D ( no dobře, pekla bych ho i tak :D ). Minulý rok jsme měli i vydlabanou dýni, ale letos to asi nevyjde, protože jsem ze všech dýní udělala polívku :D\nVystavil Markéta Zvolská v 12:24 29 komentářů:\nVystavil Markéta Zvolská v 12:47 19 komentářů:\nJá jsem je měla jako přílohu k pstruhovi, takže jsem použila na jednu porci cca 80g polenty. Pokud budete chtít hranolky jako hlavní jídlo třeba s nějakým tvarohovým/jogurtovým dipem, použijte větší množství.\nPolentu uvařte ve vodě v poměru jeden díl polenty :dva a půl dílu vody. Do vody rozdrobte třetinu kostky bujónu,osolte a opepřete, a vmíchejte cca 15 gramů másla. Až bude polenta po minutě uvařená, nalijte ji na plech s pečícím papírem, rozetřete tak, aby byla placka vysoká asi půl centimetru, nakrájejte na hranolky, posypte oblíbeným kořením a dejte péct na 15 minut, dokud nebudou hranolky na povrchu křupavé.\nTakhle vypadají hranolky ještě před pečením...ty kraje mám tak rovné, protože jsem to ořezala a snědla. Jsem mistr světa v ujídání během vaření! :D\nVystavil Markéta Zvolská v 17:42 26 komentářů:\nKrásné úterý! ( je úterý, že jo? už v tom mám zmatek :D )\nUž dlouho tady nebyl článek s názvem Přihoďte do nákupního košíku pro všechny milovníky jííííídla.\nA co jsem si v poslední době oblíbila nebo koupila poprvé, a hned mě to zaujalo? Uvařte si kafe a jdeme na to...\nVystavil Markéta Zvolská v 17:12 26 komentářů:\nKde jsou ty časy, kdy jsem chodila do školní jídelny a jedinou možnou přílohou byl kopeček slepené tvrdé rýže, rozvařená brambora, nebo v lepším případě hromada slizských kolínek. Teď už si naštěstí vařím obědy sama ( a nebo taky nevařím a dám si pečivo se šunkou :D ), a tak si můžu vybrat pode toho, na co mám zrovna chuť. V dnešní době jsou obchody plné různých zdravých potravin, které však nejsou ještě tolik známé - kuskus, cizrna, polenta, pohanka, quinoa, jáhly....a taky bulgur, který vám představím dnes :)\nVystavil Markéta Zvolská v 14:12 20 komentářů:\nDnešní článek bude zase z trošku jiného soudku, a to sice zcela sebestředně plný fotek mé maličkosti, ať vidíte, kdo tady píše všechny ty blbosti :D ( I když normálně samozřejmě tak výrazně nalíčená nechodím a vlasy si nekulmuju, protože mi to nevydrží navlněné ani hodinu ..a taky se víc usmívám:D)\nPřed několika dny jsem byla na focení s jednou moc šikovnou, mladou a milou fotografkou, která mě i nalíčila. Počasí nám sice nepřálo, od rána lilo jako z konve, odnesla jsem to nachlazením ( smrtelná nemoc jménem rýmička ), ale bylo to fajn :)\nVystavil Markéta Zvolská v 17:16 53 komentářů:\nNázev jídla zní opravdu lákavě, ale nenechte se odradit, chutná líp než zní jeho jméno, to vám můžu slíbit!\nJde o arabský pokrm z cizrny, je jednoduchý na přípravu, skládá se ze samých zdravých věcí a zasytí. Můžete ho jíst buď jako předkrm třeba se zeleninou nebo pita chlebem, nebo jako hlavní jídlo.\nVystavil Markéta Zvolská v 13:07 17 komentářů:\nPečeme domácí müsli\nKrásný páteční večer, vítejte v pořadu Pečeme s blondýnou!\nDnešní díl bude vhodný i pro ty, co se s pečením a vařením vůbec nekamarádí, protože na takovém müsli není co pokazit! ( kecám, můžete to spálit, tak jako se to málem povedlo mně.)\nExistuje rychlejší snídaně, než vzít misku, nasypat do ní müsli a zalít jogurtem? Ne. A existuje lepší müsli, než to poctivé domáci? Taky ne, protože z něj nemusíte vybírat rozinky, nejsou v něm žádná éčka, osladíte si ho čím chcete, a navíc je za pár korun. A to se pro müsli-žrouta jako jsem já vyplatí.\nKdysi jsem na blog už "recept" na müsli dávala, ale to je už hodně dávno, a tohle müsli je trošku jinačí....a taky opakování je matka moudrosti, milé děti.\nA co budete potřebovat na müsli podle blondýny?\nBalíček ovesných vloček\ncorn flakes ( dala jsem cca čtvrtinu sáčku )\nbalíček lískových oříšků\nslunečnicová semínka ( dala jsem 50g)\n2 lžíce datlového sirupu ( ale ten není nutný )\npevnou vůli, abyste všechny oříšky nesnědli ještě před pečením ( ta mi docela chyběla :D )\nPostup je jednoduchý -.v mikrovlnce rozpustíte máslo a med, ve veeeeeelké míse smícháte všechny ingredience, dáte na plech s pečícím papírem a pečete v troubě. Ale je potřeba to hlídat a jednou za čas prohrábnout lžící, aby se müsli nespálilo. Upečené je během pár minut.\nPotom už jen stačí počkat na vystydnutí ( to je ta nejtěžší část ), popadnout lžičku a jogurt a pustit se do ochutnávání! :D\nVýsledkem je skoro tři čtvrtě kila müsli, a to vám vydrží dlouho :) Mně ne, protože jsem müsli-žrout :)\nHodí se jak k snídani, tak ke svačině třeba do školy, když si ho dáte do krabičky a po cestě koupíte bílý jogurt :)\nA jen tak pro zajímavost - na kolik tahle hromada müsli vyjde? 15 kč za balík vloček, za čtvrtinu balíčku corn flakes je to 7 kč, slunečnicová semínka - půl balíčku za 5, oříšky za 22....pokud správně počítám, je to 49 korun :) ( přiznám se, že absolutně netuším kolik stojí máslo a med, tak jsem to počítala bez toho :D ) Takže až mi někdo řekne, že zdravé jídlo je drahé, dostane na zadek! :D\nMějste se krásně, já běžím s kamarádnou na skleničku...dvě....tři prohibičního burčáku :D\nVystavil Markéta Zvolská v 17:56 29 komentářů:\nSnídaňový tip : Francouzský toast\ntoastový chléb - 3-4 plátky (použila jsem celozrnný)\n1 vejce rozšlehané s troškou mléka\ntřtinový cukr - dvě lžičky\nPostup je jak jinak než jednoduchý - toasty namočíte do vajíčka s mlékem, a na pánvi potřené máslem opečete, poté už jen posypete skořicí a cukrem.\nVystavil Markéta Zvolská v 13:25 27 komentářů:\nNa menší hrnec polévky budete potřebovat :\npůl kelímku nebo kelímek 12% smetany\nNa másle osmahnete cibulku nakrájenou na kostičky. Mezi tím dáte ve varné konvici vařit litr vody, a až se začně vařit, dáte do hrnce k cibuli pokrájenou brokolici, zalijete vroucí vodou a rozdrobíte kostku bujónu. Až se brokolice uvaří do měkka, rozmixujete ji do hladka a přidáte smetanu, trošku soli a pepře.\nVystavil Markéta Zvolská v 13:26 19 komentářů:\n200g celozrnné pšeničné mouky\nTěsto má mít takovou konzistenci, aby se dalo vyválet do tenka a vykrajajovat z něj formičkou na\nPoté je dejte na pečící papír a pečte ve vyhřáté troubě cca 10 minut, ale radši je choďte kontrolovat.\nVystavil Markéta Zvolská v 8:36 25 komentářů:\n4 lžíce slunečnicových semínek (správně do pesta patří piniové oříšky, ale semínka je nahradí a chuť je podobná)\nkousek parmazánu, nakrájeného na malé kousky\nA teď už jen stačí všechno hodit do mixéru, a rozmixovat do hladka. Pesto se hodí nejen k těstovinám, ale výborně chutná i na opečené bagetce.\nVystavil Markéta Zvolská v 12:05 17 komentářů:\nMůj nejmilejší drahoušek Sirup z agáve už pomalu ale jistě dochází, a tak bylo potřeba sehnat za něj náhradu, abych si měla čím sladit jáhlové/pohankové/ovesné kaše k snídani :) Někdy si sladím medem ( domácím, od sousedky na chatě ), ale aby to nebylo pořád dokola to stejný, zkouším i nová sladidla. Jak určitě víte, med je mnohem vhodnější a zdravější než cukr, a sirup z agáve je na tom ještě lépe než med, a podobně je na tom i sirup datlový. A taky mám radši tekutá sladidla, co se v kaši rozpustí hned, ne jak tuhý med.. ( až se mi to trapně rýmuje :D )\nDatlový sirup je taky mnohem levnější, než sirup z agáve nebo javorový sirup, který je bohužel drahý až moc. 350g jsem koupila ve zdravé výživě za krásných 41 korun :) A při mé spotřebě jedné až dvou čajových lžiček do snídaňové kaše mi vydrží tak dva měsíce :) Je od značky Country Life, tak myslím, že by ho měli mít ve většině prodejen se zdravou výživou. Měli tam dokonce i půlkilovou sklenici za cenu okolo 70 korun.\nA k čemu je datlový sirup dobrý?\n- dá se použít všude, kde by se normálně používal cukr - např. pokud si sladíte čaj, do tvarohu, do jakékoliv kaše, při pečení, nebo i třeba na palačinky a wafle..\n- má nízký glykemický index, takže po něm nedostanete hned hlad a chuť na něco dalšího ( tak jak tomu bývá u klasického cukru )\n- nezatěžuje slinivku a nepřekyseluje žaludek\n- jde o čistě přírodní BIO sladidlo\n- na 100g má 235 kcal\nV popisování chutí a vůní jsem opravdu špatná, ale popsala bych to jako med s nádechem datlí, s barvou připomínající sirup proti kašli :D Je o trošku míň tekutý než sirup z agáve, ale zase není tak hustý jako med.\nVe zdravé výživě mi taky padl do oka kukuřičný sirup, nikdy dřív jsem o něm neslyšela, ale může to být další zajímavá možnost, jak si osladit kaši nebo třeba bílý tvaroh :) Nemáte s ním někdo zkušenosti?\nVystavil Markéta Zvolská v 12:28 36 komentářů:\nUznávám, že na pohled není muffin žádný krasavec....ale nezáleží na tom, jak vypadáte, ale jací jste uvnitř hohooo!\nA uvnitř jsou muffiny moc dobré a plné zeleniny, co je zdravějšího, než zelenina k snídani?:D\nVystavil Markéta Zvolská v 8:56 20 komentářů:\nZdravější "chipsy" aneb co večer k vínku/na oslavě/k televizi\nJíst chipsy jsem si naštěstí už hodně dávno odvykla a ani na ně nemívám chuť, v obchodě se na ně ani nepodívám....ale když jsem třeba u přítele a on večer vytáhne k vínku chipsy, oříšky v těstíčku nebo něco podobnýho, dá mi hodně zabrat, abych odolala a nevzala si ani jeden. Znáte to, jak si vezmete jeden, za chviličku zmizí celý balíček ani nevíte jak... :D Ale naštěstí existují i zdravější slané dobroty, které si jednou za čas večer klidně dát můžete bez obav, že si vás potom na pláži budou plést s vyvrženým vorvaňem :D Neříkám, že jsou to potraviny úplně ideální, ale pořád je to lepší než tukem nasáklé bramborové lupínky :)\nNejlepší by samozřejmě bylo křoupat večer jen zeleninu, ale někdy je prostě chuť na něco "víc" :D\nVystavil Markéta Zvolská v 10:40 15 komentářů:\nVÁNOČNÍ PEČENÍ : Mrkvové cukroví z celozrnné mouky...\nZdravější "chipsy" aneb co večer k vínku/na oslavě...


Barbancourt 15YO 0,7l 43% - Alkoholový shop\n› Karibské rumy › Barbancourt 15YO 0,7l 43%\nBarbancourt 15YO 0,7l 43%\nMá mahagonovou barvu, v aroma najdeme karamelizovaný hnědý cukr, vanilku, rozinky, sušené meruňky, pomeranče a skořici.\nBarbancourt Estate Reserve 15 zrál k dokonalosti v bílých dubových sudech a byl původně vytvořena výhradně pro potěšení rodiny a přátel palírny. Tento vynikající rum je nyní k dispozici ve velmi omezeném množství. Na trh byl poprvé dodán v šedesátých letech minulého století. Má mahagonovou barvu, v aroma najdeme karamelizovaný hnědý cukr, vanilku, rozinky, sušené meruňky, pomeranče a skořici. Tato nádherná vůně připravuje Vaše ústa na ještě lepší extrémně jemnou a velmi komplexní chuť.\nDoba zrání: 20let\nBARBANCOURT je opravdovou legendou mezi rumovými znalci a také ikonickým exportním artiklem těžce zkoušeného Haiti (západní části ostrova Hispaniola). Za své jméno vděčí Dupré Barbancourtovi, který destilérii v r.1862 založil – posléze se stala velmi uznávanou díky kvalitě svých rumů (mj. i ve vyhlášených pařížských nočních podnicích konce 19.stol.). Nyní o rodinné panství pečuje již 4.generace rodiny Barbancourtů – Gardéreovi.\nPo děsivém zemětřesení v r.2010 utrpěla destilérka (stejně jako celá země) veliké ztráty - a to včetně životů či majetku zaměstnanců, obnova provozu trvala několik měsíců. Dodnes vyrábí osobité rumy z destilované čerstvé šťávy z ručně sklízené cukrové třtiny.


18. března 2013 21:37:00\nVenku tma a chlad\nPes pozoruje kliku\nJdi venčit, Majku!\nPsa chtěl Majk. Já také, ale Majk objevil Bledyho dřív a tudíž na něho měl prvotní právo. Bledy se na Majka smutně díval z internetových stránek opuštěných pejsků. A i slzička dospělákovi ukápla. Ne, vlastně se asi nejednalo o slzavou vodu, ale nosovou a možná i s holubem, protože Majk zrovna kašlal a rýmoval.\nS rýmou v nose a mozku reagoval vždy citlivěji a litoval lidské nedokonalosti. Jako třeba opuštění Bledyho a vložení ho do útulku považoval za zrůdný lidský čin.\nBledy vypadal jako výstavní pes, který na výstavy nemohl, protože byl rasy maďarský guláš, což znamenalo míchanici českého fouska s vlčákem. Jenže i tak jistě patřil mezi nejhezčí zástupce všech gulášů na světě.\nMajk se opravdu divil, proč nikdo nechce tak krásného a téměř čistokrevného guláše, no a neváhal vytočil číslo „Haló, haló, co se stalo? Pejska se nám zachtělo!“\nBledy se v našem domě choval ukázkově. Poslušně se chodil venčit v mém doprovodu, když venku vládlo hezké počasí a když přišla ošklivá větrná, sněžná, deštivá či pouze tmavá vlna, ujímal se Majk vyvedení.\nPes bydlel u nás v přízemí na chodbě dokud mu Majk nepostaví boudu na zahradě. Odhaduji, že na chodbu mohu přiklepnout Bledymu trvalé bydliště, protože Majk umí stavět pouze virtuálně.\n„Na stole v kuchyni máš připravenou svačinu,“ připomínala jsem Majkovi v den, kdy šel absolvovat jakýsi kurz a starala se, aby netrpěl hlady.\n„Kde?“ vykřikl Majk ode dveří obýváku a vyrušil mě z listování časopisem.\n„Na stole v kuchyni,“ opakovala jsem nahlas.\n„Já tě slyšel. Nemusíš křičet, jenže to nemůžu najít.“\n„Na stole, vem si brejle.“\nMajk odešel a za chvíli se zase vrátil.\n„Proč mi dáváš svačinu do krabičky od nivey?“\nZvedla jsem hlavu. Mával přede mnou mojí velkou niveou, kterou nechávám na stole v kuchyni na vysušené ruce po mytí nádobí.\n„Proč bych ti prosím tě dávala svačinu do nivey?“\nPovzdechla jsem si, odložila časopis na stolek, zvedla se a šla mu podat svačinu. Na stole v kuchyni k mému překvapení opravdu nebyla.\n„Pes ji sežral,“ oznámila jsem klidně a pokrčila rameny. Dívala se přitom na Bledyho spokojeně sedícího v kuchyni s vyplazeným jazykem.\n„To jsme mu nekoupili plný vozík psího žrádla a ve špajzu o to zakopávám? Musel sníst i mojí svačinu?“\n„Dvě housky s kuřecími prsíčky a cibulí,“ upřesnila jsem obsah zmizelého pokrmu.\nMajk se olízl jako pes.\n„Mňam, to musel sežrat mojí favoritku svačinu?“\nZačala jsem prohledávat kuchyň. Svačina byla zabalená v ubrousku a vložena do papírového pytlíku a předpokládala jsem, že to by ani Bledy nesežral. Našla jsem však pouze kousek cibule na zemi a šla vhodit do koše. Jakmile se otevřelo víko, pomocí špičky mé pravé fialové pantofle, měla jsem stopu.\n„Jéé, pojď se podívat.“\nMajk i já jsme koukali. Pes vyhodil do koše roztržený pytlík. Ubrousek nejspíš zblajznul, protože se rychle rozpouštěl a navíc prosákl šťávou z kuřete.\n„Vidíš? Máme hodného a chytrého pejska! Není jako ty, že necháš kolem sebe smetiště a do koše to házím já.“\nMajk mlčel. Naštval se na psa, jak kvůli svačině, tak kvůli uklízení po jídle. Odešel na kurz bez svačiny a týden se psem nemluvil.\nJá pochopila, že moje dva listy básnických poznámek, které tak záhadně zmizely ze židle musí uvnitř také přebývat a nemýlila jsem se – pes je trošku oslintal a prokousl.\nBledyho tedy vycvičili na odpadky. Zasnila jsem se a plánovala, že bych ho mohla naučit vyhazovat koš do popelnice.\nMajkovo utrpení neskončilo. Pes vyhazoval jeho odpadky vzorně do koše a při každém dalším Majkem zmuchlaném papíru strašně kňučel. Dával tím najevo, že se to nedává, tam kam to dal, ale na místo nazývané koš.\nZa pár dní Majkovi přišlo trapné, že pes za něho odnáší odpadky. Sice bručel, ale naučil se to také.\nNo a pak Majk psovi svěřil, že už ví, proč moc hezkého a chytře vyhlížejícího psa nikdo nechtěl.\npřečteno: 14845x komentářů: 0


K čemu slouží palety? – Corenso\nUrčitě jste už v životě někde aspoň některou z palet viděli. Potkáváme je všude, kde je třeba převážet zboží či materiál z místa na místo, a odvádějí skvělou službu zejména v případě, kdy je třeba přesouvat nemalé množství něčeho drobnějšího.\nProtože přenášet po stavbě dejme tomu tisíc cihel kus po kuse, to by byla práce pro hodně pomocných dělníků a na hodně dlouhou dobu, a přitom by se z těchto skoro nic nepostavilo a musely by se obdobně nosit další a další tisíce.\nNebo si představte třeba velký obchod, ve kterém by prodavačky běhaly prakticky neustále do skladu a nosily odtud jednotlivé balíčky či škatulky do regálů. Nohy by si mohly ušoupat a přesto by nemusely doplňování vůbec stíhat.\nAle všechno jde a všechno se stíhá. A to proto, že existují zlepšováky jménem palety. Tedy ve své podstatě docela jednoduché a nikterak nápadité výrobky sbité zpravidla ze dřevěných prken, na něž se dá naložit cokoliv, co se na ně vejde. A vše je rázem snazší.\nNa paletu se naskládají výrobky klidně už na místě, kde byly vyrobeny. Vyrovnají se na ni, upevní, případně zabalí a je to. Pak už stačí jenom vysokozdvižný nebo nízkozdvižný vozík a za chvíli je vše v pořádku ve skladu. Stejně pohodlně se to pak dostane i z onoho skladu na korbu nákladního auta, na železniční vagón nebo do kontejneru, odsud do obchodu nebo jiného objektu příjemce,…\nPalety tak usnadňují manipulaci. A nejen manipulaci. Díky nim je na nich složený materiál velice skladný, nezabírá zbytečně místo, nikde se nepovaluje. A během přepravy efektivně zaplňuje plochu dopravních prostředků a nehrozí sesunutí a poškození toho, co je na nich naloženo.\nA když palety prokážou lidem své služby? Pak je lze naskládat jednoduše na sebe, kdekoliv ve skladu nebo třeba i na dvoře. Nezaberou tam tak příliš místa a lze si bez problémů počkat, až naleznou znovu uplatnění. Nebo až si je odveze někdo, komu se budou hodit. A ať europalety, typizované nebo atypické palety nebo gitterboxy, všechny určitě uplatnění zase najdou.\n← Bezpečná jízda pro koně i jezdce Proč si vybrat americkou hypotéku? →


Poradíme jak na nejlepší zavařeniny bez chemie - Culina Botanica\nDomů / Rady & tipy / Poradíme jak na nejlepší zavařeniny bez chemie\nPoradíme jak na nejlepší zavařeniny bez chemie\nVlastní zavařené výtvory stojí čas a práci, ale mají jednu obrovskou výhodu. Máme je od začátku až do konce pod dohledem. Víme, co do nich přidáváme, a navíc je můžeme doladit podle vlastní chuti. A proto opět máme to nejkvalitnější zavařovací koření, cukr v BIO kvalitě a přírodní citrusový pektin. Pro radost z pěstování, pro vášeň z vaření, pro lásku k jídlu! K čemu jednotlivé suroviny používat jsme vám sepsali do řádků níže.\nHned po dozrálém ovoci bývá hlavní přísadou ovocných marmelád, džemů, sirupů i kompotů právě cukr. V zavařeninách plní hned dvě funkce. Jeho hlavním úkolem je prodlužovat trvanlivost zavařenin, je přírodním konzervantem. Zároveň zesiluje přirozenou sladkost ovoce.\nBio cukr řepný\nJeště před sto lety byl bílý cukr výsadou bohaté vrstvy. Tehdy bylo Československo ve výrobě cukru z cukrové řepy velmocí. Bílý cukr se používal hlavně při pečení cukrovinek, dobře se s ním pracovalo a cukrářské výrobky zároveň zůstávaly krásně světlé. Proces, při kterém se z cukrové řepy stane bílá krupice, je velmi dlouhý a poměrně náročný. Cukrová řepa se vypěstuje a sklidí, propere a nařeže na nudličky, ze kterých se louhováním získá šťáva. Šťávu je následně potřeba vyčistit a profiltrovat pomocí vápna a oxidu uhličitého, zahustit a zkrystalizovat. Tomuto procesu se říká rafinace. Krystalky cukru se dále odstřeďují, aby z nich vytekl poslední sirup, tedy melasa.\nPokud si však vybereme cukr nerafinovaný, na první pohled nás zaujme, že je tmavý. To proto, že nebyl čištěn a filtrován. Sladké krystalky tedy obsahují různé množství melasy. Pokud se zároveň jedná o cukr v biokvalitě, byla řepa, ze které je vyrobený, pěstována v souladu s pravidly přísně kontrolovaného ekologického zemědělství. V rámci bioprodukce není možné používat geneticky modifikovanou řepu ani ji chemicky ošetřovat. Když používáme řepný cukr v biokvalitě, chráníme tím před chemií nejen naše zavařeniny a náš organismus, ale i evropská pole.\nTřtinový cukr se vyrábí z cukrové třtiny. Proces výroby tohoto cukru je méně náročný než v případě cukrové řepy. Třtina se sklízí strojově nebo ručně. Ze stébel je vylisována šťáva, která se vaří a následně zchladí. Na povrchu tekutiny, tedy melasy, začnou být viditelné cukrové krystalky. Melasa se dále používá na výrobu rumu a jiného alkoholu či kvasnic nebo ke krmení zvěře. Přírodní třtinový cukr je přirozeně tmavý, právě protože obsahuje zbytky této melasy. Ta ho obohacuje o stopové množství minerálů a také mu dodává specifickou vůni a chuť.\nAť už se jedná o cukr třtinový, nebo řepný, rafinovaný, nebo tmavý, stále se jedná o cukr. Bílý cukr obsahuje 99–100 % cukru, tmavý asi 96–98 %. I s tmavým cukrem je tedy potřeba šetřit. Hlavní výhodu tmavého cukru v biokvalitě (třtinového i řepného) bychom měli spatřovat v jeho šetrném pěstování i zpracování a stopové množství minerálů, které obsahuje, brát jako třešničku na dortu.\nRozmixované nebo rozvařené ovoce je potřeba zahustit. Běžně se do zavařenin používají takzvané želírovací cukry. Obsahují sladilo (cukr nebo fruktózu, tedy ovocný cukr), zahušťovací látky (pektin, guma guar, xanthan, karubin, guma tara) a konzervanty (kyselinu citronovou nebo sorbovou). Tyto obsažené látky jsou podle výzkumů v podstatě neškodné. Jejich původ, kvalita i způsob výroby jsou nám však naznámé. Některé želírovací cukry navíc obsahují také palmový olej, aby zavařenina nepěnila. Ten v domácích zavařeninách samozřejmě nemá co dělat.\nMy v Culina Botanica se při zavařování hravě obejdeme bez předpřipravené želírovací směsi. Samozřejmě nechceme, aby se nám pracně vypěstované ovoce v zavařených sklenicích zkazilo – plesnivění předcházíme tak, že sklenice velmi pečlivě vymyjeme a víčka minutu povaříme v horké vodě. Vše necháme uschnout na čisté utěrce. Zároveň do zavařeniny přidáváme cukr, který je sám o sobě přírodním konzervantem, jak již bylo zmíněno výše. Zavařeniny posléze skladujeme v chladu a temnu, třeba ve sklepě.\nAby měly marmelády a sirupy tu správnou konzistenci, máme pro vás čistě přírodní pektin vyrobený z citrusů, který želírovací přípravky hravě nahradí. Některé ovoce obsahuje pektin přirozeně, nejvíce ho mají právě citrusy, ze kterých byl náš pektin vyroben. Dále pektin ve větším množství najdeme v jablkách, rybízu a angreštu. Pokud tedy zavařujeme zmíněné ovoce, můžeme přidat pektinu do zavařenin méně. Pektin začne želírovat, pokud ho v kyselém prostředí smícháme s dostatečným množstvím cukru. Je tedy dobré hlídat nejen poměr pektinu vůči ovoci (1 : 100, tedy 10 g pektinu na 1 kg ovoce), ale i poměr ovoce a přidaného cukru (2 : 1, 200 g ovoce na 100 g cukru; nejméně však 3 : 1, tedy 300 g ovoce na 100 g cukru). Pektin přidáváme do rozvařeného ovoce předem promíchaný s cukrem, aby zavařenina želírovala rovnoměrně. Pokud bychom ho s cukrem nesmíchali, v zavařenině by se vytvořily hrudky.\nJak vlastně vzniká sůl? Většinou ji získáváme z mořské vody, která se nechá různými způsoby vypařit. Chlorid sodný, tedy čistá sůl, se dá také těžit z geologického podloží. Sůl se rafinuje podobně jako cukr. V běžné kuchyňské soli proto nenajdeme zdraví prospěšné minerály, naopak se do ní přidávají protispékavé látky a jód. Vynecháme-li proces rafinace, v soli zůstanou kromě chloridu sodného také zhruba 2 % jiných minerálů: hořčík, vápník, zinek a železo. Do nerafinované soli navíc výrobce nepřidává žádné aditivní látky.\nKdyž se řekne zavařování, hned se nám vybaví rudé ovoce nebo zelené okurky, cukr a zavařovací sklenice. K zavařování však patří také koření, které chuť ovoce a zeleniny doplní a ozvláštní.\nOd Vitany používáme jednodruhové koření vcelku i drcené a s jeho kvalitou v poměru k ceně jsme spokojeni. Zároveň pro vás máme čerstvou novinku – Vitana koření v biokvalitě. Pytlíčky s bio kořením, které brzy běžně najdete v každém supermarketu za velmi příznivou cenu, se tak mohou dostat do každé domácnosti.\nZ bio koření se jedná o skořici mletou, pepř celý, majoránku, kmín celý a sladkou papriku. Z klasického koření dále hřebíček, anýz, hořčičné semínko, nové koření a bobkový list. Koření se vám bude hodit na zavařování kyselých okurek a nakládanou zeleninu všeho druhu, ale využijete ho i na sladké ovocné marmelády, které tak obohatíte o zajímavý kořeněný nádech. Skořici zkombinujte třeba s jahodami nebo třešněmi…


Hudební workshopy s Veronikou Lucassen, Janem Kyjovským a s hudebníky České filharmonie: s harfistkou Janou Bouškovou, hobojistou Vladislavem Borovkou a smyčcovým kvintetem Rudolphin Ensemble Prague.\nCyklus dílen vychází z tradičních lidových říkadel, písniček a tanců, z odkazu Pavla Jurkoviče a z přesvědčení, že lidová poezie je nadčasová, stále aktuální a přitom v sobě nese moudrost našich prababiček a pradědů. Společným motivem všech setkání je proutěný věnec, symbol času a věčnosti. Program nabízíme pouze jako abonentní cyklus.\nCyklem hudebních dílen nás budou provázet nezkrotné živly. Oheň, vzduch, voda a země – čtyři setkání a čtyři základní elementy, které spoluvytvářejí život na planetě Zemi. Proč? Protože každý hudebník je trochu alchymista, který se také snaží namíchat ty pravé hudební elementy, aby hudba zněla, jak má. Program nabízíme pouze abonentně.\nHudbou k sobě i tichu\nKomentovaný koncert , 2.–4. ročník ZŠ\nJe možné potkat se a povídat si i beze slov? Jedinečný prostor pro setkání dětí, které by se jinak nepotkaly. Program je určen žákům zapojeným do dlouhodobého projektu Hudbou k sobě i všem novým zájemcům a třídám, které mají chuť rozeznít sál Rudolfina.\nKomentovaný koncert , 1.–4. ročník ZŠ\nLetos naplníme Rudolfinum pohádkovými postavami a pohádkovou hudbou. Který nástroj se nejvíc hodí k zahnání rozzuřeného draka a který k spouštění padacího mostu? A do kterého nástroje by se vešlo nejvíc trpaslíků? Program nabízíme abonentně i jako jednotlivé koncerty.\nHráči České filharmonie naživo, zblízka a exkluzivně – otevřeni dotazům a připraveni nadchnout vás pro hudbu. Kontrabasista Adam Honzírek, hobojista a dirigent Vojtěch Jouza, bicista Pavel Polívka a violoncellista Ivan Vokáč sestoupí z pódia, zahrají jen pro vás a společně s našimi skvělými lektory vás vezmou do světa hudby.\nJedinečný tanečně-pěvecký workshop se zpěvačkou, sbormistryní a pedagožkou Idou Kelarovou a jejím uměleckým týmem. Hudba je univerzální jazyk, který pomáhá dorozumět se i tam, kde slova nestačí.\nWorkshop , studenti SŠ\nKroky do nového světa - Symfonické básnění\nHudba má moc vytvářet před našima očima nové krajiny, malovat obrazy, vyprávět příběhy. Můžeme se díky ní vypravit do jiného času a prostoru. Jedna z hudebních forem, vynalezených speciálně pro tento účel, se jmenuje symfonická báseň. Jak se s touto formou vypořádali nejslavnější čeští skladatelé? Cyklus koncertů nabízíme jako abonmá i jednotlivě.


PRÁVO: Anatomie závisti a nenávisti\nSkutečně je majetkové vyrovnání důvodem nepopularity církve?\nŘíká se to často, tak často, že už to skoro vypadá jako pravda: katolická církev svou honbou za znovuzískáním ztraceného majetku ztratila kredit získaný za dob komunistického režimu. Není tedy divu, že jsme se mohli i na Neviditelném psu dočíst z pera jeho vedoucího redaktora a zároveň prvního komentátora Ondřeje Neffa alias Astona: "Jakési sympatie získala [církev] během komunistické éry […] Pokud ale za těch pětačtyřicet let nashromáždila nějaký kapitál důvěry, rychle ho poztrácela a sympatie nepřidal těžko čitelný spor o katedrálu a teď až příliš čitelný zápas o restituce."\nPřípad svatovítské katedrály odbudeme lehce. Známe-li všechna písmena abecedy – obrazně řečeno – je čitelný velmi snadno. Psal jsem o něm zde skoro na den přesně před třemi lety (Katedrála: bez komunistického práva se neobejdeme). Dnes už se mají věci jinak, současný stav bych nazval příměřím, neboť na základě dohody z 24. 5. 2010 o společné péči byl ze strany církevních institucí ukončen soudní spor a poměry se vrátily ke statu quo ante bellum. Mírovou tečku by pak představoval současný návrh majetkového vyrovnání, jenž katedrálu s přilehlým starým proboštstvím a děkanským domem z rámce restitucí zcela vyjímá (§ 18, písm. 10).\nNaopak složitější se mi zdá onen "zápas o restituce". Jsem přesvědčen, že i když s Astonem používáme stejnou abecedu a možná i stejné brýle na čtení, kdybychom se oba pokusili restituční příběh přečíst a znovu zapsat, výsledkem by byly asi podstatně odlišné texty. A vykládat souvislost mezi restitučním klopýtáním vpřed a upadající popularitou církve ovšem znamená oddat se spekulacím naprosto. Snahu o majetkové vyrovnání považuji za jednu z mnoha příčin, pravdaže aktuální, ale též nijak zvlášť podstatnou.\nVycházím ze dvou předpokladů. Za prvé, mezi naší veřejností nebyly žádné konkrétní restituce populární. Nahlédneme-li na výsledky výzkumu ekonomických očekávání a postojů (EOP), prováděného v letech 1990 – 1998 Sociologickým ústavem AV ČR (dostupné v Sociologickém datovém archivu, SDO), vidíme sice, že v obecné rovině roku 1990 souhlasilo 72 % testovaného vzorku obyvatelstva s navrácením majetku původním majitelům, ale hned následujícího roku bylo pro navrácení zemědělské půdy jen 53 % dotazovaných. Restituci majetku spolků podpořilo v listopadu 1993 jen 33 %.\nCírkevní restituce na tom nebyly o mnoho hůře. Podle Institutu pro výzkum veřejného mínění Českého statistického úřadu (IVVM ČSÚ) by už v březnu 1991 při řešení jejich otázky jen 8 % dotázaných zohlednilo výlučně potřeby církví, zatímco 35 % výlučně potřeby společnosti, zbytek se pohyboval mezi extrémy. V červenci 1991 se pohyboval podíl těch, kteří by církvi nevrátili žádné kulturní památky, půdu ani lesy vždy nad 40 % u všech tří kategorií, do února 1993 stoupl nesouhlas na 50–60 %. Podle výzkumů agentury STEM činila sice v listopadu 2011 míra nesouhlasu s restitucemi 69 %, ale v říjnu 1993 to bylo 76% a v červnu 1994 dokonce 79 %. Nechme stranou otázku, která agentura testovala representativnější vzorek, když se jejich výsledky tolik liší; podstatné je, že ony dvacetileté tahanice neměly na vztah veřejnosti k církevním restitucím velký vliv.\nUsuzuje tak celá česká rychle se rozvíjející sociologie náboženství, zastoupená jmény Lužný, Nešpor, Václavík, Vido… Zmiňují sice restituce jako jednu z překážek, postavených mezi věřící a nevěřící, ale zdaleka ne na prvním místě. Můj názor podpírá i výzkum skupinky mladých sociologů převážně ze Západočeské university kteří během rozsáhlé diskuse nad vládním návrhem restitucí z jara 2008 po dobu několika týdnů analysovali zprávy sdělovacích prostředků na toto thema a sledovali jejich vliv na veřejnost. Respondenti měli každý týden odpovědět na otázku, které dvě věci považují za "nejvýznamnější celospolečenské události poslední doby". Jen 54 % z dotazovaných alespoň jednou za celou dobu uvedlo právě restituce. Jejich problematika zajímá navíc převážně lidi starší 50 let, u mladších je ve srovnání se staršími jen třetinová pravděpodobnost, že je thema zaujme, u lidí pod 30 let pak jen šestinová. Je zřejmé, že navzdory silnému mediálnímu lomozu veřejnost církevní restituce jako vysloveně palčivý problém nepociťovala. Zčásti za to mohla sama média, která dvě třetiny tehdejších zpráv ladila v nevěcném tónu a předkládala restituce jen jako další hádku mezi politiky. Takové zpravodajství lidé přijímali bez zájmu, pravým uchem tam, levým ven, hádek byli syti. Podobně jako Aston však reagovali živěji na současné konkrétní dění kolem svatovítské katedrály.\nDruhým předpokladem, o který opírám své přesvědčení, že nízká popularita církve s restitucemi dlouhodobě nesouvisí, je logická úvaha. I kdyby se církev svého bývalého majetku dávno vzdala, málokdo by si řekl "no to jsou pašáci, to je od nich milé, hned se mi zdají sympatičtější, ono na tom náboženství asi přece jenom něco bude". To je představa z říše bájí. Většina nesouhlasících totiž vnímá chystaný převod nemovitostí někdejším církevním vlastníkům jako nezasloužený dar, za přirozený stav věcí pokládá státní vlastnictví. I kdyby restitucí nebylo, pořád by se našlo dost a dost křížových výprav, Janů Husů, Bílých hor, svěcených zbraní a pedofilního duchovenstva, aby mohl být každý dnešní český katolík pasován za organisovaného zločince. Příkladem je britský seriál o inkvisici, vysílaný v současnosti Českou televisí. Skutečnost se zdála tvůrcům zřejmě málo hrůzostrašná, a tak ji – aby dosáhli silnějších dojmů na diváka – "vylepšili" nesmyslnými pohádkami. Co si asi tak pomyslí lidé, kteří tuto slátaninu shlédli? Kdepak, jedny restituce navíc už na tom nic zásadního nezmění.\nV poslední době pak stojí za zvážení ještě jeden motiv církevní nepopularity: naše veřejnost se stále větším dojetím vzpomíná na plné komunistické hrnce. Neopovrhuji podobnými pamětníky, poněvadž je nad slunce jasnější, že se dřív mnoha lidem vedlo ne-li lépe, tedy alespoň bezstarostněji. Nemohu ale od nich čekat, že se ztotožní s institucí, která nostalgicky vychvalovanému zřízení oponovala. Situace z přelomu 80. a 90. let, kdy se církev těšila většímu porozumění, byla jen anomálií, chvilkovou výchylkou, zrcadlově převráceným obrazem antiklerikální kampaně z počátku I. republiky. Koncem 80. let popularita církve narostla, poněvadž představovala jistou alternativu oproti komunistům, hodně mladých si tehdy mohlo s nevelkým nebezpečím dopřát pocit krotké revolty. Žádné jiné závazky z toho však nevyvozovali, takže když po převratu zmizel ten, proti němuž se vymezili, rozběhli se zanedlouho z velké části do všech koutů světa.\nV popřevratové době se také řada lidí rozvzpomněla na svůj křest a s církví to "zkusila". Ale Hospodinovo jho, o němž zpívá žalmista, že je "sladké jako štáva z plástů" (Ostraváci říkají "ščava z plastu"), jim přišlo nadmíru tíživé a shledali, že tudy pro ně životní cesta nevede. Ztracená generace, která o náboženství věděla jen to, co ji naučily soudružky učitelky, vstoupila do kostela spíše se zvědavostí, než s nadějí, a zjistila, že o "černou totalitu" nemá zájem. Mohla církev, na nečekaný nápor málo připravená, příliv zvědavců více podchytit? Někteří tvrdí, že rozhodně ano, já jsem však skeptik. Bylo to mělké nadšení, a proto tak krátkodobé.\nJiž v této počáteční době se církev ocitla v otázce svého materiálního zabezpečení vůči veřejnému mínění v kleštích, které nelze snadno rozevřít. Lidem se nelíbí, že je placena ze státního rozpočtu a přitom nijak nereflektují, že jde o výnos z postátněného církevního jmění. Kdyby jim chtěla vyjít vstříc, z čeho bude živa? Na druhou stranu zpravidla titíž lidé nechtějí církvi její někdejší majetek vrátit, aby se financovala sama. Zdálo by se, že jde o protichůdné tendence, že nelze odejmout státní podporu a přitom nevydat majetkovou podstatu, z níž stát na podporu církví čerpá prostředky, ale není tomu tak. Církev by podle obecné představy měli ze svého platit věřící.\nAno, nejčastějším doporučením, kterého se církvím dostává, je prostá rada: chcete-li něco, našetřete si. Už v únoru 1993 došel výzkum IVVM k závěru, že financování církve ze státního rozpočtu podporuje pouhých 7 % respondentů a že zdrojem finančních prostředků by podle 25 % mělo být vlastní podnikání a podle 53 % příspěvky věřících. Obdobně v září 1996 došlo 52 % respondentů IVVM k názoru, že církve by měly být zcela soběstačné. Jak dosáhnout soběstačnosti? Zase tím mrzutým nahromaděním majetku, jinak to opravdu nejde. Věřící přispějí, vytvoří se zásoba na horší časy a nepředvídaná vydání a ejhle, máme to tu zpět, ta ošklivá církev už zase hromadí majetek…Ve svých předchozích příspěvcích jsem ukázal, že i o jmění nastřádané z příspěvků lze pod záminkou odčinění pobělohorských konfiskací snadno přijít, aby se kolečko úspor a znárodňování mohlo opakovat. Poněvadž lid si žádá církev chudou žijící výhradně z darů. Nechtějte tedy, milí věřící, od nikoho nic, znovu šetřte a sbírejte mezi sebou! Ale pozor, abyste nenašetřili a nenasbírali příliš mnoho. To je totiž našim majetkovým dozorcům a kádrovákům také podezřelé.\nHned předvedu, co mám na mysli. Populární pražská novinářka Věra Nosková v jednom ze souborů svých rozhlasových feuilletonů, uveřejněných tentokrát pod názvem Přece by nám nelhali (2010), píše o novém klášteře Matky Boží v Novém Dvoře jižně od Toužimi. Od roku 2000 jej buduje řád trapistů na místě trosek bývalého barokního hospodářského dvora kláštera v nedaleké Teplé. Dvůr byl tepelským premonstrátům vyvlastněn roku 1921, v době združstevňování jej převzalo JZD a historické budovy nikoli bez kulturní hodnoty dovedlo do stavu těsně před zřícením. Propadlými střechami místy už prorůstaly stromy. Trapisté ruiny odkoupili, nejcennější část celku se podařilo zachránit, na místě hospodářských budov nyní stojí křížová chodba a kostel. Projekt v duchu minimalismu, mimořádně vhodný pro přísný mnišský řád, získal už několik prestižních mezinárodních cen v architektonických soutěžích. Všechno ale něco stojí: cena za rekonstrukci a stavbu se vyšplhala ke třem stům milionů korun, drtivou většinou z darů a sbírek. České ministerstvo kultury přispělo na obnovu toho, co se z památkových objektů dalo rekonstruovat, osmi miliony korun.\nZ toho všeho se ke sluchu Věry Noskové pořádně donesla jen ta kulatá sumička, která jí nedala spát. Naoko trapistům přeje úspěch, málokdo chce na první pohled vypadat jako závistivý nepřejícník, ale "ubytování jednoho mnicha přišlo na víc jak třicet milionů. Peníze prý získali hlavně ze soukromých sbírek příznivců z Čech a Francie, takže co je komu do toho. Stejně tak odpouštíme rozmařilost šlechtě, která v průběhu staletí nechala za hříšné peníze vystavět hrady a zámky." (s. 52) Nemůže snad být větší perfidie! Představte si, třicet milionů na ubytování jednoho mnicha? To tam určitě mají zlaté nejen vodovodní kohoutky a záchodová prkénka, ale i potrubí, a na palec tlusté perské koberce museli zavěsit na stěny a stropy, poněvadž se pro ně nedostávalo podlah. Samozřejmě tomu tak není, vždyť byl vybudován i prostorný kostel a hlavně rozsáhlý hospodářský provoz, díky němuž je klášter soběstačný. To je vskutku rozmařilost! Každý živnostník, jenž investuje do stavby a vybavení své dílny hříšné peníze, by se měl mít před bdělou Věrou Noskovou na pozoru, nebo ho veřejně obviní, že si novou vrtačkou, frézou či soustruhem vylepšuje bytový standart. Snad se podivíte, že se rozčiluji kvůli maličkosti, ale jsou to právě podobné drobné nejapnosti, které soustavně popuzují nezasvěcenou většinu. Není to ostatně jediný přešlap, který si Nosková v textu dovolila, ale to by bylo vínečko z jiného soudku.\nUž tak málo nakloněná veřejnost, zpracovávaná navíc neustále podobnými agitátory, samozřejmě s restitucemi zhusta nesouhlasí. Upozorňuji nicméně ty, kteří se ohánějí vůlí "našeho lidu", že náš lid má požadavky občas trochu bizarní. Podle citovaného EOP žádalo ve sledovaných letech 65–70 % respondentů, aby stát zajistil každé rodině bydlení. Vysoké procento voličů požaduje i obnovení trestu smrti. Současné výzkumy jsou varující i pro poslance, kteří proti církevním restitucím nesouhlasem veřejného mínění argumentují. Sami by měli složit mandát, poněvadž parlament v očích veřejnosti požívá ještě méně obliby (16 %), než navrácení majetku. Buďme důslední!\nPrůzkumy mínění jsou pružným důkazem a jejich obratným výkladem je možno dovodit ledacos. Při odmítání restitucí padá kupříkladu často na váhu i všeobecný pokles věřících podle posledního sčítání lidu z roku 2011, kdy se u nás ke katolické církvi přihlásilo něco málo přes milion obyvatel (10,3 %), tedy asi tolik, kolik jich alespoň čas od času skutečně zajde do kostela. Výsledky sčítání nicméně s průzkumy silně kolidují. V pravidelných měsíčních zprávách Naše společnost, vydávaných od roku 2001 až do současnosti Centrem pro výzkum veřejného mínění AV ČR (CVVM), se pohyboval počet respondentů-katolíků v roce 2011 v rozmezí 23,5–29 %, což ve srovnání s 32 % z prvního měření v únoru 2002 představuje sice jistý, ale nijak prudký pokles. A teď komu věřit? Odpovědím na dobrovolnou otázku při sčítání? Každý čtenář Bible přece ví, že sčítání je trestem, seslaným z dopuštění Božího na vzpurné lidstvo (II. Samuelova, 24, 1–12)? Anebo se spolehnout na dotazníkovou akci, o jejíž representativnosti a spolehlivosti si mohu myslet cokoli?\nZ řečeného plynou následující závěry: zásadní nevůle veřejnosti vůči církevním restitucím se datuje od počátku 90. let, není to novinka. Přesto nelze říci, že by řečená nevůle z dlouhodobého hlediska zásadně ovlivňovala obecný pohled na církev – mezi církví a necírkevní většinou se nahromadila řada překážek a restituce jsou teprve kolikáté v řadě. Závislost je spíše opačná – je to malá vstřícnost k církvi a věřícím, která brání většímu porozumění pro restituce, tak jako se projevovala nedůvěra k soukromým rolníkům a podnikatelům na reservovaném postoji k navrácení jejich rodinného majetku.\nHeslo "církev důvěru prohospodařila" lze přijmout do diskuse, nepopírám, ale s obecnou platností, ne konkrétně spojené s restitucemi. Diskutovat by se přitom musel i aspekt, jak vysokou míru důvěry získala (neměli bychom propadat velikášskému bludu!), do jaké míry ji promarnila sama a o co ji záměrně připravili oponenti (viz článek M. Freiové Ztratila církev po listopadu kredit? RC Monitor 25/2009, s. 7–9). Analogická situace nastala po II. světové válce, z níž vyšla česká církev s ještě větším "kapitálem důvěry", než který si nahospodařila později během střídavého vzdorování a úhybného kličkování před totalisující komunistickou mocí. Proto se na ni takřka okamžitě po osvobození zaměřila negativní propaganda, do které se ochotně zapojil každý pokrokovec. I tak niterný básník jako Vladimír Holan považoval za nutné uveřejnit v únoru 1946 v Tvorbě otevřený dopis papeži Piu XII., podle Rudého práva hlavnímu válečnému štváči. Za takových poměrů nebylo divu, že už po pěti letech probíhaly procesy proti "vatikánským špehům" za širokého souhlasu veřejnosti. Uvádím to jen jako historickou parallelu, samotný fakt totiž není překvapující u církve, jejíž zakladatel během jediného týdne slyšel "hosanna" i "ukřižuj". A dnes? Jaké postavy jsou v očích lidu obecného symbolem církve z dob vzdoru proti komunismu? Zcela samozřejmě to není arcibiskup Beran, ani kněží Bula, Bunža a dál podle abecedy až ke Zgarbíkovi, nýbrž suspendovaný páter Plojhar.\nKdybych měl sám odpovědět, co je příčinou nízké popularity církve, usoudil bych, že je to kromě historických resentimentů nedostatek "dobrých zpráv" o ní v éteru. Sdělovací prostředky jsou samozřejmě instinktivně přitahovány "špatnými zprávami" a o církvi informují do značné míry jednostranně. Představte si pro srovnání, jaký by měli čtenáři názor na kopanou, kdyby se dozvídali výsledky jen prohraných zápasů národního mančaftu? Ale vidíme, že i když se dobrá zpráva naskytne, oficiální církevní mluvčí ji zpravidla nedokáží plně využít ve prospěch zlepšení mediálního obrazu před veřejností.\nJasně si uvědomuji, že změna obrazu je běh na velmi dlouhou trať, poněvadž se ne velká, ale ani ne úplně zanedbatelná část veřejnosti "dobrým zprávám" z církevního prostředí za každou cenu brání a nachází si pohotově vlastní vysvětlení. Když v hlasování mezi 12 000 pacienty získala nemocnice sester boromejek v Praze pod Petřínem titul nejlepší nemocnice roku 2006, tak si zkrátka jeptišky ty hlasy posílaly samy v přestávkách mezi modlením. Když úřady zveřejnily „mapu zločinu“ z roku 2010, na níž je vidět, že kraje s vyšší religiositou trpí zároveň menší mírou kriminality, byla to čirá náhoda a žádná souvislost prostě neexistuje. A loni, když byla při vyhodnocení státních maturit mezi deseti prvními školami tři církevní gymnasia, pak to bylo tím, že jejich žáci jsou zvyklí místo kreativního myšlení tupě memorovat a tento druh zkoušky jim zkrátka vyhovuje. Někdy to vypadá už jako předsudečný afekt: při výše odkazovaném výzkumu STEM z listopadu a prosince 1994 odpovědělo na mírně sugestivní otázku, zda má církev v naší zemi příliš mnoho vlivu, souhlasně 40 % dotázaných, avšak na neutrální otázku, jak posuzují vliv církve v naší zemi, odpovědělo jen 22 %, že se jim zdá přílišný. Hodnotitel shledával rozpor pozoruhodným, já nikoli: stačí přece říci "církev" a "přílišný vliv" a dost našich krajanů začíná vidět rudě.\nKdyž užívám pojmů "církev" a v protikladu k němu "necírkevní většina", "veřejnost" a podobně, cítím, že to je vyjádření velmi zjednodušené, rozhodně ne ideální, poněvadž na rozdíl od plynulého přechodu vnucuje nesprávnou představu dvou ostře odlišených skupin. Jsou to pomocné zkratky, ze kterých radost nemám. Na skutečné vydělování příslušníků církve z širšího celku jsou ale jiní, větší mistři. Z levicových kruhů pořád zaznívá, že se při vyjednávání s církvemi nikdo neptal občanů. Jakoby snad katolíci byli občany jiné republiky?\nTak nyní položím na závěr otázku já, jako občan. Komunisté nedávno navrhovali, ať se o restitucích rozhodne v referendu, čímž – mimochodem – opět ukázali, že jejich drzost nemá mezí. Takže: kdo se ptal lidí, když se po únoru 1948 "znárodňoval" majetek? Kdo se ptal vašich rodičů a prarodičů, jestli chtějí odevzdat své zděděné a nahospodařené jmění státu? Ptali se na to komunisté někoho, kromě svých straníků, kteří byli prý ostatně tak chudí, že mohli ztratit jenom okovy? Rozhodně ne. Byli jsme oholeni a ještě jsme se museli tvářit, že nás to těší. Tak proč by teď, když se křivdy částečně napravují, s tím měli souhlasit všichni, i potomci tehdejších holičů? Proč ke spáchání bezpráví stačí rozhodnutí odhodlané menšiny, ale s jeho nápravou musí souhlas projevit všichni, i věrní synové těch, kdo ho páchali? Není to příliš velký ústupek násilí? Tady už nejde v první řadě o majetek, česká církev je jenom zlomeček celosvětového katolicismu, který přežil mnohem větší pohromy, než je sem tam nějaká spoliace, a bohdá ještě přežije. Ale jde o důležitý signál do budoucna pro naše děti a vnuky – násilí se vyplácí.\nKončím nyní svůj několikadílný seriál příspěvků o veřejně šířených bludech, nahromaděných okolo majetkového vyrovnání mezi státem a církvemi. Za pár týdnů, 28. dubna, uplyne dvacet let od neúspěchu prvního návrhu obecného zákona, řešícího tuto část restitučního procesu, a přece je to problém dosud otevřený. Děkuji především redakci Neviditelného psa za poskytnutí nemalého prostoru, kterého by se mi jinde tak snadno nedostalo. Děkuji i čtenářům, kteří obětovali svůj čas a mé předlouhé úvahy přečetli a snad i promysleli, ať už souhlasně či nikoli. Nepodařilo se mi do článků vtělit vše, co jsem měl připraveno, především k otázce původu církevního majetku, na niž jsou navázány nespoutané představy o Bílé hoře, robotách, desátcích a podobně. Vyjádřit se k tomu v několika málo odstavcích je pro mne zatím nemožné, chci-li psát jako historik a ne jako žurnalista. Ale jsem přesvědčen, že diskuse kolem církevních restitucí zdaleka nekončí, takže budu mít snad ještě někdy příležitost ukázat, kde končí výsledky dosavadního bádání a kde už začíná pověst.\nDěkuji panu Janu Váněmu z FF ZČU za zpřístupnění obtahů článku F. Kalvas, J. Váně, M. Štípková, M. Kreidl: Rámcování a nastolování agendy. Dva paralelní procesy v interakci. Sociologický časopis (48) 2012, č. 1, s. 3–37 [v tisku].\nDobrý a informativní článek,\nRe: Dobrý a informativní článek,\nVynikající práce, díky.\nRe: Vynikající práce, díky.\nRe: průzkumy neřešit\nVyrovnání s komunisty\nRe: Vyrovnání s komunisty\nCo tak zkusit internet\nRe: Co tak zkusit internet\nPsí hlava germanizace\nRe: Psí hlava germanizace\nPane Kolari, rici pouhe ''dekuji'' mi pripada ...\npočet příspěvků: 42, poslední 18.3.2012 11:05


K oboru mě přivedla třída plná děvčat, říká šéf hotelu Barceló - Blanenský deník\nK oboru mě přivedla třída plná děvčat, říká šéf hotelu Barceló\nBrno - Cestovní ruch začal Alejandro Martín Álvarez studovat proto, že na škole bylo hodně dívek. Branži ale zůstal věrný a 20. února otevřel na Šilingrově náměstí v Brně hotel z řetězce Barceló se sto devatenácti pokoji. Předcházely tomu ale spory.\nŠpaněl Alejandro Martín Álvarez šéfuje nedávno otevřenému hotelu Barceló na Šilingrově náměstí v Brně.Foto: DENÍK/Attila Racek\nDonedávna se hotel jmenoval Comsa podle firmy, která historický městský dvůr přestavěla na hotel právě pro společnost Barceló. Ta ale těsně před podpisem smlouvy od převzetí couvla a hotel musela převzít Comsa. Jinak by totiž městu platila penále. Španělské soudy ale rozhodly, že hotel musí Barceló převzít. „Nemám dostatek informací, abych se k tomu vyjádřil. Ty mají naši právníci ve Španělsku. Můžu jen říct, že obě společnosti už situaci v přátelském duchu vyřešily,“ říká Martín Álvarez.\nV jednom z pokojů hotelu bydlíte. Asi máte i po otevření spoustu práce. Dostanete se vůbec ven?\nV hotelu trávím v podstatě veškerý čas. Ze začátku jsem pracoval na dvě stě procent. Jen jednou jsem se vrátil do Španělska, ale to bylo při služební cestě. Několikrát jsem se prošel po městě a také jsem byl v Bratislavě a v Budapešti.\nJak jste v Brně spokojený?\nVelice. Dokonce víc, než kdybych byl v Praze.\nCo se vám na Praze nelíbí?\nJe tam příliš mnoho Španělů.\nVy nemáte rád Španěly?\nAno, ale ti jsou i ve Španělsku. Stejně jako v Londýně nebo v New Yorku. Když se chce Španěl naučit anglicky, nejede tam, ale raději do nějakého menšího města, jako je Brno. Chci se tu naučit novým věcem. Ať už je to řeč, nebo poznání nové kultury, nových zvyků. Rád bych to tu poznal jako turistickou oblast. Brno je v tomto směru významné, právě kvůli tomu jsme otevřeli hotel tady.\nProč jste si vybrali Šilingrovo náměstí? Přinejmenším kvůli parkování to není výhodné.\nNaopak je to velmi výhodná pozice kvůli blízkosti historického centra. Na dosah je Špilberk i Petrov. Jsme v podstatě v srdci Brna. S parkováním problém nemáme. Přímo před hotelem je devět parkovacích míst. Ta se používají na krátkodobé stání jen okolo pěti nebo deseti minut, když host vykládá nebo nakládá zavazadla. Spolupracujeme se servisními firmami, které auta hostům odváží, nebo naopak přiváží.\nAž do haly jsou slyšet tramvaje a auta. Neruší to hosty?\nVšechna okna jsou dvojitá a velice dobře izolují. Na pokojích zvuky zvenčí nejsou vůbec slyšet. Vím to, protože v hotelu bydlím. Hosté si navíc můžou vybrat, kam chtějí okna. Pokud je klient citlivý na zvuk, může si vybrat okna od silnice. Problém nebude ani v létě. Okna se neotevírají, ale máme kvalitní klimatizaci. Navíc je podle mě luxus, mít zastávku přímo pod hotelem.\nVy tramvajemi jezdíte?\nPředevším zpočátku jsem jezdil hodně. Dokonce jsem si koupil měsíční jízdenku. Myslím, že nejlepší způsob, jak poznat město, je ztratit se v něm. To se mi také stalo. Teď už ale po městě umím jezdit autem i bez navigace.\nCo vás při vašich procházkách po Brně nejvíce zaujalo?\nLíbí se mi, jak je Brno propojené. Až do nejzazšího koutu se dá dostat hromadnou dopravou. Navíc nemám rád metro, takže tramvaje a autobusy mi zcela vyhovují. Také mi připadá, že město není nebezpečné.\nByl jste už venku i večer?\nNe. V noci nevycházím. Říká se, že lidé jsou rozděleni na denní a noční typy. Já patřím k těm denním. Navíc už večer bývám velmi unavený, takže jsem rád, když si můžu jít lehnout.\nCo říkáte na českou kuchyni?\nByl jsem překvapen, jak je rozmanitá. Zatím se mi nestalo, že by mi v některé z restaurací nechutnalo. Důkazem je, že už jsem tady přibral pět kilo.\nPlánoval jste otevřít restauraci, která se bude specializovat jak na českou, tak na středomořskou kuchyni. Už funguje? A je jen pro hotelové hosty, nebo i pro ostatní?\nRestaurace máme nyní dvě. Jedna je gurmánská s výběrem z jídelního lístku (à la carte), kde převažuje česká kuchyně s nádechem středomořské. Na přelomu března a dubna otevřeme restauraci Staré Brno, kde od pondělí do pátku nabídneme tříchodová denní menu. Do třetice je v hotelu také lobby bar, kde nabízíme španělské tapas, tedy malá jídla k vínu nebo pivu. Všechna tři místa jsou otevřena jak pro hosty, tak pro klienty zvenčí. Cenově jsou přístupnější spíše denní menu, která budou stát 199 korun. Kdo je ochoten si za luxus připlatit, může si samozřejmě vybrat z jídelního lístku.\nV hotelu Comsa pracoval vyhlášený novozélandský kuchař. Zůstal i ve vaší restauraci?\nNa místo šéfkuchaře nastoupil Milan Urbánek, který byl dříve zástupcem šéfkuchaře. Původní šéfkuchař se specializoval na mezinárodní kuchyni, a to jsme se rozhodli změnit. Chceme se více zaměřit na lokální kuchyni a na to je Urbánek výborný. Mých pět kilo navíc je především jeho zásluha. Kuchyň jsme změnili především proto, že nemá smysl sem zavádět španělská jídla. To se nám nevyplatilo ani ve Francii. Je vždy lepší se zaměřovat na místní jídla. Mám zkušenost, že většina lidí chce jíst mimo domov, ale současně jako doma. Hodně jsem cestoval, takže vím, že každý rád zkouší různé věci, ale nakonec se vrátí k tomu osvědčenému.\nA vám španělská jídla, potažmo celé Španělsko, nechybí?\nChybí, jako každému člověku, který je daleko od domova. Na druhou stranu jsem už dopředu věděl, čemu budu čelit. Zatím to beru jako výzvu.\nHotely Barceló jste začal provozovat ve Španělsku. V čem vidíte hlavní rozdíl mezi hotelnictvím ve vaší zemi a v České republice?\nV klientele. Španělští hosté si mnohem více vymýšlí. Život v hotelu tak trošku připomíná Big Brothera. Hotel je otevřený čtyřiadvacet hodin denně, a také personál v něm tráví spoustu času. Odehrává se v něm vše od manželských hádek až po návštěvy celebrit.\nHotel jste měl původně přebírat už v roce 2009. Těsně před podpisem smlouvy jste ale couvli a důvod jste dosud ne-uvedli. Proč se to stalo?\nTo bych raději nechal v rukou právníků. Záležitost je ale už v podstatě ukončená. Přátelsky, všechno dobře dopadlo. V prodeji realit se stává, že věci, které by měly být vyřízeny za měsíc, trvají roky.\nŠpanělské soudy vám nakonec přikázaly hotel koupit. Nevnímáte nyní jeho řízení jako práci z donucení?\nMoje práce je hotel rozjet. Což se daří. Jsem tady spokojený a jako donucení to neberu.\nCo považujete za největší výhodu Barceló v konkurenci brněnských hotelů?\nNádhernou, sto padesát let starou budovu a její podobu po rekonstrukci. Výhodou také je, že hotel není tak veliký, abychom ke klientům nemohli přistupovat dostatečně osobně. U nás se osobně znám se všemi hosty.\nKolik u vás stojí noc?\nZačínáme na sto dvaceti eurech. Je to zaváděcí cena do 20. března.\nSály v hotelu jste plánoval vy-užívat pro společenské akce, jako jsou módní přehlídky nebo přednášky. Už nějaké připravujete?\nMáme nasmlouvánu akci kosmetické firmy a obchodní setkání. Sami zatím nic neorganizujeme, ovšem nebrání-me klientům, aby zde akce pořádali. Do budoucna plánujeme například gastronomické show. Zatím je to ale daleko.\nNěkteré brněnské hotely mají dohodu s veletrhy, že je návštěvníkům doporučují na ubytování. Jak je to u vás?\nDohoda s veletrhy bylo to první, co jsme udělali. Snažíme se zajistit co nejvíce cest, které by k nám mohly hosty přilákat. A právě veletrhy jsou tím nejdůležitějším spojencem. Rádi bychom také navázali spolupráci s letištěm.\nSpolupracujete s brněnskými cestovními agenturami?\nMinimálně. Dveře před nimi nezavíráme, ale důležitější je pro nás spolupráce se zahraničními agenturami.\nJaká je měsíc po začátku nového provozu obsazenost?\nDobrá, přestože hotel je otevřen jen chvíli. Největší výhoda je v tom, že lidé už nás znají, i když ne pod jménem Barceló, a mají dobré zkušenosti. Navíc je španělská značka Barceló známá po celém světě a na to hosté slyší. Také máme webové stránky v několika jazycích, na kterých si můžou zájemci najít právě už i brněnský hotel. Nejčastěji k nám zavítají Češi, ná-sledují Němci, Angličané a Američani. Španělé jsou až pátí. Možná také vyhledávají spíše hotely, které doma nemají.\nPředpokládal jste takové složení hostů?\nPřece jen je to hotel v České republice, takže největší počet Čechů jsem předpokládal.\nJaké jsou první odezvy hostů?\nPředpokládám, že jsou spokojení. Všechny reference v knize návštěv i na webových stránkách byly zatím jen pozitivní.\nProč k vám jezdí lidé nejčastěji?\nVětšinou kvůli práci. Snažíme se, aby jim tu bylo příjemně a po obchodech tu zůstali i několik dní na rekreaci. Už se u nás ubytovalo také několik Brňanů. Proč, to ale nevím.\nJak jste se k hotelnictví dostal?\nMoje profese má tu výhodu, že dělám, co se mi líbí. Nikdy jsem ale nevěděl, co přesně bych chtěl dělat, a nevím ani dnes, jestli u hotelnictví zůstanu třeba až mi bude padesát. Ve Španělsku jsem studoval hotelovou školu a pak cestovní ruch. Začínal jsem jako recepční a v šestadvaceti jsem dostal první práci na významnější pozici. To se mi zalíbilo a od té doby postupuji stále dál.\nProč jste vystudoval cestovní ruch?\nBudu k vám upřímný. Na tu školu jsem šel, protože ve třídě byly samé holky. Kromě toho se mi líbí jazyky. Navíc jsem byl jako mladý velice ambiciózní a chtěl jsem rychle vydělávat peníze. Vybral jsem si tedy studium, které trvá jenom tři roky. Můj bratr je doktor a studoval deset let. Já chtěl mít školu rychle za sebou, abych už mohl vydělávat.\nZbývá vám nějaký volný čas na záliby? Co rád děláte?\nNejraději mám cestování, což mi vlastně práce umožňuje často. Také občas rád zmizím někam na kole. Rád chodím do kina. Filmy miluji. Jednou bych se chtěl zúčastnit předávání Oscarů.\nKdyž cestujete, bydlíte v hotelech, nebo jinde?\nDovolená by měla sloužit k tomu, aby člověk dělal to, na co nemá po zbytek roku čas. Já jsem nejradši na nějakém ostrově, kde můžu celé dny ležet u moře nebo u bazénu. Pořádně si odpočinout a dobře se najíst. Ideální místo je hotel, kde nejsou žádné děti.


Zateplovat střechu řadové garáže? | Poradte.cz\nZateplovat střechu řadové garáže?\nOd: petrov Datum: 24.08.14 20:05 odpovědí: 3 změna: 25.08.14 10:11\nv řadové, krajní, garáži jsem shodil heraklit s omítkou(za těch 40 let praskal a padal). Zůstaly mi tedy jen trámy a nad mimi desky (na nich je ipa a plechová střecha)-do garáže nezatéká. Trámy a desky jsem zespodu natřel čirým Bochemitem a mám v plánu to nalakovat bílou lazurou.\nTeď mi vrtá hlavou, jestli ten strop přeci jen nezateplit - heraklit (navíc s omítkou) má i izolační vlastnosti. Jen si neumím sám sobě zdůvodnit proč-garáž se nevytápí, je krajní(rohová, vrata zateplená nikdy nebyla).\nJe to tedy nutné?Pokud ano, tak předpokládám stačí minerální vata mezi trámy, nedávat folii(parozabranu-netopí se) a zakrýt to SDKčkem (proti vlhkosti nebo protipožární?) Aby bylo jasno-pokud to není nutné, klidně bych nechal strop odkrytý, jen natřený na bílo.\nDatum: 24.08.14 20:25\nNa rozdíl od bytu lze garáž zateplit i zevnitř.Nedochází tu ke zvyšování vlhkosti vzduchu,takže pak stačí jen udržovat vhodnou hranici teploty a občas vyvětrat.\nDatum: 24.08.14 23:32\nAhoj. Pokud se v té garáži neplánuje něco dělat, jen stát, garážovat, tak je jakékoliv zateplování zbytečné. Taková to stání bývají v přirozeném, nevytápěném režimu. Větší pozornost, bych věnoval právě tomu dostatečnému větrání.\nDatum: 25.08.14 10:11\nPrimárně se bude v garáži opravdu jen stát, "něco dělat" se tam bude přavážně v létě, v zimě? Jestli jednou nebo 2x za celou zimu zatopení přímotopem na pár hodin, abych tam neumrzl, ale něco pravidelného v plánu není.\nKdybych už to zateplení dělal-mám jej udělat tak, jako bych předpokládal, že se bude v garáži topit častěji-myslím tím na izolaci dát i parozábranu?\nVětrání-průchod je u dveří u země a v nejvyšší části je "komínek"


Návštěvníci Dolních Vítkovic při prohlídce 1. vysoké pece najdou na pracovní plošině vzorky rudné vsázky. Mezi vzorky je také několik kousků aglomerátu, o kterém budou pojednávat následující řádky.\nPoznámka: Aglomerát je v našem případě spečená směs jemné železné rudy a vápence. Spékání probíhá za vysoké teploty 1150 až 1250 °C na speciálních „spékacích pásech“. Ve Vítkovicích to bylo na provoze č. 150. Aglomerát je vhodná vsázka do vysokých pecí.\nV šedesátých letech minulého století procházel Vysokopecní závod Vítkovic komplexní přestavbou. Staré vysoké pece č. 5, č. 4 a později také pece č. 2 a č. 3 na Žofinské huti byly zrušeny (odstaveny). V roce 1962 byla uvedena do provozu moderní 6. vysoká pec a v roce 1971 podobná 4. vysoká pec. Zároveň byly uvedeny do provozu všechny nové obslužné agregáty jako turbodmychadla, plynočistírny, čerpací stanice chladící vody, licí stroje, struskové hospodářství a další.\nZvýšený výkon modernizovaných vysokých pecí a nové nároky na kvalitu surových želez, bylo možné realizovat změnou rudné vsázky a její jednodušší dopravou na vysoké pece. Vznikl projekt na výstavbu nové aglomerace a později její uvedení do provozu v roce 1961. Bylo omezeno používání kusových švédských rud a vysokopecní závod přešel na rudy dovážené z oblasti Krivoj Rog v tehdejším Sovětském Svazu. Veškeré vsázkové suroviny do vysokých pecí začaly procházet přes nový provoz č. 150 - Aglomeraci, výrobce aglomerátu pro všechny Vítkovické vysoké pece. Původně byl provoz nazýván Nová aglomerace.\nKrivojrožské suroviny (aglorudy, koncentráty a pelety) dopravily širokorozchodné sovětské železnice na Slovensko až do Čierné n. Tisou, kde se musely překládat do československých vozů s menším rozchodem. Později byla širokorozchodná dráha prodloužená až do Košic a překládka pro moravské hutní podniky se prováděla v Košicích. Krivojrožská ruda cestovala k dalšímu zpracování přes Slovensko do Třince, Nové huti a Vítkovic do provozu Aglomerace.\nVítkovickou aglomeraci nebylo možné přehlédnout. Stála skoro na břehu řeky Ostravice, hned vedle Rudné ulice. Při cestě autem na Novou huť se po levé straně tyčil červeno-bíle károvaný 101 m vysoký komín – lidově zvaný Strakáč, hranatá budova spékárny, podlouhlé haly rozmrazovny a geometrické tvary hromad aglorudy. Samozřejmě také spousta seřaďovacích kolejí s vagony. Strakáč byl nejmohutnější cihlový komín v Česku. Základna měřila 15 m, v koruně měl 9 m, tloušťka stěny 2 m a vážil okolo 10 000 t. Pěkný cvalík, který uměl zasypávat široké okolí tunami jemného, tmavě červeného, rudného prachu.\nMimořádně vysoká prašnost provázela výrobu aglomerátu po celou dobu provozování. Z komínů provozu Aglomerace se ročně sypalo na Ostravu 6 až 7 tisíc tun jemného prachu. Na přilehlé ulici Rudná tvořil spadaný prach jemný povlak a při větru znovu vířil a usazoval se na jiných místech. O úklidu střech píši v předchozích kapitolách. Střechy bylo nutno čistit od vrstev rudného prachu, protože po určité době se v nánosech zabydlela zeleň a rostly stromky. Aglomerace byla nejprašnějším provozem celých Vítkovic a byla předmětem kritiky veřejnosti i zodpovědných orgánů.\nZajišťování vstupních surovin znamenalo dovézt a vyklopit 200 železničních vozů (50 tun rudy/ vůz) s rudou denně. Klopení vagonů probíhalo včetně sobot, nedělí a svátků. Často bylo třeba denně vysypat více železničních vozů (přes 500), aby nevznikly zpoplatněné časové prostoje vozů, nebo bylo nutné nahradit zdržení při poruchách vlastních výsypných agregátů.\nVětší vagony se vyklápěly na „rotorovém výklopníku“, kdy se celý vagon hydraulicky přitlačil ke kolejím a pak se celý otočil o 360°okolo své podélné osy. Železná ruda a také všechny volné předměty padaly z vagonů dolů na ocelový rošt. Ruda byla drobná, tak volně propadla roštem na vynášecí gumový dopravní pás. Neupevněné podlahové desky z vagonů a jiné nežádoucí ocelové předměty vypadly také, zachytly se na roštu a musely být pracně odstraňovány.\nNěkdy se stávalo, že cizí ocelový předmět (plech, trubka, nosník) se dostal až pod rošt na gumový dopravník a podélně ho rozřezal. Vyklápění se zastavilo. Nepříjemnou poruchu museli „gumaři“ co nejdříve opravit (sesvorkovat, část nebo celý pás vyměnit). Jednou se musel měnit pás (gurta) v délce přes 400 m. Operace byla samozřejmě časově i finančně náročná.\nMenší vagony se vyklápěly na „čelním výklopníku“, kde se ruda vysypávala přes čelo a nárazníky na dopravní pás. Čelní výklopník měl smůlu, že vagony s rudou najížděly po kolejích s velikým spádem a musely se brzdit ruční kolejovou zarážkou. Celá operace byla velmi nebezpečná a byla příčinou řady úrazů, i těžkých. Situace se podstatně zlepšila po zavedení hydraulických kolejových brzd.\nZimní mrazové období přinášelo veliké problémy při vyklápění vagonů s železnou rudou (aglorudou). Vozy naplněné v Čierné n. Tisou nebo v Košicích po cestě „zmrzly“, hlavně na trase v okolí Vysokých Tater. Agloruda se změnila v jednu velikou zmrzlou masu, která v žádném případě nepropadla přes rošty pod výklopníky. Zmrzlé vozy se musely nejdříve rozmrazit ve zvláštních pěti podlouhlých nízkých halách, rozmrazovnách. Do hal se zavezly vagony (cca 12 vozů do jedné haly, podle délky vozů), uzavřela se vstupní vrata a strojník zapálil plynové hořáky. Spaliny vyhřívaly haly i s vagony teplotou 40-60 °C po dobu, než zmrazky roztály. Teplota se musela hlídat, aby nedošlo ke spálení olejové náplně ložisek vagonů. Za 6-12 hod agloruda rozmrzla a vozy se mohly posunout na výklopníky. Někdy zůstal veliký zmrzlý kus na roštu výklopníku, kde se musel ručně rozbít. To byla nebezpečná práce.\nStrojníci v rozmrazovně byli sezonní brigádnici, často bývalí zaměstnanci závodu, kteří si chtěli něco přivydělat k důchodu.\nA ještě jedna povinnost obsluhy v zimním období. Korečkový jeřábový naběrač aglosměsi (viz obrázek 1) měl několikrát poruchu, ohnula se nosná konstrukce korečků, protože zmrzlá agloruda byla tvrdá a nedovolila potřebný posun jeřábu. Obsluha musela narušit nejspodnější část zmrzlé hromady tak, že buldozer projel podél celé hromady a radlicí rozbíjel zmrzlou aglorudu. V zimě byla práce na aglomeraci vždycky těžší a náročnější, hlavně na bezpečnost.\nVynášecí pásy dopravily vyklopenou rudu do třídírny, kde se oddělily hrubší podíly od jemných. Hrubší frakce se použila jako podkladová vrstva (cca 15 cm) na žhavých spékacích pásech a drobnější frakce putovala přímo na homogenizační skládku (hromadu). Viz obrázek 1.\nPásové dopravníky a shazovací vozíky nasměrovaly rudu postupně po celé ploše hromady. Zaplněná hromada zrála a pak korečkový naběrač odebíral zralou směs kolmo ke směru sypání. Tím byla eliminována nerovnoměrnost v chemickém složení postupně přivážených rud,\nHomogenizační skládky č. 1 a č. 2 byly zásadním přínosem ke kvalitě vyráběného aglomerátu a následně i surového železa. Řízené sypání a odebírání aglorudy na homogenizační skládce č. 2 zrovnoměrňovaly složení vsázkové směsi a tvořily provozní rezervu.\nNa celé skládce se pracovalo se třemi hromadami vždy po 100 000 t. Z jedné hromady se odebírala směs naběračem, druhá se zakládala a třetí hromada zrála. Postupným zlepšováním technologie vznikala aglosměs z aglorudy, koncentrátu, vápence a vlastních podsítných (prachových) frakcí aglomerátu. Snahou bylo využít všechny rudné suroviny pro výrobu aglomerátu o rovnoměrném složení a vhodné pevnosti.\nHomogenizační skládka č. 1 se používala pro přímý odběr aglosměsi a při poruše na skládce č. 2.\nNa obrázku č. 1 dole je vidět homogenizační hromadu, na níž je nahoře nasypán bílý vápenec.\nDůležitými výrobními jednotkami byly mlýnice koksu a vápence vybavené válcovým a kladivovým mlýnem.\nO prodeji tzv. vadného zrna koksu z mlýnice zaměstnancům píši již v kapitole 34 „Výhody zaměstnanců“. Znovu zdůrazňuji, že prodej levnějšího „vadného zrna koksu“ byl fenomén, který znaly celé Vítkovice. Prodej se také dal využít jako „podplatidlo“ při shánění různých náhradních dílů a služeb pro závod. (Pozor, musíme si uvědomit, že tehdy v plánovaném hospodářství potřebné zboží nebylo nabízeno, ale bylo třeba je velmi často pracně shánět.)\nSpékací pásy (viz obrázek 2) byly kovové článkové dopravníky, každý o ploše 75 m2. Byly čtyři a všechny měly dna jednotlivých článků tvořeny z malých litinových prvků v podobě utahovacího klíče. Takto vytvořená plocha byla tepelně odolná, zabránila propadu aglomerátu dolů do turboodsávače, ale propouštěla spaliny z hořící aglosměsi.\nProcentuální složení aglosměsi bylo možné regulovat; stejně tak bylo možné (a zároveň nutné) regulovat její vlhkost. Aglosměs smíchaná s palivem (drobným koksem) byla rovnoměrně sypána na začátek spékaciho pásu ve vrstvě o tloušťce 300 mm. Pás se pomalu posunoval (rychlost 5 m/min) pod zapalovací hlavu (viz obrázek č. 3, č. 4), kde plynové hořáky zapálily povrchovou vrstvu aglosměsi a paliva. Hoření udržoval tah turboodsávače. Vrstva (cca 30 cm) postupně prohořívala a materiál měknul až se slinul při teplotě 1150 až 1250 °C. Spodní tahy turboodsávače zajišťovaly vzduch pro dolní vrstvy spékané aglosměsi. Zrodil se horký aglomerát.\nHorký hotový aglomerát z konce spékacího pásu padal do drtiče velikých kusů (zvaný ježek) a dále do rotačního chladiče aglomerátu. Zde se aglomerát schladil na 40-60 °C, aby teplota nepoškodila gumové gurty pásových dopravníků na vysoké pece.\nV roce 1979 byl zprovozněn počítač pro řízení vsázky a spékacího procesu.\nVýrobu aglomerátu vždy provázel vznik drobných prachových podílů. Prach ze spékacích pásů byl zachycován v cyklonových odlučovačích. Prach z chladiče hotového aglomerátu zachycoval elektrostatický filtr. Zachycený prach se vracel na začátek výrobního cyklu.\nChladičem aglomerátu končila aglomerace. Pásovou dopravní trasu obsluhovala jiná pracovní skupina, která také musela zajišťovat 8 000 t pásem dopravovaného aglomerátu denně, dále omezovat vznik unikajícího prachu a zajišťovat jeho likvidaci na přesypech. A také všechny poruchy k tomu. Její úspěšný šéf byl Jaroslav Kudělka.\nČasté byly poruchy přímo na spékacích pásech, když vypadly roštnice nebo praskla pojezdová kola. V takových případech bylo nutné zastavit pás a vyměnit celý pojezdový vozík (článek).\nNepříjemné byly i „zimní“ poruchy v pásové dopravě.\nÚrazovost byla pečlivě sledována a omezována technickými opatřeními. Za nebezpečné oblasti se považovala kolejová doprava, jeřábová doprava a čistění pásové dopravy materiálů (hlavně převáděcích bubnů). Vzpomínám si na případ, kdy pracovníkovi rozmáčkly hlavu vagonové nárazníky, nebo pracovnici skalpovala pásová doprava.\nV provoze fungovala čistá kantýna i jídelna, kam se dováželo jídlo z centrální vítkovické vývařovny.\nZaměstnanci milovali sport. A tak každé pondělí pořádali nohejbalové turnaje na vlastním hřišti. Hráli po pracovní době a hřiště si postavili svépomocí.\nAglomerace zaměstnávala asi 360 lidí, kteří po skončení výroby (červenec 1998) šli pracovat do jiných provozů, nebo do důchodu. Začala dlouhá postupná likvidace zařízení a sanace prostoru bývalého provozu aglomerace.\n3. 8. 2019 byl pomocí 100 kg výbušnin odstřelen 101 m vysoký komín zvaný „strakáč“, poslední provozní mohykán na aglomeraci.\nStrakáč byl ten odstavený komín, pod kterým různí lapkové a bezdomovci opalovali ukradené kabely, aby mohli výhodně prodat zbylou měď, nebo hliník. K jejich smůle komín měl stále dobrý tah, černý kouř stoupal vzhůru a byl vidět zdaleka. Že by aglomerace znovu pracovala nebylo pravděpodobné, a tak na oznámení obyvatel ukončila policejní hlídka „černé“ podnikání s kabely. Lidé jsou vynalézaví.\nZ bývalého provozu č. 150 už nezbylo nic.\nNa nově vzniklé volné ploše 44 hektarů může vzniknout průmyslová a obchodní čtvrť.\nObr.1: Aglomerace celkový pohled (Foto archiv Vítkovice)\nObr.2: Montáž spékacího pásu (Foto archiv Vítkovice)\nObr.3: Zapalovací hlava, začátek spékacího procesu (Foto archiv Vítkovice)\nObr.4: Aglomerát na spékacím pásu, horní vrstva je už spečena (Foto archiv Vítkovice)\n1. února 2022 at 17:28\nVelice hezké povídání. Děkuji za články. Tomáš\nPrevious Předchozí příspěvek Mazači – Šmíráci


Nemáte dokonalou pleť? Pořiďte si dokonalý make-up! | Krásná paní\nÚvod Magazín Nemáte dokonalou pleť? Pořiďte si dokonalý make-up!\nNemáte dokonalou pleť? Pořiďte si dokonalý make-up!\nKrásná pleť začíná u pravidelné péče a pokračuje u dokonalého make-upu\nčili Podkladové báze. Pokud objevíte tu správnou pro sebe, budete odměněna zářivou\na bezchybně vyhlížející pletí. A protože po ní touží každá žena, přečtěte si, jak na to.\nVětšina známých vizážistů, kteří pracují s hereckými hvězdami a modelkami, se shoduje na tom,\nže největší chybou, jaké se ženy dopouštějí, je nesprávně zvolený odstín make-upu. Pokud je jeho odstín tmavší než vaše pleť, budete vypadat nepřirozeně a opticky vám přidá tak pět let, zatímco odstín světlejší\nnež vaše pleť dodá tváři našedlý nádech. Vyberete-li si odstín ladící přesně s barvou své kůže,\nmáte napůl vyhráno. Najít ten správný odstín: Před nákupem nové podkladové báze si nejdříve sedněte\npřed zrcadlo a na denním světle si dobře prohlédněte svoji tvář. Zhodnoťte, jak světlá či naopak tmavá opravdu vaše pleť je. Podívejte se zblízka, jaký podtón vaše kůže má. Může to být buďto žlutý,\nčervený nebo béžový odstín. Barva vaší pokožky se zařazuje do jednoho ze tří základních typů\na pro výběr toho správného make-upu potřebujete přijít na to, do kterého.\nJsou to tři základní barvy: studený tón, který má podtón do růžova či červena, teplý tón,\nkterý má podtón do žluta, u tmavších pletí je to spíš odstín másla, a neutrální tón,\nkterý má podtón od růžové až po nažloutlou barvu nebo podtón do béžova, ale žádná vyloženě nepřevládá.\nNa co pamatovat při nákupu nového make-upu:\nNespěchejte. Podkladová báze je ten nejdůležitější přípravek ve vaší kosmetické taštičce.\nNikdy si nevybírejte make-up podle odstínu kůže na polštářcích vašich prstů.\nTo, že mají stejnou barvu jako vaše tvář, je pouhá fáma. Místo toho si zkuste make-up přímo\nna nenalíčenou tvář, prodavačka vám jistě dá něco na odlíčení.\nVyberte si ten odstín, u kterého se zdá, že se rozetřel do ztracena.\nOsvětlení v parfumeriích a obchodních domech může hodně klamat. Proto si s sebou na nákup vezměte kapesní zrcátko a po nanesení testru na tvář se jděte podívat, jak make-up vypadá na denním světle.\nVyplatí se mít dva různé odstíny make-upu, jeden lehce světlejší a jeden lehce tmavší.\nTak si můžete na hřbetu ruky namíchat ten správný tón, protože barva vaší kůže se během roku mění,\ntu a tam se trochu opálí a nebo naopak bledne.\nBerte ohled na typ pleti\nPokud jste objevila ten správný odstín, podívejte se ještě, zda má to správné složení pro vaši pleť.\nPokud máte sušší typ pleti, vyberte si podkladovou bázi s hydratačním účinkem, jinak se vám na tváři udělají suché hrudky, make-up bude velmi patrný a zřejmě se vám bude v šupinkách odlupovat.\nVyrovnaná, normální pleť\nPokud patříte mezi ty šťastné s ani ne mastnou, ani ne suchou pletí,\núplně vám postačí lehký make-up gelové konzistence.\nPokud je vaše pleť mastná, přesvěčte se, že vaše podkladová báze neobsahuje žádné oleje\n(bude označena jako oil-free), po zaschnutí utvoří na obličeji lehký pudrový povrch,\nkterý vám přirozeně zmatní tvář.\nVyberte si některý z make-upu tzv. nové generace. Jsou vytvořeny pomocí nejnovější technologie,\njednoduše řečeno jsou natolik chytré, že tam, kde je to zapotřebí, pleť zmatní a jinde naopak hydratují\na vyživují. Dnes je nabízí téměř každá kosmetická firma.\nProti vráskám a jemným linkám nemusíte bojovat jen svým pleťovým krémem, ale také s pomocí make-upu. Bude zřejmě označen slovy firming nebo anti-ageing. Obsahuje zpevňující látky a rozjasní vaši tvář pomocí miniaturních částeček, které odrážejí světlo a opticky obličej omladí.\nDnes už jsou tyto přípravky v nabídce téměř každé kosmetické firmy.\nModerní make-upy ušly dlouhou cestu od dob, kdy místo sjednocení barvy a jemného zakrytí kruhů\npod očima, pigmentových skvrn či jiného nedostatku tvář zakryly neprodyšnou maskou.\nDnes si můžete vybrat make-up na míru nejen podle toho, jaký máte typ pleti, ale také podle toho,\nco od něj očekáváte a jak moc krycí by podle vás měl být.\nlehké krytí: většina z nás během dne nepotřebuje víc než lehký hydratační make-up na sjednocení tónu pleti a také jako ochranu před ultrafialovými paprsky. Vyberte si z těch, které jsou označeny slovy sheer nebo veil. Výborné jsou také lehce obarvené hydratační krémy. Jsou to přípravky, které poslouží jako denní výživa, ochrana a vyladění barvy v jednom.\nstřední krytí: pokud mate například velmi světlou pleť, pod kterou jsou vidět drobné žilky,\nči výrazné kruhy pod očima, nejlepší forma středně krycího make- -upu je v tuhých tyčinkách,\nse kterými se pracuje velmi snadno. Podkladová báze se středním krytím se také hodí na večerní líčení,\nkdy se většinou pohybujete v místech s tlumeným osvětlením a máte výrazněji nalíčené oči a rty.\nNohy si musíte rozmazlovat Plejboj 17. století\nKiwi náleží mezi drobné ovoce, které se v našich zahrádkách nepěstuje úplně běžně. Pro svůj poměrně vysoký…\nHrách a kroupy, to je hloupý… V lidové slovesnosti se často odráželo velké moudro. V tomto případě se ale…\nPes - (ne)přítel člověka?\nO psu se říká, že je nejlepším přítelem člověka...


Richard McLaren - Sputnik Česká republika\nFancy Bears objevila skutečné cíle McLarenovy zprávy\nNezávislá komise Světové antidopingové agentury (WADA) pod vedením Richarda McLarena, která připravila zprávy o dopingu v ruském sportu, plnila objednávku kanadské vlády, informuje na svém portálu hackerská skupina Fancy Bears.\nMezinárodní olympijský výbor (MOV) uveřejnil seznam 17 kritérií, jimiž se řídil při rozhodnutí o pozvání ruských sportovců k účasti na Zimních olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu, uvádí se na oficiálních stránkách MOV.\nHackerská skupina Fancy Bears publikovala výsledky vyšetřování o cílech jednání WADA vůči ruským sportovcům. Alexej Panin v přímém přenosu rádia Sputnik zmínil, že v tomto případě se nejedná o první skandální fakty v činnosti této organizace.\nVedoucí Nezávislé veřejné antidopingové komise Vitalij Smirnov řekl, že vedoucí nezávislé komise Světové antidopingové agentury (WADA) Richard McLaren uznal, že v Rusku není státní systém podporující doping.\nHackerská organizace Fancy Bears poskytla RT dokumenty, ze kterých vyplývá, že skeetařka Cynthia Meyer dostala dvě lékařské výjimky na každodenní užívání tamoxifenu po šesti letech.\nDo rukou RT se dostaly nové dokumenty získané hackerskou skupinou Fancy Bears. Jejich hlavním figurantem je 23násobný olympijský šampion Michael Phelps, který se přiznal k tomu, že bere protiepileptický preparát.\nRuský biatlonista Anton Šipulin vyprávěl o svých pocitech po přečtení zprávy nezávislé komise WADA, která je vedená Richardem McLarenem.\nPřemístění etapy biatlonového Světového poháru z Ťumeni je trest pro fanoušky a ne pro skutečné viníky dopingových skandálů, domnívá se francouzský biatlonista Simon Fourcade. Tento mistr světa z roku 2009 a starší bratr dvojnásobného olympijského mistra Martena Fourcade o tom napsal na své stránce na Twitteru.\nMezinárodní asociace rychlobruslařů (ISU) přenesla z Ruska etapu mistrovství světa v rychlobruslení, oznámil portál nos.nl.\nVice-premiér vlády Ruska Vitajil Mutko prohlásil, že hlava nezávislé komise Světové antidopingové agentury (WADA) Richard McLaren dosáhl svého cíle – vrhl stín na ruský sport. Jeho slova přináši v sobotu 10. prosince R-Sport.\nPředseda americké Antidopingové agentury vyzval vyloučit Rusko z MOV\nPředseda americké Antidopingové agentury (USADA) Travis Tygart v rozhovoru pro CNN vyzval Mezinárodní olympijský výbor (MOV) potrestat Rusko za „systematické užívání dopingu“.\nPředseda nezávislé komise Světové antidopingové agentury (WADA) Richard McLaren vysvětlil, že prováděl vyšetřování situace s užíváním dopingu v RF přesně v rámci svého mandátu.\nPodle informací dotazníku Sputnik.Názory převažují v EU a USA přívrženci zákazu požívání látek zakázaných WADA ze strany některých sportovců „podle lékařského předpisu“.


Stěhování, se kterým si nemusíte dělat starosti – Podlahy eshop\nPosted on 13.5.2017 4.7.2018 by\nMnohdy nás čekají věci, které nejsou zrovna příjemné. Spíše naopak jsou zdlouhavé, náročné a komplikované. Pokud byste se chtěli něčemu takovému raději vyhnout a hledáte někoho, kdo by to udělal za Vás, na dnešním širokém trhu rozhodně někoho takového naleznete, tím si můžete být naprosto jistí. Mezinárodní stěhování http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ http://de.arslan.cz/ rozhodně patří mezi akce, kterým by se mnoho lidí raději vyhnulo, protože to není zrovna něco příjemného. Spíše naopak byste se měli připravit na zdlouhavé chystání a celkový průběh akce.\nA proto raději využijte našich služeb, které pro Vás máme, a zajisté nebudete litovat. My už se moc rádi o všechno postaráme, zajistíme, aby se všechny Vaše věci dostaly do jakkoliv vzdáleného cíle v naprostém pořádku. Díky nám si nebudete muset s ničím dělat starosti ani těžkou hlavu, protože my už se postaráme o to, abyste byli spokojení a nemuseli se čehokoliv obávat. Díky nám tak nebudete muset nic zařizovat, protože my to uděláme za Vás a zajistíme bezproblémový průběh celé akce.


Holice zažívají Léto s Milošem Formanem - Pardubický deník\nHolice zažívají Léto s Milošem Formanem\nHolice - Také Holice mají vlastní letní kino. Promítá se na parkovišti mezi kulturním domem a základní uměleckou školou.\nUžít si můžete Léto s Milošem Formanem. V pátek kino uvede „Hoří, má panenko“. Film z roku 1967 o nepovedeném hasičském bále byl posledním snímkem, který režisér Forman natočil v Československu před svou emigrací do USA.\nV pátek 3. srpna se mohou Holičtí těšit na Lásky jedné plavovlásky a 10. srpna na dokument Miloš Forman: Co tě nezabije. Promítání začíná ve 22 hodin a vstup je zdarma.\nMlýny Open Air Fest podruhé


Proč se tak chovají?! | Amy Bleskar\nTyhle Vánoce jsem brala jako takové trochu více výjimečné. Proto jsem napsala dopis Ježíškovi a proto jsem se i snažila se nepohádat s těmi "omluvtetenvýraz" neinteligentními a primitivními příslušníky naší rodiny.\nByly to poslední Vánoce, které jsem prožila jako dítě. Příští rok už budu mezi dospělými, a proto jsem se snažila v sobě to dítě trochu víc oživit. :)\nJak probíhaly naše Vánoce:\nChci vás poprosit, abyste se proti naší rodině nevzbouřili, až vám TO řeknu.\nVánoce jako Vánoce jsme měli 17. prosince, tedy neměli jsme kapra ani bramborový salát, byli jsme v mexické restauraci (po které mi pokaždé bylo strašně blbě, ale za to jídlo to stojí!) a tam si každý dal to, co mu bylo po chuti.\nTakhle to slavíme z mnoha důvodů.\n1) Máme každou polovinu rodiny na jiné straně republiky.\n2) Mamka nechce tahat na 24. (u babičky v Pardubicích) všechny dárky, už tak potom máme problém odjet, když vezeme babičku k nám (přibližně na 2 měsíce = asi miliarda věcí + 2 tašky s jídlem).\n3) Proč ne?!\nJestli se ptáte, proč neslavíme Vánoce doma až po Vánocích u babičky, tak ano sama nevím, ale je to sranda, když vám všichni na začátku prázdnin přejí "Veselé Vánoce" a vy si v hlavě jenom říkáte (někdy jim to i řeknete), že jste Vánoce už měli.\nNěkteří to odsuzují, ale proboha koho to zajímá, jak slaví Vánoce nějaká holka ze zapadákova "EL"?!\n17. prosince jsme slavili Vánoce s babičkou a dědou, kteří bydlí asi tak 250 metrů od nás. Tyhle Vánoce byly opravdu fajn, všude byl cítit duch Vánoc, nechybělo ani překvapení a nadšení ségry z dárku od AmyJežíška bylo zcela dokonalé. Bylo to prostě kouzelné. Tak jak jsem si to přála!\nPlus jsem ten den měla výročí s mým miláčkem Alfíčkem (kůň), bylo to přesně 4 roky, co mamka s tátou podepsali smlouvu. <3\n24. prosince, jak jsem již řekla, jsme slavili Vánoce u babičky z Pardubic. Tam to bylo přesně obráceně. Skoro žádný duch Vánoc se zde nenacházel.\nTyhle Vánoce slavíme s celou rodinou ze strany táty. My (já, ségra, mamka, táta) + 2 rodiny (2x teta, 2x strejda, 2x bratránek, 2x sestřenice… nevím, jak bych to líp napsala) + babička a náš pes.\nVždycky se modlím, aby někdo s těch Inteligentů (2 rodiny) neřekl něco, co by mě mohlo vytočit. Se svým strejdou si skoro ani neřekneme "Ahoj!", ale to je na delší povídání. S mýma bratrancema a mladší sestřenicí se radši nebavím, mohl by se mi scvrknout mozek, s jedinou starší sestřenkou se dá mluvit.\nŘeknu to tak, těším se, až konečně vypadnou a my s babičkou si konečně užijeme trochu klidu.\nTaky nechápu, proč bych měla být na Vánoce nějak vyšňořená! Jak se říká, jsou to svátky klidu a pohody a já se vážně v sukni, se kterou si nemůžu ani pořádně sednout, necítím pohodově, jenom furt kontroluju, jestli mi není vidět až do krku… Z čehož vyplívá, že jsem jako jediná byla u stolu v mikině a v riflích…\nNevím, tyhle Vánoce mi připadaly falešné.\nKomentáře viz. "Už pojedeme domů?? Doma je víc dárků!" nebo "Ježišimarjá, zase další měkouš!" mě opravdu vytáčí a v ten večer tam toho opravdu bylo dost.\nOK, OK. To se dá vydržet, už se to stalo minulej, předminulej, předpředminulej,… rok, ale to, že zcela zničili TO překvapení, mě opravdu dorazilo.\nUž od rána se tam dávaly dárky, bez toho aniž by se někdo snažil to nějak zamaskovat, takže balíčky mohl okukovat a zkoumat každý, kterého nijak nevzrušuje to nadšení z překvapení.\nVždycky před večeří jsme s bratránkama, se sestřenkama a se ségrou chodili na procházku. Prohlídnout si ten nejskvěleji ozdobený barák :3, aby mohli rodiče naaranžovat dárky a symbolicky zavřít dveře, ale jak jsem již říkala, tak to už nebyla potřeba.\nU večeře jsme si každý rok sedli a až teprve potom jsme si nandávali salát, ale ten jsme si nandávali, ještě když u stolu nebyli všichni.\nMožná vám to připadá jako maličkosti, ale pro mě to bylo strašné. Chtěla jsem si tyhle Vánoce užít jako malé dítě, ale to dítě, které bylo z prvních Vánoc nadšené se doteď tváří jak kakabus.\nNo a co, že už ani jeden z nás nevěří na Ježíška, to přece neznamená, že to takhle museli všichni po…!\nA k tomu nepočítám ještě to, že jsem si málem zlomila ruku (byla to moje chyba, snažila jsem se machrovat) a že jsem nachcípaná…\nFakt, tyhle druhý Vánoce byly asi tak dobrý jako kdyby mi připravili místo bramborovýho salátu rajčatovej :/.\nJediný, co mi opravdu udělalo radost byly dárky. Dostala jsem nástěnku s ponožkama, ve kterých byly citáty; Tolkiena; omalovánky a kosmetiku.\nMiluju Vánoce jako každé malé dítě s rozzářenýma očima, které čeká na líbezný zvuk zvonku, ale jsem asi i tak nechápavá, že nechápu, proč ostatní nevidí to, co se ve Vánocích skrývá?!\nO Vánocích bychom měli být s těmi, které milujeme, a u mě to opravdu neznamená být s celou rodinou, stačili by mi rodiče, ségra, pes, babička a babička s dědou. Žádný bratranci ani sestřenice nebo strejdové s tetami, dokonce ani žádný namyšlený a znuděný pohled strejdy.\nO Vánocích nejde o dárky (neříkám, že nejsem za ně vděčná, ale chápeme se…). Vždycky mě částečně naštve a částečně zklame to, jak všichni v sobě mají tu "povinnost" dávat ostatním dárky. Já dávám dárky těm, kteří mi za to stojí (třeba i sobě :D, tenhle rok jsem na sebe byla opravdu hodná) a zaslouží si to, ale když mi někdo řekne: "Jéé, ale já pro tebe nic nemám!", přesně v tu chvíli bych ho nejradši zašlapala do země. Do háje, proč by mi měl někdo dávat dárek, když já dám dárek jemu?! Co je to za ujeté pravidlo?!\nNikdo mi dávat dárek nemusí, ať jsem mu já dárek dala nebo ne!\nNechápu lidi, kteří Vánoce berou jen jako přísun darů.\nJestli máte jiný, ale i kdyby stejný, názor na Vánoce, klidné napište do komentářů, ráda si to přečtu.\nDoufám, že jste si Vánoce řádně užili a že jste rozdávali méně otrávených pohledů než já.\n1 Karin | Web | 26. prosince 2016 v 21:02 | Reagovat\nLetošní Vánoce taky byly moje poslední nedospělácké. Ani jsem si to předtím neuvědomila, až při tvém článku\n2 Switch | E-mail | Web | 8. ledna 2017 v 20:56 | Reagovat\nJeště že mám jen malou rodinu sice by bylo super se s nimi sejít takhle a oslavit to, ale já ostatně s rodinou až tak ráda čas netrávím xD Slavili jsme Předvánoce s kamarády a dvoje Vánoce (jedny na Štědrý den a další u babičky), příští víkend budeme mít poslední Vánoce. Až tak je nemusím, aspoň tak, jak je slavíme s rodinou - jenže to je asi tím, že jsem prostě sobec. Vánoce jsou pro mě to, co si z toho udělám já a nic víc