VYSOKÉ UČENÍ TECHNICKÉ V BRNĚ BRNO UNIVERSITY OF TECHNOLOGY FAKULTA VÝTVARNÝCH UMĚNÍ FACULTY OF FINE ART - PDF\nDownload "VYSOKÉ UČENÍ TECHNICKÉ V BRNĚ BRNO UNIVERSITY OF TECHNOLOGY FAKULTA VÝTVARNÝCH UMĚNÍ FACULTY OF FINE ART"\n1 VYSOKÉ UČENÍ TECHNICKÉ V BRNĚ BRNO UNIVERSITY OF TECHNOLOGY FAKULTA VÝTVARNÝCH UMĚNÍ FACULTY OF FINE ART ATELIÉR PRODUKTOVÉHO DESIGNU STUDIO PRODUCT DESIGN NÁVRH INTERIÉRU KAVÁRNY DESIGN OF COFFEE HOUSE\n2 DIPLOMOVÁ PRÁCE DIPLOMA THESIS AUTOR PRÁCE AUTHOR VEDOUCÍ PRÁCE SUPERVISOR OPONENT PRÁCE OPPONENT BcA. KATEŘINA ZEMÁNKOVÁ akad. soch. ZDENĚK ZDAŘIL doc. PhDr. Zdeno Kolesár, Ph.D. BRNO 2014\n3 DOKUMENTACE VŠKP K obhajobě bylo předloženo 5 obrazových příloh a 1 model židle (momentálně ve výrobním procesu) GAP chair, ocel, překližka, čalounění, 70 x 50 x 45 cm, 2014 GAP chair, ocel, překližka, čalounění, 70 x 50 x 45 cm, 2014\n4 Interiér kavárny Interiér kavárny\n5 Interiér kavárny Interiér kavárny\n6 OBHAJOBA VŠKP První část mojí praktické diplomové práce tvoří návrh interiéru kavárny, která se nachází v historické budově na náměstí Svobody v Mohelnici. Celý dům je v současné době v rozsáhlé rekonstrukci a v jeho prostorách se bude kromě kavárny nacházet i vinný sklípek, bar, hudební klub, kancelářské prostory a hotelové pokoje. Zdivo je tvořeno převážně z cihel a stropy ve většině místností zdobí historické klenby. Požadavkem klienta bylo celý komplex těchto prostor materiálově a stylově sjednotit. Pro svoji praktickou diplomovou práci jsem se rozhodla zabývat návrhem kavárny, která je umístěna v přízemí a s největší pravděpodobností bude nejčastěji navštěvovaným prostorem celé budovy. Výrazným prvkem v interiéru jsou právě cihlové stěny a klenuté stropy, které jsem se rozhodla zachovat pro jejich osobitost. Podlaha je tvořena pohledovým betonem, který celkový dojem lehce surového prostoru ještě více umocňuje. Celková rozloha kavárny je něco málo přes 80m a vejde se do ní maximálně 25 hostů. Dvě podélné místnosti mají minimum oken, a tak bylo potřeba celý prostor uměle osvětlit, ale zároveň kavárně zachovat jistý nádech intimity. Druhým důležitým bodem mého návrhu byl design židle, která by stylově sjednotila prostor kavárny, nijak ho nenarušovala a zároveň nabízela pohodlné sezení. Konstrukci židle tvoří kovové nohy, které svojí výškou přecházejí až do područek. Samotný sedák je složen z překližky, potažené měkkým polstrováním a čalouněním. Stejně je řešena i spodní část područek, které kopírují tvar těch kovových a tvoří tak zajímavé setkání dvou materiálů. Vzniklá mezera mezi nimi slouží ke snadné manipulaci s židlí. Veškeré úhly židle na sebe vzájemně navazují a vytvářejí příjemnou grafickou souhru. Celá konstrukce respektuje přísné zásady ergonomie. Nábytek kromě křesílek tvoří jednoduché stoly s masivní dřevěnou deskou a bílý laminátový barový pult s masivní povrchovou deskou. Návaznost na design židle je patrná na spodní kovové konstrukci, která kopíruje tu laminátovou. Ve stejném principu jsou provedeny i vrchní úložné prostory na nádobí, s tím rozdílem, že kovová konstrukce je pro jistou symetričnost ve vrchní části nábytku. Třetí systém slouží jako úklidová jednotka. Kovová konstrukce v tomto případě tvoří celý tvar prvku a nese v sobě keramické dvoj-umyvadlo s dřevěným odkapávačem a několika příčkami na utěrky. Zadní místnost má o poznání intimnější atmosféru a jsou v ní tři páry židlí s menšími stolky. Přední místnost je naopak světlejší s velkou lavicí k sezení. V kavárně je k dispozici velká knihovna a několik deskových her, volně k zapůjčení. Celá atmosféra podniku má evokovat spíše soukromé obývací prostory, než veřejný podnik. Při návrhu interiéru kavárny jsem vycházela jak z požadavků klienta, tak z vlastního konceptu tzv. ideální kavárny, který jsem podrobněji popsala ve své teoretické diplomové práci (str. 42, kapitola 4.). Všechny místnosti jsou nekuřácké a neposkytují přístup k wifi internetovému připojení. Cílem mého návrhu bylo vytvořit kavárnu, která bude stylově zapadat do většího komplexu, ale zároveň bude mít svůj vlastní charakter. Kavárnu, ve které by spolu lidé komunikovali a cítili se dobře. A kavárnu, která by i díky nabízeným knihám a hrám alespoň částečně navázala na historický význam původních kaváren.


Segmentace mezinárodních trhů, výběr cílových trhů a positioning | BusinessInfo.cz\n> Segmentace mezinárodních trhů, výběr cílových trhů a positioning\n1. 6. 2006 | Zdroj: BusinessInfo.cz\nDemografická kritéria patří k základním segmentačním kritériím zejména proto, že informace tohoto typu jsou snadno dostupné. Jedná se např. o následující kritéria: pohlaví (trh výrobků pro muže a ženy), věk (trh důchodového pojištění), velikost rodiny (velká rodinná auta), etnická příslušnost (mimořádně důležité kritérium v etnicky různorodých zemích, např. v USA - trh afroameričanů, trh latinoameričanů) a náboženské vyznání.\nV USA byla Mezinárodním výzkumným institutem Stanfordské univerzity vyvinuta metodologie životního stylu, která je známá pod označením VALS (values and life styles). Cílem této metody je vysvětlit chování spotřebitelů podle jejich hodnotových systémů. Metodologii VALS2 využívá v ČR např. společnost STEM/MARK, která koncipovala typologii životních stylů české populace. Spotřebitele pak člení např. podle zdrojů, které mají k dispozici (zdroje jsou pojímány v širokém slova smyslu - úroveň vzdělání, příjem, spotřební apetit, sebevědomí, zdraví atp.), a podle osobních postojů, tj. podle toho, jak si přejí být společností vnímáni. Z tohoto pohledu jsou spotřebitelé členěni podle tří základních typů osobní psychologické orientace, která ovlivňuje to, jak sami vnímají svět kolem sebe. Z tohoto pohledu je rozeznávána osobní psychologická orientace na zásady (principy), orientace na společenské postavení (společenský status) a orientace na aktivní přístup k životu (činorodost).\nMetodologie AIO (Vallette-Florence 1986 - activities, interests, opinions) životního stylu se zaměřuje na výzkum pracovních a volnočasových aktivit spotřebitelů, na jejich hlavní zájmy a na názory. Tyto charakteristiky jsou pak doplňovány o kritéria sociodemografická.\nFirmy často člení spotřebitele podle očekávaného nákupního a spotřebního chování. Behaviorální kritéria, která vysvětlují chování spotřebitelů, umožňují lépe přizpůsobit firemní nabídku potřebám a přáním cílové skupiny. Spotřebitele je možno členit podle toho, při jaké příležitosti výrobek nakupují či spotřebovávají (frekvence, rozsah, intenzita, čas nakupování, moment spotřeby), podle výhod nebo užitků, které od výrobků očekávají (benefit segmentation - kritérium, které se často používá pro poznání motivace k nákupu, jež se může v jednotlivých zemích značně lišit), podle postoje spotřebitelů vůči konkrétnímu výrobku (nepřátelské postoje vůči výrobkům zahraniční provenience, upřednostňování zahraničních výrobků; spotřebitelé pozitivně naladění, bez postoje, s nepřátelským postojem), podle věrnosti značkám, podle způsobu a četnosti spotřeby daného produktu (pravidelní spotřebitelé - heavy users, průměrní spotřebitelé - medium users, občasní uživatelé - low users), podle vztahu k inovacím atp.\nAtraktivnost segmentu ovlivňují z dlouhodobého hlediska míra konkurence, hrozba příchodu nové konkurence (např. díky liberalizaci mezinárodního podnikání), substituční výrobky (možnost nahradit tradiční materiály levnějšími substituty), silná pozice kupujících (strategické nákupní aliance obchodních řetězců) či silná pozice dodavatelů (sdružení OPEC - Organizace zemí vyvážejících ropu).\nJednotná segmentační strategie - nediferencovaný marketing (mass marketing) vychází z předpokladu homogenních potřeb a přání spotřebitelů. Podnik se snaží prosadit na trhu jednu silnou značku (jeden výrobek) a maximalizovat její podíl na trhu. Strategie umožňuje realizovat úspory z rozsahu, ale často vede k cenovým válkám, protože všechny na trhu nabízené produkty mají obdobné užitné vlastnosti, a firmy si proto mohou konkurovat pouze v cenové oblasti. Strategii nediferencovaného marketingu uplatňovaly např. americké firmy v 60. letech. Předpokladem pro možnost využívání této strategie v současné době by bylo nabízet zcela standardizované výrobky, které by uspokojovaly široké potřeby.\nStrategie koncentrace na vybraný segment (concentration strategy). Podnik zaměří své marketingové úsilí na vybraný segment (mikrosegment, tržní výklenek - market niche). Obvykle se jedná o malý segment, který je nezajímavý pro velké konkurenční firmy a který je natolik specifický, že je možné ho vhodným marketingovým mixem účinně oslovit. Menší podnik tak může dosáhnout velkého podílu na trhu malého segmentu, a získat díky specializaci konkurenční výhodu, protože dobře zná specifické potřeby svých zákazníků, a může si tak vybudovat i dobrou image. Nevýhodou této strategie je riziko přílišné specializace (např. změna poptávky může vést k zániku firmy) a dále riziko vstupu silnější firmy na vybraný segment.\nPositioning je zásadním rozhodnutím strategického významu - je vyjádřením postavení značky mezi ostatními značkami nabízenými na mezinárodních trzích a umožňuje upravit nabídku podle očekávání spotřebitelů a s ohledem na sílu konkurence. Mezinárodní positioning spočívá ve stanovení koncepce značky a její image (firmy a její image) s cílem zaujmout zvolenou pozici v myslích spotřebitelů. Základními úkoly positioningu jsou identifikace (positioning usnadňuje orientaci spotřebitele v široké nabídce na trhu) a diferenciace (positioning umožňuje zdůraznit odlišnosti od konkurenčních nabídek).


Stát se členem Cirkopolis (No. 3) – Divadelní noviny\nStředa festivalu Cirkopolis patřila české tvorbě a obrazovému, až snivému poetickému divadlu v kombinaci s cirkusovými technikami. Představení DÓ Lukase Blahy a Evy Staré vystřídal Opticon Elišky Brtnické.\nLukas Blaha přizval ke svému bakalářskému projektu tanečnici Evu Starou a společně vytvořili představení s názvem DÓ, jež je kombinací tance a nového cirkusu. Foto Cirkopolis\nLukas Blaha přizval ke svému bakalářskému projektu tanečnici Evu Starou a společně vytvořili představení s názvem DÓ, jež je kombinací tance a nového cirkusu. Dle jejich slov je to právě nový cirkus, jenž je posouvá dále, staví nové výzvy a nutí je překračovat hranice. Evu fascinuje tělo a jeho limity, Lukáše manipulace s předměty a hravost. Na projektu spolupracovali s dramaturgyní Janou Stárkovou z Katedry alternativního a loutkového divadla DAMU, pod jejímž vedením objevují cirkusové metafory a nové významy skrze dovednost, řemeslo a umění.\nNa počátku bylo jasné téma: japonská poezie haiku, do níž se performeři po deset dní nořili a zkoumali ji. Výsledkem je poetické, vizuální, hladké představení, koláž básní, kombinující techniky a symboly. Daná linie představení se mění s atmosférou nastavenou diváky a prostorem se světly a hudbou vytvořenou na míru. V přesné linii je toto haiku jen těžko ohraničitelné a filozofující duše v něm může nalézt celou řadu významů: uvažovat o samotě, přátelství a smyslu života v kombinaci s přírodními elementy a jejich metaforami. Je to cesta, která plyne, ale nikde nezačíná ani nekončí. Oslava přítomného momentu. Objevují se i hravé prvky, jako například sázení rýže rolníků za doprovodu zpěvů, a radost ze života. Tanec a cirkus se spojují v poetickém ztvárnění jednoduchosti, specifické pro asijskou, zejména pak japonskou kulturu.\nBílé, čisté prostředí navozuje příjemnou atmosféru mísící se s napětím, co česká vzdušná akrobatka a performerka Eliška Brtnická, oděna v bílém, předvede. Foto Vojtěch Brtnický\nZ Paláce Akropolis se nyní přesuňme do Kasáren Karlín. Vcházíme po schodech do potemnělého prostoru vypuštěného bazénu. Bílé, čisté prostředí navozuje příjemnou atmosféru mísící se s napětím, co česká vzdušná akrobatka a performerka Eliška Brtnická, oděna v bílém, předvede. Plynulé, pohybově čisté a přesné představení s názvem Opticon má snivou atmosféru a pohybuje se mezi realitou a iluzí. Jeho tématem je fotografie, již pojímá jako novou formu halucinace a ukazuje jak její pravdivost v daném okamžiku, tak nepravdivou v rovině vnímání. Snahu a touhu zachytit pohyb, ale přitom jej nepřerušit, nezastavit.\nVyužití prostoru bazénu k akrobacii a zábradlí coby hrazdy je skutečně vynalézavé. Prostor bazénu je ideálním místem k nahlédnutí těla z různých úhlů a Brtnická v něm kombinuje dvojitý rozměr fotografie s trojrozměrem “cirkografie” – tedy novocirkusové „choreografie“. Na rozdíl od tvůrců DÓ performerka uvedla, že ve většině případů začíná formou a až následně jí skrze ni vykrystalizuje téma. Sama sobě je navíc zároveň dramaturgyní i režisérkou – což je dle jejích slov někdy výhodou, jindy opakem.\nProstor bazénu je ideálním místem k nahlédnutí těla z různých úhlů a Brtnická v něm kombinuje dvojitý rozměr fotografie s trojrozměrem “cirkografie”. Foto Tristan Ben Mahjoub\nPředstavení vzniklo ve spolupráci s performerčiným bratrem Vojtěchem Brtnickým, který se zabývá fotografií. Jejich společným záměrem bylo uskutečnit výstavu s hlubším významem a přesahem do jiné roviny. Jedná se tak o kombinaci instalace, výstavy a site-specific performance. Předcházela jí prý pečlivá příprava, například „výzkum možností zábradlí“ na mostě v Kodani. V budoucnu Brtnická plánuje představení rozvíjet, dostat jej do prostoru 360° tak jako u klasického cirkusu, a dát tak divákům možnost zkoumat pohyby a tvary těla ze všech úhlů. Z performerky zkrátka čiší náboj a chuť pouštět se do dalších výzev!\nLukas Blaha, Eva Stará: DÓ. Hrají: Lukas Blaha, Eva Stará, dramaturgie: Jana Stárková, hudba: Jakob Schubert, kostýmy: Klára Bliss, light design: David Prokopič. Premiéra 24. 5. 2018 v Alfrédu ve dvoře. Psáno z představení 13. 2. 2019 v Paláci Akropolis v rámci festivalu Cirkopolis.\nEliška Brtnická: Opticon. Koncept, choreografie, interpretace: Eliška Brtnická, námět: Eliška Brtnická, Vojtěch Brtnický, sound design: Stanislav Abrahám, light design: Prokop Vondruška, Vojtěch Brtnický, produkce: Iva-Hedvika Zýková. Premiéra 15. 12. 2018 v Kasárnách Karlín. Psáno z představení 13. 2. 2019 v rámci festivalu Cirkopolis.\nKomentáře k článku: Stát se členem Cirkopolis (No. 3)


Zivot - Strana 471 z 1307 - zivot informací\n„Někteří jsou si rovnější“: Opoziční strany se ostře pustily do Babiše, protože nenastoupil do karantény. Seděl jsem dál a větralo se, tvrdí premiér\nNěkteré opoziční strany jsou přesvědčeny, že by premiér Andrej Babiš měl nastoupit do karantény. Předseda vlády totiž byl v kontaktu s hlavní hygieničkou Jarmilou Rážovou, u které se potvrdilo, že je nakažena koronavirem.\nJana Maláčová o příspěvku 5 tisíc korun: Důchodci si budou moci zařídit lepší Vánoce. Rozpočet seniorů je tak napjatý, že finance utratí\nPět tisíc korun pro důchodce před Vánocemi může ekonomiku povzbudit. Tvrdí to zástupci kabinetu. Ministryně práce a sociálních věcí Jana Maláčová vysvětlila, že důchodci tyto peníze nebudou investovat, ale budou nakupovat různé zboží, nebo zaplatí za služby, například půjdou…\nZaměstnanci útulku našli před dveřmi podivnou tašku a krabici: Uvnitř byli dva domácí mazlíčci\nZaměstnanci útulku našli u dveří krabici pevně zalepenou lepící páskou. Uvnitř byla taška a v ní byly dvě dospělé kočky. Přestože se jednalo o psí útulek, dobrovolníci se rozhodli chovat 2 vyděšené kočky.\nNa popud německé nemocnice Charité v Berlíně provedla speciální laboratoř Bundeswehru toxikologické vyšetření vzorků Alexeje Navalného. Německá armádní laboratoř potvrdila, že ruský opozičník Navalnyj byl otráven nervovým plynem. Zdroj:…\nCNN Prima News: řady kanálu opouští Markéta Dobiášová, padáka dostali další zaměstnanci\nKoncem léta kolektiv zpravodajské stanice CNN Prima News se velice rychlé reorganizuje. Nejdříve na televizi skončili Petra Benešová a Eliška Čeřovská a téměř všichni členy redakční rady, která byla ve hlavě stanice.\n57letá žena porodila dvojčata: Jak dnes vypadají děti a jejich 73letá matka\nTento příběh se stal v Americe v roce 2004. Žena jménem Aleta dokázala porodit dvojčata ve věku 57 let. Tato událost jí přinesla slávu po celé zemi. V tak zralém věku je samotná skutečnost těhotenství překvapivá a v…\nLadislav Potměšil dnes slaví 75. narozeniny: major Maisner nyní prožívá těžké období a zdravotní problémy mu nedovolují pracovat\nČeský herec, který ztvárnil mnoho komediálních rolí, Ladislav Potměšil momentálně nežije v nejsnadnějším životním období. V roce 2016 mu byla diagnostikována rakovina páteře. Lékaři mu provedli čtyři operace a dokonce mu odstranili jeden obratel. Naštěstí tento těžký boj proti…\nTest pro ženy: zvolený šátek vám řekne, kdo jste v očích opačného pohlaví\nPodívejte se na sebe očima mužů. Vyzkoušejte jednoduchý psychologický test na obrázcích. Ženský test: vybraný šátek vám řekne, co jste v očích opačného pohlaví Tady jsou 4 šátky. Vyberte si ten, který nosíte sami.\nByl její největší oporou: partnerka Miloše Říhy mu do nebe poslala tento dojemný vzkaz\nCelé Česko trpí úmrtí hokejového trenéra Miloše Říhy, ale nejvíc jeho rodina a jeho partnerka Soňa Obšutová. …\nRybáři chytili 100 let starého sumce: Co našli v břiše ryby překvapilo všechny, kdo se o případu dozvěděl\nKaždý rybář chápe velký úlovek po svém. Muži se však mohou pochlubit skutečně jedinečným zážitkem po svém rybolovu. Šli k řece a byli spokojení, protože již v 8 hodin…


Šneková převodovka jako jedna z nejpoužívanějších převodovek | Komerčný online magazín\nPoznatky o šnekové převodovce\nŠnekové převodovky se skládají ze dvou základních částí, a tím je rám a šnekové soukolí. Vyrábějí se v různých modifikacích a každá převodovka má své všestranné použití. Pokud hledáte převodovku takovou, která bude pracovat spolehlivě a přesně, bude pro vás tím správným řešením šneková převodovka se závity a s vysokou přesností. Tato převodovka je také charakteristická i menšími zástavbovými rozměry. Pokud pro vás není přesnost rozhodující parametr, vystačíte si také s klasickými šnekovými převodovkami. Jak již bylo několikrát zmíněno, pro dosažení maximálního výkonu a efektivity je možná jejich kombinace. Pokud hledáte kvalitní šnekové převodovky za přijatelné ceny, navštivte https://vyboelectric.cz/, kde najdete všechny informace skutečně podrobne. Dopřejte si i vy kvalitní šnekové převodovky!


Pro nové album From Then On připravil Van Dyk vizuální koncept, který nazývá AEON Paula Van Dyka. Latinské slovo znamená život a vitalita a je ústředním námětem celé koncertní show. ",Hudba má jedinečnou schopnost odnést lidi od jejich problémů a zbavit je úzkosti a stresu a tento pocit se snažíme novým koncertním pojetím ještě umocnit," láká na turné Paul Van Dyk, který se do Brna těší. "Naposledy jsem tam hrál před svým úrazem. Brno bylo vlastně jednou z posledních akcí, kterou si před tou událostí pamatuji," vzpomíná.\nPaul van Dyk strávil dětství v komunistické východní části Berlína v době, kdy ve východním Německu neexistovala téměř žádná klubová scéna. Díky západním televizním kanálům sledoval hudbu za železnou oponou, ze které ho nejvíce zaujali The Smiths a New Order. Po pádu Berlínské zdi v roce 1989 se v Německu začala rozrůstat techno kultura, ale Paul v této energické hudbě něco postrádal a tak se snažil najít něco jiného, nového. A to se mu nakonec podařilo. "Většina lidí považuje nás dýdžeje za pouhé automaty na míchání hudby, kteří se skutečnou živou muzikou nikdy nepřišli do styku a v životě nedrželi v ruce žádný hudební nástroj. Já se považuju v prvé řadě za muzikanta. Ovládám několik nástrojů a také živé hraní mě strašně baví," řekl během své poslední návštěvy Česka Paul van Dyk, který proslul i tím, že se kromě hudebních aktivit věnuje politice a sociální sféře. Podporuje dětské charitativní projekty v Indii nebo spolupracuje s německým červeným křížem. Van Dykova koncertní turné napříč všemi kontinenty bývají pravidelně vyprodána, k čemuž jistě přispívá i jeho úspěšná producentská kariéra: spolupracoval s hvězdami jakými jsou Depeche Mode či Justin Timberlake.\nUdálost Facebook : https://www.facebook.com/events/509844049365343\nProfil akce : https://www.facebook.com/CitadelaOfficial


Listopadová pohlednice i nadílka i lekce Jizerských hor\nAutor: mystikus (Stálý) - publikováno 7.3.2017 (13:22:33)\nLISTOPAD (MĚSÍC ZMRZLÝCH MLH)\nListopad má značné kouzlo a nejvíc patří k Jizerským horám. Po lesích mohu tedy hulákat, a stejně se nedovolám bližního svého. Liduprázdno. Ze země prýští vlhkost jedna báseň, mechy jsou vodnaté a smrkové haluze, větrem a stářím na zem sražené, jsou černé a slizké. Při cestách padají do sněhových louží změklé, černající jeřabiny. Dobře se dýchá: vzduch chladne a přináší podzimní ostrost. Obloha šedne, rok se uzavírá. Mizí jasná říjnová žluť a červeň slábnoucích listů a v blátech se topí jednotvárná hněď zmaru a smrti. Za dnů visí na větvích lesů mlha; není hustá, dává jen lesům větší tajemnost a hloubku. Vichry zametají nízko nad krajem. Hukot a praskot, všechno zbytečné se navrací k zemi.\nTehdy nejčastěji přilétají brkoslavové. Vždy znovu se mně zatají dech, kdykoli zaslechnu jejich sladký hlas – nad jizerským podhůřím znějí severské zvonky. Zdaleka přilétají, z lesů vysokého severu, který nikdy nespatřím; proto se dech tají. Nepřilétají vždy, jen málokterý listopad uvítá jejich barevná hejna v Jizerských horách. Létají pak prudce, krátká křídla je se svistem přenášejí od stromu ke stromu, z jeřabin k ptačím zobům, od hlochů ke kalinám. Krotce posedávají po zemi a zobáky pohltí nahnilé šípky a jablka, které již neunesly tíži listopadu a spadly do vlhkých trav.\nKrásný měsíc. Po vlasech a chladnoucích konečcích prstů stéká déšť se sněhem, ale chlad ještě nejde na podstatu života. Přesto návraty z kalných, kvílících hor začínají být sladké. Skončil jsem kdysi takový mlžný den na Hemmrichu v Oldřichovském sedle. Mezi zběsilými večerními mraky se ukazoval měsíc, ale na plihém listí se na zemi leskly kapky vody. Zemský chlad stékal z lesů do údolí a měnil se v bílou noční mlhu. Za takového večera je každý dům pod horami místem, které jedině vzdoruje ve vesmíru temnotám a vichrům. Psi u Hasmannů štěkali, ale dům se zdál tmavý: před několika lety ještě neměli v osamělé hájovně na Oldřichovském sedle elektřinu. Zatloukl jsem a otevřeli mi. Velká je radost setkat se za listopadové siroby s dobrými známými. V hlavním pokoji byla horská nedělní slavnost; petrolejka nad stolem zářila, kamna žhnula, na stole stály kalíšky z tlustého zelenavého skla a stoupala z nich mátová vůně. Starodávná kořalička, starodávný byl i pokoj v dřevěné hájence, zdá se, že pamatoval lepší časy. Snad tři čtvrti století již trhala vycpaná liška vycpaného tetřeva v zasklené skříni na stěně. Ze sousední stěny shlíželi z dřevěné krabičky připíchnutí motýli a matně odráželi spodiny pestrých křídel v zašlém zrcadélku na dně své schránky. Mezi okny poskakoval v bezové kleci párek hýlů. Nad kamny puška, fajfka, oválná svatební fotografie: nic, zhola nic nechybělo. U stolu veselá, ale pokojná společnost osmi starších pamětníků, kraloval jim starý statný pan Hausmann. Dnes již pár roků označuje místo jeho smrti pomníček na Viničné stezce pod Zvonem, ale toho večera se smál, zářil a německým jizerskohorským dialektem, z něhož jsem pochytil jen každý třetí výraz, vyprávěl pytlácké příběhy. Vysloužilý hajný, mohutný sedmdesátiletý nebojsa ještě po horách spravoval cesty, tahal dříví, se svým koněm vozil nahoru do krmelců u Červených skal pod Poledníkem jelenům seno a za sychravých nedělních večerů hostil přátele.\nI já jsem dostal mátový šnaps a zázvorkové koláčky. Upíjel jsem a blaženě zůstával zticha. Za okny vyla psiska na Sírius, na mraky a vítr, ze síně vcházela do pokoje vůně bukových polen a kozích bobků a dědové si zpěvavě povídali. Chlad rychle odcházel z mých šatů i ode mne – nemohl krásněji končit jizerskohorský listopadový den.\nO VÁLKÁCH A VOJÁCÍCH\nAni války se nevyhnuly Jizerským horám. Většina slávy i utrpění zůstala sice v nížinách pod horami, ale i v horách dodnes připomínají pomníčky, kameny nebo často jen stará jména lesních oddělení, že válka dolehla až do lesů vtíravá nesnesitelná vtěrka. Nejstarší mapy uchovaly názvy míst v Jizerských horách, kde již nic nenasvědčuje, že se zde kdysi bojovalo. Třeba Švédské hroby, Vojenský hřbitov, Vojenská paseka. Dnes tam rostou jen stromy.\nO jiných místech se zachovaly podrobnější zprávy. Nejstarší památka na válku je stará už pět set padesát pět let. Neleží uprostřed hor, ale v opuštěném kraji přímo pod nejsevernějším výběžkem Jizerských hor, pod Jindřichovickým hřebenem. V lukách, která jsou dnes pustá a zamokřelá a ve kterých se zase uchycují semena olší, vrb a bříz, stojí při cestě mezi Jindřichovicemi pod Smrkem a Dětřichovcem rozvaliny půlkruhovité kamenné stavby. Půl tisíciletí staré zdi stojí jako PŘÍZRAK v lukách liduprázdného pohraničí, stěží dva kiláky od polských hranic. Je to zbytek kostela svatého Jakuba, který postavili lidé, když kolem roku 1350 zakládali ves Jindřichovice v Horách. Tehdy ještě stávala kolem kostela osada, v místech, kde se dnes jen ten vítr prohání. Za husitských nájezdů z Čech k severu se vojenské hordy několikrát převalily i přes Liberecko a Frýdlantsko. Při návratu z výpravy, na které válčily s lužickými městy, našel v březnové neděli roku 1431 jeden z takových oddílů cestu až k severnímu úpatí Jizerských hor. Tehdy vyhořely i Jindřichovice a s nimi kostelík svatého Jakuba. Rozehnaní obyvatelé si později vybudovali nové Jindřichovice dva kilometry odtud k severozápadu. Kostel chátral o samotě rok za rokem a staletí za staletím, a dokud to frýdlantská vrchnost nezakázala, vylamovali lidé jeho zdi a používali je jako stavební kámen. Dnes z něj zbývají jen holé, několik metrů vysoké půlkruhové zdi z hrubého kamene. Podle pověsti kdysi žil v rozvalinách poustevník. Jednoho rána jej lidé načapali zamordovaného a od té doby prý obchází poustevníkův duch kostel svatého Jakuba a čas od času sedá schoulen na kameni u cesty. Kdo jej spatří, zabloudí a sejde z cesty.\nVálka a nemoci se postaraly o zmizení i dalších vesnic Frýdlantska. Nejznámější z nich byla Lomnice na severním úpatí znělcového Chlumu, severovýchodně od Raspenavy. Na datu založení se vlastivědy neshodují, ale je jisté, že zde už roku 1483 stávala vesnice, která se německy jmenovala úředně Waltersdorf a lidově Lunzenau. Lunze je dodnes německý termín pro staré a původní lužickosrbské pojmenování říčky Lomnice (německy spisovně Lomnitz), na jejímž břehu a luhu měla osada (správně Lomnitzau) stát. Celá obec vymřela za moru, spálili ji i s mrtvolami, a lesu, který na rozvalinách vyrostl, říkali na Frýdlantsku „Háj mrtvých“.\nNedaleko od kostela svatého Jakuba je památka na sedmiletou válku – Oslí buk, vlevo u lesní silnice z Dětřichovce do Nového Města pod Smrkem. Kříž na stromě připomíná krvavou potyčku z roku 1758, ve které byli zabiti dva pruští kavaléristé a rakouský husar.\nZe stejné války je další jizerskohorská památka – Mešní kameny. Čtyřmetrová skála s přirozeným čtverhranným skalním výklenkem je na západní straně hřbítku, který sbíhá k jihu od silnice nad Českou chalupou v Rudolfově a který odděluje dvě harcovská údolí, Střední cíp od Dlouhého cípu, po jehož úbočích vede dnes silnice z Rudolfova do Harcova a Liberce. Mešní kameny jsou v 60. lesním oddělení harcovského polesí, asi kiláček jihovýchodně pod Českou chalupou. Sem do lesů uprchla část libereckého obyvatelstva buď po dobytí Liberce Prusy (21. dubna 1757), nebo až v červenci a srpnu po vypuknutí epidemie skvrnitého tyfu, na který nemálo nosičů a prudičů zahynulo.\nBydleli tehdy po lesích a u Mešních kamenů se shromažďovali k bohoslužbám, které zde konali tři liberečtí duchovní. Severozápadní stěna skály nese od těch dob vytesaný kříž, iniciály IHS (Jesus Hominum Salvator), srdce probodnuté třemi Rychlými šípy, letopočet 1757 a začáteční písmena kněží P.J.H. (Páter Josef Hartisch), P.J.S. (Johann Schicht) a J.W.P. (Michal Wittek; zde křestní jméno nesouhlasí). Dole ještě šest písmen neznámého významu, snad monogramy kameníků, kteří skálu zaopatřili svým umem. Tyfové nákaze ale lidé neunikli, i všichni tři kněží zahynuli na následky tyfu v letech 1757–1759. Několik desítek metrů nad Mešními kameny je na hřebeni skupina vysokých skal. Je to Zvonice či Vyzváněcí kámen, kde visel zvon, který uprchlíky svolával z lesů na bohoslužby.\nO patnáct roků později neminula severní Čechy ani tak zvaná válka o dědictví bavorské. Jí padli v Jizerských horách za oběť dva Chorvati, z oné doby se datují také návštěvy císaře Josefa II. na jihu Jizerských hor. Na památku toho, že vystoupil 6. května a 20. září 1778 na nejjižnější výběžek hor, Uhlířský vrch čili Špičák u Milířů, a dohlížel odtud na opevňovací práce, byla hora přejmenována na Císařský kámen. O sto let později zasadili do vrcholové skalky pamětní desku. Stejnou událost z roku 1778 připomíná v Jabloneckých Pasekách „císařská lípa“.\nNěkolik památek zůstalo v horách i po napoleonských válečných konfliktech. Nejznámější je kříž zběhlého vojáka Hennricha. V pozdním létě roku 1813 spolu bojovaly na Frýdlantsku a Liberecku francouzské a rakouské sbory. Polské oddíly francouzského vojska, které vedl generál Umiński, obsadily v srpnu severní úpatí Jizerských hor a později napochodovaly i do Liberce. Lidé před nimi prchali do lesů a obyvatelé Libverdy utekli až vysoko na západní úbočí Smrku do skalnaté stráně, asi sedm set metrů severozápadně od skály Tišina. Dnes tudy prochází červeně značená cesta z Libverdy na Smrk a skály se od té doby nazývají Francouzskými kameny. Podobný úkryt ve skalách hledala i skupina ozbrojených studentů a našla ho jihovýchodně od Ořešníku v 54. oddělení hejnického polesí. Skála se šikmou kamennou střechou se po nich jmenuje Studentský kámen.\nNa druhé, jižní straně Jizerských hor, několik metrů pod hřebenem Klášterního vrchu nad pravým břehem Harcovského potoka, je ve 30. lesním oddělení skupina skal s otevřenou jeskyní, asi dva metry vysokou. Je to Židovský dům, v němž podle pověsti přečkávala „francouzské války“ v roce 1813 židovská famílie. U nedalekých Francouzských kamenů, které leží severozápadně odtud, prý téhož roku zabloudili tři vojáci a jeden z nich se při pádu ze skály zabil.\nSkálu Kamenný stůl, kterou ukrývá hustá smrčina 41. lesního oddělení na hřebínku východně od harcovského údolí Středního cípu, se pověst snažila přiznat Napoleonovi. Skála je podivuhodně rovná a skutečně připomíná velký hodovní stůl, ale francouzský císař ke své škodě nikdy nezavítal do harcovského polesí. Do balvanu je ostatně vytesán zvětralý letopočet 1738 a vypráví se o něm i pověst o zbloudilých poutnících.\nO posledním pomníčku z napoleonských válek, o Ruských křížích z jizerských močálů, byste se víc dozvěděli v kapitolce o rašeliništích.\nZ poslední světové války zůstaly v Jizerských horách jen betonové bunkry v širokém oblouku od Polubného přes Vlčí louku až po bučiny Poledníku. Drátěné zátarasy odstranili lidé, o dřevěné bunkry, které ležely ještě mezi betonovými, se postarat stihl čas, stejně jako o kasárna, která vyrostla v třicátém osmém roce: u Čihadel zmizely již dávno, na jihovýchodním úpatí Jizery před několika lety, na Kristiánově chátrají obě cihlové budovy dodnes a pouze na levém břehu Soušské přehrady se změnily v obytné domy.\nPodzimní dny roku 1938 nepřežil krásný panský dům na Kristiánově, který tam zůstal po sklárně. Zapálili jej – snad nešťastnou náhodou, snad úmyslně – vojáci, kteří tam při mobilizaci bydleli. Ty dny se staly osudné i pro Alfreda Stumpeho: u Jablonecké chajdy leží velký převalený kámen, který zvěstuje, že člověk toho jména u něho „padl za vlast a národ“ 2. října 1938.\nAbychom zůstali věrní kronikářské úplnosti, uveďme na závěr listopadových válečných příběhů i osudy letadel, která se zřítila do lesů a skal Jizerských hor. Mrtvým letcům nikdo nepostavil pomníčky a místa jejich smrti jen dočasně označují zarůstající trosky letadel.\nV roce 1941 skončil na vrcholku Smrku svůj poslední let německý Junkers 52. V troskách nalezlo smrt několik lidí a místo pádu již jen stěží prozradí rozčísnutý les. Smrk je dějištěm i druhé katastrofy. Do svahu, který se úžasně strmě zvedá z údolí Hájeného potoka, se zřítilo ke skále Věži grálu do dnešní přírodní rezervace Tišiny v roce 1943 vojenské letadlo. V troskách, které jsou dodnes roztroušeny po okolí, zahynuli čtyři letci. Jen nedaleko Smrku, do vrcholu Měděnce, narazil za mlhy v roce 1942 vojenský Junkers. Mrtvoly pětičlenné posádky i trosky letadla byly nalezeny až za dlouhou dobu. V prosinci téhož roku se podobné letadlo zřítilo na skaliska hory Milíř, západně od horské přehrady na Černé Nise. Po zmizelém stroji pátrala celé týdny bez úspěchu letadla, ale jeho trosky i s mrtvými piloty objevili až za čtvrt roku dřevorubci hluboko pod sněhem. Dvě havárie skončily celkem dobře: V říjnu roku 1938 přistálo nouzově letadlo na Hejnickém hřebeni mezi Holubníkem a Černou horou. Lehce raněný pilot se vydal neznámými horami pro pomoc a skutečně došel až na Novou louku. Cestu zpět, ke svým dvěma těžce raněným přátelům, již ale neuměl popsat. Záchranná družstva nalezla letadlo jen díky raketám, které ranění letci vystřelovali.\nTrosky letadla, které jsou dodnes patrné u Hlídače koutů, skály na strmé stráni vysoko nad levým břehem Černého potoka, připomínají havárii, která se stala za bílého dne. Lidé, kteří ji v lesích pozorovali, poskytli pomoc pilotovi, který vyvázl s pouhou zlomeninou ruky.\nVRAŽDA POLESNÉHO MÁLKA\nNa místě, kde před 150 lety uslyšeli tři dřevorubci z Filipky v lese psí vytí a u psů, kteří na ně zuřivě doráželi, našli prostřílenou služební čepici, nevystřelenou pušku a člověka, který si v bezvědomí tiskl ruku ke krvavému obličeji, stojí dnes Málkův pomníček – kříž uprostřed několika bříz, obehnaný plůtkem. Tak jsem ho poznal před lety, když jsem poprvé navštívil 91. lesní oddělení dětřichovského polesí, nejzápadnější okraj Jizerských hor.\nByla to tehdy surová pytlácká vražda a Málkova smrt se řadí k ostatním známým pytláckým příběhům Jizerských hor; také proto, že na vypátrání vraha čekali obyvatelé Jizerských hor celých dvacet sedm roků.\nV posledních desetiletích devatenáctého století řádily na západě hor v okolí Vysokého, Dětřichova a Albrechtic nevídaným způsobem pytlácké gangy. Polesný Málek, či Malek Sultan – „do the raï thing“, jak se německy psával, z Dětřichova jich dostal několik za katr a jednoho pytláka v lese postřelil. Na velikonoce roku 1870 dostal anonymní výhružku, ve které mu neznámý lotr hrozil, že „nepřestane-li pronásledovat chudáky, umře v lese jako psisko, a je-li mu rodina milá, nechť obrátí.“ Polesný, přestože měl čtyři malé děti, neobrátil a na svou poctivost a služební horlivost doplatil životem.\nV neděli odpoledne 20. listopadu 1870 vzal pušku nabitou jen zaječími broky a řekl ženě, že jde na chvilku do lesa, pak na pilu, do hospody a odtud v půl deváté zase domů. Paní Málková čekala na muže marně celou noc a ráno vzkázala do hospody i na pilu. Polesného Málka však nikdo neviděl. To už ale běžel z lesa do dětřichovské myslivny malý syn dřevorubce Ressela a z dálky volal: „Nelekejte se, paní, našli jsme fořta. Je mu moc špatně a táta ho sem nese na zádech!“ Paní Málková vyšla před myslivnu s léky – lahvičkou balzámu a kouskem cukru, ale zhrozila se, když spatřila strašně zraněného muže: obličej i prsa měl rozstříleny hrubým sekaným olovem. Dřevorubec vypověděl, že ani on zpočátku nevěděl, že polesný je smrtelně zraněn a ještě se ho prý ptal, kdo že mu v lese tak napráskal. Teprve, když Málek zasténal a přitiskl si jeho ruku na zakrvácený obličej, poznal, že je v nejhorším kalibru na pomezí života a blížící se smrti. Revírník Málek se již k vědomí neprobral a v pět hodin odpoledne vykrvácel.\nPo víc než čtvrtstoletí obestíralo vraždu tajemství. Ale i potom vyšla pravda najevo jen složitými cestami. V prosinci 1896 byla totiž v sousedním německém Markersdorfu zavražděna obchodnice střižním zbožím Ernestina Emlerová a vrahoun, mladý nádeník Bernard Krusche z Václavic u Hrádku nad Nisou, byl libereckou porotou odsouzen k trestu smrti a 30. dubna 1897 také popraven. Jeho otec, který pocházel z Vysokého u Dětřichova, se nechal měsíc po synově zatčení slyšet, že „nechtěl, aby jeho syn dělal špatnosti, ale že ho to naučili ti lumpové z Vysokýho, a když musí sedět v kriminále syn, tak on jako otec nebude mít pokoj, dokud nebudou v žaláři i ty, co vodkrouhli fořta.“ Na Silvestra roku 1896 se tento důležitý výrok donesl chrastavským četníkům a ti po krátkém výslechu zatkli ve Vysokém Kruscheho švagra Antonína Riegra, dvaapadesátiletého zedníka a plátenického tovaryše, otce dvou dětí a člověka nevalné pověsti. Byl již několikrát trestán a po posledním trestu od něho odešla i manželka. 18. února 1897 vyšla pak před libereckým soudem najevo dávná smrt polesného Málka. Nejpodivnější bylo, že o vraždě věděla celé čtvrtstoletí téměř celá vesnice, a nikdo se neodvážil promluvit ze strachu před Riegrem, který byl znám jako bezohledný, ničeho se neštítící člověk. Měl tehdy po ruce několik falešných svědků a jasně dal všem na vědomí: „Prozradí-li mě někdo, vodprásknu jich ještě pár a nakonec sám sebe.“ Šest let po Málkově smrti, v roce 1876, se konalo proti Riegrovi v této záležitosti dokonce přelíčení, které bylo pro nedostatek důkazů zastaveno. Po krátkém zapírání se Rieger přiznal: Vypravil se tehdy na zajíce s několika kumpány, z nichž v době procesu byl naživu již jen jediný, košíkář Reichert, pušky měli ládované sekaným olovem. Jako by z nebe spadl, objevil se náhle sto kroků před nimi polesný a hrozil pytlákům holí. Rieger zvedl zbraň a přes Reichertův výkřik, aby „pro smilování Boží nestřílel na živý terč“, vypálil do Málka sekané olovo. Bylo po lovu, všichni uprchli z lesa, cestou si z bot utrhali podkůvky, aby zahladili stopy. Na vesnici Vysoký padl stín strachu – všichni se tam navzájem znali nebo byli spřízněni a vražda na Málkovi se nemohla ututlat. Lidé věděli, jak pytláci sekají na bukových špalcích olovo i jak odcházejí s rozkládacími ručnicemi do lesa. A tak se začalo tichounce proslýchat, že Rieger zastřelil přes varování svých kamarádů bezbranného revírníka, který měl pušku na rameni.\nPři přelíčení se Rieger snažil všemožně zmírnit svou vinu. Liberecké noviny z té doby přinášejí jeho výroky, že nechoval proti polesnému nenávist, dokonce ho ani nepoznal, střílel prý proti slunci, chtěl Málka jen vystrašit a varování kamarádů prý neslyšel. Kdosi do něj strčil a puška sama spustila. Ale nebylo mu to nic platné; protože byl znám jako nebezpečný vyvrhel, který ještě zcela nedávno ohrožoval v lese nabitou puškou četníka a adjunkta, byl odsouzen pro vraždu k trestu smrti oběšením. V cele pak prodělal duševní očistec: při každém zvuku se domníval, že ho přicházejí vyvést k popravě.\nA přece nepřišel o život! Jeho advokát totiž zjistil, že podle rakouských zákonů nesmí být vyměřen trest smrti tomu, kdo mezi spácháním vraždy a přelíčením byl již souzen a trestán pro jiný přečin. Při dalším procesu byl tedy Rieger odsouzen k dvanácti letům těžké káznice, zostřené každého čtvrt roku samovazbou. Trest si odpykal, vrátil se do rodné obce a žil tam až do vysokého věku vzorným životem.\nPo stu letech zůstal z celého příběhu jen kamenný pomníček s křížem a do dnešního dne připomíná starou větu, že na každého hajzla jednou dojde.\nTen den, kdy jsem poprvé přišel na nejzazší sever Jizerských hor, bylo pro mne mnoho věcí nezvyklých: už pravoúhlé ulice a náměstí Nového Města pod Smrkem vypadaly jinak než stejně veliká jizerskohorská města a svědčily o tom, že lidé postavili kdysi město podle jednotného plánu a v krátké době. Nezvyklé bylo i to, že – přestože na horách ležely dosud mocné únorové sněhy – cesta od staré novoměstské celnice k lesovně byla jen mokvavá a slepě se tratila dál k zemské hranici – bylo patrné, že až pod severní svahy Jizerských hor sahá lužická nížina. Za lesovnou jsem uhnul vpravo do lesa. Šlapal jsem několik kilometrů zašlou cestou a znovu jsem si nepřipadal jako v Jizerských horách. Přišel jsem brzy na to, proč: kameny u cest byly jiné. Ani památky po bytelných žulových balvanech, drsných, ale oblých, které pokrývají střední a jižní část hor; po lesích ležely jakési tmavé ploché břidlice a svory a ničím nepřipomínaly Jizerské hory. Obloukem jsem došel k Hraničnímu potoku. Na druhém břehu bylo Polsko. Zvolna začalo přibývat i sněhu, osm set metrů nade mnou ležel sněhem pokrytý nejvyšší vrchol Jizerských hor. Okolo jen hory a lesy, po lidech ani památky. Vpravo nad cestou zel do země černý otvor – téměř čtyři sta let stará štola Beránek Boží. Byl jsem na místě. Se svítilnou jsem tápal do nitra Rapické hory: svítil jsem po stěnách a hledal spící netopýry. Stěny se tmavě leskly, kapky vlhkosti po nich stékaly a hornina byla tak tvrdá, že zřetelně dochovala čtyři století staré údery hornických sekáčů a dlát. Chodba byla široká i vysoká, její dno bylo stále vlhčí, až náhle světlo lucerny dopadlo na černou, nehnutou vodní hladinu. Dál byla štola zatopená, dno rychle klesalo, podzemní jezero bylo stále hlubší; musel jsem se vzdát. Hlas nad hladinou se dutě nesl a tratil se v podzemí: ke konci Beránka Božího zbývalo podle starých zpráv ještě přes devět set metrů zatopených vodou. Strop štoly se ztrácel ve tmě nad vodou a na nejzazším místě, kam jsem ještě mohl dosáhnout, spal bez pohnutí, pokryt kapkami rosy, netopýr pobřežní: vzácný druh, který v té době a ještě dlouho potom byl znám z Československa pouze odtud, z Jizerských hor. Všude bylo naprosté ticho, dávno minuly doby novoměstských havířů.\nZvláštní věci jsem se dozvěděl z knih a časáků, když jsem se začal zajímat o staré jizerskohorské rudné doly. V sousedním Ještědském pohoří na Ovčí hoře u hradu Hamrštejna se kutalo již v roce 1357, ale zlatou dobou jizerskohorských dolů bylo až šestnácté století. Na severním pomezí hor tam leckde vycházely na povrch s fylity i křemenné čočky, které obsahovaly žíly kasiteritu – cínovce. Za nejdávnějších dob se prý tato cínová ruda vypírala přímo z vod Hraničního potoka a Lomnice, ale dokázáno to není: první písemná zmínka o cínu na severních svazích masivu Smrku je z roku 1576. „Cínová horečka“ vypukla v osmdesátých letech toho století. Frýdlantská vrchnost pozvala horníky z Krušných hor a z Tyrolska (odtamtud pocházel i Hans Rappelt, po kterém se jmenuje i Rapická hora nad Novým Městem) a ti během krátké doby otevřeli několik desítek jam a štol. Tehdy, v době prvních horníků, ještě Nové Město pod Smrkem neexistovalo, kovkutalové bydleli v dnešní vsi Ludvíkově a tam žil ještě roku 1588 i hlavní perkmistr. Nové Město bylo založeno a postaveno roku 1584 podle jednotného plánu a podobá se tak svým půdorysem jiným hornickým městečkům například v Krušných horách. Roku 1592 dostalo město od hraběte Melichara Redera privilegia i městský znak, který měl navždy připomínat horní původ: dva svátečně odění horníci drží znak, v němž na modrém podkladu je stříbrné kolo a pod ním zkřížené stříbrné kladívko a perlík. Privilegia, která měla přivábit do opuštěného podhůří horníky, potvrdila dvanáct let po smrti svého manžela i Kateřina Rederová roku 1604. Původní název nové osady zněl České Nové Město (Böhmische Neustadt). Horníci byli svobodní lidé a nepodléhali povinnosti roboty. Ze začátku patřily cínové doly městu, po roku 1585 je převzala vrchnost a o sedm roků později je zase s privilegiemi vrátila. Jednotlivé jámy a štoly byly rozděleny podle starého horního práva na podíly či kuxy a každé horní dílo jich mělo 128. Osmina z nich náležela vrchnosti, šestnáctina podílů, a tím i výnosů, patřila městu, které z prodeje rudy platilo školy, faru a kostel, a zbytek kuxů byl prodán zájemcům. Ve frýdlantském archivu se dochovaly horní knihy z konce 16. století – zaznamenávají, komu patřily jednotlivé kuxy jizerskohorských rudných dolů: podíly zde měli zakoupeny hlavně cizinci – soukromníci z Lipska, Berlína, Norimberka a dalších německých měst.\nVýnos cínových dolů nebyl nijak mimořádný a z desítek jam, otevřených za cínové horečky, zbylo jich po několika letech jen několik. Beze stopy zanikla horní díla krásných jmen Svatý Jiří, Přikázání Boží, Nanebevstoupení Páně, Svatý Jeroným, Věrné bratrstvo, David, Ptačí zpěv, Děti Zebedeovy, Pomoc Boží a další a další v horách nad Novým Městem, na Měděném vrchu, Rapické hoře, Svinském vrchu a Závorníku.\nZnáme i tehdejší způsob práce jizerskohorských havířů. Tvrdou skálu sekali ručně (střelný prach se při důlních pracích začal používat ve střední Evropě až roku 1613). Za směnu prý havíř vysekal asi čtyřiceticentimetrový otvor. Podle hornických cechovních znaků, které vyobrazují pohrabáče a další nářadí na udržování ohně, se dá soudit, že se horníci pokoušeli učinit skálu křehčí žárem ohňů. Nářadí dostávali havíři od majitele štol, ale světlo, kterým osvětlovali podzemí, si museli platit sami. Zajímavá byla pracovní doba novoměstských horníků: pět až šest dní v týdnu po sedmi hodinách denně. Ranní šichta začínala ve čtyři hodiny, odpolední ve dvanáct a noční v osm hodin večer. Hodinu před začátkem práce vyzváněl důlní zvon. Ve štole měli horníci přesýpací hodiny, které ukazovaly čas po jedné, čtyřech a sedmi hodinách. Kromě práce v dolech obdělávali havíři i vlastní polnosti. Přihodilo-li se havíři při práci neštěstí, zaplatili mu majitelé díla v roce 1583 podle výnosu dolu čtyř až osmitýdenní mzdu a lékařskou péči.\nVyrubanou horninu ukládali dělníci před štolou a na místě zhruba oddělovali hlušinu od rudy. Vzhledem k tehdejším možnostem dalšího zpracování vybírali pouze okem patrný cínovec a o kasiterit rozptýlený v hornině zájem nejevili. Žíly nebyly sice příliš mocné, ale přesto překvapuje údaj starých frýdlantských dokumentů, že rudy přibývalo na některých haldách tak pomalu, že teprve dvouroční výtěžek stál za další zpracování. Hrubě přebraná ruda – takzvaný zwitter – byla převezena do blízkých hamrů – drtíren, které stály hned u štol v údolí Lomnice a Hraničního potoka. Z rudy byla napřed vypražena síra a žárem byl zkřehčen i křemen, ve kterém byl kasiterit zarostlý. Cínovec byl pak za vlhka drcen a z jedné fůry „zwitteru“ se získaly dva centy čisté rudy. Tu převezli do hutě (jedna z nich např. stála od roku 1580 v Ludvíkově) a žíháním rudy s pryskyřicí a dalšími procesy získali jeden cent čistého cínu: sto kil kovu za dva roky nadlidské námahy! Desetina výtěžku připadla vrchnosti, která cín jednak prodala, jednak si část ponechala k vlastní potřebě – ušlechtilý kov používali na zámecké střechy, okna, nechali z něj zhotovovat kostelní nádoby i veškeré zámecké nádobí. Hrabě Melichar Reder poslal pražskému cínaři Ederovi dva centy cínu a žádal o zhotovení mís a talířů „na stříbrný způsob a manýr“. Také nádherná Melicharova rakev je z jizerskohorského cínu. Udělal ji pro něj žitavský zvonař a kovolitec Wild.\nHornina neobsahovala jen cínovou rudu: západně pod vrcholem Měděnce, ve štole zvané „Nadílka štěstí“, nalezli havíři i sirníky železa, mědi, arsenu, kobalt i molybden. Z této štoly byla ještě začátkem 18. století těžena hornina, ze které získávali takzvanou měděnou vodu, podle které (nikoli tedy podle měděné rudy) dostal popisné jméno Měděnec. Roztlučenou horninu – pyrhotin – obsahující hodně síry, nechávali ležet celé roky na louce v mělkých jamách. Zvětráváním, dešťovou vodou a později i umělým odpařováním se uvolňoval síran a jako vedlejší produkt nevelké množství kyseliny sírové. Výluh obsahoval i trochu mědi, která se však v Jizerských horách dále nezpracovávala, ale jen barvila močál pod usazovacími jámami.\nNa Měděné hoře čili Měděnci, Měďáku nebo také po starodávnu Železné hoře bývalo nejvíce horních děl: do dneška se tam dochovaly stopy po štolách Nebeské vojsko, Petr a Pavel, Bohatá útěcha, Erasmus, Nadílka štěstí i po štole podivného jména Oukrop (Wassersuppe). Nejstarší z nich je Nebeské vojsko, vzpomínané již roku 1580. Leží na severozápadním úpatí Měděnce, několik desítek metrů nad Ztraceným potokem. Štola je asi patnáct metrů dlouhá, roku 1797 ji zaplavila voda a dnes je zčásti zavalená. O rok mladší Bohatá útěcha byla již vedena mírně šikmo, aby voda – hlavní nepřítel jizerskohorských kovkutalů – mohla volně odtékat. V době největšího rozkvětu pracovalo v Bohaté útěše roku 1582 deset horníků, osm dělníků a běhačů s vozíky a jeden štajgr. Ve štole se těžilo nejméně do roku 1642. Bohatá útěcha měří kolem osmnácti metrů a bývala nejbohatším horním dílem na Měděnci. Leží na jeho východním úpatí, nevysoko v lese nad levým břehem Lomnice.\nJen o dvacet metrů níž leží štola z roku 1583, Petr a Pavel. Z obou děl jsou patrné haldy hlušiny a Petr a Pavel je zavalený a zatopený. Zavalena byla i štola Oukrop na svahu Měděnce.\nDílo Nadílka štěstí, těsně pod západním vrcholem hory, je přes čtyřicet metrů dlouhé a mělo původně dva vchody. Na hřbítku svažujícím se z Měděnce k severozápadu je i šedesátimetrová štola Erasmus, o které horní knihy vědí i to, že ji v roce 1580 sekal havíř Asmus Neumann.\nVýchodně od Měděnce leží přes údolí Lomnice severní hřbet hory Smrku, který vybíhá do vrcholu Rapické hory. Na jejím východním úpatí na břehu Hraničního potoka leží Beránek Boží – nejbohatší jizerskohorská štola. Byla v provozu od roku 1582 nejméně půl století a byla také zdaleka nejdelší, nořila se prý tisíc metrů hluboko do nitra Rapické hory. I Beránka Božího zalila voda, až na několik metrů vstupní chodby. Kolem jsou dnes jen liduprázdné hraniční lesy, je to již skoro 433 let, kdy roku 1584 stávala přímo před Beránkem Božím kovárna, která vyráběla havířské nástroje, a v údolí potoka byl nad štolou Černý rybník, který zajišťoval vodu pro blízký hamr.\nKromě Měděnce a Rapické hory byla nevýznamná horní díla i západně odtud, na svazích Svinského vrchu například štola Všech andělů z roku 1582 a na blízkém Závorníku o tři roky mladší štola Svatého Vavřince.\nAsi po půlstoletí se horní díla pomalu vyčerpala. Výtěžky byly stále nižší a klesal i počet horníků: roku 1651 jich bylo v Novém Městě zapsáno pouze čtrnáct. Ani dříve nepracovalo v menších štolách nijak velké množství lidí – roku 1582 byli na štole Všech andělů tři havíři, na Božích přikázáních v údolí Lomnice kutal roku 1617 jediný horník. Roku 1797 dobývali cínovec z Bohaté útěchy dva havíři a jeden běhač. Ještě roku 1845 žili v Novém Městě pod Smrkem dva havíři, prý „aby právo provozu nezaniklo“, ale velké bohatství z hor již nevytěžili. O tři roky později zbyl už jen jediný horník a jeho smrtí definitivně skončila staletá sláva hornického městečka. Polozřícené štoly odpočívaly dlouho v nepěstěných lesích, dokud se o ně nezačal zajímat v šedesátých letech 20. století československý geologický průzkum. V některých štolách se pak objevila znamení novodobých havířů: nová výdřeva a vysekané a vyškrábané nevelké pásy a rýhy. V laboratořích pak zjišťovali, je-li ve vzorkách rozptýlen mikroskopický kasiterit v takovém množství, aby se vyplatilo znovu otevřít těžbu. Kromě toho razili geologové na rudné vrstvě nové štoly, většinou v blízkosti starých horních děl.\nPro budoucnost snad stojí za zmínku, jak vypadají novoměstské štoly dnes. Navštívil jsem je naposled v lednu 1972, během krátkého, mrazivého zimního dne. Nejvýchodněji, při cestě v údolí Hraničního potoka ve 20. lesním oddělení, leží Beránek Boží: nízký vchod, chodba rychle klesá, ale je vysoká. Nad hlavou trčí ze stropu obrovské ploché desky odloupnutých svorových balvanů. Některé drží vetchá výdřeva, jiné čekají na svůj den Dé, který přijde možná ve čtvrtek 17. března, na 95. narozeniny Peterky Franty aka Krakonoše, možná ale až za sto let, aby se zřítily. Na počvě – dnu chodby – odpočívají již stovky podobných desek. Nepříjemný pocit i pro Trautenberkova vnoučata. V místech, kde před několika lety již začínala vodní hladina, je přechod z prken přes příčnou štolu, kterou nedávno razili geologičtí průzkumníci Beránka Božího. Nehezký pohled: příčná štola je zcela naplněna vodou, snad tři metry hlubokou. Prkna jsou kluzká a začínají tlít. Přecházím, ale po několika metrech nastává konec trasy. Vede-li Beránek Boží skutečně ještě kilometr do nitra hory, pak to již není cesta pro lidi: začíná hluboká voda a světlo lampy dosvítí ještě na „sifon“, kde se strop štoly snižuje až k hladině a uzavírá cestu.\nZdá se, že zvýšení vodní hladiny zavinila nová příčná štola, kterou geologové nazvali Světlana a která začíná jen kousek od Beránka Božího, pod cestou. Její vchod po skončení výzkumných prací geologové strhli, jak jim to předpisy nařizují, a zával působí jako hráz a zátka pro vody, které ze Světlany vytékají.\nVody se tlačí štolou proti toku až do Beránka Božího. Staré haldy leží i v lesích proti Beránkovi Božímu na druhé straně Hraničního potoka u sousedů v Polsku. O nynějším stavu těchto horních děl nic nevím a nedočetl jsem se ani nic o jejich historii.\nAsi dvě stě metrů nad Beránkem leží v systému starých povrchových dobývek další původní velká štola, desítky metrů dlouhá. Její jméno se nedochovalo. Suchá, pevná chodba se místy šikmo rozevírá do desetimetrových výšek s postranními chodbami, oddělenými od hlavní štoly pilíři. Zimují zde netopýři velcí a vodní.\nV sousedním údolí Lomnice, u prvního mostu přes říčku a v místech, kde se odděluje Smuteční stezka, jsou čerstvé stopy po hornické nádenčině: Na pravém břehu Lomnice ve 22. lesním oddělení razili geologové před několika lety ze západu do Rapické hory dlouhou štolu, kterou pojmenovali František (ačkoliv ještě Peterka nehrál večerníčka Krakonoše). Její vchod odstřelili a strhli v lednu 1972. Závalem se prodírá na světlo podzemní potok. František (večerníček Krakonoš) vede souběžně se starou dlouhou štolou, jejíž vchod leží nedaleko odtud. S touto starou štolou je František (vesmírek nebojsa) spojen v nitru hory několika příčnými chodbami. Několik set metrů severovýchodně nad Františkem leží ve svahu nevelký vchod další staré štoly. Její jméno se nedochovalo, ale v několika desítkách metrů chodby, ke konci rozdvojené, zimují také netopýři nebojsové.\nNa druhém břehu Lomnice je zcela stržený vchod další nově ražené štoly. Leží nedaleko mostu, téměř v úrovni potoka. Na dohled odtud se z lesnatého svahu Měděnce zvedají dávno zarostlé haldy hlušiny. Níže položené patří Petru a Pavlovi v 26. lesním oddělení. Jeho vchod je špatný: úzká ledovatá štěrbina mizí mezi skálou ve sněhu. Kámen tudy padá do tmy a temnota vydá dutý zvuk, pod vchodem Petra a Pavla stojí hluboká voda. Lze se k ní spustit shora od povrchové dobývá vlhkou šikmou puklinou. Lampa osvětluje tůň snad tři metry hlubokou a v čiré vodě je zjevné, že z jejího dna pokračuje staletá štola kamsi do nitra hory. Petr a Pavel je od vchodu zcela zatopen.\nHned nad ním je Bohatá útěcha. Opět nevelký, polo-zavalený vchod z povrchové vytěžené pukliny. Sjíždím dovnitř po vlhké svorové drti. Uvnitř je štola bezpečná a vede necelých sto metrů hluboko. Na stěnách jsou rudé náteky a krápníky železné rudy limonitu. Vlhkost, plísně se stříbřitě blyští jako účast Miloše Zemana na pražském Hradě. Na stěnách Bohaté útěchy zimují netopýrci velcí, vodní, vousatí, čistotnější než MZ a ještě k tomu velkouší. Na rukou i šatech ulpívá nezaměnitelná vůně podzemního i podzimního tlení.\nNejblíž odtud je Oukrop, stačí jít jen šikmo lesem vzhůru do 28. lesního oddělení. Lesnatý svah je do daleka zvlněný desítkami zarostlých větších či menších hald a haldiček. Bývaly tu i povrchové dobývá, jámy, šachty i štoly. Oukrop je odvodňoval, protože byl takzvanou dědičnou štolou. Takové štoly bývaly vedeny kolmo na směr žíly a jejich majitel měl dědičné právo vybírat daň od vlastníků okolních rudonosných šachet či štol, které dědičná štola odvodňovala a tak v nich umožňovala těžbu. Před lety byl Oukrop ještě přístupný, byl jsem v něm v roce 1958. O třináct let později byl jeho vchod geologickým průzkumem ledabyle stržen.\nDědičnou štolou je i nedaleký Erasmus. Nesmírně pracně tesán kolmo na směr, kterým se svor štípe, a proto je dodnes patrný každý čtyři století starý úder hornického dláta. Nízká štola ústí na povrch malým otvorem v nenápadném příkopu na horském hřbítku na rozhraní 29. a 30. lesního oddělení, několik set metrů pod vrchem Měděnce. Pod zemí se štola obrací pravoúhle doleva a měří kolem šedesáti metrů. Na suchých stěnách visí netopýr (žádnej neschopnej lajdáček for president) ušatý, černý a vodní. Proti ostatním štolám je zde citelněji chladněji.\nNejzápadněji pak leží Nadílka štěstí: několik set metrů západně pod vrcholem Měděnce, v nepěstěném lese na prudkém svahu 33. lesního oddělení, nesnadno k nalezení, „find me? no comfort in the city“. Průchod mezi dvěma vchody je zcela zavalen. Do podzemí vede otvor jen asi půl metru široký i vysoký, který zůstal mezi závalem a horní hranou ústí. Sjíždím dolů po břiše po suťovém kuželi z hlíny, kamení a tlejícího bukového listí. Dopadám do vody – Nadílka štěstí je zaplavena vodou do výše kolen od začátku do konce. Štola je vysoká a má kosodélníkový průřez, její stěny i strop ubíhají šikmo. Pod světlem vyvstávají z temnoty úhledně vyrovnané hraničky nalámaného pyrhotinu, sirníku železnatého, který dávní horníci již neodvezli. Křísnu těžkou horninu o sebe a po dlouhých letech se opět podzemím nese vůně síry. Štola je dlouhá několik desítek metrů. Vysoko na šikmé stěně spí převzácný netopýr pobřežní. Namáhavě k němu šplhám po vlhkém a kluzkém srázu. Opatrně snímám vzácného spáče, ale při tom ztrácím balanc a řinu se po zádech jako rolling stone po pětimetrové skluzavce do vody na dně štoly.\nKdyž jsem se protáhl ústím zpět do liduprázdného lesa, den se již nakláněl nad údolím Ztraceného potoka. Cesta k domovu mě vedla kolem poslední štoly: nejstarší novoměstské horní dílo Nebeské vojsko leží hluboko v úbočí potoka. Polo-zasutý vchod asi patnáctimetrové prostorné chodby leží v 31. lesním oddělení, asi dvacet metrů nad cestou, která sbíhá po úbočí Měďáku nad pravým břehem Ztraceného potoka, asi 150 metrů před tím, než tato cesta vyústí na lesní pidisilničku ke Kyselce.\nJeště něco zbývá dodat z dob, kdy se v Jizerských horách vyprávěly pohádky o permonících: cínovec – kasiterit nebyl jedinou rudou, která se v horách těžila. O pár kilometrů západněji, ale rovněž na severních svazích hor, se u Hejnic a Raspenavy dobývala chudá železná ruda. Je to kapitola trochu temnější než parodie na prezidentovo nechutné faux pas i než u novoměstských cínových dolů, dochovalo se méně zpráv a po horních dílech zůstala jména, ale nikoli štoly. Byli dokonce i vlastivědní spisovatelé, kteří tvrdili, že i na Hejnicku a Raspenavsku se rovněž těžil pouze kasiterit jako u Nového Města.\nPřesto se na frýdlantském zámku dochoval zápis, kterým majitel panství Bibrstein povoluje 10. března 1521 Jindřichovi ze Schwanitz otevřít v Raspenavě železný důl a postavit hamr na drcení rudy. První hamr stál na Štolpichu, nedaleko jeho vtoku do řeky Smědé. Rudy asi nebylo mnoho, protože hamr brzy splakal nad výdělkem a provoz se obnovil až někdy počátkem 17. století. Také proslulá raspenavská železná huť prožila svůj zlatý věk až v první polovince onoho století: roku 1610 produkovala pouze 615 centů surového železa, ale Albrecht z Valdštejna huť zvelebil, roku 1626 povolal italské huťmistry a v Raspenavě pak vyráběl velkou část výzbroje pro svoji armádu. Například 17. dubna 1627 dostal frýdlantský hejtman od Valdštejna z Jičína písemný rozkaz, aby urychleně nechal ulít pro císařské vojsko čtyři tisíce kulí do děl zvaných tehdy „zpěvačky“.\nPřímo u hutě stály milíře, ve kterých se neustále pálilo dřevěné uhlí, nezbytné pro tavení rudy, a raspenavská huť má tak na svědomí první rozsáhlou devastaci jizerskohorských lesů, vod a strání. Mezi červencem a srpnem roku 1634 nebyla huť v provozu, švédští žoldnéři, kteří Raspenavu svou přepadovkou drtili, rozřezali měchy. Podruhé se Frýdlantska zmocnili Švédové dokonce na čtyři roky, a tak mezi roky 1645 až 1649 tavili železo v raspenavské huti pro vlastní potřebu. Při odchodu huť zničili a frýdlantský zápis z roku 1674 o tom konstatuje, že „od těch švédských časů až po nynější doby hamr i huť zůstaly stát pusté“. Znovu je sice postavili, ale pro zatopení dolů, malý výtěžek, a snad i proto, že další malá huť byla postavena přímo ve Frýdlantě, nacházíme poslední raport o známé raspenavské železné huti z roku Léta Páně 1699.\nRudu do ní dováželi jistě i odjinud, geologové se shodují v tom, že jizerskohorská ruda by nestačila uspokojit zájem a zakrýt spotřebu. Některé jámy byly přímo v areálu dnešních obcí Bílý Potok a Hejnice, čtyři horní díla byla na severních svazích hory Ořešníku, další v údolí Malého Štolpichu a nejznámější byly ve Velkém Štolpichu. Od těch štol má potok také své jméno: Stollenbach – Stolpich – Štolpich. Zasuty a na neznámých adresách spočívají jámy z konce 16. století Svatý Vavřinec, Michal, Jirka, Jáchym, Kryštof, Jakub, Merten, Prorok Daniel, Trpělivý Job, Boží Milost a Krásná Maří. Poslední jáma byla kdesi pod vodopádem Velkého Štolpichu a podle ní pojmenovali mnohem později i skálu vysoko na hraně štolpišské rokle. Nejznámějším horním dílem v této části hor byla ale Rudná jáma, proslulý Erzloch, nedaleko podzemního labyrintu Jeskynní věže na levém břehu Velkého Štolpichu, těsně nad cestou. Dnes je sice již vchod zavalen, ale ještě před čtyřiceti lety byla přístupná asi patnáctimetrová chodba.\nI zdejší horní díla byla rozdělena na podíly – kuxy, které měli zakoupeny většinou cizinci. Některé ze štol zatopila voda koncem 17. století, jinde se kutalo až do roku 1720. Železný důl byl i přímo v Raspenavě pod Vápenným vrchem. V něm našli železnou rudu ještě roku 1890 a dokonce i po roce 1945, ale žíla již za těžbu nestála.\nZbývají tedy jen dobráci netopýři, kteří dodnes v lesích a stráních vyhledávají nerušené úkryty, navštěvují 444 let staré jizerskohorské štoly o 106 a v jejich chodbách nad černými vodami tráví zdlouhavou zimní noc netopýřím leskem a netopýřím sexappealem.


EnduroXrace v Sušici - Gigantic racing team! | ElementStore.cz\nZávody - EnduroXrace v Sušici - Gigantic racing team!\nGIGANTIC RACING TEAM NA ENDUROXRACE V SUŠICI\nLiberecký Gigantic Racing Team se o víkendu zúčastnil již třetího ročníku cyklistických závodů v enduro , nazvaném EnduroXrace konaném v Sušici.\nZa GRT se na start postavili Jan Vaner , Milan Smetaník , Martin Pajma , Tomáš Hradecký a nově také v ženské kategorii Sofyia Grybinik.\nEnduro závod v Sušici měl tyto parametry: trať dlouhá 42 km včetně měřených úseků, převýšení 1450 výškových metrů. Startovalo zhruba 160 závodníků a z toho 8 závodnic. Byla zde kompletní česká a také slovenská špička těchto závodů. Nejlépe z našeho teamu se vedlo Janu Vanerovi , který jel kategorii Mens a součet všech měřených úseků mu zajistil 8.místo , což v tak nabité konkurenci je vynikající výsledek.\nV této kategorii jel ještě Tomáš Hradecký a ten obsadil 40.příčku, což je také hodně slušná pozice.\nV kategorii Masters (35 let a více) jsme měli zastoupení Milanem Smetaníkem a Martinem Pajmou . Milan Smetaník se snažil obhájit druhé místo z loňského ročníku. To se bohužel nezdařilo, jelikož hned v 1.RZ měl nepříjemný pád, následovaly technické problémy na kole a tudíž hned velká ztráta do dalších měřených úseků. Závod však dokončil , ale bylo z toho „pouze“ 10.místo kategorie Masters.\nMartin Pajma po dvou nepříjemných pádech také zaznamenal ztrátu a stačilo to na 7.místo té samé kategorie.\nV kategorii Ženy startovala za team poprvé v těchto závodech i Sofiya Grybinik a jelikož si byla tento druh závodů okouknout a seznámit se s průběhem těchto závodů, rozhodla se moc neriskovat. Přesto z toho bylo pěkné 5.místo.\nDalší závody enduro se konají již 24.5.2015 ve skiareálu Kouty a nejbližší závody v libereckém regionu jsou již 7.6.2015 a to přímo v Liberci na Ještědu , kam tímto zveme všechny, kteří se o tento sport zajímají a chtějí nás přijít podpořit v dalších bojích o přední příčky.\nSpolečně s týmem GTR vás zdraví kluci z ElementStore.cz


Opilý řidič chtěl ujet policii, přitom naboural další auta - Moravskoslezský deník\nOpilý řidič chtěl ujet policii, přitom naboural další auta\nOstrava -Policejní hlídce chtěl v sobotu odpoledne v Porubě ujet řidič Kia Ceed, který zřejmě řídil opilý. Poškodil přitom další dvě auta a ztratil pneumatiku.\nAgresivní řidič svou jízdou ohrožoval okolí už před kruhovým objezdem na porubské Hlavní třídě. Na Francouzské ulici pak nezvládl řízení a vjel dokonce na obrubník středového pásu zrovna, když tam byla skupina chodců.\nNa výzvy policistů, aby zastavil, reagoval zvýšením rychlosti a začal ujíždět. Vozidlo pak velmi rychle projíždělo Hlavní třídou, ulicemi Francouzskou, Nad Porubkou a Porubskou. Řidič přejížděl z pruhu do pruhu, ohrožoval vozy v protisměru i chodce na přechodech, nerespektoval dopravní značení. „I když v jedné zatáčce ztratil pneumatiku, pokračoval v ujíždění pouze po disku,“ popsala situaci ostravská policejní mluvčí Gabriela Holčáková.\nDodala, že při ujíždění poškodil další dvě auta, před policisty kličkoval a odmítal zastavit. Poté, co policejní hlídka vůz zablokovala, čtyřiatřicetiletý řidič se zamkl v autě, přidával plyn a v a v agresi pokračoval i vůči dalším policistům, kteří byli povoláni na místo.\n„Muž policisty vulgárně urážel, kopal, bránil se a znemožňoval své vyproštění z vozu. Byl následně zpacifikován za užití donucovacích prostředků. Provedení dechové zkoušky nebylo reálné, a to ani později na protialkoholní záchytné stanici, kde byl převezen k vystřízlivění. Konkrétní hodnota alkoholu bude zjištěna při následném krevním rozboru znalcem. Podezřelý v době, kdy byl schopen procesních úkonů, doznal požití alkoholu, nicméně si nepamatoval jeho množství,“ upřesnila Holčáková.\nOkolnosti události ostravští policisté i nadále prověřují. Žádají všechny svědky, chodce, řidiče dalších vozů, které mohl muž při agresivní jízdě ohrozit a kteří dosud nekontaktovali policisty, aby je informovali na lince 158 nebo přímo na služebně Obvodního oddělení policie Ostrava-Poruba 1 na Dělnické ulici).


Prodám: Skelety Vegy oblečení - boty\nProdám skelety od Scarpy model Vega,velikost 10,5.Na noze jen dvakrát.Cena 3800.-Možná domluva.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: Mirek Michlovský Kontakt: 777665266\nProdám: ARCTERYX-levně oblečení - bundy\nProdám čtyřikrát nošenou bundu od firmy Arcteryx Epsylon velikost L, barva:vínová. Vypadá jako nová, bez kapuce. Prodejní cena:5800,-Kč , prodám za 3000,-Kč.Sleva možná.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: Olda Kontakt: 737534214\nSeznámení: hledam spolulezce spolulezec/lezkyně\nCau lezci. Hledam nekoho kdo by me zasvetil do lezeni. Jsem uplnej zacatecnik a potreboval bych poradit jaky lezacky, jak zacit lizt atd. Byl bych vdecnej za jakoukoliv radu. Je mi 22 let a jsem z Prahy. Dik moc Stefanstorm@seznam.cz\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: Stefan Kontakt: stefanstorm@seznam.cz\nProdám: boty Meind Island oblečení - boty\nProdám nové pohory Meindl Island, velikost č. 9. Třikrát nošené. Původní cena 5600,- nyní 3900,- Špatná velikost.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: Kontakt: 737 355 161\nProdám tři friendy ROBOT od rock empire. Velikosti 1,2,3. 2 a 3 nové 1 použitá. Cena za set 1800Kč. Možnost koupě po kusu.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: Pavel Kontakt: 608308037\nProdám téměř novou helmu ecrin rock od Petzlu v červené barvě a vel.2 rok 10měsíců stará cena 1400Kč\nProdám: RAMBOCOMP ---\nProdám rámové mačky 3500Kč. Stav jak nové.\nProdám: LANO ---\nProdám nové lano Tendon Ambition 10,5i 28m modré Ambition 9,8 29m zelené\nprodam skialp boty vel.7 Dynafit aero nove cena 4500\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: dan Kontakt: 721950704\nProdám: Titanové skoby materiál - skoby\nProdám 5 kusů nepoužitých ruských titanových skob. Foto pošlu emailem. Cenu za kus nabídněte.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: bambi Kontakt: bambi@email.cz\nProdám: Atomic MX 20 + dynafit materiál - skialpy sjezdovky snb\nProdam nove lyze Atomic MX 20: Vazani: PATKA : TLT Vertical Race Ti SPICKA : TLT Speed navrtane na: VELIKOST BOTY 311 MM Cena: Lyze+SPICKA = 8000Kc Lyze+SPICKA+PATKA = 12000 Kc Fotky na: http://fotoalba.cz/berkyn\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: RADEK BERKA Kontakt: 732 289555\nProdám: Pohorky VetSport oblečení - boty\nProdam pohorky VetSport vel. 45(10). Jedna se o celokozene, bezesve boty s podrázkou Vibram pro ramove macky. Boty pro svou tuhost vhodne hlavne na zimni hory. Duvod prodeje je spatna velikost (mrzne mi palec ;o)) Body jsou noseny dva dny. Puvodni cena 4290,- Prodam s vyraznou slevou! Foto poslu na email.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: tomas cizek Kontakt: 777178218\nProdám: Icebreaker různé\nPulovr (vel. S) zn. Icebreaker, řada Bodyfit 260, ze 100% merino vlny, 1x nošený, původní cena 2190,-Kč, prodala bych ho za 1400,- Kč + dobírka, což je myslím skvělá nabídka, foto můžu zaslat mailem.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: r e v e r s o 1 @ s e z n a m . c z Kontakt:\nProdám: Balance II materiál - úvazky\nProdám úvazek Singing rock Balance II, velikost S, úplně nový, cena 900,-Kč, (Liberec)\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: Jirka Kontakt: komaji@centrum.cz\nProdám: Běžky Fischer carbon různé\nProdám běžky Fischer RCS CARBONLITE SKATING Plus nové za 9500,- a boty Salomon RS CARBON vel. 39 1/3 za 4500,- možné i s vázáním pailot\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: Jouda Kontakt: 608914289\nExpresky Fusion (americká záležitost) Pevnost 25, 7, 8 Foto zde: http://daliborknedla.googlepages.com/pressa Cena 260/kus, 2500/sada 10 kousků Osobní odběr v Práglu či Zlínku.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: DaK Kontakt:\nSeznámení: lez-ec/kyně spolulezec/lezkyně\nAhoj hledam nekoho kdo to nema daleko do Orlove na stenu, popripade nejake akce v beskydech.\nDatum: 09.02.2008 [úpravy] Autor: konik Kontakt:\nRůzné: záchranáři ---\nJednotka dobrovolných záchranářů a hasičů hledá nové členy. Specializujeme se na záchranu pomocí lanové techniky, na nedostupné a podzemní prostory, pátrání po pohřešovaných osobách, poskytování první pomoci,… Disponujeme záchrannou, vyprošťovací a zdravotní technikou. Zaujala Vás tato problematika a chtěli byste se stát součástí profesionálního týmu? Více informací na www.hasici-rescue.cz Pouze písemné nabídky včetně životopisu zasílejte na e-mail: mcapek(zavináč)hasici-rescue.cz Budou Vám zaslány podrobnosti.\nDatum: 08.02.2008 [úpravy] Autor: HASIČI - RESCUE Kontakt: Martin Čapek\nRůzné: školení ---\nŠkolení práce ve výškách dle NV 362/2005 pořádáme ve dnech 23.-24.2.2008. V případě zájmu pište na uvedeny e-mail. Podrobnosti vám budou zaslány zpět.\nDatum: 08.02.2008 [úpravy] Autor: HASIČI - RESCUE Kontakt: skoleni@hasici-rescue.cz\nProdám: Kalhoty Tilak různé\nProdám nové kalhoty Tilak, model Evolution XCR černé, velikost S, materiál GORE-TEX XCR, podšívka třívrstvý laminát. 3roky záruka. Paragon dodám. Původní cena 6880,- prodám za 4900,-\nDatum: 08.02.2008 [úpravy] Autor: Marcel Kontakt: 737133441


Císařovna Sissi - DVD 2 (papírový obal) | DVD-PREMIERY.CZ\nO smrti své prvotozené dcery se ocitá Sissi v naprosté beznaději. Útěchu nakonec nachází v dalších dětech, zejmína ve vytouženém synovi Rudolfovi, dědici trůnu. Proti jejich vůli však jsou děti podřízeny tuhé výchově a značně se jí odcizí. Také mezi císařským párem dojde k ochlazení vztahu a Sissi hledá útěchu jinde. Napjatá situace v Uhersku si však žádá, aby se celá rodina pevně semknula...


Další plány se sondou Deep Impact | Kosmonautika | Články | Astronomický informační server astro.cz\nÚvodní strana > Články > Kosmonautika > Další plány se sondou Deep Impact\n21.07.2005 09:02 Libor Lenža Vytisknout článek\nDalší plány se sondou Deep Impact\nNASA zvažuje možnost následné mise mateřské sondy Deep Impact jejíž samostatný modul - impaktor, narazil do jádra komety Tempel 1 počátkem letošního července. Tato srážka vytvořila na povrchu kometárního jádra kráter, vyvrhla velké množství kometárního materiálu do okolí, a umožnila tak studium podpovrchového zmrzlého primordiálního materiálu kometárního jádra.\nSkutečnost, že kosmická agentura NASA ještě nemá definitivně odsouhlasené budoucí mise, inspirovala vědce z Laboratoře tryskového pohonu (JPL) v Pasadeně k úvaze o dalším možném využití sondy Deep Impact. Bylo však nutné navést sondu blíže k zemské dráze pro potenciální prodloužení mise. "Snažíme se ji dostat na takovou dráhu, která umožní případné další využití", prohlásil v úterý Andrew Dantzler, ředitel oddělení sluneční soustavy NASA.\nSonda Deep Impact startovala v lednu z Floridy a na své palubě měla 372 kg těžký impaktor. Její cesta ke kometě Tempel 1 měřila 430 miliónů kilometrů. Samotná kometa byla objevena v roce 1867 a obíhá Slunce po eliptické dráze mezi Marsem a Jupiterem. Oběžná doba komety činí přibližně 6 let.\nMateřská sonda Deep Impact přečkala průlet kolem jádra komety v nečekaně dobrém stavu, a to i přesto, že byla až několik minut bombardována částicemi uvolněnými z kometárního jádra po impaktu.\nKe srážce došlo 4. července ve vzdálenosti kolem 140 miliónů kilometrů od Země. Náraz uvolnil nečekaně velké množství materiálu, který se prudce rozpínal do vzdáleností tisíců kilometrů od komety. Impaktor se při nárazu na osvětlenou stranu kometárního jádra vypařil, ale jeho mateřská sonda přečkala srážku beze škod, a ze vzdálenosti kolem 500 km sledovala srážku, pořizovala snímky a prováděl měření.\nSonda Deep Impact měla provést motorický manévr s cílem nepatrné změny kursu, který sondu navede v roce 2008 zpět k Zemi. Sonda pak bude vypnuta do úsporného módu, který bude šetřit energii, a to až do chvíle přijetí pokynů pro případnou následnou misi. Pokud by k manévru nedošlo, sonda by pokračoval v kursu, který by ji navedl do velké vzdálenosti od Země.\nČlenové týmu Deep Impact věří, že tento drobný manévr umožňuje v budoucnu navést sondu ke kometě 85P/Boethin, která byla objevena v roce 1975 a jejíž oběžná doba činí 11 let. Nejednalo by se pochopitelně o stejný způsob výzkumu srážkou komety s impaktorem, jelikož na její palubě byl pouze jediný exemplář impaktoru. Na palubě mateřské sondy Deep Impact je však řada přístrojů, které mohou poskytnout detailní pohled i na jinou kometární krasavici.\nVedoucí vědeckého programu mise Michael A´Hearn tvrdí, že projekt prodloužené mise je možné uskutečnit s náklady kolem 32 miliónů dolarů, přičemž mise Deep Impact přišla na 333 milionů dolarů. Tedy celkem levné zúročení již investovaných prostředků.\nKomety (kometární jádra) jsou nepravidelná tělesa složená z ledu, zmrzlých plynů a prachu. Podle všeho vznikaly prakticky současně s celou naší Sluneční soustavou před 4,5 miliardami roků. Vznikaly z materiálu zbylého po tvorbě planet na okrajích zárodečného disku. Studium kometárního materiálu nám napovídá za jakých podmínek a z čeho naše Sluneční soustava vznikala.\nObrázek: Snímek prvního kontaktu impaktoru s jádrem komety Tempel 1. Jasná skvrna je tvořena materiálem expandujícím z místa srážky. Copyright: NASA/JPL-Caltech/UMD


Lucky Dino se točí zdarma\nDomovská stránkaNejnovější nabídky se zatočením zdarma 2021Lucky Dino točí bez sázky\nLucky Dino točí bez sázky\nS hrdostí oznamujeme nový exkluzivní bonus pro všechny naše členy v kasinu Lucky Dino. Všichni hráči, kteří se nyní zaregistrují v kasinu Lucky Dino, obdrží 20 bonusových otočení na stále populárnější videoherní hře Gonzo's Quest - NENÍ POTŘEBNÁ ŽÁDOST.\nLucky Dino je jasný a zábavný web pro online kasino v Kanadě, kde hráči automatů okamžitě ocení neúnavné úsilí tohoto operátora zajistit, aby jejich členové měli k dispozici všechny představitelné herní automaty.\nS více než 200 hrami, které si můžete užít na stolních i mobilních platformách, bude každý zcela ponořen do tohoto webu, zejména když někdo získá přehled všech nabízených bonusů a propagačních akcí.\nWeb byl spuštěn v roce 2014 a je vlastněn společností Lucky Dino Gaming Limited se sídlem na Maltě. Tito kluci pracují pod vedením tří licencí pro eGaming vydaných Maltským úřadem pro hry.\nNoví hráči nejen získají exkluzivních 20 zatočení zdarma (bez sázek) na Gonzo's Quest, ale budou moci využít uvítací balíček rozložený na vaše první dva vklady.\n* První vklad má 1% bonus až do výše 100 € plus 200 bonusových otočení na slot Big Bang\n* Druhý vklad má 2% bonus až do výše 50 € plus 400 bonusových otočení ve slotu Twin Spin\nTo znamená, že noví členové mohou vybírat až 600 bonusů v hotovosti plus 120 bonusových otočení!\nLucky Dino Casino uspořádalo všechny hry do pěti hlavních záhlaví, video automatů, klasických automatů, stolních her, videoher a speciálních her. To vše se promítá do hráčů, kteří mají šanci najít jakoukoli hru za chvíli. Posaďte se a užívejte si hry jako Motorhead, Jungle Jim El Dorado, Reel Spinner a Warlords Crystals of Power.\nTito kluci jsou velmi působiví, pokud jde o zákaznický servis, a vždy obdivujeme operátory, kteří investují do nepřetržitého chatování.\nKdokoli se bude moci snadno spojit s operátorem Luck Dino kdykoli, ve spodní části obrazovky, s časem odezvy, díky kterému se hráči budou divit, jak na Zemi jsou tito zákazníci tak efektivní!\nSlots4Play pouze s partnery on-line sloty a kasinové značky že považujeme to nejlepší z plemene; a to není výjimkou. Lucky Dino je určitě jedno online kasino, které od svého založení mělo obrovský dopad; a věříme, že tito kluci budou jedním z vůdců na velmi konkurenčním trhu online her.\nKaždopádně zažijte vzrušení z první ruky - zaregistrujte se nyní a nejen si budete moci užít exkluzivní 20 bonusových otočení a uvítací bonus, ale ty nejlepší hry o automaty a péči o zákazníky!


Tajné platby od zbrojovky BAE jistily princi luxus - Deník.cz\nTajné platby od zbrojovky BAE jistily princi luxus\nANGLIE - Saúdský princ dostal stovky milionů liber od britského výrobce zbraní BAE Systems za to, že pro něj dohodl kontrakt za 40 miliard liber. A to vše za vědomí ministerstva obrany. Upozornila na to britská stanice BBC, která na pondělí plánuje zveřejnění celé reportáže.\nPodle zdrojů BBC dostával princ Bandar bin Sultan ročně až 120 milionů liber, a to na dva účty saúdské ambasády ve Washingtonu. Tam totiž byl dvacet let velvyslancem. Prominentní Saúd si vysloužil od britské zbrojovky tuto utajovanou "provizi" za svou roli při dohadování kontraktu na nákup sta válečných letadel, které si od Britů objednala saúdská armáda v roce 1985.\nPrinc odmítl celou situaci komentovat. BAE zase tvrdí, že vždy postupovala podle práva. Jenže až do roku 2001 nebylo proti britskému právu, aby britská firma uplácela úředníky za hranicemi království.\n"Byly to účty ambasády, ale podle mého vyšetřování si z nich bral princ peníze pro svou osobní potřebu," řekl BBC David Caruso, který prošetřoval transakce pro americkou banku, kde byly účty vedeny.\nPrinc, který je synem saúdského ministra obrany a nyní řídí národní bezpečnostní radu, si z části peněz z inkriminovaných účtů "živil" svůj soukromý airbus.\nPodle BBC navíc o celém tajném toku peněz velmi dobře vědělo britské ministerstvo obrany. Platby byly totiž podle zjištění reportérů britské stanice součástí smlouvy - a to v tajném dodatku, popsané jako platby za"podpůrné služby". A byly čtvrtletně schvalovány ministerstvem.\nTyto toky peněz byly odhaleny během vyšetřování protikorupční policie. Jejich práce na saúdském případu však byla vloni v prosinci zastavena.\nMinisterstvo ani sám premiér Tony Blair se nechtěli vyjádřit. Blair jen znovu zopakoval, že kdyby nebylo šetření zastaveno, bylo by to nebezpečné pro dobré strategické vztahy se Saúdskou Arábií.\nTento týden jiná televize - švédská SvT - zveřejnila další ze série svých reportážích o možné korupci spojené s BAE. Tentokrát si švédští reportéři vzali na paškál prodej stíhaček Gripen do Maďarska. Podle jejich zjištění byl pro podporu kontraktu najat rakouský hrabě Alfons Mensdorff Pouilly. A přes jeho off shoreové firmy mělo podle tajných smluv putovat až 600 milionů švédských korun, jejichž účel je nejasný.


Armáda 2015 - Sputnik Česká republika\nArmáda 2015: možnosti ruské vojenské techniky\nV den zahájení mezinárodního vojensko-technického fóra Armáda 2015 byly návštěvníkům ukázány palebné a pohybové charakteristiky zbraní, vojenské a speciální techniky.\nArmáda 2015: nejlepší momenty prvního dne\n16. června bylo v okolí Moskvy zahájeno mezinárodní vojensko-technické fórum Armáda 2015.\nRuský obranně průmyslový komplex (OPK) je otevřen pro spolupráci se zahraničními partnery ve sféře rozpracování moderních zbraní, prohlásil prezident RF Vladimir Putin.\nSpojená korporace na výrobu přístrojů (je součástí státní korporace Rostech)vyvinula super vysokofrekvenční zařízení pro Buk, které je s to zneškodnit radioelektronické vybavení bezpilotních létajících přístrojů a bojové hlavice velice přesných zbraní. RIA Novosti to sdělil zástupce korporace.\nWeb MO ukázal zbraně z fóra Armáda 2015\nInteraktivní expozice hlavních vzorů zbraní a vojenské techniky ruské armády vystavených na mezinárodním vojensko-technickém fóru Armáda 2015, byla otevřena na oficiálních webových stránkách Ministerstva obrany Ruska, oznámil vojenský rezort.


USA rozšířily sankce. Postihnou ukrajinské povstalce i Janukovyčovy spojence | E15.cz\nNové sankce USA se týkají i ukrajinského expremiéra Mykoly Azarova\n11. března 2015 • 19:15\nSpojené státy umístily na sankční seznam osm proruských separatistů, tři někdejší vládní činitele bývalého ukrajinského prezidenta Viktora Janukovyče, ruskou banku a jednu ruskou mládežnickou organizaci. Novými protiopatřeními Washington zvyšuje tlak na Moskvu den poté, co ji obvinil z dodávek tanků a těžkých zbraní do separatisty ovládané části Donbasu.\n„Pokud bude Rusko pokračovat v rozvratných aktivitách na Ukrajině a porušovat minské dohody a plán jejich prosazování, tak již nyní značná cena, kterou za to platí, se ještě zvýší,“ uvedl Adam Szubin z amerického ministerstva financí, které má sankce na starosti.\nTerčem odvetných opatření je i ruský Euroasijský svaz mládeže (ESM) a tři jeho představitelé. Svaz podle ministerstva financí verbuje bojovníky pro jejich nasazení v povstaleckých řadách na východní Ukrajině.\nUltimátum separatistů Kyjevu: Máte 24 hodin na schválení naší samosprávy


Získejte Bezplatný Test — Thalento\nJazyk * English (UK) English (US) Deutsch Français Español Nederlands Italiano Danish Swedish Norwegian Česky Polski Русский Türkçe Romanian Hindi Português Slovensky Србин\nDěkujeme za vaši žádost o bezplatný test!\nNeexistuje lepší způsob, jak poznat naše řešení v oblasti talentu, než si vyzkoušet test Thalento® na vlastní kůži.\nBrzy vás kontaktujeme a poskytneme vám přihlašovací údaje do Thalento® Cloud, kde si vyplníte svůj bezplatný test.\nMáte-li nějaké dotazy, neváhejte a kontaktujte nás, rádi vám pomůžeme.\nTým Thalento® Experience\nChcete-li získat bezplatný test Thalento®, vyplňte formulář. Po schválení vaší žádosti webmasterem společnosti Thalento® obdržíte e-mailem vaše osobní přihlašovací údaje a heslo. Výsledky bezplatného testu budou odeslány na zadanou e-mailovou adresu.\nBezplatný test Thalento® lze objednat pouze pro profesionální účely. Vyhrazujeme si právo odmítnout nebo zrušit tuto bezplatnou zkušební verzi nebo požádat o doplňující informace. Odesláním formuláře souhlasíte s tím, že vaše informace budou uloženy v naší databázi a že vás jako Thalento® můžeme kontaktovat, abychom prošli výsledky nebo dohodli schůzku.


Warning: session_start(): open(/data/web/virtuals/129031/virtual/session/sess_555bf51e87cfca0e08a63fed5bf8431d, O_RDWR) failed: No such file or directory (2) in /data/web/virtuals/129031/virtual/www/domains/fotomaslo.cz/wp-content/plugins/visual-portfolio/classes/class-get-portfolio.php on line 25\nPohádkové focení se semifinalistkou České Miss 2017 Radkou přímo v sopce - FotoMaslo - fotograf\nJe léto. Krasné teplé počasí. Modelka chce fotit. Fotograf si vyhlídne několik pěkných míst. Ale tahle lokalita je netradiční. Kdo z Vás už byl uvnitř sopky? A kdo z Vás tam fotografoval? Na okraji obce a zarostlá v krajině se schovává vyhaslá sopka. Malý čedičový kopeček – Přírodní památka Hřídelecká Hůra. Samozřejmě zde řádila lidská ruka a tak díky těžbě čediče vznikly lomové jámy s výklenky a chodbami. To by měl být prostor pro pohádkové focení jako ulitý.\nPohádkové focení v sopce s Českou Miss\nIdeální místo na fotografování. Klid a nepopsatelná atmosféra místa nám dávala tušit, že fotografování půjde samo. Vymýšleli jsme nejrůznější pózy a nápady na všech možných místech v sopce. Jako fotograf jsem se vyblbnul se světly, protože tady dole v sopce byl stín a ve výklencích docela šero. Ale zase jsem si mohl nasvítit vlastní atmosféru a vytvořit více dramatična pro dané téma a potřebnou náladu fotografií. Nu fotili jsme tak dlouho, že jsme málem nestihli západ slunka na jihozápadním svahu a okraji pole.\nÚžasné fotogenické místo roztodivných tvarů skal mi učarovalo. Tady by mohl být fotograf klidně i sám. Ale jsme tu čtyři. Módní policie doprovodů je nekompromisní a vybírá několik nejlepších outfitů a doplňků. Osvětlovač má klídek u první série. Ale s druhou už začíná být shon. Světla rychle ubývá v hlubokých chodbách. No a při focení se západem sluníčka už všichni běháme jako mravenečci a lítáme kolem Radky jako pilné včeličky, abysme stihli nafotit několik snímků s posledními paprsky zapadajícího slunka. Pohádkové focení se přehouplo do romantiky skoro až kýče zapadajícího slunce.\nAž po několika týdnech/měsících se dozvídám, že se Radka přihlásila do soutěže krásy Česká Miss 2017. Upravit některé fotografie mi trvalo pěkně dlouho. Takže teď už můžu hrdě říci, že Radka postoupila do semifinále. A má dobře našlápnuto ještě dál. Tož držíme palce.\nPodívejte se na její profil na stránkách soutěže Česká Miss 2017 a hlasujte.\nčeská miss focení fotografování léto miss modelka pohádka radka skála sopka západ slunce\nBLOG\tÚnor 15, 2017\t0\nWarning: Unknown: open(/data/web/virtuals/129031/virtual/session/sess_555bf51e87cfca0e08a63fed5bf8431d, O_RDWR) failed: No such file or directory (2) in Unknown on line 0


Po stopách generací ztracených v srdci Evropy | CELYOTURISMU.CZ\nPo stopách generací ztracených v srdci Evropy\nI když je možné poznat jejich historii a pohnutý osud téměř v každém větším městě České republiky, ty nejvýznamnější stopy nese především jeden tuzemský kraj. Však jsou proto jejich připomínky zapsané i na prestižním seznamu světového dědictví UNESCO. Čemu jinému se tak mohla při tvorbě mezioborového produktu cestovního ruchu věnovat Vysočina, když ne židovským památkám a příběhům, které se odehrály na jejím území.\nProdukt nazvaný Židovské stopy v srdci Evropy – odhalená tajemství podivuhodného národa je projektem s regionálním přesahem. Jeho jádrem je sice lokalita židovského města a židovského života v Třebíči, která je od roku 2003 zapsána na seznam UNESCO, ale díky svému tematickému zaměření má mnohem širší záběr. „Produkt Židovské stopy bude možno rozšířit v rámci regionální spolupráce obdobně zaměřených lokalit v Kraji Vysočina,“ uvádí produktová karta projektu s tím, že danými místy by se mohly stát třeba Polná, Třešť, Brtnice, Nová Cerekev, Pacov a další. Z toho navíc vyplývá, že i když jsme v úvodu zmiňovali kraj, tak za produktem stojí někdo jiný. Jeho garantem je v tomto případě příspěvková organizace Městské kulturní středisko Třebíč. Kraj, respektive jeho destinační společnost, je zde pouze v roli významného partnera.\nZaměření produktu a vznik\n„Ve střední Evropě žili Židé po staletí. Rodili se do svých milujících velkých rodin, slavili svoje svátky, modlili se v synagogách, umírali za přítomnosti pohřebních bratrstev, a především tvrdě pracovali,“ zmiňuje dále produktová karta a doplňuje: „Pojďme poodhrnout oponu staletí a nahlédnout do světa Židů sídlících ve městě Třebíči, do společenství lidí, kteří se provinili pouze svojí vírou, soudržností a pokorou. Dlužíme jim to.“ Tak ve zkratce zní jeden z důvodů, proč je toto téma tak důležité. A to nejen z hlediska historického, ale i v rámci cestovního ruchu.\nJak již bylo zmíněno, produkt je vymezen zejména územím urbanistického celku třebíčské Židovské město s hřbitovem, kde se dochovalo na 123 původně židovských budov. A židovský hřbitov patří se svou rozlohou dosahující téměř 12 000 m2 k největším ve střední Evropě. Je v něm totiž dochováno kolem 11 000 hrobů, 3 000 náhrobků a unikátní obřadní síň, které jsou připomínkami dávných časů. A stejně tak má za sebou dlouhou historii i samotný produkt Židovské stopy, který postupně vzniká již od roku 1997, kdy byla ve městě otevřena zrekonstruovaná Zadní synagoga. V jejím sousedství je totiž umístěno turistické informační centrum, jehož provozovatelem je právě Městské kulturní středisko Třebíč. A zde do sebe začalo vše zapadat… Organizace spravuje i Stezku po stopách opatů a rabínů, realizuje návštěvnický provoz v objektech, zaštiťuje průvodcovskou službu po Židovském městě a Židovském hřbitově a pořádá akce spojené s židovskou tematikou. A od toho je ke garanci mezioborového produktu daného jména a zaměření jen krok.\nCílové skupiny a trhy\nŽidovské stopy obsahují ucelený soubor služeb a zážitků, na jejichž základě je možné tvořit specializované nabídky návštěvnických balíčků. Od toho se odvíjejí i cílové skupiny, které má produkt zaujmout. Primárně je orientován na domácí cestovní ruch, ale významný potenciál má i v rámci příjezdové turistiky. „V tomto ohledu je produkt atraktivní nejen pro návštěvníky ze sousedních států, zejména pak z Polska a Slovenska, ale též z Velké Británie, Spojených států amerických, Izraele a jiných méně tradičních destinací,“ vyjmenovává produktová karta, která stejně tak přesně definuje konkrétní segmenty, které by v rámci zmíněných klíčových trhů chtěla přilákat k návštěvě. Je přitom třeba říci, že se snaží mít poměrně široký záběr. Jedná se zejména o mladší a střední generace ve věku od 25 do 65 let bez dětí, které rády poznávají neznámá místa, oceňují gastronomické speciality a užívají si možnost poznávat historii. Zároveň však vyžadují vysoký standard služeb. Dále jsou to i mladí lidé věkové kategorie 15–25, tedy často studenti, kteří jsou intelektuálně založení a mají zájem o historii i židovskou kulturu. Ti by mohli ocenit hlavně jedinečnou atmosféru a židovské festivaly. V rámci speciální programové nabídky by však mohl být produkt cílen i na starší děti školního věku, pro něž by byly připraveny organizované exkurze a výlety. A v neposlední řady by produkt chtěl být i pro seniory, ať už v rámci organizovaných zájezdů, nebo i individuálních výletů s cílem hledání vlastních kořenů.\nPartneři produktu a jejich zapojení\nProdukt má již v tuto chvíli celou řadu zapojených subjektů. V prvé řadě je to destinační společnost Vysočina Tourism, která pomáhá v propagaci či v rozšiřování zaměření a aktivit produktu o další spolupracovníky v rámci kraje. Téma židovství navíc prezentuje na turistickém portále Vysočiny, v turistických aplikacích i průvodcích. Například v roce 2014 vydala Vysočina Tourism tematickou tiskovinu nazvanou Židovské cesty, která odhaluje kromě základů judaismu a židovské gastronomie i tři trasy, které provádějí po významných židovských památkách a dalších místech. „Je pochopitelné, že Třebíč a její nabídka v cestovním ruchu je vzhledem k její atraktivitě obsahem většiny propagačních materiálů a webových prezentací realizovaných organizací Vysočina Tourism,“ doplňuje produktová karta s tím, že do produktu jsou dále zapojeni i provozovatelé služeb cestovního ruchu v oblasti ubytování i stravování, stejně jako různé kulturní instituce. Co však pro tuto chvíli chybí, je zapojení většího množství subjektů, jejichž činnost primárně nesouvisí s cestovním ruchem. Aktuálně se na produktu podílí z jiných oblastí jen Židovská obec Brno či krajská hospodářská komora. Aby však bylo možné skutečně mluvit o mezioborovém zástupci tohoto marketingového nástroje, je takovýchto partnerů třeba získat více.\nPotenciál pro to rozhodně je, jelikož se produkt skládá ze dvou hlavních segmentů:\nSoubor historických památkových objektů, v jejichž rámci je realizována činnost související s židovskou tematikou (např. Přední a Zadní synagoga, Dům Seligmanna Bauera či obřadní síň na Židovském hřbitově) či objekty, které slouží k ubytování turistů anebo je v nich realizována židovská gastronomie.\nSoubor tematicky propojených služeb, eventů, zážitků (např. festivaly židovské kultury, oslavy židovských svátků, oživené prohlídky židovských památek, ukázkové bohoslužby, prohlídková činnost v památkových objektech či průvodcovské služby).\nProdeje a budoucnost projektu\nCo čeká koordinátora dále? Především vytvoření marketingové strategie rozvoje produktu. Ve střednědobém horizontu je jeho cílem také postupně využít přízemní a volné prostory domů v Židovském městě pro účely rozvoje cestovního ruchu. A v neposlední řadě je to i zvyšování návštěvnosti. Ideální představou je udržet meziroční růst v hodnotě 3 procenta.\nDále bude ale třeba začít produkt prodávat prostřednictvím cestovních kanceláří. Pro ně by měl být vytvořen turistický balíček, který bude obsahovat vše, co by návštěvníci mohli chtít. Několik takových balíčků přitom již v tuto chvíli existuje a vybrané speciální služby si mohou zájemci objednat přes zážitkovou cestovní agenturu Czech Jewish Experience. Ta je přímo z Třebíče a nabízí půldenní, jednodenní, dvoudenní balíčky poznávání židovské historie a gastronomie, stejně jako třeba firemní večírky s touto tematikou.\nKromě toho navázal koordinátor spolupráci ještě s českou cestovní kanceláří Wittmann Tours a celou řadou zahraničních cestovních kanceláří. Patří mezi ně třeba americká Grand Circle či Abercrombie & Kent Europe se sídlem ve Velké Británii. „Zástupci cestovních kanceláří a agentur jsou zváni prostřednictvích agentury CzechTourism a destinační společnosti Vysočina Tourism na famtripy, aby získali přehled o rozvoji produktu,“ uzavírá produktová karta přehled informací o projektu Židovské stopy v srdci Evropy.\nProdukt má vytvořené logo, které vychází z nejznámějšího židovského symbolu – Davidovy hvězdy –, která je doplněná šlápotami. Ty mají připomínat generace Židů, které prošly daným územím a zanechaly po sobě nesmazatelné stopy.