Září 2005 (č. 65)\n- Otec Jan\n- Poděkování otci Janovi\n- Naši noví duchovní otcové\nVelká výchovná šance\nRozhovor s P. Peterem Kováčem\nFarní dětská pouť\nVeporské vrchy - Čierny Balog 31.7.-9.8.05\nDětský tábor Dřevohostice\n- Co se můžeme naučit v příběhu o Arše Noemově\n- Miluji Tě, Bože můj...\nNěkdy se říkává, že jednou z kněžských bolestí bývá, že kněz má stále potřebu se k něčemu vyjadřovat, druhým něco vysvětlovat, někoho o čemsi poučovat, a to i tehdy, když to není úplně potřebné. Právě v těchto chvílích, kdy by možná bylo užitečnější mlčet nebo dát třeba prostor někomu nebo něčemu jinému, spočívá ona určitá nemocnost nebo profesionální deformace, jak tento jev bývá obvykle nazýván. Ve skutečnosti se tato potřeba i v nepotřebě netýká jenom kněží, ale podobně na tom bývají i učitelé, vychovatelé, rodiče, veřejně činní lidé a všichni jim podobní, zkrátka a dobře všichni, kterým je nějak svěřena péče a starost o výchovu a vzdělání druhých. Proto se také málokdy stává, že by dotyčný neměl nějakou tu připravenou a dozajista zaručenou odpověď. Pokud se to ale skutečně někdy vzácně stane, a Bohu díky za takovou chvíli, měl by přemýšlet, zda by to neměl chápat jako jakési znamení, že má učinit něco docela jiného.\nA mně se to právě stalo. Už dlouhé hodiny přemýšlím, jaké téma že má mít úvodník, co je tak veledůležitého k sdělení. Nic mne nenapadá, a proto svou bezradnost zkusím chápat jako znamení, že tím úplně nejdůležitějším bude docela jednoduše poděkovat. Poděkovat za uplynulé tři a čtvrt roku. Jaké skutečně byly, to se neodvažuji posuzovat, to může jedině Bůh. Já jen mohu skutečně upřímně říci, že jsem ve Strašnicích kaplanoval velice a velice rád. Proto chci poděkovat, a to především Pánu Bohu, že jsem tu s Vámi směl po celou dobu být, ale také Vám, milí Strašničtí, nejen že jste to se mnou snad vydrželi, ale také za Vaše modlitby, Vaše přátelství, za Vaši vstřícnost, spolupráci, pomoc, napomenutí, trpělivost… prostě za všechno. A také se Vám moc omluvit za všechno, čím jsem Vás zklamal, pohoršil, zarmoutil či jakkoli jinak ublížil. A velmi mne těší, že i během studií, dá-li Bůh, se k Vám budu smět stále znovu a znovu vracet.\nKaždý den Pán mi sílu dává,\npísní mou je můj Pán,\nOn se stal mým spasením,\nkdyž kráčím s Ním nemusím se bát.\nKdysi mi otec Jan nechal v knihovně ručně psaný vzkaz. Když jsem mu řekla: „Ten lístek si schovám a až budeš papežem, výhodně ho zpeněžím“, odpověděl: „Tak to ho klidně rovnou vyhoď.“\nA teď odjíždí do Říma…..\nPsát o rozloučení s Janem je snad trochu předčasné, bude se k nám vracet o svátcích a prázdninách, ale poděkování za tři roky soustavné práce, a to doslova, na místě je. Vždyť kolik toho dokázal je vpravdě obdivuhodné! Kdo má oči vidí!\nJane, vzpomeneš si, jak tě v článku pro náš zpravodaj pobavila otázka, zdali tě něco dokáže unavit? Tehdy jsi odpověděl: „Nevím, co mě dokáže unavit, zatím unavený nejsem“.\nPo roce jsi mi na tutéž otázku řekl: „Musím přiznat, že začínám cítit únavu.“\nJane, jak je po třech letech?\nNo, myslím, že otci Janovi malá pauza nebude na škodu, odpočine si.\nAno a už slyším i jeho reakci – Marie, ty zase nesmysluješ!\nMilý Jane, jsou loučení a loučení. Věř, že to s Tebou patří k těm, která člověk absolvuje jen s velkou nechutí.\nMnoho úspěchů při studiu, naše modlitby tě budou provázet a o Vánocích na viděnou!\nDobrý Bůh tě opatruj!\nPODĚKOVÁNÍ OTCI JANOVI\nnašemu Janovi…našemu milému Janovi…\nLoučení a poděkování\nPo krátkém mezidobí nastává opět čas loučení. „Čas rozchodů, ten bolí víckrát, i když se tomu nevěří…“ zpívá se v jedné folkové písni a platí to i pro nás, ačkoli se jedná o jinou lásku. Protože jak jinak nazvat vztah, který brzy vzešel ze soužití strašnické farnosti v čele s otcem Marianem a P. Janem Houkalem?\nTři roky uplynuly až příliš rychle, ale byly naplněné množstvím zážitků, novými zkušenostmi, poznáním a poznáváním, takže se vlastně zdály mnohem delší. Na jejich konci přijmi, Jane, naše poděkování.\nvšechny mše sv. – ty „obyčejné“, sváteční i sloužené mimo kostely\nmše svatební i ty, při kterých jsme se loučili s nám drahými\nkázání, která promlouvala do našich duší\npřípravu ke svátostem a jejich udílení\nvýuku náboženství, která nenudila\npřednášky Úvod do křesťanství, na které jsme rádi chodili\ntábory a výlety pro děti, na kterých se líbilo i dospělým\nsetkání mládeže a podnikání všech možných výprav nejen pro radikály\nfarní fotbal, podporu a účast na dalších farních akcích pro malé i velké\nspolupráci na tvorbě farního zpravodaje Vzkříšení, pomoc při zavedení redakční rady a pravidelnou účast na jejích pracovních schůzkách, které končívaly rozpravami a povídáním na nejrůznější témata\nduchovní obnovy, laskavé duchovní vedení a nenásilné směrování\npřijetí naší velké farní rodiny a chápání našich různých povah\nvšechen čas, který jsi nám rád věnoval – neformální setkání i letmá zastavení, která utužovala naše vzájemné vztahy\nto, že jsi pro nás byl kněz i přítel\nvše, co jsi pro nás a s námi dělal.\nLoučíme se neradi, ale věříme, že Pán Tě povede tam, kde pro Tebe má své další úkoly. My Tě budeme nadále uchovávat ve svých myslích a srdcích a v modlitbách Ti vyprošovat Boží požehnání a milost. A také se chceme snažit v našich životech dál čerpat z toho, cos nás naučil. Budeme se těšit na viděnou ať už ve Strašnicích nebo někde jinde.\nLaudato sii, o mi Signore! Díky Pane za Jana!\nDěkujeme, Pane Bože, za všechna vyprávění a pohádky našeho pana kaplana Jana.\nDěkujeme za všechen čas a energii, kterou věnoval dětem i jejich rodičům.\nProsíme, Pane Bože, aby se našemu novému panu kaplanu Peterovi mezi námi líbilo.\nChceme věřit, Pane Bože, že Tvá prozřetelnost bdí opravdu nade vším.\nMaminky z úterního setkávání\nPoděkování pateru Janu Houkalovi za páteční bohoslužby, za jeho vlídný přístup a porozumění k nám starším.\nNa jeho pobyt v Itálii mu vyprošujeme hodně Božího požehnání a za vše děkujeme.\nVěřící domova důchodců Malešice\nP. Mgr. Jan Balík byl jmenován administrátorem pro naši farnost.\nV červenci u nás nastoupil kaplanskou službu novokněz P. Peter Kováč.\n25. září odjíždí otec Jan Houkal na studia do Říma. Domovem zůstává nadále v naší farnosti a byl jmenován výpomocným duchovním pro III. pražský vikariát.\nJak víte, při odchodu dostal otec Marian knihu - památník s dopisy a kresbami od nás farníků.\nJana jsme do školy vybavili notebookem, a tak nás napadlo připravit památník v elektronické podobě. Pro tento účel byla založena e-mail schránka: otecjan@mbox.cz a do této schránky je možno Janovi poslat dopis, kresbu, vzkaz a on už si „lístky“ památníku bude plnit sám. Tato schránka není určena pro běžnou korespondenci, pro tu platí Janova oficiální e-mailová adresa.\nV sobotu 15. října bude DRAKIÁDA. Blíže na stránce pro děti.\nA na stejném místě se dočtete i o lampionovém průvodu na Vyšehradě 11. listopadu, na svátek sv. Martina.\nPřednáška paní MUDr. Marie Svatošové „HOSPIC A UMĚNÍ DOPROVÁZET“ bude na její žádost přesunuta na sobotu 5. listopadu od 14 hod. Tedy o týden dříve než jsme uvedli v minulém zpravodaji.\nPo přednášce, jež bude trvat do cca 16 hod., zveme všechny přítomné seniory, aby se zúčastnili menšího pohoštění ve farní učebně.\nNa vaši milou účast se těší členové farní charity Strašnice.\nZa FCH ing. Ludmila Tylová\nPOZVÁNKA NA FESTIVAL VOX 005\nV sobotu 5. listopadu 2005 se od 14:00 hodin bude konat již druhý ročník benefičního festivalu křesťanské populární hudby v Kulturním domě Vltavská, Praha 7 – Holešovice. Akci pořádají společně Sdružení Pyramida, Arcidiecézní centrum pro mládež Praha a vydavatelství Rosa. Letošní program bude opět stylově velmi pestrý. Folkovou muziku budou reprezentovat kapely Bezefšeho a Noi, rockovou hudbu zastupují skupiny Českej chleba, Veselá zubatá, Michael And The Voice Of Cathedral a Oboroh. Pro fanoušky tvrdší muziky zahrají hudební skupiny Manahem a Maranatha, muziku s jazzovými vlivy můžete slyšet v podání Alešanky, hudbu ve stylu worship předvede skupina Tretí deň. První ročník festivalu před rokem přilákal na 400 posluchačů.\nNAŠI NOVÍ DUCHOVNÍ OTCOVÉ\nPro velké zaneprázdnění otce Balíka (příprava Světových dnů mládeže v Kolíně n/Rýnem) a následnou dovolenou nebyla možnost připravit s ním rozhovor, ale máme slíbené povídání v některém z příštích čísel. Proto jen minimum osobních dat, převzatých z Radia Vaticana, stejně jako následující článek.\nP. Mgr. Jan Balík přijal kněžské svěcení v r. 1991 po absolvování KTF. Byl prvním, kdo odpovídal za Arcidiecézní centrum života mládeže „Nazaret“ v Kunraticích. V r. 1993 se stal tiskovým mluvčím sekce pro mládež ČBK a v letech 2001-2005 byl jejím ředitelem.\nVěnuje se publikační činnosti pro mládež a o mládeži.\nNáboženská výchova je záležitostí všech\nPrázdniny končí a začátek nového školního roku vždy s sebou přináší velký nápor na rodiče, kteří jsou zodpovědní za výchovu svých dětí. V září tak musí znovu rozhodovat o škole, o mimoškolní činnosti, o kroužcích apod. To není snadné. Vždyť současná doba nabízí nedozírné možnosti. A většina rodičů zvažuje, co je pro dítě užitečné a přínosné, co potřebuje pro budoucí život. Rodiče si jsou velice dobře vědomi, že připravit dítě do života si žádá pomoci mu, aby se neztratilo, aby dokázalo hovořit cizími jazyky, aby vystudovalo školy, mělo mnoho vlivných přátel.\nV této supermarketové nabídce vzdělání a jiných činností napomáhajících rozvoji dítěte se ukrývá jedno vážné ohrožení výchovného procesu. Snadno se totiž opomene, že základní výchova nespočívá v množství vědomostí, ale že je to cesta, kdy dítěti krok za krokem pomáháme, aby se stalo člověkem ve svém plném významu. Jejím cílem je tedy vychovat především dobrého člověka s pevným charakterem, člověka, který se dokáže ovládat a není hříčkou momentálních nálad a pocitů, který má silnou vůli a dokáže se samostatně rozhodovat pro dobro.\nJak lze ale tohoto cíle dosáhnout? Je to nesnadná cesta, která vyžaduje působení v různých výchovných rovinách. Zmiňme se o těch nejzákladnějších. Jak jsme již konstatovali, jednou rovinou je zajisté snaha o vzdělání a profesní růst. Neméně důležitou je i složka přispívající výchově k lidskosti. Připomeňme, že v této oblasti působí osvědčený skaut a mnoho dalších volnočasových organizací dětí a mládeže. Tyto roviny výchovy ale nemohou dosáhnout svého cíle, pokud se nespojí i s výchovou náboženskou. Nemůžeme člověka podporovat v růstu tělesném a znalostním a nenabídnout mu pomoc v růstu duševním a duchovním. Náboženská výchova je ve skutečnosti integrální a rozhodující součástí výchovy dítěte, která v mnohém rozhoduje o budoucnosti. Staví totiž život na pevnou půdu, vždyť člověk nemající duchovní kořeny, postrádá základní životní ukotvení.\nNáboženská výchova je záležitostí všech: rodičů, kněží, katechetů, lidí z farního společenství. Nikdo není od svého dílu zodpovědnosti osvobozen. Pedagogové dobře vědí, jak zásadní je výchova v rodině. Dítě se snadněji naučí modlit, když vidí, jak se modlí rodiče. To je každému jasné. Podobně se nedělní bohoslužba stane součástí jeho života, když je samozřejmou nedělní slavností pro celou rodinu. Také sounáležitost s kolektivem stejně starých věřících dětí je nepostradatelná. Důležitým prostředím náboženské výchovy je však i výuka.\nV nedávné totalitě si rodiče museli výuku náboženství ve škole vynutit a protrpět. Na přihlášce musel být podepsaný otec i matka, přihláška se musela odevzdat osobně, a to byla chvíle, kdy ředitelé škol činili na rodiče nátlak. Okresní církevní tajemníci byli odměňováni, pokud počet dětí chodících na náboženství v jejich rajónu klesl. Dětem bylo vyhrožováno, a ne planě, že se na žádnou školu nedostanou atd.\nDnes je cesta volná, stačí jen chtít. A zde se setkáváme se zarážejícím faktem. Je zajímavé, kolik rodičů své děti na náboženství neposílá. Nejednou se zdá, že náboženství rodiče posuzují jako poslední z koníčků, na který své dítě přihlásí, když v tu hodinu již žádný další užitečnější není.\nTomuto konstatování nasvědčuje letmý pohled na čísla. V celé České republice náboženství navštěvuje 6 % dětí - na Moravě 12,6 % a v Čechách 2,3 %; v pražské arcidiecézi však jen 1,5 %. Vyjádřeno v číslech je to 18 000 dětí v Čechách a 56 000 na Moravě.\nJe bezpochyby nutné zdůraznit, že pochopitelně záleží i na kvalitě výuky. Dobrý katecheta, katechetka či kněz, který má k dětem vztah, je pro farnost přímo poklad. Výuka náboženství je totiž jistým způsobem uměním. Jde tady totiž jak o předávání znalostí, tak i o uvedení do života víry, a proto se někdy rozlišuje školní výuka a farní katecheze. V našich podmínkách se však převážně jedná o spojení obou těchto pedagogických metod, proto se nedá počítat s tím, že stačí jen jedna hodina týdně. K té se musí připojit i různé volnočasové nabídky – křesťanské tábory, společné víkendové akce, setkání většího charakteru apod.\nVraťme se však k důležitosti kvality náboženského působení. Nesmíme se nikdy spokojit jen s nějakou povrchní výchovou, nedokonalou či vyloženě špatnou a odbytou. Děti si zaslouží, abychom se jim věnovali naplno, s láskou a porozuměním, ale i s pevností a jasnými požadavky. Kultivované a vyrovnané náboženské působení je předpokladem úspěchu.\nFarnost by neměla litovat financí, které vloží do výchovy svých dětí, třeba formou dotací na dětské aktivity nebo na katecheticky laděné časopisy pro děti, jakými jsou Duha, Nezbeda a IN!.\nPopřejme tedy všem rodičům a katechetům, aby považovali náboženskou výchovu za stěžejní a věnovali jí potřebný čas i námahu. Zkušení vychovatelé dobře vědí, že náboženská formace není záležitostí, kterou se dá jednoduše naučit. Jde o životní nasměrování, o životní volby a o neustálý životní zápas o dobro. Byl by bláhový ten, kdo by na prvním místě nepočítal s Boží milostí. A o tu je třeba prosit. Výchovu je třeba spojovat s modlitbou. Ukazuje se, že výchova k víře je záležitostí opravdu všech. Vždyť přispívat modlitbou může každý. I prarodiče mají své nezastupitelné a velmi důležité místo.\nNa začátku nového školního roku proto stojí za to připomenout si, že naše zodpovědnost za předávání víry a výchovu dětí je veliká. Kéž by žádná příležitost nebyla opomenuta či promrhána.\nU otce Petera Kováče jsme měli větší štěstí, takže Honza Vrkoč mohl připravit rozhovor.\nV minulém “Vzkříšení” se s námi loučil otec Marian (a my jsme se loučili s ním), aniž by bylo zřejmé, jak se bude situace vyvíjet dál, a kdo bude jeho nástupcem.\nVychází další číslo zpravodaje, a je zřejmé, že Bůh se stará. Byl ustanoven nový administrátor a navíc jsme dostali do farnosti novokněze! S otcem Janem jsme u nás měli teď přes prázdniny tři kněze! V současné situaci, kdy je kněží nedostatek a tolik kostelů, i pražských, nemá svého stálého duchovního správce, je to pro nás velká pocta, skoro bych řekl – zázrak.\nPoněvadž P. Jenda Balík odjel koncem prázdnin na delší dovolenou, nemohli jsme ho o rozhovor požádat. Zato P. Peter Kováč je zde, a neodmítl se nám v časopise představit a odpovídat na mé zvědavé otázky.\nKněžské svěcení jste přijal letos v červnu. Jak vnitřně cítíte tu změnu stavu, je to něco jiného proti dřívější době?\nJá žádné ty „skokové” změny nepozoruju, a zásadně nejsem zastáncem nějakých skokových změn. Spíš si myslím, že jsou skutečnosti, do kterých člověk vrůstá. U mě to všechno bylo tak pozvolna, od jednoho rozhodnutí k druhému. První náznaky, že bych se pro kněžství mohl rozhodnout, to bylo po maturitě. Narodil jsem se v Čadci, to je uprostřed mezi Žilinou a Českým Těšínem, sever Slovenska, jsem z rodiny věřící, tzv. „praktikující”, jak se to obvykle říká. Mám jednoho bratra, ten je dneska ženatý, má dvouletého syna. No a po maturitě jsem začal vnímat Boží pozvání, začal jsem dělat ty malé krůčky a první rozhodnutí, a tak se připravovalo to velké rozhodnutí.\nV Bratislavě jsem dělal vysokou školu, “strojárnu”, tu jsem dokončil jako bakalář, a potom jsem nastoupil na trnavskou univerzitu na teologii (ale ne seminář pro budoucí kněze, je to fakulta, na které studují řeholníci a laici). Začínal jsem filozofií, poněvadž tam je studium rozděleno, nejdřív 2 roky filozofie a pak 4 roky teologie. Takže jsem docela hodně let strávil na škole a taky samozřejmě na cestách.\nA jak jste se vlastně dostal ze Slovenska do Prahy?\nMě by to samo v životě nenapadlo, ani jsem netušil, že je možnost studovat, připravovat se pro jinou diecézi. To bylo jistě na základě Božího rozhodnutí. Poněvadž jak jsem studoval tu teologii, také jsem tehdy spolupracoval s hnutím Misionáři Idente, kteří měli komunitu v Bratislavě, kterou přesunuli do Prahy. Stál jsem před možností zůstat na Slovensku a jít do semináře nebo odjet s nimi, a tak jsem si nakonec říkal: nemám v tom zatím jasno, pojedu tedy do Prahy... Misionáři mají na starosti farnost v Praze-Michli. Časem jsem ale poznal, že to nebude moje cesta, ke kněžství jsem však chtěl směřovat. Uvažoval jsem, že Pán mě asi nevolal do Čech zbytečně… abych se zase vracel na Slovensko. Biskup mi řekl, že to se mnou zkusí a šel jsem do semináře, tedy do 2. ročníku, ty filozofické přednášky už jsem dělat nemusel, jenom teologii. Tak jsem v semináři prožil ještě 3 a půl roku, jestli to správně počítám.\nCo je podle vás na kněžské službě nejtěžší, a co je naopak nejradostnější?\nJsem tady krátce, ale co je pro mě hodně nové, to je vysluhování Svátosti smíření, to je opravdu velice zásadní zkušenost, která odhaluje hloubku víry a vztah s Kristem, i pro mě osobně. Tam je opravdu kněz konfrontován sám se sebou nebo se svojí službou, ke které je povolán. To jsou ty nejzákladnější služby, jak říká sv. Pavel: Služebníci smíření... Smiřte se s Bohem!\nHlasatelé Božího slova, to je další rozměr, na který si zvykám. Pociťuji zodpovědnost při hlásání Božího slova. To je pro mě velice silná chvíle. Uvědomuji si, že častokrát to není moje slovo, v tom smyslu, že kážu i sám sobě, že i já si v tom musím něco najít. Samozřejmě, že čím člověk žije, co je pro něj blízké, na to klade důraz a chce to předat dalším. To je jako v rodině, kdy rodiče předávají dětem takový způsob života, který se naučili, to, co sami považují za dobré.\nKněz by měl mít co nejširší záběr, aby umožnil cestu k Bohu co největšímu počtu lidí, nemůže se zaměřit jenom na někoho. Musí znát různé způsoby, jak umožnit lidem kráčet k Bohu. Praxe vyžaduje mnohem víc, ale to nakonec zjistí každý člověk, který vyjde ze školy. Nutné je další vzdělávání. A hlavně je nezbytné modlit se! Bez modlitby by to nešlo.\nLetos budu vyučovat náboženství, jak je to v naší farnosti už zavedené, děti od druhé třídy po devátou, v úterý, středu a ve čtvrtek, a pak ještě budeme společně “Rozmlouvat o víře” s mládeží. Učil jsem jako jáhen už loni v Řevnicích, skoro 9 hodin, po různých školách. Tak budu rád pokračovat učit se učit... Pak jsou tu přípravy: ke křtu dětí, k manželství, přípravy katechumenů...\nCo třeba sportování - nepodpoříte farní fotbalisty?\nŠkoda, mám kolena trochu “vyskakovací”, tak na ty rychlé sporty moc nejsem. Ale myslím, že tyhle aktivity snad nestojí na knězi. Slyšel jsem, že tam nechodí jenom mládež, ale scházejí se tam i otcové, víc generací. Tak tradice snad bude pokračovat dál.\nVždycky pro mě bylo tak trochu tajemství, jaký je běžný den kněze? Pravidelně se modlíte breviář... Kolik to zabere času?\nSpoustu času !? - no to záleží na tom, jak se kdo rychle modlí… Čtyřikrát za den, s modlitbou před spaním můžeme počítat pětkrát. Jsou kněží, kteří se pravidelně modlí i v ty doporučené hodiny, v 9, 12, 15 hodin... Dále rozjímání, osobní modlitba, četba Písma… základ je podobný jako u každého jiného křesťana.\nPokud se dodržují ty časy, pro které je modlitba určená, má to nesmírný význam. To sám vidím už po roce, kdy mám tuto „povinnost“. Modlitba dokáže člověka nést, není to rutina, není to čtení stejné knížky dokola. Je to setkání s někým, koho mám rád. Učím se skrze Žalmy mluvit, naslouchat, no a poslouchat… Když se člověk setká s někým, koho má rád, přece z toho setkání odchází potom úplně jiný, změní se, no, a po setkání s Bohem při modlitbě je to podobně.\nVýznam Breviáře objevuji čím dál víc, napomáhá sestupovat do hloubky, šířky… víry. Poněvadž pomáhá udržovat řád, člověk si musí chtít vyšetřit - darovat na Boha - modlitbu čas, a taky ta modlitba čas posvěcuje. Z breviáře mám velkou radost...\nJaké knížky čtete a které máte oblíbené?\nPřiznám se, že v poslední době si vybírám tituly jenom z filozofie a teologie nebo poezii. Velice blízký je mi filozof Miguel de Unamuno, Španěl. Velice rád jsem četl Rabíndranátha Thákura, spíš eseje, básničky... (On sice není křesťan..., ale to snad není na překážku. Ale Unamuno je zas katolický filosof - žil ve Španělsku v první polovině 20. století.) A pak čtu takové spisovatele jako Bernanos, francouzskou literaturu z přelomu 19. a 20. století... Mám totiž velice rád slovo “povzbuzení”. To slovo má pro mě velký obsah, je pro mě takovým základním slovem v křesťanské zvěsti. Odkud přijde povzbuzení, když ne od Hospodina? Všechno ostatní je spíš dočasná útěcha, byť potřebná pro člověka. Povzbuzení se nám může dostat jenom z víry v Krista. Samozřejmě různými cestami, Bůh působí různými cestami, jako třeba přes nekřesťana Thákura, nebo přes katolíka, jakým je Miguel de Unamuno.\nByl jsem se podívat do naší farní knihovny, je tam opravdu hodně titulů, viděl jsem tam i nové věci. Tak myslím, že je o naši knihovnu velice dobře postaráno. Říká se, že naše farní knihovna je velice hezká. Tak myslím, že se tam ještě podívám.\nMilý otče, já Vám děkuji za tohle závěrečné „povzbuzení“, a ať se Vám ve Strašnicích líbí!\n22.6.2005 se opět konala naše tradiční farní dětská pouť do kostela Panny Marie Vítězné za Pražským Jezulátkem. Sraz byl před jedním z kostelů – naším a malostranským. Sešlo se asi 8 dospělých, které doprovázelo 11 dětí. Uvnitř kostela nás přivítal veselý otec karmelitán, který nás odvedl po točitém schodišti na půdu. To bylo ještě v pohodě. Půda má krovy stále původní, staré 400 let. Asi metr nad podlahou jsme opatrně postupovali po chodníčku z prken, okolo zamřížovaného kulatého otvoru, kterým jsme mohli nahlédnout do kostela. Prý slouží ke spouštění kadidelnice. Vrátili jsme se do místnosti, která slouží ke skladování typicky půdních věcí, jako je veliký Betlém v životní velikosti a jiné přikryté věci. Potom to přišlo. Vydali jsme se po velmi, opravdu velmi prudkých, asi tak půl metru širokých dřevěných schodech do věže ke zvonům. Visely tam tři zvony. Ten prostřední byl největší a nejstarší. Pocházel ze 16. století. Otec nás vybídl, abychom si cinkli. Když se jeden z nás zvonu dotknul a všichni jsme málem ohluchli, bylo to poučení a ostatní zvon pak už jen šimrali. Z oken věže, na která se lezlo po žebříčcích, byl opravdu nádherný pohled na Prahu. Pak nastala ta nejnáročnější část celé pouti a myslím, že z náboženského hlediska ta nejlepší. Sestup po schodech trval dlouho, protože schody byly fakt prudké a naši rodiče vysílali k nebi celou tu dobu vroucí prosby, abychom to všichni přežili a neskončili na hromadě dole, v lepším případě na zádech otce karmelitána. A můžu Vám s radostí oznámit, že modlitby byly vyslyšeny a všichni jsme nakonec stanuli před Jezulátkem, kde jsme se společně i sami pomodlili a za doprovodu kytary i zazpívali. Většina z nás se po odchodu z kostela šla občerstvit do nedaleké cukrárny za velkého nadšení nás dětí. Už se moc těšíme na příští rok, to máme slíbeny malostranské katakomby pod kostelem!\nVEPORSKÉ VRCHY – Čierny Balog 31. 7. - 9. 8. 05\nNoc a den 1., 31.7.-1.8.05\nYes. Od samého počátku nám přálo štěstí. Jan hned za hranicemi usnul s pasem v ruce a tím dal sám sobě příležitost vyzkoušet si, jak se cítíme my, oběti jeho fórků. Jakmile se pasu zmocnil Zdeněk, dostal se pas do oběhu a Jan po probuzení už jen bezmocně převracel lavice ve vlaku ve snaze jej najít. Následně jsme mu rozmluvili a pro jistotu ještě znemožnili ohlásit ztrátu na policii. Vznikly dohady jak dlouho si pas u sebe necháme, ale když už Janovi jako cizinci bez pasu ani neprodali lístky na vlak a původně jen Janův problém s pasem se začal týkat celku, podstrčili jsme mu pas do breviáře. Jeho nález pak ještě Vojtěch P. okomentoval slovy: „Vidíš Jane, to je ta síla modlitby.“\nPo příjezdu do Balogu a ubytování se na místní faře jsme přes vyčerpání z cesty ještě radikálně vyrazili do skanzenu.\nToho večera se na faře ucpaly oba záchody. Jeden se ani po úmorné snaze zprovoznit nepodařilo, a tak jsme mohli mluvit i velkém štěstí, že nám zbylo alespoň jedno sociální zařízení.\nMši svatou jsme každovečerně slavili v místním kostele, jež nám byl kdykoli s velkou ochotou otevřen.\nDnešní výlet měl opravdu zoufalý průběh. Šli jsme se podívat na vodopády a nejen, že jsme žádné nenašli, ale ještě jsme skoro umřeli žízní. Jediné, co jsme našli, byl jakýsi rybník a několik vyschlých, nepoužitelných nebo neexistujících pramenů. Zato jsme bez problémů dobyli vyprahlou planinu Zakluky. Když jsme pak po 35 km narazili na vodu, někteří jedinci (Vojtěch se Zdeňkem) z toho byli natolik rozradostněni, že zlili nejen sebe, ale i každého, kdo se jim zrovna jevil jako vhodný terč.\nVečer jsme vařili krupicovou kaši, ale vzhledem k tomu, že tou dobou jsme ještě neměli zakoupena potravinářská barviva, ušla nám nejlepší příležitost k jejich použití. Náhradní plán byl vymyšlen a zrealizován o několik dní později.\nDen třetí, čili kritický. Výprava byla tedy odpočinková. Odjeli jsme autobusem do Bystré a navštívili tamní jeskyně. Po 45 minutách v sedmistupňové jeskynní zimě jsme s úlevou přivítali venkovní vedro, které však po 10 minutách začalo být opět na obtíž. Po cestě do Hronce jsme jako zkušený turisti tradičně zabloudili. Když jsme pak dorazili do cíle, už na nás čekal vláček věhlasné Čiernohronské železnice. Jan nás posadil do zadního vagónu, abychom v zatáčce viděli celou soupravu a my byli rádi, že už nemusíme jít dál (o to víc, že právě začínalo pršet). Spokojeně jsme dorazili do Balogu, oslavili mši svatou, navečeřeli se a šli spát.\nNa dnešek byl v plánu Dobročský prales. Vzhledem k počasí byl vzápětí přejmenován na Deštný. Padlé stromy jsme přelézali tak energicky, až z toho několik lidí dostalo chuť na řízek. Slovo „Řízek“ pak skandovali celou cestu až k pseudo-autobusové zastávce, kde se zase ujala píseň „Proč ta sova..“ Přes veškeré pochybnosti autobus přijel.\nTé noci bylo konečně využito červené potravinářské barvivo. Bylo nastraženo do sprchové hlavice na osobu, která jako jediná se sprchovala ráno. Jenom bohužel nikdo nemohl vidět reakci oběti. Avšak i po této události vykazovala koupelna vysokou návštěvnost. Někteří se sprchovali tak často, až se jim podařilo překonat svůj osobní rekord.\nToho rána jsem se velmi neprozřetelně vydala s Janem na nákup. Na sobotu jsme plánovali celodenní radikální výlet na Klenovský Vepor, a tak bylo potřeba nakoupit na dva dny. Jako při každý větší akci se některý věci vyvíjely nekontrolovaně. Nákup na dva dny pro dvacet lidí, to je docela dost věcí, v obchodě jsme tudíž strávili asi hodinu, ale měli jsme všechno. Horší to bylo s odnosem. Člověk by nevěřil, jak zdánlivě jednoduchý úkol může dostat složitý průběh, ale zkuste si nést třicet vajec, dvacet jogurtů a u toho se snažte pít z kelímku mléko. Nesplnitelnost úkolu se nedá posoudit ani když na to člověk kouká, poněvadž ani Jan, přestože to celé viděl, nevěřil vlastním očím. Kdo to nezažije, nepochopí.\nTragičnost tohoto rána nás provázela celý den, lilo jak z konve, a tak jsme místo do Nízkých Tater jeli vyšplhat se na Fabovu Holu, nejvyšší vrch v okolí. Těsně pod vrcholem už jsme toho měli dost, počasí bylo stále horší, a tak Jan zavelel čelem vzad, a protože za hodinu měl jet vlak, jali jsme se seběhnout kopec, do kterého jsme se tak pracně hodinu a půl drápali. Marnost nad marnost.\nTen večer nás čekalo překvapení – když jsme se vrátili, zjistili jsme, že nám naši hostitelé zatopili v kamnech a uvařili polévku. S takovou pohostinností jsme se na žádném z našich výletů dosud nesetkali.\nNa dnešním, stěžejním výletě celé výpravy, v den Proměnění Páně na hoře, nám počasí umožnilo příjemné putování a především slavení mše svaté nahoře na hoře Klenovský Vepor. Byla to nádhera. Výlet, přes varování průvodce, že je náročný především pro svou dlžku, uběhl celkem rychle, především těm, kteří byli zcela pohlceni svou debatou o teorii relativity. Po cestě jsme sbírali houby a užívali si konečně trochu lepšího počasí. Přesto jsme byli rádi, když jsme dorazili do Dobroče a odhlasovali si, že odtud už pojedeme autobusem, do Balogu hrát Městečko Palermo.\nRáno jsme pro jistotu za doprovodu Zuzky P. nakoupili pár dárků pro naše hostitele a dopoledne jsme se všichni s místními zúčastnili slavení mše svaté. Potom jsme se vydali za doprovodu zdejšího pana faráře a jeho farní mládeže podívat se na jeden z nejpřísnějších poustevnických řádů. Poustevníci žili na soukromé louce každý ve svém domečku, kde kromě Písma a dřeva na topení neměli zhola nic. Dozvěděli jsme se, že spolu takřka vůbec nekomunikují, nejedí nic, co není přírodního původu, na louce mají jednu studánku, vůbec odsud nevycházejí…\nPo výletě se mužská část výpravy utkala s domácími ve fotbale. Vyčerpání z celého týdne a možná i ujištění místních, že poskládali nejslabší mužstvo, jaké mohli, pravděpodobně způsobilo, že naši prohráli podle svých slov v jinak celkem vyrovnaném zápase 11:2.\nJako každý poslední večer na akci jsme měli táborák. Ačkoli počet uzenin určoval opět Jan s přesností sobě vlastní, k našemu údivu jich zbylo méně než obvykle. U táboráku se s námi sešlo i pár našich slovenských bratří, a tak jsme se vzájemně obohacovali repertoárem svých písní. Jenom je otázka, zda lze slovenského bratra obohatit Písní proti trudomyslnosti.\nDen poslední, den odjezdu. Vstali jsme časně, abychom stihli uvést naše obydlí do původního stavu. Vzájemná spolupráce nás doslova stmelila.\nAsi v jednu hodinu jsme opustili Čierny Balog a odjeli do Banskej Bystrice. Muzeum SNP bylo bohužel zavřeno, a tak jsme dostali krátký rozchod. S přestupem ve Vrútkách jsme pak šťastně dojeli až do Prahy.\n…co vám mám povídat: bylo tam čtyřiačtyřicet dětí – to si pravděpodobně sami umíte (nebo spíš neumíte – tak jako jsem ani já neuměl) představit. S Janem jsme už absolvovali (v přibližně stejném složení „vedoucích“) dva tábory. Ale až tady jsme si mnozí uvědomili význam slova „megalomanie“. K těm čtyřiačtyřiceti dětem nás jelo osm dospělých a všichni jsme se pořádně zapotili (k večeru už ani kolikrát nebylo co potit). Nedá mi to nemluvit trochu jmenovitě a nesmeknout klobouk před výkony kuchařek Lídy a Marie. Sloveso „zastavit se“ je cizí také Honzovi Čermákovi a, jak už za ty tři roky asi všichni víte, Janovi (ten v sobě ovšem má nikdy se nevybíjející baterky, takže patří spíše do kategorie strojů).\nA jakže vlastně tábor vypadal? Bydleli jsme na velké faře s malou kuchyní ve velké vesnici (Dřevohostice) poblíž malého města (Přerov). Byly tam velké i malé děti. V malém časovém úseku (osm dní) jsme stihli velmi mnoho věcí. Všude byl velký hluk (čtyřiačtyřicet dětí) a málo schopnosti ho ztišit (osm „vedoucích“). I na (relativně) malých úsecích výletních tras jsme nacházeli velké množství hub. Měli jsme málo spánku a velkou noční hru (na strašidelném dřevohostickém zámku). A ještě bych mohl v tomto duchu pokračovat, avšak tuším, že trochu více konkrétnosti vám asi nebude vadit. Nuže:\nNa každém dětském táboře se musí hrát spousta her a ani tento nebyl výjimkou. Aby byly všechny hry nějak propojené, měl celý tábor jedno téma – „Putování s přáteli za přáteli“. „S přáteli“ znamená po družstvech („společenstvech“) a přátelé, za nimiž se šlo, jsou svatí v nebi. Symbolika je jasná: všichni jdeme společně do nebe, kde na nás už mnozí čekají. Každé společenstvo si z řad českých světců vybralo jednoho svého patrona. Denně se hrála jedna „putovní hra“, za níž dostala společenstva určitý počet bodů (podle toho, na kterém místě které společenstvo skončilo). Tím si měla zajistit co nejlepší výchozí pozici do „závěrečné putovní hry“ (bojovky), kde bylo množství získaných bodů zohledněno. Tato hra určila konečné pořadí společenstev.\nNa programu však bylo ještě mnoho jiných věcí: například snídaně, obědy a večeře, nějaké to mytí se a spaní, dušestrava (to Jan dětem vyprávěl každý večer o jednom z patronů společenstev) a také několik velmi pěkných výletů – do Kroměříže, Hostýnských vrchů a na Hostýn. Nedělní výlet do blízkého okolí vesnice byl jako loni spojen se „stavbou“ kostela na mši. Děti si daly záležet. Prý vypadal moc hezky – stěny z větví, oltář z kamene, dokonce kropenka z borové kůry a samozřejmě obrázky. Já jsem ho bohužel neviděl, protože mě postihla krátkodobá virová nákaza, která si již předtím vybrala několik obětí v řadách dětí, takže jsem raději zůstal na faře. Nejednalo se o nic vážného – druhý den už bylo člověku dobře.\nNo, a tak se nějak přihnalo pondělí 29. 8. a s ním závěrečná putovní hra. Na ní je nejzajímavější to, že její příprava trvá několik hodin, kdežto děti ji projdou za třicet minut. S tím se asi nic nenadělá – mládí musí vpřed. A to je na celé věci pozitivní, že těch mladých (dětí) je ještě celkem dost (po týdnu stráveném s nimi jich má člověk opravdu dost).\nAle abych nekončil pesimisticky – musím upřímně říct, že všechny děti byly skvělé a že všechno dobře dopadlo. (Přesto – nebo spíš právě proto – jsme si mohli v úterý 30. 8. večer na nádraží s Janem a ostatními oddychnout: „Uf!“)\nnevím jak vy, ale já jsem si letošní prázdniny bezvadně užila a už jsem se docela těšila na všechny své kamarády a kamarádky, které jsem celé prázdniny neviděla. Hlavně na vyprávění, co jsme kde kdo veselého´a zajímavého zažil.\nZe všeho nejdůležitější na tom všem je, že jsme se sešli zdraví a nikomu se nic zlého nestalo. Je potřeba děkovat Pánu Ježíši za jeho ochranu. Je stále s námi, všechno s námi se všemi prožívá, chrání nás a má nás moc rád.\nNáš Martin si poslední neděli před prázdninami zlomil palec na noze. Ke všemu mu paní doktorka na chirurgii dala nechodící sádru a předepsala berle. Žádný skautský tábor, žádní kamarádi, na nekonečné tři týdny mu zbyla jen postel, jen tolik milovaná televize a jen jeho oblíbený počítač. Po celý školní rok si pro ně hledal volnou chviličku, já jsem ho honila, aby dělal něco užitečnějšího – to jistě z domova znáte – a teď najednou prázdniny s počítačem a televizí, které mu nikdo nezakazuje!\nAsi už tušíte, co se stalo. Se zlomeným palcem si Martin tak užíval, že už ho i jeho nejmilejší zábava omrzela. Nabažil se počítačových her a všech možných i nemožných filmů, že nakonec všechno vypnul a raději si četl a těšil se, až bude zase běhat. Ferda kňučel, že chce mít také zlomenou nohu, aby mohl hrát na počítači a nemusel jet na tábor, Martin zase hučel, že na tábor chce. Co tomu, děti, říkáte? U nás to je někdy jako v Kocourkově!\nVšechno nakonec dobře dopadlo, Martinovi se noha díky počítačovému klidovému režimu uzdravila, Ferdovi se moc líbilo na táboře, já jsem si v klidu uklidila byt, když jsem byla s Martinem doma. Společně jsme si pak na kolech a na táboře výborně užili zbytek prázdnin.\nKaždý chceme něco jiného, ale když budeme vděční za všechno, co nám Pán Ježíš postaví do cesty, najdeme radost i ve zdánlivých trampotách. Je to tím, že On pro nás chce to nejlepší - aby z nás vyrostli správní kluci a holky, správní křesťané. Není to ničím jiným než tím, že nás má moc rád!\nA jak je to teď i s námi?\nOtec Jan, náš skvělý kamarád, odchází studovat do Říma. Bude nám všem moc chybět. Nezapomeneme na Riskuj, táborové putování, budíčky, ale hlavně na jeho nedělní pohádky. Abychom nezůstali sami, jako ovce bez pastýře, poslal nám Pán nového pana kaplana, otce Petera. Od mnohých z vás jsem už slyšela, že je super. A je dobře, že přišel právě k nám do Strašnic a stane se naším dalším skvělým kamarádem. Bohu díky!\nSetkávání maminek je jako obvykle vždy v úterý od 16 do 17 hod. v hovorně na faře. Totéž je od září i v pondělí ve stejnou dobu v hovorně. Scházejí se maminky s malými dětmi a jsou rovněž zváni všichni, kdo si chtějí společně popovídat, pomodlit se, blíže se seznámit nebo jen tak pobýt v milé společnosti.\nv sobotu 15. října jdeme opět pouštět draky. Vloni jsme si našli louku, na které nám všem draci bezvadně létali. Sejdeme se ve 14 hodin na parkovišti nad Hostivařskou přehradou (nad hrází). Vpravo za malým lesíkem je naše velká dračí louka.\nJako každoročně se na svátek svatého Martina, 11. listopadu, letos v pátek, pořádá na Vyšehradě lampionový průvod. Od 16 hodin je v rotundě sv. Martina mše svatá, po ní se průvodem podél hradeb dojde ke kostelu sv. Petra a Pavla. Tam za dětmi přijíždí svatý Martin na bílém koni.\nV předvečer svátku svatého Mikuláše, 5. prosince od 17 hodin, letos v pondělí, bude ve farním sále Mikulášská nadílka. Podrobnosti budou včas vyvěšeny na nástěnce.\nDěti, doufám, že si z nabízených akcí vyberete a že si to společně pěkně užijeme\nCo se můžeme naučit v příběhu o Arše Noemově:\n- za prvé: je dobré NEZMEŠKAT LOĎ\n- za druhé: připomínat si, že všichni jsme na jedné lodi\n- za třetí: plánovat dopředu, když Noe stavěl Archu, nepršelo\n- za čtvrté: udržet se fit, až vám bude 600 let, někdo vás může požádat, abyste udělali něco opravdu velikého!\n- za páté: neposlouchejte kritiky, prostě pokračujte v práci, která se musí udělat\n- za šesté: postavte svou budoucnost na VYSOKÉM základu\n- za sedmé: z bezpečnostních důvodů cestujte v párech\n- za osmé: rychlost není vždy výhodou. Šneci byli na palubě s gepardy\n- za deváté: když jste ve stresu, chvíli se plavte\n- za desáté: pamatujte, že Archu stavěli amatéři, Titanic profesionálové!\nPoučení: bouřka a vlny nevadí, když jste s Bohem, vždycky na vás čeká DUHA!\nMiluji Tě, Bože můj, a toužím Tě stále více milovati, neboť tys sladší nad každý med, výživnější nad každé mléko a jasnější nad každé světlo. Proto jsi mi milejší nad všechno zlato, stříbro a drahé kamení. Neboť se mi nelíbilo, cokoliv jsem na světě činil proti tvé sladkosti a okrase tvého domu, který jsem miloval.\nÓ ohni, který ustavičně hoříš a nikdy nezhasneš! Ó lásko, která stále žhneš a nikdy nevystydneš, zapal mne, zapal, prosím, mne celého, abych jen tebe celý miloval. Neboť ten tě miluje málo, kdo miluje něco kromě tebe a nemiluje toho pro tebe.\nKéž tě miluji, Pane, neboť tys mne miloval dříve než já. A kde mám vzíti slova, abych vyložil znamení tvé převeliké lásky ke mně, pro nesčíslná dobrodiní tvá, jimiž jsi mne odchoval od počátku?\nSv. Augustin: Rozhovory duše s Bohem


Bramborové halušky recepty, které budete milovat. Vyberte si ze stovek receptů na Bramborové halušky, které se vám budou snadno a rychle vařit. Připravte si ingredience a můžete se pustit do vaření Bramborové halušky. Užijte si objevování nových porkrmů a jídel z nejlepších Bramborové halušky receptů z čech i ze světa. Dobrou chuť!\nTěsto dáme do sítka na halušky a propasírujeme do vařící vody (nebo těsto dáme na prkénko a do vařící ... dělá se to z uvařených brambor nebo ze syrových ?\nRecept Bramborové halušky - halušky · Recept Bramborové halušky - tuhé těsto · Recept Bramborové halušky - šup šup do vody · Recept Bramborové halušky ...\nRecept na bramborové halušky se sýrem cottage a slaninovými škvarečky. Vareni.cz - recepty, tipy a články o vaření.\nBrambory oškrábeme a na jemném struhadle nastrouháme. Osolíme a zaděláme s moukou do těsta. Hodně záleží na vodnatosti brambor, mouku přidáváme ...\nBramborové halušky s máslem a tvarohem recept bramborové ...\nTento jednoduchý top recept na bramborové halušky s máslem a tvarohem určite stojí za vyzkoušení. Můžete si vybrat i z dalších v kategorii bramborové pokrmy.\nPodobné recepty jako Bramborové halušky s máslem a tvarohem bramborové ...\nPět středních brambor nastrouháme, přidáme vejce, sůl, hladkou mouku a vymícháme středně tuhé těsto.Toto těsto vkládáme po lžičkách do vařicí vody.\n20. březen 2012 900 g brambor: 300-350 g bezlepkové mouky (použila jsem Jizerku): sůl ... od tejaji (http://www.toprecepty.cz/recept/1694-halusky-s-kys.\nosmažíme uzené maso s cibulí · těsto na halušky · dáme do haluškového síta .... Nebudu se patlat s haluškama z brambor, když to trvá několikanásobně dýl a ...\nKrkonošský sejkory (na plotně)-po bozkovsku "halušky", nebo v troubě jako ... 1 kg syrových oškrábaných brambor: 200 g krupice: 8-10 stroužků česneku: hodně ...\nZařazení: Pokrmy, Z brambor ... Do vroucí osolené vody hážeme halušky přes speciální cedník (nebo přes ... Halušky promícháme se zelím a podáváme.\nHalušky s brynzou recept bramborové pokrmy\nTento jednoduchý top recept na halušky s brynzou určite stojí za vyzkoušení. Můžete si vybrat i z dalších v kategorii bramborové pokrmy. Postup je jednoduchý : ...\nPodobné recepty jako Halušky s brynzou bramborové pokrmy\nHalušky připravíme smícháním hrubé mouky, vajíčka, vody nebo mléka a soli. ... Kromě halušek bramborových jsou i halušky = noky, které jsou těstovinové.\nKdo halušky dělá, ví, jak to má být husté-jinak asi trochu hustější, než těstíčko na kapání. Přes haluškovač naházíme halušky do ... Zelí smícháme s haluškami a polijeme směsí ze slaniny, cibule a klobásy. .... Bramborové halušky s houbami ...\n750 g brambor: 250 g polohrubé mouky: sůl: kousek másla: 400 g listového ... Halušky scedíme ihned, jakmile vyplavou na hladinu a promícháme se lžící másla.\nBabiččiny halušky se zelím recept bramborové pokrmy\nTento jednoduchý top recept na babiččiny halušky se zelím určite stojí za vyzkoušení. Můžete si vybrat i z dalších v kategorii bramborové pokrmy. Postup je ...\nPodobné recepty jako Babiččiny halušky se zelím bramborové pokrmy\nPravé slovenské halušky recept bramborové pokrmy\nTento jednoduchý top recept na pravé slovenské halušky určite stojí za vyzkoušení. Můžete si vybrat i z dalších v kategorii bramborové pokrmy. Postup je ...\nPodobné recepty jako Pravé slovenské halušky bramborové pokrmy\nHalušky se zelím recept bramborové pokrmy\nTento jednoduchý top recept na halušky se zelím určite stojí za vyzkoušení. Můžete si vybrat i z dalších v kategorii bramborové pokrmy. Postup je jednoduchý : ...\nPodobné recepty jako Halušky se zelím bramborové pokrmy\nTématické fráze: halušky se zelím halušky se zelím a uzeným video recepty na halušky ze zelím a uzeným bramborove halusky halušky se zelím a uzeným bramborové halušky video bramborové halušky se zelím a uzeným masem halušky se zelím a uzeninou bramborové halušky recept bramborák s uzeným a zelím bra\nŠla jsem se podívat do jedné své kuchařky - Kuchařka naší vesnice z roku 1965 a jsou tam Brynzové halušky bramborové, Brynzové halušky ( moučné) a Smažené oštěpkové halušky (nočky). U nás máme například knedlíky šup do vody a to jsou vlastně taky noky nebo třeba halušky a v každé rodině je dělali tr\nBramborové halušky s brynzou podle herečky Květy Fialové Hodnoceno: 0x. 4 porce do 30 minut Autor: Prostonárodní kuchařka Květy Fialové Halušky s brynzou podle Květy Fialové . Oblíbená herečka Květa Fialová má rodinné kořeny na Slovensku a právě tento recept pochází z kuchařského zápisníku její mami\nDomácí bramborové halušky recept\nPostup přípravy receptu. Brambory nastrouháme a smícháme s vejcem a moukou v hustší těsto, které protlačíme přes síto na halušky do vroucí vody osolené hrubozrnnou solí (aspoň 1 vrchovatá lžíce) a vaříme cca 5 minut poté, co vyplavou na povrch.\nPodobné recepty jako Domácí bramborové halušky\nBramborové halušky s houbami . Celerové halušky se slaninou . Brynzové halušky II . Halušky s brynzou pro Dášenku . Halušky se smetanou a sýrem . Halušky s kysaným zelím . Uzené nočky (halušky) Tématické fráze: halušky halušky recept halušky z mouky rychlé halušky recept na halušky z mouky recept na\nTématické fráze: halušky halušky originál recept halušky těsto bryndzové halušky halušky s brynzou těsto na halušky halušky recept halušky s brynzou recept bryndzové halušky-slovenský recept recept halušky brinzove halusky bramborové halušky s brynzou halušky z syrových brambor bryndzové halušky rec\nBramborové halušky s balkánským sýrem, anglickou slaninou a cibulkou . Halusky s tavenym syrem (vynikajici) Špecle (halušky nebo střapačky) se zelím a škvarky . Halušky s cibulkou a salámem . Mrkvové halušky s brynzou . Plněné brambory s dvěma druhy sýrů a zakysanou smetanou . Česnekové "halušky" s\nZapékané brambušky. Vareni.cz - recepty, tipy a články o vaření.\nSlovenské halušky bez brynzy recept\nSlovenské halušky, když nelze sehnat bryndzu. Vypadá to možná složitě, ale určitě se jídlo povede hned napoprvé. Vareni.cz - recepty, tipy a články o vaření.\nPodobné recepty jako Slovenské halušky bez brynzy\nBramborové halušky se zelím a uzeným bůčkem . Bramborové lokše s kysaným zelím a mákem . Zapékané brambory se zelím a uzeným masem . Grenadýr se zelím . Strapačky se zelím . Bramborové placičky s kysaným zelím pečené v troubě . Plněné bramborové knedlíky uzeným masem, zelí . Bramborové placky se zel\nBramborové důlky - zapečené se sýrem, slaninou a žampionkama . Křupavé bramborové placky se strouhanou parenicou a slaninou . Bramborové šišky po selsku . Bramborové šišky 2 . Bramborové halušky s balkánským sýrem, anglickou slaninou a cibulkou . Šťouchané brambory s anglickou slaninou . Tématické f\nTématické fráze: halušky brynzové halušky halušky bez brambor vynikající halušky z vařených brambor bryndzové halušky recept brynzové halušky z vařených brambor recepty halusky halušky z nových brambor bramborové halušky halusky recept halušky z varenych brambor recept na halusky recepty na halusky\nDrobné bramborové halušky s dokřupava vypečenou slaninou a výrazným sýrem jsou zárukou blaha, ať jste kdekoliv. Na Slovensku používají ovčí brynzu, na Olomoucku tvarůžky.\nPodobné recepty jako Tvarůžkové halušky s chalupářskou slaninou\n* halušky jsou hotové (pokud plavou), tak je scedíme 8 * do hotových halušek přimícháme brynzu a slaninu (ideální je rozdělit brynzu a slaninu na 2 části - jednu dát pod halušky a druhou na halušky)


Koaliční kompromis není pro Šincla závazný - Broker Trust\nBroker Trust Blog → Poradenství, Rizika 13. 5. 2016\nO nekonečném příběhu regulace provizí za životní pojištění Vás pravidelně informujeme na našem blogu. V tomto týdnu pokračovali poslanci v projednávání novely zákona o pojišťovacích zprostředkovatelích před druhým čtením na zasedání rozpočtového výboru. Ukázalo se, že vládní koaliční kompromis není pro poslance Ladislava Šincla z ČSSD závazný. Prostřednictvím pozměňovacím návrhu chtěl opět zavést strop provizí na 150 % ročního pojistného. Šlo tedy o stejný...


Klasika v podání českých špičkových interpretů v Kennedy Center | Velvyslanectví České republiky ve Washingtonu\nÚvod > Veřejná diplomacie,... > Novinky > Klasika v podání českých...\nKlasika v podání českých špičkových interpretů v Kennedy Center\n17.11.2017 / 17:30 | Aktualizováno: 18.12.2017 / 19:34\nHouslistka České filharmonie Markéta Vokáčová v doprovodu klavíristy Stanislava Gallina se představili na pódiu tzv. Millenium stage v prestižním Kennedy Center ve Washingtonu 9. listopadu 2017.\nHodinový koncert nazvaný Klasické vzpomínky se skládal z Mozartovy Sonáty E moll pro klavír a housle, Smetanovy Z domoviny a Franckovy Sonáty v A dur. 200 míst bylo zcela zaplněno, živý přenos koncertu sledovalo na facebookovém profilu Kennedyho centra téměř 4 tisíce diváků.\nMarkéta Vokáčová (ročník 1988) je absolventkou pražské konzervatoře a HAMU. Od roku 2009 byla členkou Symfonického orchestru Českého rozhlasu a od roku 2014 hraje s Českou filharmonií. Jako sólistka vystupuje s předními českými orchestry. Věnuje se také komorní hudbě, v roce 2011 založila Kalliope Trio, se kterým sklízí úspěchy doma i na zahraničních soutěžích.\nStanislav Gallin absolvoval nejprve petrohradskou konzervatoř, pak přesídlil do ČR, kde v roce 2007 úspěšně absolvoval hru na klavír na HAMU. V roce 2012 v Bratislavě dokončil doktorské studium. Jako sólista hrál s předními ruskými i českými orchestry. Je aktivním komorním hráčem, tvoří součást velmi oceňovaného Orbis tria. Působí také jako pedagog na HAMU.\nZáznam koncertu lze zhlédnout na facebooku, youtube a webových stránkách Kennedyho centra.


Nový restaurační koncept otevřel své dveře v hotelu Ibis na Smíchově | Prosperita Fresh Time\nNový restaurační koncept otevřel své dveře v hotelu Ibis na Smíchově\nVytvořit z hotelové restaurace místo, kam si i lidé „z ulice“ rádi zajdou na oběd, či po práci probrat novinky s kolegy nebo přáteli. Přesně taková je hlavní myšlenka nového restauračního konceptu restaurace ibis Kitchen – i-Burger. Nabídka sedmi výborných burgerů z lokálních surovin za přijatelné ceny, křupavé hranolky z českých brambor či domácí limonády, které by směle mohly konkurovat těm od babičky. Toto všechno, ruku v ruce s příjemným prostředím a snadnou dostupností MHD, činí i-Burger místem, kam se lidé rádi vrací posedět nad skvělým jídlem.\n„The ultimate taste of simplicity neboli „dokonalá chuť jednoduchosti – pod tímto sloganem představujeme restaurační koncept i-Burger. V mottu je shrnuto vše – rychlý servis, jedinečná kvalita a chuť lokálních surovin, jednoduchý a komfortní interiér i takový ten pocit pohody, kterou pobyt v naší restauraci navozuje,“ vysvětluje Michal Tomeš, generální manažer hotelu ibis Praha Malá Strana a dodává: „Rádi bychom změnili vnímání naší F & B nabídky na více moderní a živou, věříme, že nám k tomu restaurační koncept i-Burger pomůže a lidé se k nám na burgery budou rádi vracet.“\nV menu, které v současné době zahrnuje 7 lahodných burgerů, si vyberou všichni milovníci této původem německé dobroty, kterou proslavila až Amerika. Za zmínku stojí například lokální varianta i-BOHEMIAN s grilovanou pražskou šunkou, bramborovou plackou, grilovanou cibulkou, hořčicí a jablky s křenem, či varianta pro i-BACON CHEESE, kde se kromě hovězího masa skrývá také dvojitý čedar a dvojitá slanina, salát, rajče, cibule, nakládaná okurka a domácí BBQ omáčka.\nZa vynikající chuť jídla může nejen um kuchařů, ale také kvalitní, české suroviny, maso od řezníka z českých chovů, žemle jsou vy ráběné přímo na zakázku od místního pekaře a lahodná barbecue omáčka je rovněž domácí – vyrábějí ji sami kuchaři hotelu. Hosté by si rozhodně neměli nechat ujít také lahodné domácí limonády – například citrónovou s medem nebo malinovou, které chutnají lépe než od babičky. A při vysoké kvalitě surovin jsou adekvátní i ceny.


Hlavní strana > Destinace > Evropa > Bulharsko\nVýchodní pobřeží Černého moře›\nPojeďte s námi do Bulharska. Čekají na vás písečné pláže u Černého moře i vysoká pohoří, která můžete zdolávat na kole či pěšky. Středomořské klima na bulharském pobřeží je pro vaši dovolenou ideální.\nBulharsko je země ve východní části Balkánského poloostrova, kde ho obklopuje pět zemí. Na jihovýchodě má 240 km dlouhou hranici s Tureckem, na jihu 494 km s Řeckem, na západě 148 km s Makedoniía 318 km se Srbskem, na severu 608 km s Rumunskem. 470 km hranice s Rumunskem tvoří řeka Dunaj. Suchozemská hranice je dlouhá 1 808 km. Na východě má Bulharsko 354 km dlouhé pobřeží Černého moře. S rozlohou 110 994 km² je 11. největší zemí Evropské unie a tvoří 2,5 % jejího území. Je 1,4 × větší než Česká republika.\nVelká část povrchu Bulharska je hornatá. Centrální částí země se táhne ve směru ze západu na východ pohoří Stara planina. Jižně od hlavního města vystupuje masiv Vitoša měřící 2 290 m. n. m. Jihozápad země vyplňuje mohutný horský masiv s pohořími Rila, kde je také nejvyšší hora Bulharska a také Balkánského poloostrova Musala měřící 2 925 m. n. m., dále Pirin a plošně rozsáhlejší Rodopy. Pirin a Rodopy patří do starobylého rodopského horského systému. Zhruba prostředkem Bulharska se táhne od srbských hranic na západě po Černé moře na východě pohoří Stara planina (česky Staré hory), které patří do systému Balkanid.\nZájezdy destinace Bulharsko\nPIRIN GOLF & COUNTRY CLUB -...\nTHRACIAN CLIFFS GOLF & SPA...


Zajímavé články z médií | Milan Brabec\nZajímavé články z médií\nWho killed Shireen Abu Akleh, IDF soldiers or Palestinians? – comment\nKOMENTÁŘ: JAK SE ZEMAN MÝLIL V ČNB. Když už nyní nemůže komandovat vládu, rozhodl se Miloš Zeman, že bude řídit měnovou politiku. Bohužel na turecký způsob.\nHezká a chytrá, ale zase ne moc. Co musí v Česku splňovat žena prezidentka?\nCriticizing Israel has become an unbreakable fetish – opinion\nCelebrita Marek Hanč. Babišovi lidé se podíleli na zločinu, nesmí se na to zapomenout\nVolby do mediálních rad se změní. V září by podle novely zákona měli být všichni radní zvoleni znovu\nOd roku 1945 nikdo větší loď nepotopil. Zkáza křižníku Moskva se zapíše do historie\nOdpor Ukrajinců proti agresorovi mě utvrdil v tom, že se v roce 1938 Československo mělo bránit, říká Padevět\nMajetek Babiše vzrostl o desítky miliard, Česko přitom rekordně zadlužil\nSituace v Radě ČT je „nadmíru výtečná“. Její šéf Matocha dál brání zájmy Agrofertu\nNestoudné, šílený úlet. Ředitel Madety urážel malé zemědělce, jejich zástupce se ostře brání\nKterá země je podle Rusů další na řadě? Největší nenávist probouzí Polsko\nBabiš vyvolává nenávist vůči Ukrajincům. Konečně je jasné, kde bere témata pro svoji kampaň\nFIALA JE FRAJER. Pětikoaliční vláda slíbila, že obnoví tradici „havlovské“ zahraniční politiky. Premiérova cesta do ostřelovaného Kyjeva tento slib třikrát podtrhla\nAť už to skončí: Jak v Česku funguje dezinformační scéna za války Ruska proti Ukrajině\nRozluštěná politická šifra a úkol Evropy: vzepřít se imperiálnímu ruskému pohrdání člověkem\nŘeči Václava Klause o expanzi NATO na Východ jsou absurdní a neslušné\nKomentář: Promluvme si o vojně dřív, než o ní začnou mluvit nostalgici\nFull-fledged war with Russia will begin in a couple of years -Alexey Arestovich, Mar 18, 2019, Subs\nKomentář: Pohodlná teze, že se Putin zbláznil\nBlokovat kremelská média má smysl. V Pobaltí sledovanost ruské propagandy výrazně klesla\nPutin zřejmě pochopil, že mu jde o všechno, a zastírá katastrofu\nESEJ: POSTMESIÁŠSKÁ KOCOVINA. Válka na Ukrajině může být i počátkem velkého ruského střízlivění z představy o výjimečnosti vlastní kolektivní duše\nRozdíl mezi evropským a ruským konzervatismem je principiální. Jako nebe a dudy\nJak jsme se dozvěděli, co chce Rusko aneb Zasmějme se s Rusy hloupému Západu\nŠikana a diskriminace Litvy ze strany Číny musí skončit\nInternet v Česku slaví 30 let. Dnes ho používá 83 procent obyvatel\nUkrajinská hra Vladimira Putina odráží tradiční taktiku ruského imperialismu\nVESMÍR V DOBĚ ATOMOVÉ. Fúzní motory mají pohánět moderní „nesestřelitelné“ satelity, jádro se bude používat při letech na Mars i na měsíční základně.\nNA CESTĚ DO CHUDOBINCE. Diskuse o tom, jestli smíme, nebo nesmíme stavět jaderné elektrárny a spalovat zemní plyn, není o ničem jiném než o tom, jak rychle pošlapeme do chudobince.\nProč Babiš vrazil Schillerové kudlu do zad? Jde o peníze i nechtěnou pozornost\nČeský národ si svého Kalouska nezaslouží\nJako Parkanová. Generála sedm let stíhali, žalobce teď kauzu zastavil, neměl důkazy\nSchillerová se proměnila z údajně nestranické odbornice v ústřední postavu hnutí ANO\nJak Moskva zdůvodní, že druhým zemím mluví do života? Překroucenými historkami z historie\nKomentář: Kalousek se vrací. Rozhořčení není namístě\nKOUZLO STÁTNÍCH PIVOVARŮ. Budvar letos do státní kasy nic nezaplatí, stejně jako státní pivovary v Německu. Přesto se vyplatí státní pivovarnictví zachovat\nSettlements were never an obstacle to peace – opinion\nSynové Tokia. Hrabě Coudenhove-Kalergi a Tomio Okamura. Dva muži s podobným původem a velmi odlišným pohledem na Evropu\nV ZATÁČKÁCH SMRTI: LEVICE 2022. Jak vypadá budoucnost české levice? ČSSD i Pirátům jde o politické bytí, či nebytí.\nWhat Israelis know and Arabs must learn – opinion\nDLOUHÝ STÍN PRŮMĚRNÝCH GRÁZLŮ. Proč středně velké autokratické režimy působí navenek tak hrozivě a proč je to důvod k obavám\nAnti-Zionism, antisemitism does nothing to help Palestinians – opinion\nZEPTEJTE SE V ČÍNĚ. Nejlidnatější země světa hraje prim. Určí, jak to se světovým klimatem dopadne\nZBYTEČNÁ PÉČE O LEVICI. Pokud se politické kyvadlo vychýlí hodně doleva, čeká ho pak nevyhnutelně zhoupnutí hodně doprava, protože to zajišťuje dosažení nějaké dlouhodobější rovnováhy v zájmech různých skupin voličů\nZELENÝ BLITZKRIEG. Evropská legislativa přichází s obří porcí regulací. Důsledkem nevyhnutelně budou významná narušení trhu s vážnými dopady\n2030: ČESKO V ELEKTRO¬DEFICITU. Okolní země vsadily na slunce, vítr, jádro a stále ještě i na uhlí. Česko nevsadilo na nic a to ho dožene\nESEJ: NEJLÍNĚJŠÍ VLÁDA ZE VŠECH. Jestli něčím právě končící kabinet Andreje Babiše opravdu vynikal, pak to byla jeho naprostá neschopnost tvořit a prosazovat zákony.\nPřečetli jsme si: jak je to s „Polexitem“?\nBabiš káže kohoutkovou vodu, ale pije nejlepší víno z jižních svahů\nČECHY V POHYBU. Právě zveřejněná studie ukazuje, že ve třetím tisíciletí před naším letopočtem dorazily do Čech během pouhých několika set let tři velké migrační vlny a do našeho genofondu přibyla „stepní“ DNA.\nESEJ: VOLÁNÍ KLANU. Snaha importovat demokracii do Afghánistánu neměla šanci na úspěch. Klanově uspořádaná společnost a moderní stát nejdou dohromady\nAdvokát Toman: Vliv Babiše na justici je enormní. Kdyby se Čapí hnízdo týkalo někoho jiného, už je po všem\nESEJ: O PROVAZE V DOMĚ OBĚŠENCOVĚ. Hledá se politický sebevrah, který zavede podobná úsporná opatření jako kdysi Kalousek.\nAndrej Babiš ml. prý má mlčet a Kalousek se s ním nemá fotit. V marketingu ANO si jistě myslí totéž\nJSOU ŽENY LEPŠÍ NEŽ LIDÉ? Jak se stalo, že radikální feministé mohou mít pravdu pouze za předpokladu, že se zásadně mýlí\nOd triumfu k úpadku. Příběh Václava Klause očima Pavla Šafra\nPackalové na druhou. Stát zavalí žaloby. Pandemie bude mít pokračování ve smršti žalob a vyšetřování\nPROMOŘENO. Už nějaký čas si užíváme uvolňování poměrů, zákazy a příkazy padají sice pomalu, ale přece.\nKengir, Chruščov a vášeň. Jak láska zničila říši zla\nPutin fantazíruje o rozvoji poznání a seberealizaci. Lidé mu ale odcházejí do ciziny\nCo Miloš Zeman nedomyslel… Uplynulo 20 let od operace Spojenecká síla. Miloš Zeman se za schválení bombardování požádal srbského prezidenta o odpuštění. Ale za co se vlastně omlouvá?\nRagby je velmi fyzicky náročné, ne vždy dohrají všichni. Platí v něm ale také přísná pravidla. Rozhovor s prezidentem českobudějovického ragbyového klubu Jakubem Žídkem\nBabiš není žádný obránce národa před Rusy. Je to absurdní iluze a premiér má odejít\nKeira Bell: My Story.\nAs a teen, she transitioned to male but came to regret it.\nTurbo-venkovy. Kam směřují zapadlé oblasti našeho světa?\nNa krásném modrém Mekongu. Čínská hydroenergetická diplomacie na řece, jež živí půl Indočíny, je varováním pro všechny budoucí partnery Pekingu\nVýnosný tanec s Putinem. Rusko nepřestává lovit na Západě bývalé politiky a manažery\nV pandemii se ukázal problém – neumíme spolupracovat. Národ plný lidí, co se rozhodně nebudou podřizovat, narazil na situaci, kdy musí táhnout za jeden provaz\nŠlachta si spletl politiku s detektivkou. Jeho přísaha děsí dál\nAUSTRALSKÝ DEBAKL. Chvíli to vypadalo, že australská vláda našla způsob, jak zastavit absurdní nadvládu dvou technologických firem, Googlu a Facebooku, nad mediální scénou.\nESEJ: KRÁSNÝ NOVÝ SVĚT. Kniha „Dějiny světa na příkladu sedmi laciných věcí“ ukazuje, jak si naši minulost – a tedy i budoucnost – představuje moderní progresivní levice.\nV boji proti „hate speech“ je tou nejlepší zbraní trénink. Promoření jsme už dost, teď ještě tu imunitu\nESEJ: CIVILIZACE STARÁ, ZLÁ A OŠKLIVÁ. Před 500 lety se v Evropě zrodil ušlechtilý divoch. Vždy šlo jen o romantický mýtus, na jehož budování se podílel Rousseau i Karel May. Dodnes ovlivňuje naše vnímání světa.\nStručný návod pro liberály i konzervativce, jak společně pochopit realitu\nUŽ FAKT JDĚTE… Uvědomění si toho, že důstojných a udržitelných penzí nelze dosáhnout nějakým zázračně lepším přerozdělováním, ale jenom tím, že si na ně vyděláme, je prvním krokem ke skutečnému řešení.\nMikromanažer v covidovém obklíčení. Krize odhalila limity Babišovy „pocitové politiky“\nÚspěch Izraele. Iron Dome poprvé sestřelil raketu s plochou dráhou letu\nESEJ: Zrcadlo a lumpové. Proč je dobré číst o fotbalu? Protože kdo nepochopí Diega Maradonu, bude obtížně chápat i Donalda Trumpa\nGlosa: Jak se Babiš opět lekl. Tentokrát jádra\nPIRÁTSKÁ VÍRA UHLÍŘSKÁ.\nAndrej Babiš: Jsme na tom lépe než Itálie, Španělsko, Mordor…\nMačety odložit, kanystry nastavit. Jihoamerická Guyana začala těžit ropu. Ze zanedbané britské cukřenky se může stát nový ropný emirát, ale stejně tak mu hrozí venezuelizace.\nCHCE BÝT JEN PREMIÉR. Mikuláš Minář složil funkci předsedy Milionu chvilek a chystá se založit nové hnutí, které porazí Babiše. ANO se v duchu raduje, opozice nahlas protestuje, země je zmatena. Opravdu?\nESEJ: ŠPINAVÁ ČISTÁ ENERGIE. Uspěchaný a divoký přechod od fosilních paliv k obnovitelným zdrojům může způsobit další kolonizaci třetího světa i obrovské ekologické problémy.\nESEJ: AŤ ŽIJE VZDR! Kdyby pánové Haber a Bosch nezačali před 110 lety vyrábět „ze vzduchu“ amoniak a nezahájili tím „Velkou zelenou dusíkovou revoluci“, polovina lidí by dnes neměla co jíst.\nÚŘEDNÍCI, JAKÉ SVĚT NEVIDĚL. ANO slibovalo zefektivnit státní správu. Výsledky jsou žalostné.\nZažíváme kolaps fosilní civilizace, jak bolestivě jím projdeme? Paleoekolog varuje před ekoradikalismem\nTMA NA KONCI TUNELU. Čínský prezident Si Ťin-pching sází na hrubou sílu, protože žádnou jinou nemá. Jeho vládě dominují chaos a strach.\nPLÍNKOVÝ INDEX. Rozdíly v cenách dětských plen jsou astronomické. Co to prozrazuje o jednotném evropském trhu a celé současné Evropě?\nSEN O PROINVESTOVÁNÍ SE Z KRIZE. Když jsou firemní investice čtyřikrát vyšší než ty veřejné, musíme brát řeči politiků o „proinvestování se z krize“ s velkou rezervou.\nESEJ: NEPŘEMOŽITELNÝ BLUD A NOVÉ OTROCTVÍ. Radikální levice nechce lepší svět pro lidi černé pleti.\nRozhodl se snad Izrael zlikvidovat íránské nebezpečí…\nESEJ: OPIČÍ REVOLUCE. Lidé v sobě stále mají násilnického a genocidního šimpanze. Využívat emoce způsobené něčí smrtí k řešení rasové a etnické nerovnosti je strašně nebezpečné.\nIsrael must learn to speak ‚Palestinese‘ to punish PA terror perpetrators\nVláda přehnala karanténu a způsobila pátý nejhorší propad ekonomiky na světě\nPozor na akademický odpad. Jak poznat pochybné vědecké časopisy.\nZápadní břeh fakt nejsou Sudety. Česko by mělo být v případu Izrael slyšet. Ale ne hlasem Petříčka.\nVláda slibuje a peníze nepřicházejí.\nKdo ohlídá hlídače? aneb Úskalí facebookového boje proti Fake News\nStěžujete si na vládu a ANO? Pošleme na vás polici\nTradiční média končí. Ale neplačme, muselo to tak být\nDruhá vlna korony a malí Babišové. Z epidemie se může stát nástroj marketingu\nBabiš ničí politiku i kvalitu\nBabiš aspiruje na vítězství ve zvrhlosti. Podobná míra sobectví se jen tak nevidí\nNa to, abych se měl před Ruskem na pozoru, nepotřebuji žádného „muže s ricinem“\nŽádný premiér neměl takovou možnost masakrovat veřejné mínění jako Babiš\nVelká dramata dvou malých mužů\nBabiš situaci nezvládá, a proto mu pomáhají trollové\nVelcí býložravci a změny klimatu I.: Vliv megafauny na podobu ekosystémů\nVláda bourá plány na moderní armádu. Stáváme se nejslabším článkem NATO\nTrump a Írán: Slova o mezinárodním právu jsou poznamenána závistivým křiváctvím\nProč Češi nemají platy jako Němci\nRecyklace plastového odpadu: Technologické možnosti a realita\nKomunismus a plná zaměstnanost. ČSSR jako obrovský tábor nucených prací\nČelíme vládě mrzké lůzy, která pro své udržení u moci udělá cokoli\nZemanova éra je malou dobou temna\nZeman a Babiš – příprava na převrat\n„Chování Ruska ukázalo, že nejde jen o polskou hysterii“\n„Martin Komárek a fenomén novinářské prostituce“\nDuo Zeman-Babiš připravuje půdu pro ústavní i hodnotovou kontrarevoluci\nJihočeské šumavské chucpe. Politici v boji s kůrovcem naprosto ztratili soudnost\nBabiš jede z kopce a paradoxy letenské tribuny\nPremiér Babiš vesele vykrádá český stát a státní úředníci mu v tom pomáhají\nBlíží se masivní dotace na elektromobily. Politici příliš pozdě zjistí, co způsobili\nLegenda o praotci Čechovi je mýtus. Naši předci z Východu nepřišli\n„Pohled do srdcí i hlav“ mladých Arabů. Co si myslí o Islámském státu a proč utíkají do Evropy?\nVítejte v klubu – Kde se v normalizačním Československu scházeli počítačoví nadšenci?


▷ Červenec ve Slovinsku s All Inclusive ☀ Slovinsko v červenci 2022 / 2023\nSlovinsko All Inclusive červenec 2022 / 2023\nAktuální nabídka All Inclusive dovolené ve Slovinsku v červenci 2022 / 2023. All Inclusive zájezdy do Slovinska v červenci 2022 / 2023 s garancí nejnižší ceny. Ultra All Inclusive pobyty s ubytováním v luxusních hotelech Last Minute.\nAll Inclusive zájezdy do Slovinska v červenci 2022 / 2023\nNevybrali jste si ve Slovinsku z žádné lokality? Chcete zkusit dovolenou v jiné zemi? Co třeba vyzkoušet: Malta All Inclusive červenec, Maroko All Inclusive červenec, Mauricius All Inclusive červenec nebo například dovolenou Mexiko All Inclusive červenec? Další možností je třeba Německo All Inclusive červenec.


Orel ze severu - Babylon\nOrel ze severu\npoesie / 9. 7. 2020 /\nVčera za příjemného deštíku představil U Budyho Jáchym Topol poesii Daniela Hradeckého. Samotný básník se nedostavil, ráno volal, že ho někdo přepadl, nebo možná on někoho, že si to nepamatuje, je celý od krve, ztratil klíče od bytu, nemá, kam jít… Zkrátka taková permanentní patálie, Česká republika LP 2020, nebo kdekoliv jinde a jindy. Pak se ještě ozval, že je v Praze a hledá Libeň. Zřejmě ji našel, protože pak už se neozval. K tomu zahrál Pepa Janíček a jeho Průvodci časem. Málo lidí. Pršelo. Pěkný večer. -ppl-\npředstavení básníka Daniela Hradeckého\nPokud narazíte na verše dosud neznámého autora, kterým je navíc váš současník a čtete nadšeně a do umdlení, je to setkání podobné zázraku. Mně se to přihodilo s verši Daniela Hradeckého. Patřím totiž mezi pár vyvolených, kterým Daniel svoje básně poslední týdny posílá, snad jako úzkostné vzkazy v láhvi z nějakého toho ozdravného pobytu, kde jsou umakartové stoly pobryndané čajem a vrchní sestra zrovna bouřlivě svolává na rozcvičku a nenechá Daniela ani dopsat verš, saprlot!\nTuhle situaci si ale možná romanticky maluju a básník si v nejbližším nonstopu mne ruce, jak nás, bandu svých aficionádos, napálil. Každopádně pod tím přívalem básní podklesávám, je to tolik materiálu a tak náročného, že nestačím vnímat, mám čivy buď od narození, nebo každodenním provozem už tak zhrublé, že budu potřebovat eóny věků a megatuny soustředění, abych tuhle poezii vstřebal. Připadám si jako poloslepý havran plachtící někde v prvním patře vzduchu zatímco básník připomíná ostrozrakého severského orla, vznášejícího se o všechny ty stratosféry, které už klovajícím zobanem pohltil, výš.\nA kdože je to ten básník?\nTak dobře: Daniel Hradecký se narodil 1973 v Mostě. Nestudoval. Zaměstnán bývá jako krumpáč a lopata. Žije sám. Vydal pár sbírek poezie a jednu prózu. Než jsem narazil na Hradeckého básně, získal si mě právě už svou alkoholickou prózou Trosky jednoho deníku.\nHned jsem se začal po autorovi trochu vyptávat a brzo jsem se dozvěděl o chlápkovi z Litvínova, který už pár ceněných knížek vydal a nyní se živí jako hlídač ostrahy v obchoďáku. A na základě dalších i dost protichůdných zpráv to především vypadalo, že Daniel Hradecký už vstoupil do legend. Podle očitých svědků se potlouká večerkami a putykami, jako přízrak z Charlese Bukowského, jindy zas působí jako sečtělý a sofistikovaný panáček vybraného vzdělání i způsobů. A někdy je zas popisován bezmála jako Hölderlin, v básnické orgii šílící v nějaké té zapomenuté věži, zvláště pro nás Pražáky, dosud drsných a tajemných severních Čech.\nKdyž se mi Daniela podařilo vystopovat, domluvili jsme se, že novou sbírku Přibližování dřeva představí v Knihovně Václava Havla. Knížka je mj. plná sebeironických šlehů a aforismů, jako třeba: „Co tě nezabije, to tě nudí“, prostupuje ji snad i osvobodivý pocit, že „Boží mlýny melou docela rychle“, a když ji Daniel v prosinci 2019 té asi dvacítce spříseženců v KnVH představil, dokonale rozmetal představu, jak má takový básnický večer a básnická řeč vypadat. Mrkněte se na film, natočili jsme to.\nČtenáři, byť nejoddanější tuhle dávku nemohli ještě ani strávit, přesto Hradecký vydává další knížku, Jezero, sbírku hutnou příběhy vykládanými tu naléhavou až brutální, tu milostnou řečí, kdy se autor nerozpakuje svého čtenáře hýčkat oslovením Ty čuráku.\nMám Jezero v kapse saka, dnes večer chci tenhle výtisk věnovat Vráťovi Brabencovi, který by jako učedník Jiřího Koláře a biblista snad mohl mít pro Hradeckého porozumění. Vlastně bych docela rád, kdyby se tihle dva bardi konečně setkali.\nCo já ale vím, Daniel snad vskutku dlí kdesi v sanatoři, či snad již zaléčen pohostinné brány opouští, přičemž je možné, že střeženou vrátnicí pronáší básnickou třaskavinu, rukopis dnes už pověstných, byť dosud nedopsaných Jam.\nA pozor, při téhle četbě, vydržíme-li klopýtat za autorem, vydržíme-li s dechem, projdeme se možná pár chvatnými ráji, docela určitě ale i peklem. Autor je vlídný a laskavý, jinak to dnes nejde, vskutku s ním však vkráčíme na minové pole, kdy četbou hrozí otřes duše. Tady je vše totiž doopravdy a epika krumpáčem zasazuje lyrice strašné údery. Znalci v případě Hradeckého hovoří o úkazu, kdy verše sycené českými reáliemi, český poetický prostor s jeho provincionálními stěnami vysoce převyšují a lze se tu zmínit o Eliotovi či Edgar Lee Mastersovi. Mě osobně fascinuje, jak Hradecký dokáže ty naše chlastačky na smrt povýšit na úroveň homérského mýtu.\nBásně, které čtenářkám a čtenářům Babylonu nyní pokorně předkládám, mi Daniel dovolil vybrat z rozsáhlého, dosud nedokončeného románu ve verších s pracovním názvem Silážní jámy.\nNevděk vůči Bohu\nŘíjen. Znovu Litoměřice.\nDo špitálu mě slíbil odvézt Milan Sýkora\nslužebákem (nástup na detox byl domluven\ntýden předem), ale něco se posralo,\ntudíž přijel až večer, to čekání jsem pochopitelně\nnevydržel a ještě jednou se zničil,\ntentokrát opravdu důkladně,\nněkolika litry vína a celou flaškou hanácké.\nPoslední vzpomínka před pádem opony,\njak mávám na Václava Šťovíčka, jak k němu mířím\ns tou flaškou a jak on mává na mě, pak\nzáblesk slunce v šarlatové koruně javoru\na poslední myšlenka: tak tohle je teda\nten slavnej šarlat, kdo by to řek´…..\nŽe mě Milan Sýkora do těch Litoměřic asi\nopravdu dovezl jsem zjistil až uprostřed noci\n(pozdější vsuvka: po návratu z Litoměřic\nSikiho otřesné líčení, jak jsem mu, v mrákotách,\ncelou cestu téměř nepřetržitě padal do řízení,\njak jsem mu toto řízení opakovaně pozvracel,\nčelní sklo, budíky, šaltrpáku, co se dalo…),\nkdyž jsem se z asfaltových mrákot vynořil na JIPce,\nnejprve jsem myslel, že jsem opravdu v pekle,\nto slabé osvětlení, zcela neurčitelná povaha prostředí,\nhlasy noční služby, za zástěnou vlevo ode mne\nautentické chroptění umírajícího, moje vlastní\ndobíhající intoxikace, kurty, tzv. cévka v penisu,\ndo které jsem se prostě za žádnou cenu nedokázal vychcat…\nPo předstíraném rozednění mě přišli omýt žínkou.\nStále připoutaný na lůžko, téměř nic jakoby nevidím\na nechci vidět, protože jsem neumřel.\nKupodivu laskavý ženský hlas (primářka?)\nse mě vyptává, jméno ji nezajímá,\nchce vědět, kdo jsem.\nCítím nesmírnou, celoživotní hanbu, proto říkám,\nabych se ponížil ještě víc, že jsem básník a esejista,\nvždyť v pekle se přece pravda cení jako lež a naopak.\nPtá se dál, co jsem napsal a tak a to je nůž do ledvin,\nprotože si musím přiznat, že skoro nic…\nPak hrneček čaje s obrázkem jaksi rakouské hrázděnky,\nvypadá to jako milá hospůdka, ovšem ve štítě\nje výsměšně zdobně vymalováno slovo Apotheke…\nV poledne převoz v invalidním vozíku\n(po svých bych opravdu nedošel) na psychiatrii.\nV chodbách nemocnice překrásné podzimní slunečno\nz velkých oken, slunečno, které se mne netýká…\nNa oddělení (uzavřeném) jediná dlouhá chodba,\nvpravo veškeré zázemí, vlevo řada třílůžkových pokojů,\nkajut, vpředu sesterna, velín útočných akcí,\ntaky kancl primáře, dokonalá ponorka třídy tango.\nTam mě vyvrhnou z vozíku do lůžka,\nproležím v křeči zbytek dne…\nAž teď, po třech dnech, jsem se vrátil poněkud k sobě,\nsedím a píšu, abych dělal dojem, že jsem,\nlehká těžká hlava, vpravo nahoře poslední letošní slunce,\npíšu, mlčenlivý jako pařez, je to tak a jinak, než říkám –\nDvacet let jsem chodil kolem horké kaše,\nale teď, když matka umírá,\nlépe řečeno když je ve svých 75 letech\nse svými přirozenými stařeckými\nkomorbiditami a slušným důchodem\nideálním příslušníkem cílové skupiny\nodvážil jsem se zeptat, jak to tedy má\ns Pánembohem, když už jsme po generace\ntěmi matrikovými katolíky přece……\nŘekla, že s Bohem skončila, když jí bylo 12\na já chtěl bejt samozřejmě vtipnej a chytrej\na navrhnul jako příčinu její odpadlictví\ntzv. pubertu, moje střela šla však zcela mimo.\nO svou víru přišla moje dobrá matka\nprávě skrze víru, jak se tak tehdy úpěnlivě\na opravdově a soustavně modlila,\n„aby nám nevzali dům a my se nemuseli\nstěhovat“, promodlila takto několik kvartálů\na hle, Ježíš nezasáhl proti svévolníkům\n„a tak jsme skončili v cizím městě“.\nDodnes matka nevychází z údivu,\nzač ji pánbůh trestá, jak se rádo říká,\načkoli vychovala v utěšených poměrech\ndvě zdravé děti, dožila se, přestože\nkouří 60 let, krásného věku ve vlastním\ntřípokojovém bytě atakdále,\npřičemž právě jen Bůh ví,\njakým hrůzám by v životě musela čelit,\nkdyby její dětské prosby byly vyslyšeny.\nNetvrdím, že nevděk vůči Bohu\nči osudu je specificky český,\nale jsem přesvědčen, že není na místě.\nKaždému, kdo vypne televizi\na podívá se z okna musí být jasné,\nže Česko je šťastná země, Češi šťastní lidé\na měli by být vděčni za své štěstí v této\nstále ještě šťastné meziválečné době.\nAčkoli jsme se k velkému západoevropskému\nkonjunkturálnímu večírku připojili\npo naší problematické revoluci až k ránu\na sjíždíme si vespolek už jen mátožnou\nafterparty, rozhodně nepatříme\nk reálné miliardě lidských bytostí,\nkteré za kus žvance 16 hodin denně\nkopou ve stráni jíl.\nČeská specifika jsou spíš kuriózní a směšná\na já si zde neodpustím několik jedovatých nástřelů:\nČech věrný tradici stráví půl dopoledne\npřípravou oběda, aby jej následně zhltnul\nběhem pěti minut s čůrkem potu\nstékajícím po zádech do trenclí;\ndobré chutnání, ale bez povídání;\nkdo první dožral je král.\nŽádný Čech si neodpustí tvrzení,\nže všichni kradou, ale sám sebe\ndo tohoto kolektivu zlodějů nezahrne;\nje-li na zřejmý rozpor upozorněn,\nupřesní, že nejvíc kradou ti nahoře,\nčímž se ovšem pouze doznává k lítosti,\nže on sám je dole a může tedy jen paběrkovat,\ncož je pochopitelně k zlosti.\nVysloveně anekdoticky vyznívá\npro současnou českou frazeologii\npříznačné nadužívání slovesa skončit.\nKaždou chvíli odněkud slyšíme, že kdosi skončil,\nzejména v nemocnici, na psychiatrii,\nv rukou lékařů (!), v policejních poutech\nnebo rovnou v cele, skončit je rovněž možné\nponěkud tajůplně „v zařízení k tomu určeném“\na o věru velikém štěstí může mluvit subjekt,\nkterý skončil pouze v domácím ošetřování.\nV Čechách však končí nejen zjevní\nnešťastníci a ztroskotanci – často se stává,\npřinejmenším v televizním zpravodajství,\nže jinak docela fajn chlapík skončil\nnejen na posledním, ale i na prvním místě!\nJako by dokonce ani pro člověka,\nkterý „skončil na hotelovém pokoji\nse čtyřmi prostitutkami“ nebyla už žádná\nbudoucnost, jako by každá událost\nznamenala trpký, neodvolatelný konec,\nhrob všech nadějí.\nDo jakých prožitkových poloh\nnás podprahově manipuluje tenhle\nkafemlejnek permanentních sugescí?\nTrávím ostatně letošní jaro a léto\nv nejmenovaném českém blázinci\na nikterak se mne nezmocňuje pocit,\nže bych skončil; nelze ovšem vyloučit,\nže mi chybí ten správný český náhled…….\nPotká-li vás Čech na lesní pěšině a pohledem zjistí,\nže se procházíte jen tak,\nbez venčeného psa či košíku hub,\nokamžitě ho zachvátí hrůza a na útěk\nse nedá jen proto, že ho kromě hrůzy\nzachvátí těžký stupor. V takové situaci\nse v žádném případě nepokoušejte Čecha\npozdravit, nechcete-li ho křísit ze mdlob.\nČeši totiž věří na strašidla a neviditelné bytosti\n– všudypřítomné uprchlíky, vraždící schizofreniky\na teroristy, v čem ovšem nejsou sami;\nv dnešní Evropě je pouhé podezření\nna možný záměr provést útok\ndostatečným důvodem pro vyhlášení\nstanného práva (čímž se vlastně teroristický čin\nnadočekávání „vydařil“, aniž musel být vůbec vykonán).\nČechové si nechali vnutit pocit,\nže musí mít všechno, musí to být nové\na musí to mít hned. A takyže všechno mají,\njenže ouha, na dluh.\nK tomuto hypotékovému životnímu stylu\nlze bezpečně, laskavě a soucitně říci jediné:\nEnormní, plošné prodlužení tuzemských rodin\ni jednotlivců je jistě tragické,\nale věruže dobrovolné……\nNa závěr tohoto sprostého, kapriciózního výčtu,\nkterý by bylo možno po libosti rozhojňovat,\ndovolím si šlehnout jednu dokonalou podpásovku.\nPtám se, zda-li není přecejen\nnějaká ta souvislost mezi omílanou\nčeskou malostí a protivnou frekvencí\ndeminutivních, devótních příjmení v národě,\nneboť všichni ti Zahradníčkové, Bubeníčkové,\nŠťovíčkové, Suchánkové, Šafaříkové\na Masaříkové, Lopatkové, Pařízkové,\nPtáčkové, Nožičkové, Kačírkové, Horáčkové,\nMyslivečkové, Sedláčkové, Pláničkové,\nZahradníčkové, Kulhánkové, Mrkvičkové,\nŽeníškové, Synáčkové, Karáskové, Němečkové,\nKomárkové, Borovičkové, Pěničkové,\nVopičkové, Žemličkové, Turečkové a jiní,\nnepřeberní ečkové a ičkové,\nnad jejichž řadami slunce nezapadá,\nto sice může, ale nemusí být náhoda.\nJistě, dopouštím se těchto laciných,\nurážlivých generalizací taky proto,\nabyste se mnou, pokud možno právem,\nnesouhlasili. Ale neshrnul mi snad\nčeský tragický pocit života ing. Sůra,\nplatónská idea tuzemského důchodce,\nve výtahu slovy\n„Život stojí za hovno, i když se vydaří“\nVždyť i já čerpám pouze ze své zkušenosti,\nze své taky české zlosti a nespokojenosti,\nze svých obav a nedůvěry.\nNěco tu ale tuze nehraje.\nJestliže postrádám ve svých nárocích odvahu k činu,\njinak řečeno k nepohodlnému, ale povznášejícímu\npřijetí odpovědnosti i za věci, které jsem\nnezpůsobil, jsou všechny mé stížnosti\nneoprávněné a dětinské. Naopak od sůrovců,\nkterým život stojí za hovno, i když se vydaří,\nočekávám logickou, nelítostnou důslednost,\nakty a akce zoufalého odhodlání.\nJenže Ó Čechy, kdeže jsou tvé masové revolty,\nnebo aspoň sebevraždy.\n„Situace v Německu je vážná, ale ne beznadějná.\nSituace v Česku je beznadějná, ale ne vážná“,\nvysmívá se parafráze staré anekdoty\na kdekomu se zdá, že už ji někdy slyšel.\nTak opakovaný vtip přestává být vtipem\na stává se vážnou věcí.\nNekyia, dokument Alberta Hospodářského o Hradeckém