V 11 hodin dne 11. listopadu 1918 dozněly výstřely do té doby největšího a nekrvavějšího válečného konfliktu v dějinách. Ten účastníkům na obou stranách přinesl obrovské utrpení a zkázu. Řadě podrobených evropských národů však poskytl šanci získat zpět svou svobodu a na troskách říší vybudovat nezávislé státy. Vytyčování hranic mezi nimi se ale stalo zdrojem ostrých sporů, ve kterých se v nejednom případě dostaly ke slovu opět zbraně. V případě českých zemí se ukázalo jako jedno z nejproblematičtější Těšínské knížectví. Území vymezené řekou Ostravicí na západě a říčkou Bílou na východě, které do roku 1918 tvořilo část Rakouského Slezska, si nárokovalo jak Československo, tak Polsko.\nPodstatou sporu byl střet odlišných národně-politických územních programů. Čs. odboj již za války trval na zachování historických hranic českých zemí, které zároveň vymezovaly dlouhodobě vzájemně propojený hospodářský celek. Pro ten bylo Těšínsko strategicky významné svými černouhelnými doly, rozvinutým průmyslem a především pak košicko-bohumínskou železnicí, jedinou efektivní spojnicí českých zemí se Slovenskem. Poláci naopak argumentovali s odvoláním na 14 bodů prezidenta Wilsona principem národního sebeurčení obyvatelstva, jehož většina se na Těšínsku podle předválečného sčítání lidu hlásila k polské obcovací řeči.\nRozpad Rakousko-Uherska předstihl jakákoliv konkrétní jednání vůdců čs. a polského zahraničního odboje i domácí politické scény o osudu Těšínska a tak řešení vzali do svých rukou místní činitelé. Oba lokální národní orgány, polská Národní rada pro knížectví těšínské i český Zemský národní výbor pro Slezsko, proklamovaly svůj nárok na připojení většiny knížectví ke svým státům. Přesto se mezi nimi podařilo 5. listopadu uzavřít prozatímní úmluvu, která podle čs. výkladu měla vymezit odpovědnost obou orgánů za zajištění veřejného pořádku, zásobování obyvatelstva a plynulé těžby uhlí s tím, že k definitivnímu rozdělení Těšínska dojde až na základě jednání centrálních vlád.\nPolská strana však v rozporu s úmluvou záhy vyhlásila na sporném území pod její kontrolou (v okresech Bílsko, Těšín a části okresu Fryštát) odvody do armády a na 26. ledna 1919 volby do ústavodárného Sejmu, čímž na něm zaváděla svou státní svrchovanost. V souvislosti s konáním těchto voleb navíc došlo k rozmístění polských vojenských jednotek. Po bezvýsledných protestech čs. vláda vyzvala dohodové mocnosti, aby na Těšínsko vyslaly vojska, nebo aby daly souhlas k zásahu čs. sil. Když rozhodnutí z Paříže nepřicházelo a termín vypsaných voleb se blížil, rozhodla se zabránit jejich konání vlastním zákrokem.\nVojenské řešení sporu\nPlánovaná operace měla dosáhnout obsazení Těšínska v jeho historických hranicích a znemožnění konání voleb, jejichž výsledek by bezpochyby ovlivnil jednání na pařížské mírové konferenci v neprospěch Československa. Nelehké rozhodnutí provést vojenský zásah padlo dne 17. ledna 1919 na mimořádném jednání vlády, kterého se účastnil i prezident Masaryk. Termín akce byl stanoven na 23. leden s tím, že Varšava o něm bude informována 48 hodin předem. Memorandum, které žádalo zrušení voleb, stažení polských jednotek a vytvoření společné čs.-polské komise pro smírné řešení těšínské otázky, bylo posláno do Varšavy po zvláštním poslu. Ten byl však cestou v Krakově zatčen. Do rukou polského premiéra se tak dokument dostal až 26. ledna.\nSíly znepřátelených stran\nPrvním cílem operace na Těšínsku mělo být překročení a zajištění strategické košicko-bohumínské dráhy, následně dosažení řeky Visly a konečně východní hranice knížectví. Tohoto úkolu se měla zhostit sestava tvořená 21. stř. plukem francouzských legií o třech praporech a dva prapory domácího vojska z Moravy (myslivecký prapor 17 a prapor pěšího pluku 54). Krom toho měly ze Žiliny přes Čadcu a Jablunkov vyrazit dva prapory 35. stř. pluku italských legií s podporou 2. baterie 1. děl. pluku pod vedením rotmistra it. legií (kapitána) Julia Aujeského. Soustřeďování čs. jednotek bylo zahájeno 22. ledna přesunem do zápolí v prostoru Moravské Ostravy. V blízkosti demarkační čáry již čekal bohumínský a orlovský dobrovolnický prapor a I. prapor pěšího pluku 93 s četou „moravské″ baterie. Do operací se zapojily rovněž formace tzv. Národní gardy, tvořené jak příslušníky různých pluků domácího vojska, tak dobrovolníky z řad Sokola a Dělnických tělovýchovných jednot. V průběhu bojů se pak připojila ještě 2. pěší brigáda z Uherského Hradiště, jednotlivé prapory a baterie dělostřelectva.\nPolské síly na Těšínsku, jimž velel plk. Franciszek Ksawery Latinik, byly podstatně slabší. Koncem prosince čítaly asi 250 důstojníků a 4 000 mužů. Podpořit je mohlo 550 četníků a místní milice, která však byla schopna vyzbrojit nejvýše 1 300 mužů. Na počátku ledna měl k dispozici celkem 16 střeleckých rot, 4 neúplné kulometné roty, četu jezdectva a jedinou polní baterii o 4 dělech. Podstatnou nevýhodou byla malá bojová zkušenost všech jednotek, složených vesměs z čerstvých branců. Většina kvalitních polských sil v té době sváděla na východě boje s Ukrajinci. Možnost včasného přísunu větších posil tak byla mizivá.\nVrchním velitelem čs. vojsk na Těšínsku byl jmenován pplk. Josef Šnejdárek,důstojník se zkušenostmi získanými službou ve francouzské cizinecké legii. Ten se ještě před samotným útokem 23. ledna pokusil z vlastní iniciativy přimět neméně zkušeného plk. Latinika vyklidit sporné území bez boje a zabránit tak zbytečnému krveprolití. V ranních hodinách vyrazil do sídla polského štábu v Těšíně v doprovodu deputace dohodových důstojníků, jejichž přítomnost měla vzbudit zdání, že mocnosti daly s obsazením Těšínska souhlas a vyslaly k tomu svá vojska. Latinik ale na ultimátum nepřistoupil a po konzultaci s Varšavou vydal rozkaz k zatčení celé delegace. Té se však podařilo včas vrátit pod ochranu čs. jednotek, které krátce na to přešly do útoku.\nPrvní výstřely války padly již v ranních hodinách 23. ledna 1919, kdy se oproti všem plánům střetly u Pudlova polské hlídky s čs. jednotkami blížícími se k Bohumínu.\nSeverní úsek fronty 23. - 24. 1. 1919\nPoláci si rychle uvědomili situaci a nečekaným výpadem odzbrojili čs. posádku Bohumína-nádraží, tvořenou 1. rotou „bohumínského″ praporu. Nabídku stáhnout se nerušeně na východ následně odmítli. V 16:30 byl zahájen postup hlavních čs. sil. Ve směru Bohumín–Petrovice vyrazil vlakem pod vedením praporníka (majora) Silvestra Bláhy prapor III/21. Před 17. hodinou dorazil k bohumínskému nádraží, za stálého ostřelování se rozvinul podél trati a navázal kontakt se zbytkem dobrovolnického praporu. Společně se jim podařilo Poláky obrátit na ústup a nádraží a město obsadit. Větší část nepřátelského půlpraporu wadowického pluku, která se pokoušela stáhnout po železnici, byla zajata. Neočekávaný úspěch byl výsledkem překvapení. Dosud neznámé francouzské uniformy legionářů a zejména rachot lehkých kulometů Poláky zmátl a uvedl v přesvědčení, že čelí útoku značné přesily. Vítězství bylo ještě téže noci korunováno praporem II/54, který po krátkém boji dobyl Petrovice a osvobodil ráno zajatou setninu. Hned v úvodních střetnutích se tak plně ukázala nejenom početní převaha a lepší výzbroj čs. jednotek, ale také jejich větší bojové zkušenosti, díky kterým se boj obešel bez vlastních ztrát. Na polské straně byli naopak čtyři mrtví a 16 raněných.\nMezitím skupina praporníka Vlasáka postupovala na Orlovou s cílem obsadit uhelné doly a pokračovat dále na Karvinou. Skládala se ze dvou praporů I-II/21 a mužů orlovského dobrovolnického praporu setníka Bohumila Kučery. Pěchotu podporovala 1. baterie 4. dělostřeleckého pluku. Proti nim stál připraven jeden polský prapor s dělostřeleckou, kulometnou a jezdeckou četou. V prostoru byly rozmístěny také dvě roty milice v Karviné, jedna v Doubravě a rovněž ozbrojení horníci. Opěrné body polské obrany totiž tvořily právě doly, z jejichž objektů, včetně důlních věží, kladli Poláci houževnatý odpor. Tuhý boj se rozhořel zvláště o jámu Bettina v Doubravě, hájenou kulometnou palbou, na což později vzpomínal legionář Jan Horák: „Velikou neplechu mezi námi zvláště na druhém našem křídle tropil kulomet, který měli Poláci umístěný docela nahoře na kladkostroji. Nebyli jsme sto jej umlčeti. Nezbývalo než dovézt naše kanonky, které měli u technické roty. Byla to malá děla na nízkých kolech, asi pěticentimetrová, kterými se dalo cíliti přesně jako s puškou. Zanedlouho byl kanonek zde a stačily dvě rány, aby kulomet umlkl docela.″ Teprve po umlčení kulometů 37mm pěchotními děly mohlo být v 17:00 hod. pokračováno v postupném obsazování dalších jam. Další bojové operace pak znemožnila tma. Čs. ztráty na tomto úseku byly 3 mrtví a 5 raněných 21. stř. pluku, 3 mrtví a 4 ranění u praporu I/93.\nJeště v noci byla od Bohumína a Petrovic přesměrována na Karvinou i skupina praporníka Bláhy. Prapor III/21 měl postupovat podél trati tak, aby spolu s praporem II/54 dosáhl karvinského nádraží za svítání 24. ledna. Ze západu se k nim připojil Vlasákův I a II/21 prapor. Plk. Latinik v té chvíli dospěl k závěru, že obrana Karviné by byla zbytečným mrháním sil a vydal rozkaz k ústupu. Když ráno do města proniklo čelo Bláhovy skupiny, narazilo v jeho ulicích pouze na chabý odpor místní milice. Vlasákovy legionáře však přivítala střelba z obytných domů, které proto bylo nutné jeden po druhém vyčistit. Krátce před polednem byla celá Karviná v čs. rukou. 21. stř. pluk i prapor I/93 měly po třech mrtvých a čtyřech raněných, dobrovolníci 8 raněných. Další postup byl následně zastaven (na linii odpovídající zhruba dnešní státní hranici), aby si vojáci odpočinuli a jednotky mohly být přeskupeny pro útok na Těšín.\nJižní úsek fronty 23. - 24. 1. 1919\nV souvislosti s hlavními silami postupujícími na Těšín od severu obdržely 23. ledna 1919 ve 4 hodiny dva prapory (II. a III.) 35. stř. pluku italských legií v Žilině rozkaz k přesunu do Čadce a následnému postupu Jablunkovským průsmykem na hlavní město knížectví z jihu. První transport rotmistra Julia Aujeského, složený z III/35 praporu a 2. baterie 1 děl. pluku, dorazil do Čadce v 11 hodin večer, následován transportem II/35 praporu. Kolem půlnoci třetí prapor zahájil přesun k hranici. Jelikož panovaly obavy z podminování trati v tunelech, jela před hlavním transportem souprava složená z lokomotivy a plošinového vozu s četou 12. (kulometné) roty III/35. U hraničního tunelu před Mosty u Jablunkova polská hlídka vypálila na soupravu několik střel z pušek, načež se stáhla. Třem četám 11. roty III/35 bylo nařízeno překonat kopec a obsadit nádraží v Mostech, zatímco část 10. roty vyrazila ohledat trať do tunelu. Ukázalo se, že koleje nebyly podminovány, ale pouze na několika místech poškozeny. Zákopnické četě III/35 se podařilo do půl hodiny trať opravit a cesta do Mostů tak byla volná.\nNepřítel se z vesnice předem po dráze evakuoval, a tak se mohlo pokračovat dále k Jablunkovu. U mostu přes Olzu Poláci vytrhali koleje a pražce naházeli do řeky. Za probíhajících oprav legionáři obsadili nádraží ve městě, kam po zprůjezdnění úseku dorazily ráno kolem 8. hodiny také oba vlaky.\nPrvní četa 11. roty III/35 byla vyslána na průzkum severně podél trati, ale již po 500 metrech byla přepadena palbou z pušek. Celá rota se tak rozvinula do střeleckého řetězu a zahájila postup s cílem vyčistit okolí dráhy. Ve 12 hodin byl zahájen hlavní útok, legionáři se v rojnici brodili zasněženým údolím a kontrolovali každé stavení. Protivníkem jim byla četa 7. roty pluku země těšínské a oddíly polské milice, složené z civilního obyvatelstva (zejména dělníků Třineckých železáren), které se ovšem vycvičeným legionářům nemohly rovnat.\nU hostince Harcoff byly zničeny koleje a most, dále se tedy postupovalo bez podpory vlaků. I tak se podařilo za půl druhé hodiny obsadit Hrádek a ve čtyři odpoledne stanuli legionáři v Bystřici, vzdálené od Těšína 12 km. Vrchní velitelství však zatím nemělo od Aujeského skupiny aktuálnější zprávy, než mylné hlášení, že tunel u Jablunkova je poničen a bude třeba déletrvajících oprav, a tak nařídilo přesun celé skupiny přes Žilinu-Přerov-Moravskou Ostravu do Frýdku, odkud se měla zapojit do plánovaného útoku na Těšín. Legionáři se odpoutali od nepřítele a stáhli se do Jablunkova, odkud kolem půlnoci z 24. na 25. ledna nastoupili zdlouhavý přesun. Během těchto přestřelek neměli legionáři ztráty na životech, na polské straně naopak padlo několik milicionářů.\nSeverní úsek fronty 25. - 27. 1. 1919\nVečer 24. ledna dorazily na Těšínsko z Uherského Hradiště čs. posily v podobě 2. pěší brigády pluk. Jindřicha Hanáka, jejíchž šest praporů (II/102, I/75, II/8 , 12., 13. a 14. stř.), dvě dělostřelecké baterie (3/1 a 1/19) a eskadrona dragounského pluku 7 byly následně rozprostřeny po celé délce fronty. Již 25. ledna 13. stř. prapor brigády zaútočil spolu s dobrovolníky přes Horní Suchou na Albrechtice, kam se předchozího dne stáhly polské jednotky a zatlačil je do Stanislavic.\nV noci z 25. na 26. ledna došlo ke střetu také u nádraží v Zebrzydowicích, z jehož směru byly čs. jednotky ostřelovány. Ve 4:30 zahájil prapor III/21 protiútok. Myslivecký prapor 17 mezitím postupoval podél železniční trati na nádraží, které vzal čelním útokem za palebné podpory čety „moravské″ baterie z prostoru hostince Dolanie na silnici u Horních Marklovic. Při tomto útoku levé křídlo postupujícího praporu III/21 výpadem na bodáky zničilo téměř celý polský prapor. V boji padlo 50 Poláků, včetně velitele praporu kapitána Cezary Hallera, bývalého poslance Říšské rady. Na československé straně bylo sedm raněných a sedm mrtvých, včetně poručíka fr. legií Roberta Smutného.\nPodle Šnejdárkova plánu mělo čs. vojsko postupovat na Těšín ve třech proudech. Po spojení skupin vytvořených obsazením Bohumína a Karviné dostal 21. stř. pluk za úkol vést útok ze severu ve směru Fryštát-Solce-Louky-Pogwizdów, 2. pěší brigáda měla postupovat na Těšín ze západu přes Těrlicko a Stanislavice a skupina majora Aujeského z jihozápadu ve směru Frýdek-Tošanovice. Útok měl podpořit provizorní obrněný vlak s dvěma děly na koncových plošinových vozech. Těšín měl tak být vzat do kleští. To však nakonec nebylo nutné – po bojích z předešlých dnů se 27. ledna plk. Latinik rozhodl vyslyšet čs. ultimátum k vyklizení města a do soumraku ustoupil ke Skoczówu. Do pustého Těšína vstoupily první čs. jednotky ještě téhož večera. Ve stejný den byl bez boje obsazen také blízký Třinec.\nJižní úsek fronty 27. 1. - 3. 2. 1919\nPro útok na Těšín z jižního směru byl vyčleněn II. prapor 33. stř. pluku vedený rotmistrem Sergejem Ingrem. Dne 26. ledna 1919 se nacházel na přesunu z Bratislavy přes Žilinu k hranicím Těšínska a již druhého dne dosáhl Jablunkova. Současně byly Aujeského prapory II-III/35. stř. pluku mezi prvními, které toho dne vstoupily bez boje do Těšína. V průběhu dne byly na pochodu posily z Čadce tvořené praporem I/35 a 4. baterií 6. děl. pluku italské legie.\nVečer 28. ledna tyto jednotky dorazily do Jablunkova, odkud se téhož dne Ingrův prapor přesunul do obsazeného Těšína. Pro „stále nepřátelské úsilí z východu od Istebny“ byl ovšem dalšího dne stáhnut zpět do Jablunkova, kde obsadil údolí na jih k Mostům a na východ k Písku, odkud se předpokládal protivníkův výpad. Do bojů směřujících k obsazení Skoczowa tak mířily pouze výše zmíněné posily.\nZprávy o hromadění větších oddílů u Jistebné a chystaném útoku zapříčinily, že bylo již po uzavřeném příměří 2. února v 11 večer nařízeno praporu II/33 provést preventivní akci. Úkolem bylo zahnat protivníkovy síly a zajmout starostu Jistebné. Postup se děl za čiré tmy obtížným terénem, a tak byly využívány četné menší hlídky. Jako první dorazila ke vsi hlídka poručíka Františka Kašpárka. Právě během zatýkání starosty byla ovšem přepadena a velitel těžce raněn. Rozvinul se noční boj, ve kterém se podařilo zajmout dvacetičlenný oddíl protivníka. Ráno se legionáři stáhli zpět do Bukovce za dnešní hranici. Poručík Kašpárek druhého dne na následky střelné rány v oblasti břišní zemřel v Těšínské nemocnici. Prameny dále uvádějí 4 raněné, jinde pak 2 mrtvé a jednoho zajatého legionáře (pravděpodobně nezvěstný střelec Štěpán Cencer).\nČs. ofenzíva k Visle 28. - 30. 1. 1919\nNová polská obranná linie byla Latinikem vybudována na levém břehu řeky Visly od Drogomśle přes Międzyświeć, Kisielów až k městu Ustroń, s předsunutým postavením na linii Pruchna-Simoradz-Iskrzyczyn-Godziszów-Kozakowice Dolne-Hermanice. K proražení polské obrany a překročení Visly rozčlenil Šnejdárek své jednotky do severní, střední a jižní skupiny. Severní skupinu tvořila kombinovaná brigáda vedená praporníkem Bláhou v síle sedmi pěších praporů, dvou dělostřeleckých baterií a improvizovaného obrněného vlaku. Jejím úkolem byl útok vedený dvěma proudy přes Pruchnu na Drogomśl a přes Dębowiec na Ochaby s cílem překročit Vislu a obejít Skoczów ze severu. Střední skupina plk. Hanáka s 5 pěšími prapory, 3 dělostřeleckými bateriemi a půleskadronou Národní gardy, měla útočit z prostoru Hażlach, Dzięgielów, Ogrodzona, Bażanowice, Goleszów přímo na Skoczów a jižní skupina (2 pěší prapory s dělostřeleckou baterií) vedená rotmistrem Ingrem měla po obsazení Jablunkova krýt jižní křídlo střední skupiny. Na rozdíl od čs. sil se Polákům nedostalo výraznějších posil. K 30. lednu pozice drželo pouze 37 pěších rot krom milice, 4 polní a 1 hrubá baterie, 3 eskadrony a 1 obrněný vlak.\nHlavní útok byl zahájen 30. ledna v 7 hodin ráno, navzdory sychravému počasí, husté sněhové pokrývce a zledovatělým cestám, komplikujícím přísun střeliva a zásob. Střední skupina přesto již před polednem obsadila Rudnik a Pruchnou, u jejíhož nádraží došlo k souboji polského obrněného vlaku „Hallerczyk″ a jeho čs. protějšku „Brno 2″, který se nakonec musel stáhnout kvůli prasklé hlavni. Do večerních hodin přesto severní skupina dosáhla svého cíle.\nNa mnohem silnější odpor narazila střední skupina u obcí Simoradz, Iskrzyczyn, Łączka a Kisielów, kterou se dokonce podařilo získat Polákům při protiútoku dočasně zpátky. První prapor 11. pěšího pluku, který na Těšínsko dorazil 26. ledna, zde ztratil 11 mrtvých, 14 raněných a 2 nezvěstné. Prapor legionářů útočící od jihu přišel o 5 padlých. Úpornost střetu dokládá i to, že jen kulometná rota vystřílela toho dne 38 000 ran. Těžké boje byly svedeny také o výšinu Chelm nad obcí Godziszów.\nPrapor III/35 překročil Vislu u obce Lipowiec, ale v noci se stáhl do Hermanic na levném břehu. Jižní skupina obsadila Jablunkov a čekala na další rozkazy. Výsledkem téměř 12 hodin bojů bylo prolomení polské linie na Visle na několika místech a získání přístupu ke Skoczówu ze severu i z jihu. Na poslední lednový den plánoval pplk. Šnejdárek město obklíčit, což by vzhledem k dosavadnímu průběhu bojů zřejmě znamenalo zhroucení celé polské obrany na Těšínsku. Ještě 30. ledna ve večerních hodinách však byl Prahou pod tlakem dohodových spojenců vydán rozkaz, aby další postup zastavil a uzavřel příměří.\nSedmidenní válka o Těšínsko si vyžádala na straně čs. vojska nejméně 49 životů, 124 mužů bylo raněno, desítky dalších utrpěly omrzliny. Sedm našich vojáků zůstalo nezvěstných. Na polské straně se uvádí mnohem vyšší ztráty – 92 padlých a 855 raněných, 539 mužů padlo do zajetí a 813 zůstalo nezvěstných, či zběhlo.\nSeznam čs. padlých, jejichž jména známe:\nAndrej Sluka, střelec 6. roty 21. stř. pluku, padl 26. ledna u Louk.\nFrantišek Hájek, střelec 3. roty 21. stř. pluku, padl 26. ledna u Albrechtic.\nKarel Talák, četař 10. roty 21. stř. pluku, padl 26. ledna u Zebrzydowic.\nFrantišek Poloprudský, adjutant-důst. zástupce 1. roty 21. stř. pl., padl 26. ledna u Stonavy.\nRobert Smutný, nadporučík 10. roty 21. stř. pluku, padl 26. ledna u Zebrzydowic.\nKarel Dušek, střelec 5. roty 21. stř. pluku, padl 23. ledna u Doubravy.\nBedřich Riegr, četař 7. roty 21. stř. pluku, padl 23. ledna u Doubravy.\nFrantišek Kohout, desátník 7. roty 21. stř. pluku, padl 23. ledna u Doubravy.\nJosef Linek, střelec 11. roty 21. stř. pl., raněn 26. ledna u Karviné, zemřel 28. ledna v Orlové.\nAndrej Redaj, střelec 3. kulometné roty 21. stř. pluku, padl 26. ledna.\nJan Hrtánek, střelec 3. roty 21. stř. pluku, podlehl zraněním v nemocnici v Přívoze.\nFrantišek Korynta, střelec 10. roty 21. stř. pl., raněn 26. 1. u Zebrzydowic, zemřel 29. 1. v Orlové.\nFrantišek Brázdil, střelec 7. roty 35. stř. pluku, raněn 29. ledna, zemřel 3. února v Těšíně.\nŠtěpán Černý, střelec 7. roty 35. stř. pluku, zemřel na zranění 31. ledna v Těšíně.\nVáclav Kreperát, střelec 10. roty 35. stř. pluku, zemřel na zranění v boji u Hermanice 30. ledna.\nBohumil Kotrč, střelec 6. roty 35. stř. pluku, padl v boji u Kisielówa 30. ledna.\nJosef Poledňák, strážmistr 5. roty 35. stř. pluku, raněn 30. ledna, zemřel 28. března v Ostravě.\nJaroslav Holub, desátník 6. roty 35. stř. pluku, zemřel u Kozakowic Dolnych 30. ledna.\nJosef Makovec, střelec 35. stř. pluku, oddíl vrhače plamenů, padl u Godziszówa 30. ledna.\nFrantišek Němeček, střelec 5. roty 35. stř. pluku, padl u Godziszówa 30. ledna.\nŠtěpán Cencer, střelec 33. stř. pluku, nezvěstný od bojů u Jablunkova (Jistebné) 3. února.\nFrantišek Kašpárek, poručík 33. stř. pluku, raněn 2. února u Jistebné, zemřel druhého dne v Těšíně.\nDomácí vojsko (uvedeny kmenové útvary)\nFrantišek Vrašťák, desátník 93. p. pluku.\nRudolf Pernička, střelec 54. p. pluku, Národní garda, padl 26. ledna u Karviné.\nBohuslav Pekáček, 54. p. pluk, Národní garda, padl 23. ledna.\nEduard Balcárek, 54. p. pluk, 2. setnina Národní gardy, padl u Karviné.\nOtakar Rop, 54. p. pluk, Národní garda, padl 26. ledna.\nJosef Šupina, 25. p. pluk, 18. setnina Národní gardy, padl 23. ledna u Horní Suché.\nJan Gregor, četař kulometné roty 4. p. pluku, Národní garda, padl 30. ledna u Pruchné.\nHynek Krňávek, 93. p. pluk, Národní garda, zemřel 29. ledna v nemocnici v Orlové.\nBohumil Pálka, střelec 14. stř. pluku, Národní garda, zemřel 6. února v nemocnici v Orlové.\nNorbert Flodr, 11. p. pluk.\nKarel Turek, úč. poddůstojník 28. p. pluku, zemřel 16. února v Pruchné.\nFrantišek Vojčík, zemřel v nemocnici v Těšíně.\nKarel Ludvík, střelec 3. setniny 11. p. pluku, padl 30. ledna u Kisielówa.\nJosef Krbec, střelec 3. pol. setnina 11. p. pluku, padl 30. ledna u Kisielówa.\nFrantišek Břečka, střelec 3. setnina 11. p. pluku, padl 30. ledna u Kisielówa.\nKarel Krasl, střelec 3. setniny 11. p. pluku, padl 30. ledna u Kisielówa.\nFrantišek Vít, domobranec, čest. svobodník 3. pol. setniny 11. p. pl., padl 30. ledna u Kisielówa.\nFrantišek Bejček, střelec 3. pol. setniny 11. p. pluku, padl 30. ledna u Kisielówa.\nVáclav Kříž, střelec 3. setniny 11. p. pluku, padl 30. ledna u Kisielówa.\nKarel Mašek, domobranec 7. setniny 11. p. pluku, padl při útoku u Ogrodzné 30. ledna.\nFrantišek Boček, vojín 4. p. pluku, padl 26. ledna v Loukách.\nAntonín Vykutil, desátník 4. děl. pluku.\nFrantišek Vávra, 1. kulometná rota 11. p. pluku.\nJosef Vávra, domobranec 3. setniny 11. p. pluku, padl 30. ledna u Kisielówa.\nArnošt Klimeš, četař bohumínského praporu, padl 23. ledna u Bohumína.\nVzpomínám na Tebe, bratře Sluko, kterýs s takovou nedočkavostí čekal, kdy vkročíš na svou rodnou Slovač, kterou jsi dávno jako chlapec opustil! Vidím stále jeho bodrou tvář, slyším jeho smíšeninu anglicko-československou s americkým přízvukem. Bylo to u Louk – marně pátrám, odkud tak vydatně jsme obstřelováni. Vidím Sluku, jak stále povstává, nadává si po americku a nepostačím jej napomínat, aby se chránil. A když se zdvihnu a běžím vpřed – postaví se na plno, aby viděl lépe. Zlákal ihned několik střel, které jistě byly by hledaly mne. Raněn padá, ale má ještě dosti síly, aby křikl za mnou: „Well, brat poručík, vpravo v břehu za keřem, yes, dobre som ich pozrel.“ Moře jsi, hochu, přebrodil, prošel půl Evropy, tisíce minul ran, abys zde, kousek od své Kysuce, o níž jsi stále snil, položil svůj bodrý život a odevzdal v ochranu své urostlé tělo naší slezské půdě: Good bye, dobrý hochu! Budiž Ti země slezská dobrým lůžkem, jakož i tam těm ostatním, jimž po boku ležíš!\nVzpomínka škpt. Miloně Micky na střelce 6. roty 21. stř. pluku Andreje Sluku\nPo ukončení bojů musely čs. síly na nátlak dohodových mocností vyklidit část dobytého území a stáhnout se za novou demarkační čáru. Bilaterální řešení sporu se brzy ukázalo jako nemožné, a tak bylo rozhodnuto uspořádat na sporném území plebiscit. Zdlouhavé přípravy a agresivní agitační kampaň však pouze stupňovaly napětí, provázené častými násilnostmi. Když Poláci zjistili, že se zbylé národnostní menšiny v regionu kloní k Československu, začali plebiscit bojkotovat. O osudu Těšínska tak nakonec rozhodla mezinárodní arbitráž. Dne 28. července 1920 došlo na základě jednání velvyslanců v Paříži k jeho rozdělení. Československo mohlo být spokojeno – připadlo mu přibližně 56 % území, včetně Ostravsko-karvinského uhelného revíru a klíčové železniční spojnice se Slovenskem. Pro polskou stranu však představovalo rozhodnutí nespravedlivou křivdu, se kterou se nehodlala smířit. Spor ožil ve 30. letech, aby pak v září a říjnu 1938 vygradoval do útoků polských bojůvek. Čs. vláda tehdy pod tlakem mnichovských událostí území odstoupila. Následovala šikana a vysídlení českého obyvatelstva, které zanedlouho vystřídal útlak nacistů. Teprve po skončení 2. světové války byl čs.-polský spor ukončen návratem do předmnichovských hranic, které potvrdila smlouva z roku 1958.\ntext: br. Tomáš Rusek, br. Martin Lokaj, Ondřej Kolář


Nejlepší recepty na pečené kuře! S nádivkou, na česneku nebo a la kachna | Recepty.Blesk.cz\nNejlepší recepty na pečené kuře! S nádivkou, na česneku nebo a la kachna\n13.04.2018 / 06:00\nChcete připravit na neděli nějakou dobrotu, která vám nezabere moc času? Upečte kuře! Existují desítky nejrůznějších variant, jak z něj vykouzlit skutečný skvost. A rozhodně bude chutnat úplně všem.\nNa jaře je všude spousta bylinek, tak je využijte i při přípravě pečeného kuřete. Lze z nich udělat skvělou nádivku, kterou kuřátko naplníte, a královský oběd je na světě. Zkuste tyhle recepty, chutnají vážně skvěle. Jeden z nich je dokonce od mistra šéfkuchaře Zdeňka Pohlreicha.\nPečené kuře s bylinkovou nádivkou\nTeď na jaře naprosto ideální spojení. Kuře a bylinky. Vyzkoušejte a nebudete litovat.celý článek\nAlbert Škola vaření Zdeňka Pohlreicha: Pečené kuře s nádivkou\nPodzim je v plném proudu a Zdeněk Pohlreich je tu opět se svou Školou vaření, aby vás zase něco málo naučil a předvedl vám, co jste třeba ještě neznali…celý článek\nMilujete vůni a chuť česneku? Ke kuřeti se hodí dokonale. Pozor jen na to, abyste česnek nepřipálili, dostal by mírně nahořklou chuť. A myslete i na to, že aby bylo kuře po upečení co nejšťavnatější, měli byste ho aspoň dvacet minut nechat odpočinout.\nMartha Stewart: Pečené kuře na česneku, pomerančích a červené cibuli\nMáslové kuře s česnekem a rozmarýnem\nKuře plněné směsí z česneku, rozmarýnu, másla a citronové šťávy, pečené na bramborách s pancettou a bílém víně.celý článek\nKuře pečené na česneku\nOmamně voní a ještě omamněji chutná. Vyzkoušejte.celý článek\nPodobně jako česnek můžete při pečení kuřete použít nejrůznější bylinky, kterými kuře posypete. Například tymián nebo rozmarýn dodají pečenému masu zajímavou a neotřelou chuť. Vyzkoušejte!\nHledáte tip na večeři? Vyzkoušejte pečené kuře se zeleninou smíchanou s rozmarýnem a dijonskou hořčicí!celý článek\nKuře s tymiánem\nVynikající alternativa k pečené svatomartinské huse, kterou si můžete dopřát i tehdy, když si hlídáte linii. Chutná vážně skvěle!celý článek\nChcete něco slavnostnějšího? Upečte kuře jako kachnu, budete se divit, že bude chutnat téměř stejně. A ještě jeden recept byste měli otestovat. Pečené kuře miluje jako přílohu zelí, ovšem kuře můžete upéct i přímo v zelí. Jestli tenhle recept ještě neznáte, je na čase ho vyzkoušet.\nPečené kuře a lá kachna\nOdlehčená varianta pečené kachny, kterou si nenechte ujít. Chutná neméně dobře. S červeným zelím a knedlíkem vynikající nedělní oběd.celý článek\nPečené kuře v zelí\nMísto toho, abyste k pečenému kuřeti dávali zelí jako přílohu, ho na něm zkuste upéct!celý článek\nJak naporcovat kuře? Naučí vás to šéfkuchař Radek David v našem videu:\nJak efektivně naporcovat kuře vám poradí Radek David, šéfkuchař restaurací Babiččina zahrada a La Veranda • Adam Balažovič\nvaření, recepty, kuře, pečené kuře, rozmarýn čerstvý, bylinky čerstvé, nádivka, zelí


Velké oblibě se těší naše Petice za VyVolené 4, která stále probíhá a která minulý týden přesáhla 1 000 příznivců. Více o petici za čtvrtou řadu si můžete přečíst zde.\nKromě petice, ke které se každým dnem přidávají další a další fanoušci se na našem sesterském serveru ČeskoSlovenskýTalent.cz objevila anketa, která se čtenářů ptá na reality show, kterou by chtěli diváci vidět po talentové soutěži Česko Slovensko Má Talent na televizi Prima a televizi JOJ. Na výběr je ČS Má Talent 2, X Factor a Česko Slovenští VyVolení. Do ankety přišlo do této doby přes šest set hlasů a můžeme s radostí říci, že VyVolení vedou. Pokud chcete i vy podpořit tuto reality show, zahlasujte pro ní na této stránce v pravé boční liště.\nRovněž nezapomeňte propagovat i naši petici „Chceme VyVolené 4“. Věříme, že společnými silami reality show VyVolení vrátíme po třech letech na české a slovenské obrazovky.


Kuželkáři zahájili sezonu remízou - Náchodský deník\nKuželkáři zahájili sezonu remízou\nNáchod - Remízou v předehrávaném 3. kole vstoupili na drahách MS Brno do nové sezonu kuželkáři SKK Primátor Náchod\nMoravská Slavia Brno – SKK Primátor Náchod 4:4 (3530:3537). V předehrávce třetího kola I. kuželkářské ligy mužů se představil Primátor Náchod na kuželně domácí Moravské Slavie Brno.\nV první čtveřici nastoupili proti sobě domácí Pavel Dvořák proti Láďovi Beránkovi a dále Štěpán Večerka proti Romanu Strakovi. V úvodním duelu první dvě dráhy pro sebe celkem hladce získává domácí Pavel Dvořák. S tím se však hostující Beránek nechtěl smířit a ač se mu nedařilo podle jeho představ, velkou bojovností a hodovkou posledním pokusem, strhl nesmírně důležité vítězství na svou stranu.\nVe druhé dvojici Štěpán Večerka a Roman Straka sváděli po celou dobu velmi vyrovnaný souboj. První dráhu pro sebe šťastně o jednu kuželku získal hostující Straka (139:138). Na druhé dráze vítězí domácí hráč o 3 kuželky (166:163), a když se po výhře Straky o 13 kuželek na třetí dráze zdálo, že by vítězství v duelu mohlo zůstat na straně Náchoda, přenechal Straka špatnou poslední dorážkou body velmi dobře hrajícímu Štěpánovi. Ten tak zaslouženě získal bod pro domácí.\nVe druhé čtveřici svedl duel dohromady za domácí Zdeňka Vránka a Miroslava Milana, proti kterým nastoupili za Primátor Martin Kovář a nováček v dresu Náchoda Jiří Němec, který přišel před sezonou z třetiligového Kolína. Martin Kovář pokračoval v nové sezoně tak, jak v minulé skončil, tj. výtečně, o čemž svědčí jeho výkon 636 poražených kuželek. To byl zároveň nejlepší výkon utkání, kterým nedal svému soupeři šanci a duel vyzněl v poměru 3:1 pro náchodského hráče. Jiří Němec si ve svém prvním mistrovském startu v náchodském dresu vybral nováčkovskou daň a i když se snažil a bojoval, odešel z duelu s Miro Milanem hladce poražen 0:4. Stav po druhé čtveřici byl 2:2 s vedením 14 kuželek ve prospěch Náchoda.\nVe třetí čtveřici se utkali domácí hráči Svatopluk Krejčí a Pavel Palián s hosty Jaroslavem Hažvou a Petrem Holým. V prvním duelu získal vítězství ve prospěch domácích Krejčí již po třech drahách a i když Hažva parádní poslední dráhou 172 překonal hranici 600 kuželek (604) a zvítězil na celkový součet, duel s domácím hráčem na dráhy prohrál v poměru 1:3. Jako poslední dvojice se představili Pavel Palián proti Petru Holému. První dráhu vyhrál hostující Holý o 6 kuželek. Další dvě dráhy pro sebe získal domácí hráč o 9 resp. 13 kuželek, a když na poslední dráze zvítězil Holý jen o tři, domácí Palián vyhrál za stavu 2:2 na dráhy celkově o 13 kuželek (594:581).\nUtkání tak skončilo po velice vyrovnaném průběhu zaslouženou remízou, když domácí pro sebe získali 4 body za čtyři vítězné duely, ale hosté z Náchoda přidali ke dvěma bodům ze dvou vítězných duelů i celkové vítězství o 7 kuželek, což znamená další dva body.\nSestava a body MS Brno – Primátor Náchod: Dvořák 545 – Beránek 547; Večerka 619 – Straka 609; Vrána 564 – Kovář 636; Milan 610 – Němec 560; Krejčí 598 – Hažva 604; Palián 594 – Holý 581. (rs)


Proutěné zboží Praha, dřevěné hračky Praha 6 Bubeneč\nZ důvodu neprodloužení nájemní smlouvy je prodejna uzavřena.\nProutěné zboží Praha - proutěné koše, rohože, boxy, prostírání, dřevěné hračky\nVítáme Vás na našich webových stránkách. Firma ABAPP - proutěné zboží Vám nabízí největší výběr proutěného zboží v Praze. Naleznete u nás přes 100 druhů prádelních košů, dále nákupní koše, boxy, rohože, prostírání a mnohé další. Provozujeme i zakázkovou výrobu na míru dle Vašich představ.\nSvým zákazníkům nabízíme veškeré proutěné zboží, ale také dřevěné hračky a sošky zvířat z exotického dřeva od výrobců z jihovýchodní Asie. Dále venkovní slaměné rohože v různých velikostech, plážové tašky i nákupní koše a mnoho dalšího proutěného zboží. Pro šikovné ruce máme nabídku materiálu na pletení, abyste si mohli vytvořit nějaké své dílo.\nProutěné zboží Praha:\n- proutěné zboží na míru\n- dřevěné sošky zvířat\n- přívěsky a módní doplňky\n- proutěný nábytek\n- ošatky a koše\n- pekárenské ošatky\nNabízíme velký výběr, nízké ceny, vysoká kvalita a možnost zakázkové výroby. Pokud Vás zaujala naše nabídka proutěného a dřevěného zboží, tak nás neváhejte navštívit. Naše prodejna proutěného a dřevěného zboží je pro Vás připravena. Budeme se těšit na Vaši návštěvu.\nVíce informací na www.peknykos.cz.\nProutěné a dřevěné zboží Praha\nABAPP - proutěné zboží\nV. P. Čkalova 7\n+420 602 161 775\nPondělí - pátek: 09.00 - 18.00


Salcburský světící biskup Laun je profesorem morální teologie a autorem mnoha morálně teologických knih. Vždy zdůrazňuje, že každý křesťan musí své svědomí utvářet dle učení Církve a jejího učitelského úřadu.\nVystoupili čtyři kardinálové a zveřejnili své dotazy k papežskému listu Amoris lætitia. Tím vyvolali prudké diskuse. Biskup Laun přistupuje k vyhrocené situaci se starostí o jednotu Církve. Ve svém shrnutí nenapadá žádnou ze zúčastněných stran, ale volá po křesťanské kultuře diskuse, která se zříká nevěcných útoků. Na jedné straně požaduje právo na argumenty, aniž by vše skončilo v nečinnosti, a na druhé straně připomíná povinnost svědomí řídit se v hledání spravedlnosti učením Církve.\nV rozhovoru s jedním belgickým časopisem popsal papež František takřka idylicky způsob rokování účastníků synody: Každý mohl říci, co si myslel, bez obavy, že by byl odsouzen. Všichni zaujali postoj naslouchání, aniž by odsuzovali. A potom se bratrsky diskutovalo ve skupinách. Je rozdíl bratrsky diskutovat a něco jiného již od počátku odsuzovat. Panovala velká svoboda k vyjadřování. A to je krásné.\nStarostlivé otázky k Amoris lætitia\nAno, je to skutečně krásné, ale zdá se, že mnozí asi tohoto ducha synody rychle opustili. Neboť když někteří zasloužilí a věci znalí kardinálové projevili uctivé a znepokojené otázky k Amoris lætitia, hrozil jim najednou jiný kardinál „sesazením“, a opět jiný na nich chtěl, aby se vyzpovídali, protože patrně považoval položení těchto otázek za hříšné. Tito pánové zřejmě nepomysleli na škody na pověsti Církve, které takové sice zesměšňující, ale též i autoritativní způsoby chování způsobily.\nNe, ne, pravý duch katolické Církve je zcela jiný! O Mikuláši z Flüe se vypráví, jak se ho jednou ptali, co by se mělo považovat za největší dar Boha člověku, a on odvětil: Rozum! To vyplývá i ze sv. Tomáše Akvinského. Nerozlučitelně spjaté s rozumem jsou diskuse a důkaz! Každý, kdo zažil určité diskuse, ví, že i nejlepší důkazy se mohou roztříštit o zeď z hlouposti, a především ze zatvrzení. Příklady k tomu vypráví mezi jiným Janovo evangelium: Ať Kristus odpovídal a argumentoval, jak chtěl trefně, nemohl nahlodat ani prorazit zatvrzelost svých protivníků.\nA přece či úplně správně platí: Potřebujeme důkaz, potřebujeme argument, přednesený láskyplně a trpělivě, protože bez něj se vše dostává do stagnace. Je možné vznášet i tvrdé argumenty? Ano, ale takový argument přitom nemá zničit diskutujícího, ale jen jeho omyl, má upevnit to správné v jeho pozici a nemá protivníka jen zostudit. Při tom všem mohou nastoupit také emoce, pokud se nedostanou příliš „vysoko“, aby znemožnily další rozhovor, či nejsou vzaty zpět vzájemným prominutím.\nHledání pravdy nahrazují „hesla“\nVedoucí a nosnou silou pro setkání je na jedné straně láska, na druhé pak bezpodmínečná láska k pravdě, která je právě tak kritická k sobě samému, jako proti jinému názoru. Velkým nešvarem naší doby jsou pseudoargumenty, které ani nejsou předsudky, ale skutečná „hesla“, jež chtějí jen udeřit, a jinak jsou odolná proti každé diferenciaci a kritickému zkoumání. Používají je ideologické skupiny pro politické cíle. S hledáním pravdy nemají nic společného.\nNálepka nacismu nabývá absurdní podoby\nPrávě tak často používanou a účinnou zbraní tohoto druhu, která je používaná především v mainstreamových diskusích, je tzv. nálepka nacismu. Používá se jako tvrzení, že ten, kdo smýšlí jinak, je nacista, myslí jako nacista a zastává typické nacistické názory, takže je nemožné jej přijmout jako partnera k rozhovoru. Naopak, názory takových netvorů není možné tolerovat, ačkoli ctnost tolerance se jinak všude a vždy hlásá jako nová kardinální ctnost. Mlátí se s ní jako s obuškem.\nJakkoli to zní absurdně, dá se tato nálepka dokonce použít i k obhajobě skutečné nacistické a komunistické ideologie, která stále žije v dnešní údajně právně uspořádané Evropě: Odpůrce potratů nazýváme nacisty a fašisty a přitom ignorujeme, že právě nacisté vytvořili programy pro zmenšování a pokud možno k vymýcení slovanských národů právě skrze potraty!\nA zatímco pochopitelně odsuzujeme všemocnost führera a jeho strany, tak obhajujeme všemocnost státu, který se pokouší zavést většinu nesmyslů jako genderovou filosofii a potrat jako součást lidských práv!\nOpačně smýšlející lidé jsou vytěsňováni\nVariantou této pakultury je hrobové mlčení, vytěsňování druhých. Je obzvláště nebezpečné, protože se zdánlivě projevuje jako mírumilovné a dokonce křesťanské, a zároveň je účinné. Dříve existovala klatba. Dnes své domnělé protivníky znemožňujeme společensky, nemluvíme s nimi a neodpovídáme jim, když kladou nepohodlné otázky. Hledíme na ně, jako by neexistovali. Bohužel musím konstatovat, že tento druh diskriminace je dost rozšířen i v kruzích Církve, neboť její hříšnost nebije do očí.\nNálepka svědomí ospravedlňuje hřích\nV nábožensky raženém prostředí existuje protějšek k nacistické nálepce, který bychom mohli nazvat nálepkou svědomí. Ta se nepoužívá k potření někoho, ale k tomu, aby člověk, ať činí nebo koná cokoli, vypadal vždy mravně dobře ve světle, které nemůže být zatemněno nebo dokonce zhasnuto jakýmkoli nárokem na pravdu.


Poražený finalista turnaje Prague Open 2012 - Francouz Lucas Serme se s námi po zápase podělil o své dojmy z turnaje a prozradil i něco ze svých plánů do budoucna. Lucas již několik let patří mezi známe tváře českého squashe jako extraligový hráč týmu SC Strahov, čemuž odpovídalo i fandění přihlížejících diváku "Lukáši". Lucas Serme (106 hráč žebříčku PSA) byl již 4x ve své kariéře účastníkem finále PSA turnaje, z čehož jednou, v roce 2010, se mu podařilo zvítězit. Slávu jména Serme doplňuje Lucasova starší sestra Camille (13 žena světa), která dokázala např. na posledním velkém turnaji v Hong Kongu, jako nenasazená, postoupit až do finále s Nicol David a zde světové jedničce jako jediná ze všech hráček vzala set.\nJak jste spokojený s průběhem finálového zápasu Prague Open 2012 ?\nJsem opravdu velmi unavený. Ale byl to dobrý zápas, s kvalitou hry jsem spokojený.\nVěřil jste, že byste mohl zvítězit ?\nAno, věřil. Ale konkrétně ve čtvrtém setu jsem začal být unavený a myslím, že jsem začal trochu panikařit a nemohl jsem najít správnou cestu, jak zápas dotáhnout do vítězného konce.\nByl pro Vás Mahesh Mangaonkar těžkým soupeřem? Měl jste v zápase nějaký konkrétní problém?\nAno, hra byla velice rychlá ve středu kurtu a bylo velice těžké být silnější. Měl jsem křeč v noze a to mě fyzicky velmi unavilo.\nJaký Vás čeká nejbližší turnaj??\nDalší turnaj mě čeká v polovině prosince Bratislavě (pozn.redakce : Imet Open 2012), další PSA turnaj pak ještě v prosinci těsně před Vánoci. Doufám, že se dostanu až do finále, jako tady na Prague Open 2012.\nPlánujete nějakou dovolenou po všech těch náročných turnajích?\nAno, ano, mám nějaké volné dny o Vánocích. Myslím, že jeden nebo dva týdny budu trénovat a pak půjdu na golf nebo pojedu někam lyžovat.\nJste v Praze poprvé? Líbí se Vám?\nNejsem vůbec poprvé v Praze. Moje přítelkyně je Češka, takže sem jezdím každý měsíc a miluji toto město.\nKdy se vracíte zpět do Francie?\nVracím se zpět v až pondělí, po zbytek víkendu tu zůstávám u mé přítelkyně.\nDěkuji Vám za rozhovor, přeji hodně úspěchů v kariéře i v životě a Bon voyage :-)\nMahesh Mangaonkar, čerstvý vítěz PSA turnaje Prague Open 2012, poskytl naší redakci bezprostředně po finálovém zápase krátký rozhovor. Mahesh byl v měsící 11/2012 jako 18-ti letý světová 2 v... Celý článek »\nSunday, 02. December 2012 12:09 0 komentářů\nSunday, 02. December 2012 12:06 0 komentářů


Léčba opakujících se urologických zánětů - imunoterapie, bakteriální lyzáty - MUDr. Zbyněk Mlčoch\n(08.09.2014) Početí, oplodnění, otěhotnění po rakovině varlete, varlat\nNacházíte se: Zbynekmlcoch.cz Poradna Otázky a odpovědi Léčba opakujících se urologických zánětů - imunoterapie, bakteriální lyzáty\nLéčba opakujících se urologických zánětů - imunoterapie, bakteriální lyzáty\nPondělí, 05. prosinec 2011 | Vložil: MUDr. Zbyněk Mlčoch | Zobrazeno: 3812x\nVelmi často mě trápí zánět močových cest. Většinou dostanu antibiotika, zkouším také různé přípravky s brusinkami, urologické čaje a podobně. Nemoc se ale pravidelně vrací. Jakou mám zvolit léčbu nebo co mám dělat? Martina\nVolně prodejné přípravky z lékárny Vám zřejmě v tomto případě nepomůžou a léčba antibiotiky už ve vašem případě také nestačí. Je třeba, aby lékař provedl specializované ultrazvukové a cystoskopické vyšetření močových cest. Také byste s ním měla rozebrat okolnosti, za kterých se nemoc vrací, své hygienické návyky, sexuální život a podobně. Jedině tak může odborník rozhodnout o správné léčbě.\nJe také důležité, aby součástí účinné léčby opakovaných močových infekcí bylo systematické posílení obranyschopnosti neboli imunoterapie. Jejím cílem je zvýšit produkci imunoglobulinů (protilátek) třídy IgA, které brání bakteriím zachytit se na povrchu sliznic močových cest a způsobovat tím infekci. Předepisují se takzvané bakteriální lyzáty. Dlouhodobě se osvědčuje lék dostupný na lékařský předpis, který se připravuje z 18 kmenů bakterie E. coli. Díky imunoterapii se organismus snadněji ubrání bakteriálním útokům zvenčí. Aby byla tato léčba úspěšná, musí být dlouhodobá a systematická a to po dobu od tří měsíců až do jednoho roku.\nVolně prodejné přípravky z lékárny Vám zřejmě v tomto případě nepomůžou a léčba antibiotiky už ve vašem případě také nestačí. Je třeba, aby lékař provedl specializované ultrazvukové a cystoskopické vyšetření močových cest. Také byste\ns ním měla rozebrat okolnosti, za kterých se nemoc vrací, své hygienické návyky, sexuální život a podobně. Jedině tak může odborník rozhodnout o správné léčbě. Je také důležité, aby součástí účinné léčby opakovaných močových infekcí bylo systematické posílení obranyschopnosti neboli imunoterapie. Jejím cílem je zvýšit produkci imunoglobulinů (protilátek) třídy IgA, které brání bakteriím zachytit se na povrchu sliznic močových cest a způsobovat tím infekci. Předepisují se takzvané bakteriální lyzáty. Dlouhodobě se osvědčuje lék dostupný na lékařský předpis, který se připravuje z 18 kmenů bakterie E. coli. Díky imunoterapii se organismus snadněji ubrání bakteriálním útokům zvenčí. Aby byla tato léčba úspěšná, musí být dlouhodobá a systematická a to po dobu od tří měsíců až do jednoho roku.


Moto pláštěnky, kombinézy a oblečení do deště na motorku eshop Motodrive.cz| Motodrive.cz\nÚvodOblečení a vybaveníVše pro silniční jezdceOblečení do deště\nNebaví vás neustále moknout? Pryč jsou časy, kdy jste za deštivého počasí seděli doma než v sedle své motorky. V současné době máte možnost výběru ze široké nabídky moto oblečení do deště, díky kterému zůstanete v suchu. Skutečnou lásku k jízdě na motorce nenaruší špatné počasí. Vyberte si tedy na našem eshopu kombinézu do deště či pláštěnku na motorku a nenechte si zkazit náladu.\nV naší nabídce naleznete velké množství typů a variant moto oblečení. Nabízíme jak kombinézy jednodílné, tak i nepromokavé komplety. Každá z uvedených variant má své pro. Záleží tedy čistě na vašem vkusu a potřebě, pro kterou se rozhodnete. Bundy a kalhoty jsou vyrobeny z prodyšných materiálů a díky volnému střihu je snadno obléknete přes oblečení.\nJízda na motorce není pouze mužskou disciplínou\nPokud se vaše drahá polovička rozhodla sdílet vaši vášeň, měla by mít také vhodné vybavení. Dámské oblečení na motocykl nebudete muset dlouho hledat. Nechte se inspirovat nabídkou na našem eshopu a vybavte svou spolujezdkyni kvalitní výstrojí. Nevíte, jaká velikost oblečení bude ta pravá? Tabulka velikostí dámského oblečení vám poskytne správnou odpověď.\npřehoz na scooter\nPřehoz přes nohy a tělo Scootleg textilní/nepromokavý, OXFORD (černý)\npřehoz z nepromokavého a teplu odolného materiálu možné použít jako kryt nohou nebo kompletní přehoz díky skladné vrchní části vnitřní termální podšívka boční deštiodolná kapsa na pravé straně pláště\nKalhoty převlekové SUPERSTORM H2OUT, SPIDI - Itálie (černé)\npřevlekové kalhoty volně ložená H2out® klimatická membrána termální výstelka s výplní z dutých vláken příprava pro výškově nastavitelné kolenní protektory podélné zipy a elastické donastavení pasu\nPláštěnka RAIN FLUX, SPIDI - Itálie (žlutá fluo)\n100 % vodotěsná jednodílná pláštěnka kombinace nylonu a PVC nastavitelný pas a nohavice reflexní prvky dodáváno včetně praktického obalu\nNávleky na boty HV COVER s podrážkou, SPIDI - Itálie (žluté fluo)\n100% vodotěsná převleková bunda s reflexními prvky a pruhy kombinace Nylonu a PVC spoje lepené zevnitř nastavitelné manžety rukávů a elastický pas kompletní podšívka\nBunda RAIN SEAL, OXFORD - Anglie (černá)\nPláštěnka RAIN SEAL, OXFORD - Anglie (černá)\nBunda WWR EVO, SPIDI - Itálie (čirá/černá)\n100 % voděodolná převleková pláštěnka přes vrchní část kombinézy nebo koženou bundu tříselní popruhy společně s přiléhavým střihem garantují odhrnování pláštěnky i v rychlostech přes 200km/h pružné strečové panely\nKalhoty HURRICANE, ALPINESTARS - Itálie (černé/žluté fluo)\n100% voděodolný plášť z poly/nylonové textilie s PU úpravou UV stabilní materiál lehká a prodyšná síťovaná podšívka z polyesteru kompresní pas a zipy na koncích nohavic\nPláštěnka HURRICANE, ALPINESTARS - Itálie (černá/žlutá fluo)\n100% voděodolný plášť z poly/nylonové textilie s PU úpravou UV stabilní materiál lehká a prodyšná síťovaná podšívka z polyesteru kompresní manžety límce, rukávů a nohavic, nastavení šířky pasu a ramen\nPláštěnka RAIN SEAL, OXFORD - Anglie (žlutá fluo)


Deník : Vysočina - Žďárský deník, č.1-26 (26 ks) : deník Žďárska - Velkomeziříčska - Novoměstska - Bystřicka - Velkobítešska - Svratecka. 1.\nNakladatelské údaje: České Budějovice : VLTAVA-LABE-PRESS, 2012\nKlíčová slova: region, deníky\nDeník : Vysočina - Žďárský deník, č. 52-78 (27 ks) : deník Žďárska - Velkomeziříčska - Novoměstska - Bystřicka - Velkobítešska - Svratecka. 3.\nDeník : Vysočina - Žďárský deník, č. 27-51 (25 ks) : deník Žďárska - Velkomeziříčska - Novoměstska - Bystřicka - Velkobítešska - Svratecka. 2.\nDeník : Vysočina - Třebíčský deník, 52-78 (27 ks) : Deník Třebíčska - Moravskobudějovicka - Náměšťska - Jemnicka - Hrotovicka - Jaroměřicka. 3.\nDeník : Vysočina - Třebíčský deník, č. 27-51 (25 ks) : Deník Třebíčska - Moravskobudějovicka - Náměšťska - Jemnicka - Hrotovicka - Jaroměřicka. 2.\nDeník : Vysočina - Pelhřimovský deník, č. 27-51 (25 ks) : deník Pelhřimovska - Humpolecka - Pacovska - Kamenicka - Černovicka - Počátecka - Žirovnicka - Hornocerekvicka. 2.\nDeník : Vysočina - Pelhřimovský deník, č. 1-26 (26 ks) : deník Pelhřimovska - Humpolecka - Pacovska - Kamenicka - Černovicka - Počátecka - Žirovnicka - Hornocerekvicka. 1.\nDeník : Vysočina - Třebíčský deník, č. 1-26 (26 ks) : Deník Třebíčska - Moravskobudějovicka - Náměšťska - Jemnicka - Hrotovicka - Jaroměřicka. 1.\nDeník : Vysočina - Pelhřimovský deník, č. 52-78 (27 ks) : deník Pelhřimovska - Humpolecka - Pacovska - Kamenicka - Černovicka - Počátecka - Žirovnicka - Hornocerekvicka. 3.\nHity přelomu tisíciletí nejlepší písně českých a slovenských zpěváků. 14. díl\nNakladatelské údaje: České Budějovice : František Dřevikovský, 2009\nTitulová signatura: H738/14\nDeník : Vysočina - Žďárský deník, č. 178-203 (26ks) : deník Žďárska - Velkomeziříčska - Novoměstska - Bystřicka - Velkobítešska - Svratecka. 8.\nNakladatelské údaje: České Budějovice : VLTAVA-LABE-PRESS, 2015\nDeník : Vysočina - Žďárský deník, č. 204-228 (25ks) : deník Žďárska - Velkomeziříčska - Novoměstska - Bystřicka - Velkobítešska - Svratecka. 9.\nDeník : Vysočina - Třebíčský deník, č. 178-203 (26ks) : Deník Třebíčska - Moravskobudějovicka - Náměšťska - Jemnicka - Hrotovicka - Jaroměřicka. 8.\nDeník : Vysočina - Třebíčský deník, č. 204-228 (25ks) : Deník Třebíčska - Moravskobudějovicka - Náměšťska - Jemnicka - Hrotovicka - Jaroměřicka. 9.\nDeník : Vysočina - Pelhřimovský deník, č. 178-203 (26ks) : deník Pelhřimovska - Humpolecka - Pacovska - Kamenicka - Černovicka - Počátecka - Žirovnicka - Hornocerekvicka. 8.\nDeník : Vysočina - Pelhřimovský deník, č. 204-228 (25ks) : deník Pelhřimovska - Humpolecka - Pacovska - Kamenicka - Černovicka - Počátecka - Žirovnicka - Hornocerekvicka. 9.\nDeník : Vysočina - Jihlavský deník, č. 178-203 (26ks) ; deník Jihlavska - Telčska - Třešťska - Polenska - Brtnicka. 8.\nDeník : Vysočina - Jihlavský deník, č. 204-228 (25ks) ; deník Jihlavska - Telčska - Třešťska - Polenska - Brtnicka. 9.\nDeník : Vysočina - Havlíčkobrodský deník, č. 178-203 (26ks) : Deník Havlíčkobrodska-Světelska-Ledečska-Haberska-Golčovojeníkovska-Chotěbořska-Ždírecka-Přibyslavska. 8.\nNakladatelské údaje: České Budějovice : VLTAVA-LABE-PRESS, a.s., 2015\nDeník : Vysočina - Havlíčkobrodský deník, č. 204-228 (25ks) : Deník Havlíčkobrodska-Světelska-Ledečska-Haberska-Golčovojeníkovska-Chotěbořska-Ždírecka-Přibyslavska. 9.


Dvojrecenze Drab Majesty – The Demonstration | Sanctuary.cz\nDvojrecenze Drab Majesty – The Demonstration\nAsh | 22.02.2017 17:17\nKalifornský projekt Drab Majesty vydal koncem ledna svou druhou řadovou desku "The Demonstration". Posvítili jsme si na ni v dvojrecenzi.\nvydal: Dais Records, (65 mins)\nCo dostanete, když zkřížíte vzhled Andyho Warhola, androgynní image Davida Bowieho a hudební složku ne nepodobnou Clan Of Xymox? Drab Majesty a album "The Demonstration"!\nDeb DeMure, vlastním jménem Andrew Clinco, na sebe upozornil už v roce 2015 debutem "Careless". Povedlo se mu na něm dát volný průběh všem inspiracím, které zasáhly jeho potemnělý mozek, a vzniklo tak dílo plné silných písní, uhrančivého vokálu a výrazných kytarových melodií. Vzhledem androgynního blonďáka s nápadným makeupem na sebe zase upoutával pozornost během energických vystoupení, kterých má na svém kontě za tak krátkou dobu slušnou řádku. Novinková nahrávka "The Demonstration" je ale novým králem diskografie tohoto Kaliforňana, sláva prvorozeného pobledla a krčí se ve stínu povedenějšího sourozence.\nJedenáct původních písní na ploše pětačtyřiceti minut v sobě kloubí prvky new wave, synthpopu, dreampopu, shoegazu, postpunku či dark popu, vše zabaleno do patřičně oldschoolového retro zvuku. Deska zní, jako by vyšla někdy v osmdesátých letech, kdy byla gotická scéna na vzestupu a darkwave skupiny teprve vydávaly svá první hudební díla. Zálibu v deváté dekádě minulého století autor dává najevo také vizuální stránkou, jak dokládají aktuální videoklipy. Při sledování máte ten nezaměnitelný pocit, jako když jste do videopřehrávače zasunuli VHS kazetu, která po chvilkovém rozostření obrazu nabídla nějaké to kultovní dílo západní kinematografie (porozumí asi jen dříve narození, ostatní si budou muset vystačit s tím, že je to fakt hodně retro).\nCit pro silné melodie a chytlavé písně dělá z Drab Majesty zajímavý projekt, jehož existence by neměla uniknout žádnému milovníkovi automatických bicích, působivých kytar a výrazného vokálu, navíc když je vše opředeno vkusnou elektronikou za závojem jemných klávesových ploch.\nNejvýraznější kousky "Too Soon To Tell" či "Dot In The Sky" toto tvrzení podtrhují ještě vlezlými (v tom nejlepším slova smyslu) refrény, které se z hlavy dostávají těžko. "Cold Souls" je pomyslným vrcholem celé kolekce, závěrečná "Behind The Wall" už jen tvoří dokonalou tečku za dokonanou a jedinečnou hudební lahůdkou. Album je nakonec uzavřeno čtyřmi více či méně zdařilými remixy, které ale skladbám nic nového ani zajímavého nepřinášejí.\nDeska "The Demonstration" kalifornského one-man projektu Drab Majesty je velmi zdařilým dílem, takových na gotické scéně (i mimo ni) vzniká pramálo. Stojí za to si ji poslechnout, proniknout do potemnělých popových nálad a nechat se unášet vlnami poctivě zahraného darkwave, jaký tady už dlouho nebyl. Pocta klasikám, která se sama klasikou stává.\nObličejové líčení, paruka a nápadné kostýmy. Androgynní postava Deb DeMurea znovu zasahuje. A s ním nenápadná síla Drab Majesty rozkročená mezi gotikou a temným novoromantickým popem. Ano, už s prvními takty druhé položky "Dot In The Sky" se propadneme o tři dekády nazpět, kdy Clan Of Xymox vkročili do společnosti labelu 4AD uhrančivými prvními dvěma alby.\nOdevzdanost vokálu i jistá rezignovanost témat se znovu dostává do rozporu s muzikou, která sice může v první moment souznít s načrtnutou melancholií, ve výsledku ale spodními proudy dodává skladbám až nečekané množství síly. Povlávající kytary proplouvají syntetickým podložím, automatický bubeník si zjednává pozornost a pouze okamžiky zklidnění, kdy se sound přibližuje dalším velikánům Cocteau Twins, přináší zklidnění.\n1 Induction (0:58)\n2 Dot In The Sky (5:26)\n3 39 By Design (5:00)\n4 Not Just A Name (6:02)\n5 Hath No Form (2:44)\n6 Too Soon To Tell (4:07)\n7 Cold Souls (5:25)\n8 A Spire Points At the Heavens (1:07)\n9 Kissing The Ground (3:47)\n10 Forget Tomorrow (4:53)\n11 Behind The Wall (6:05)\n12 Too Soon To Tell (Cold Cave Remix) (5:22)\n13 Forget Tomorrow (Drew McDowall Remix) (5:34)\n14 39 By Design (Martial Canterel Remix) (4:48)\n15 Kissing The Ground (Silent Servant Remix) (4:09)\nCyber zločiny hodlá na novém EP páchat americký projekt VR Sex\nStrašidelná hlava Patriarchy se proměnila v Drab Majesty\nČtvrtý singl z novinky Drab Majesty dostal vlastní klipovou podobu\nBarokní videoklip provází třetí singl z chystané desky Drab Majesty\nJak Front 242 zaúřadovali v Praze 07. 10. 2014


Výměna vodovodní baterie v Praze 3 - Vyřešmito.cz\nVýměna vodovodní baterie v Praze 3\nNechcete ztrácet čas nejrůznějšími pracemi na vašem bytě, domě či zahradě? Potřebujete třeba rychle a levně vyměnit vodovodní baterii v Praze 3? Nebo cokoli dalšího? Zdarma zadejte zakázku a pak už si jen vyberete nejlepší z nabídek našich Šikulů. Vyřešmito ... levněji a bez firem :-)


Sportovní den na Mariánské louce\nčtvrtek, 16 září 2021 10:34\nPrezentace sportovních oddílů a klubů včetně DDM Děčín na Mariánské louce v Děčíně proběhne tuto neděli 19. září od 14 do 17 hodin. Děti si mohou vyzkoušet v tento den všechny nabízené a dostupné sporty v našem městě a možná si vybrat pro sebe ten pravý, kterému se budou dále věnovat. V nabídce bude například atletika (pohybová gramotnost), fotbal, florbal, házená, DDM Děčín, taneční sport, TJ Sokol, hokejbal a další. Akce se koná v rámci Tyršova Děčína 2021.\nstředa, 15 září 2021 12:27\nStatutární město Děčín si spolu s partnerskými organizacemi u příležitosti Mezinárodního dne seniorů připravilo v týdnu od 27. září do 3. října bohatý program pro seniory a jejich blízké. Bude možné prohlédnout si například některé sociální služby ve městě, připraveny jsou také kulturní a sportovní aktivity, vše buď zdarma nebo za zvýhodněnou cenu.\nTýden zahájí plavba lodí Bohemia po Labi a celý program slavnostně zakončí budební vystoupení v Městském divadle Děčín. Na některé akce je potřeba se objednat nebo zarezervovat si a vyzvednout vstupenku.\npondělí, 13 září 2021 11:16\nSokol Raptor - závod družstev ZŠ\nneděle, 12 září 2021 21:09\nUž druhým odchovem tropického druhu veverek se může letos pochlubit děčínská zoologická zahrada. V expozici veverek Prévostových je proto nyní velmi živo. Kromě chovného páru je zde k vidění jedno mládě z jara a nyní nově i 3 veverky z posledního odchovu. „Narodily se zhruba před 2 měsíci, ale na to, že jsou na světě chovatelé přišli až během posledního prázdninového měsíce, kdy konečně vylezly z hnízdní budky. Samice totiž rodí mláďata do úkrytu, který chovatelé nekontrolují z toho důvodu, že by matka mohla mláďata ze stresu buď přestat kojit nebo je dokonce sežrat,“ vysvětlil vrchní chovatel Petr Haberland. V následujících dnech čeká malé veverky čipování a kontrola pohlaví a pak už budou nabídnuty do chovu kolegům z jiných zoologických zahrad.\n04.11.- čtvrtek - 00:00 - 02:00\n06.11.- sobota - 00:00 - 02:00\nStrašidelná zoo (Zoo)


"Šestidenní" se škodovkou po Rakousku | Cestovatel.cz - cestovatelé sobě\nCestopisy → "Šestidenní" se škodovkou po Rakousku\nČlánek: "Šestidenní" se škodovkou po Rakousku\n"Šestidenní" se škodovkou po Rakousku\nTato cesta byla naší první cestou za "železnou oponu", ze světa socialismu do světa kapitalismu. Na putování jsme se nesmírně těšili, i když občas přicházelo i takové to všem známé mrazení v zádech z pocitu nejistoty. Vždyť jsme v tomto prostředí dosud nikdy nebyli!\nSnad právě proto, že tato cesta byla naší prvním výletem do kapitalistické ciziny, vrátili jsme se z ní nabiti mnoha dojmy. Snad právě proto z ní uchováváme také nejvíce vzpomínek. A právě proto, že tato cesta trvala šest dní, říkáme jí dodnes "šestidenní".\nJe půl šesté ráno, probouzí se den. Dnes jím je předposlední zářijová sobota a my stojíme se svým už trochu zánovním vozem Škoda 100 L (rok výroby 1 973) na celnici v Mikulově. Všude vládne ještě klid, v prostoru celnice jsme pouze my a další dva vozy směřující do Československa. Formality jsou vyřízeny rychle, jen menší nesrovnalost s výjezdní doložkou. Zatímco do pasu jsme dostali razítko s dnešním datem, v doložce se objevuje datum včerejší. Celník se omlouvá, jsme dnes první. Pak nám popřeje šťastnou cestu a naše škodovka začíná "ukusovat" první kilometry předem přesně rozplánované cesty.\nA my si zatím opakujeme základní údaje o zemi v srdci Evropy, které nám poskytl propagační materiál Rakouského velvyslanectví v Praze.\nRakousko je vnitrozemským státem, jeho rozloha činí 83 855 km2. Má kolem 7,5 milionů obyvatel (podle sčítání z roku 1981), z nichž 98 % mluví německy, na jihu a východě pak žijí slovinsky, chorvatsky a maďarsky mluvící národnostní skupiny, ve Vídni se také stále udržuje česky mluvící obyvatelstvo.\nRakousko je spolkovým státem devíti zemí. Jsou to: Wien (Vídeň), Niederösterreich (Dolní Rakousy), Oberösterreich (Horní Rakousy), Salzburk (Salcbursko), Tirol (Tyrolsko), Vorarlberk (Vorarlbersko), Kärnten (Korutany), Steiermark (Štýrsko) a Burgenland (Burgenlandsko). Naše cesta povede šesti z těchto zemí.\nVzhledem ke své poloze je Rakousko od pradávna křižovatkou spojovací cesty mezi evropskými hospodářskými a kulturními prostorami.\nÚzemí dnešního Rakouska, osídlené již v předhistorické době, bylo na počátku našeho letopočtu přičleněno Římany k jejich impériu, které se však rozpadlo v období stěhování národů.\nKolem r. 800 n. l. vytvořil francký panovník Karel Veliký mezi řekami Dunajem a Drávou Panonskou a Korutanskou marku na obranu proti nájezdům Avarů. R. 976 dostali toto území lénem Babenberkové. Po jejich vymření přešlo území r. 1282 do rukou tehdy bezvýznamného rodu Habsburků, a ten cestou diplomatických jednání, výhodných sňatků i cestou bojů vytvořil rozsáhlou říši. Po rozdělení habsburského rodu r. 1522 na španělskou a rakouskou větev získala rakouská větev r. 1526 po vymření Jagellonců České království a Uhry a položila tak základy mnohonárodnostnímu státu, který žil téměř 400 let. Jeho konec přišel v roce 1918 a z jedné jeho části vznikla Republika Rakousko. Ta se stala v roce 1938 první obětí Hitlera. V roce 1945 byla obnovena jako samostatný stát, v roce 1955 vyhlásila národní rada (parlament) její neutralitu. Od tohoto roku se Rakousko stává často místem mezinárodních setkání, ve Vídni se konaly četné konference OSN a vedla se jednání o odzbrojení.\nOspalé jitro se už změnilo ve vlahé slunné ráno, které dává najevo, že i do Rakouska zavítala "svatováclavská vedra". Za zády nám už dávno zůstalo malebné městečko Poysdorf a po osmdesáti kilometrech se ocitáme na předměstí Vídně, rozkládající se na březích Dunaje. Na jeho pravém břehu obklopuje město mocný zelený pás lesů - Wienerwald (Vídeňský les), jehož půvabné vrcholky jsou vlastně nejzazšími výběžky Alp, na levém břehu Dunaje začíná nedozírná nížina.\nVídeň nás vítá - objížďkou. Tu zvládneme bez problémů díky perfektnímu značení, vracíme se na Brünner Straße (Brněnskou ulici), z které nás objížďka odklonila, přejedeme Dunaj po Floridsdorf-Brücke a ocitáme se v centru města. Zaparkujeme v úzké uličce nedaleko vídeňské dominanty, chrámu sv. Štěpána, bereme plán města a nezbytné fotoaparáty a začínáme prohlídku hlavního města Rakouské republiky.\nVídeň má asi 1,7 milionu obyvatel, měří 414 km2 a je rozdělena na 23 okresů. Čísla okresů jsou vyznačena na tabulkách se jmény ulic na všech nárožních domech, přehledné plány města jsou na důležitých stanicích pouliční dráhy (Straßenbahn) a na všech stanicích městské dráhy (Stadtbahn). A tyto plány vůbec nejsou potrhané, pokreslené apod. I nám usnadňují orientaci.\nNaše prohlídka začíná u vznešeného dómu sv. Štěpána. S jeho stavbou bylo započato kolem roku 1 240 a podíleli se na ní významní stavitelé (i Češi). Je jedním z nejkrásnějších gotických chrámů vůbec, v jeho interiéru najdeme vynikající gotická a barokní díla a jeho 136 m vysoká věž patří odedávna k siluetě Vídně.\nOd Svatoštěpánského dómu procházíme ulicí Graben (Příkopy), přepychovou obchodní třídou. Ceny výrobků ve výkladních skříních dosahují závratné výše. Přesto neodoláme a ze zvědavosti vstupujeme do jednoho z obchodů. Je to přepychové klenotnictví. Bereme za kliku masívních dveří, do jejichž rámu je zvenčí zasazeno silné zrcadlové sklo. Dveře se otevírají, před námi se objevuje prostor asi 4 x 3 m a ve vitrínách kolem stěn luxusní šperkařské výrobky. Jediná zákaznice, usazená v křesle, si vybírá prsten. Otáčíme se na patě a chceme vyjít na ulici. A ejhle - klika zevnitř chybí. Rychle přemítáme co dělat. Nezbývá nic jiného než se obrátit na prodavačku s dotazem, jak se dveře otevírají. Prodavačka s úsměvem stiskne kdesi pod pultem tlačítko, cosi zavrčí, dveře se otevřou a my se s oddechnutím ocitáme na ulici.\nPo této příhodě ani příliš nevnímáme krásu morového sloupu, dílo Fischera z Erlachu, a kostela sv. Petra, údajně jedné z nejhezčích kopulovitých staveb, a vzpamatujeme se až před kostelem Schottenkirche na náměstí Freyung, kde je čilý dopravní ruch. Po Schottengasse jezdí automobily i drožky. Nikdo na nikoho netroubí, řidiči neoceňují výraznou gestikulací kvality dalších účastníků silničního provozu.\nNa Rooseveltově náměstí před novogotickým kostelem Votivkirche obracíme a zastavujeme se před novorenesanční budovou University, založené však již r. 1365. Tak se dostáváme na hlavní okružní třídu Ringstraße, která vznikla v místech zasypaných příkopů v polovině 19. století. Před námi se objevuje 98 m vysoká věž novogotické stavby - vídeňská radnice. Většina radnice je skryta v lešení, právě obnovují její "kabát". Tmavá, téměř černá barva radnice je vystřídána barvou zářivě bílou. I ve Vídni tedy mají problémy s udržováním historických budov, které nahlodává zub času. Přes ulici se díváme na budovu hlavní vídeňské činoherní scény, na Brugtheater. Tato budova byla za války téměř zničena, dnes ale opět stojí v celé své původní kráse. Dále míjíme Parlament zbudovaný z řeckém stylu, jehož vzhled však narušují před ním postavené čekárny městské dopravy, a zastavujeme na náměstí Marie Terezie. Tomuto náměstí vévodí pomník Marie Terezie (Rakušané si ji velice váží) a vpravo i vlevo od něho stojí navlas stejné budovy dvou muzeí, Přírodovědného muzea (Naturhistorisches Muzeum) a Uměleckohistorického muzea (Kunsthistorisches Muzeum).\nPřecházíme hlavní ulici a hradní branou vstupujeme do bývalého císařského sídla, dnes mimo jiné úřad spolkového prezidenta, mocného komplexu budov Dvorního hradu (Hofburg), jehož budovy pocházejí z více století. I tady postávají drožky a čekají na zákazníky. Projdeme celým traktem a kolem původně románské baziliky sv. Michala s gotickými a barokními úpravami a kolem Albertina, v jehož sálech se ukrývají vzácné grafické sbírky (přes 1 milion listů různých škol z různých zemí), se dostaneme před další budovu, která přispívá k bohatému kulturnímu životu města. Je to honosná budova Státní opery (Staatsoper). I tato budova stejně jako Burgtheater byla za 2. světové války zničena a po válce opravena.\nPo čtyřhodinové procházce odpočíváme u dalšího kostela, u kostela Karlskirche, postaveného ve stylu vrcholného baroka podle plánů Fischera z Erlachu, a obdivujeme jeho 72 m vysokou kopuli i dva triumfální 33 m vysoké sloupy na jeho bocích.\nNaše poslední vídeňské zastavení patří zámku Belvedér, který dal na přelomu 17. a 18. století postavit rakouský vojevůdce princ Evžen, vítěz nad Turky. Vídeňáci o této stavbě tvrdí, že je nejkrásnější barokní stavbou na světě. Ze zámecké zahrady se díváme na Vídeň a ať chceme nebo ne, srovnáváme toto měst s Prahou. Vídeň je majestátní, císařsky velkolepá, chybí jí ale kouzlo křivolakých uliček, které právě v Praze jsou němými svědky toho, "jak šel čas". A už se vůbec nedivíme, proč tolik cizinců vyslovuje slova obdivu k naší stověžaté.\nV pozdním odpoledni opouštíme Vídeň výpadovkou na Sankt Pölten. Je to čtyřproudová silnice, která se náhle zúží na dva proudy. Než stačíme strnout nad tím, jak se najednou to množství aut a fiakrů "stlačí" ze čtyř do dvou proudů bez určení, kdo má přednost v jízdě, jedeme už v jednom z nich i my. Najíždíme na dálnici a hned zde poznáváme, že rakouští řidiči milují asi vysoké rychlosti. Ti, kteří nás předjíždějí, překračují nejvyšší povolenou rychlost o 50 i více km/hod. Dálnice má citelné stoupání, škodovka nám dává najevo, že už není žádnou mladicí, a protože ani my nechceme riskovat placení pokuty, je těch předjíždějících většina.\nSlunce se pomalu kloní k západu a my se začínáme ohlížet po kempu, v němž bychom mohli strávit první "rakouskou" noc. Odbočujeme z dálnice na neméně kvalitní silnici, objevujeme poutač, který nás upozorňuje, že 2 km odtud, v Schönbühelu, je kemp. Vyrážíme. Zastavujeme u zdejšího hostince s úmyslem zeptat se, kde se kemp nachází, protože naše dosavadní hledání je neúspěšné. U stolků před vchodem do hostince sedí několik místních obyvatel. Ihned nám vysvětlili, že kemp je na zahradě hostince, zvou, ať si přisedneme, nabízejí nám holbu piva. Nepohrdneme pohostinstvím zdejších lidí. Oba upíjíme tekutý chleba a je nám jasné, že dnes už dál jet nemůžeme.\nDruhý den nás budí brzy ráno chlad a houkání lodní sirény. Proti proudu Dunaje, k němuž se zdejší zahrada svažuje, pluje parník. Romantiku tohoto místa - nacházíme se totiž v malebné soutěsce Wachau - dokreslují zalesněné stráně a obrys blízké pevnosti, vystupující z ranní mlhy.\nTaké nedaleké městečko Melk se ještě skrývá v ranní mlze. I tak nás ale nenechává na pochybách, že jsme se ocitli v jednom z nejpůvabnějších rakouských měst. Odtud vyšla v 10. století moc Babenberků ( jejich dědička byla první manželkou našeho "krále železného a zlatého", Přemysla Otakara II.), kteří v 11. století předali svůj hrad benediktinům, a ti zde v době protireformace zbudovali klášter, ovládající pak Podunají. Budovy kláštera (v poslední době restaurované) na kopci nad městem vidíme snad ze všech ulic a uliček, jimiž procházíme a které nás zdraví nepředstavitelným množstvím květin v oknech, přede dveřmi domů, na chodnících a všude tam, kde jen je to trochu možné.\nZ Melku přejíždíme na druhou stranu Dunaje a po silnici, která se vine téměř v bezprostřední blízkosti tohoto veletoku, uháníme do Lince. Silnice vede také mnoha zajímavými místy, nás upoutá především městečko Grein s mohutným hradem Greiburgem z 15. století, zastavujeme se v Mauthausenu, kde si uvědomujeme, kolik hrůz viděly stěny místního koncentračního tábora, na jehož místě je dnes památník s pomníky a hroby obětí, a několik kilometrů před Lincem věnujeme pozornost kopci nad Steyreggem, na němž se tyčí zámek z dálky připomínající náš moravský Plumlov.\nOvzduší v tomto místě už dává tušit, že se blížíme k jednomu z rakouských průmyslových center, k Linci, jinak také hlavnímu městu spolkové země Horní Rakousy. Exhalace zdejších podniků doslova vidíme i cítíme.\nV Linci pohodlně zaparkujeme u přístaviště lodí a jdeme si prohlédnout starou část města. Památky pocházejí většinou z období renesance a baroka, mezi nimi ale objevíte i novostavby. Před jednou z nich typujeme, jakým účelům tento asi třípatrový objekt a velmi vkusnou barevně členěnou fasádou slouží. vedle vchodu si k našemu údivu přečteme: Volkskrakenhaus - nemocnice. Není kolem ní k našemu údivu ani plot, stojí v jedné - pravda - velice klidné postranní ulici. Přemýšlíme, proč architekt zvolil pro nemocnici právě toto místo. Že by to souviselo se snahou neodtrhovat nemocné od života zdravých lidí? Na každodenní ruch se tady nemocní mohou alespoň dívat.\nPo druhém břehu Dunaje se vracíme z Lince kousek zpět, až k městu Enns, tam odbočujeme a ujíždíme kolem stejnojmenné řeky do Steyru (Štýru). Město si prohlížíme nejprve "shora", protože ke staré části musíme sjet až dolů, k řece. Na náměstí jsme schopni tvrdit, že se zde zastavil čas nejméně před 150 lety. Z omylu nás vyvedou pouze zaparkovaná auta. Náměstí je z obou stran obestavěno domy, které pamatují více než století. Radnice pochází z let 1765 - 1778, naproti je "Bummerlhaus" s fasádou z roku 1497. Jdeme dále po silnici ke kostelu Michaelerkirche. Na ní si všímáme užšího pruhu odděleného plnou žlutou čarou. Tento pruh jsme už registrovali na více místech. je určena pro cyklisty a auta v něm nemají co dělat. Jen mimochodem - cyklistů je v této zemi hodně a všichni je v silničním provozu plně respektují.\nNaše další cesta vede přes Kremsmünster, který nám pyšně ukazuje soubor benediktinských staveb (kostel ze 13. stol., klášterní budovy ze 17. a 18. stol.), do Solné komory, země hor, jezer a lázeňských letovisek. Zastávku jsme si naplánovali v solných lázních Gmunden na břehu druhého největšího alpského rakouského jezera Traunsee (Travenské jezero, plocha 25,7 km2). Je krásné nedělní odpoledne, všude velké množství lidí a aut. Nakonec i zde se nám podaří zaparkovat a vmísíme se davů procházejících se na korzu v těsné blízkosti jezera. Míříme na dřevěnou lávku, která spojuje břeh jezera s malým ostrůvkem, na němž se nachází zámek Ort, původně vodní hrad. Z lávky se díváme na hory zvedající se na druhé straně jezera, na Grünberg (987 m n.m.) a majestátní Traunstein (1 691 m n.m.).\nPokračujeme silnicí vedoucí po břehu jezera. Za obcí Traunkirchen se silnice musí "prokousat" kopcem, skála tady vyrůstá přímo z jezera. Za tunelem na nás čeká překvapení - dlouhá fronta stojících aut. Čekáme čtvrt, půl, tři čtvrtě hodiny. Auta se konečně dávají do pohybu a my objevujeme, co bylo příčinou našeho čekání. Asi tři kilometry před městečkem Ebensee se po dlouhotrvajících deštích polovina vozovky zřítila do jezera. A tak se jezdí na semafory a podle pokynů místních strážců pořádku jen po jedné půlce vozovky a ještě zúžené. Přemýšlíme, jak budou tuto vozovku obnovovat. Vlevo, hluboko pod silnicí, vody jezera, vpravo železnice a pak už jen skály.\nPo silnici vinoucí se mezi horami jedeme přes města Bad Ischl, Bad Goisern, Bad Aussee (všechna jsou lázeňskými středisky) k jezeru Grudlsee. Cestou několikrát vidíme tabule s nápisem Salzbergwerk, to znamená, že tady jsou solné doly. Dnes jako před mnoha staletími, kdy Solná komora zásobovala solí téměř celou Evropu.\nOsvěžení koupelí v Grundlsee se vracíme do Bad Aussee a odbočujeme k dalšímu jezeru, k Hallstätter See (Halštatskému jezeru). Na této vedlejší silnici se poprvé setkáváme se stoupáním, které nám doslova vyráží dech. Mapa udává 23 %. Stoupání ale není dlouhé, škodovka si s ním poradí dobře. A potom rychle klesáme do kotliny, v níž se rozlévají vody Hallštatského jezera. Je obklopeno horami, nejvyšší patří do masívu Dachstein. Na východním břehu jezera se proplétá železnice, jižní a západní břeh sleduje silnice. Na tomto břehu se také usadila obec Hallstatt. Vidíme ji na chvíli, než zmizíme v tunelu, a pak už nás zdraví jen jezero, ztrácející se ve večerním modrošedém mlžném oparu. Spěcháme. Stmívá se zde pod horami rychle a my musíme dojet do obce Weißenbach, abychom v místním kempu přenocovali.\nRáno nás vítá Attersee, největší rakouské alpské jezero o rozloze 46,7 km2. Včera jsme už jeho krásu nemohli vnímat, také dnes nad jezerem se zvedá hora Schafberg (1 780 m n.m.), jihovýchodně masív Höllengebirge. Téměř 20 km jedeme kolem jezera a pak najíždíme na dálnici směr Salzburg. Všechno se rázem halí do husté mlhy, jejíž závoj se rozestoupí až před naší další zastávkou. Město Salzburg se už utápí v ranním slunci.\nDo centra města přijíždíme Novou branou - Neutor, což je vlastně portál tunelu, vedoucího pod kopcem Mönchsberg. Za tunelem se rázem ocitáme v bezprostřední blízkosti staré části města. Zaparkovat není kde, proto přejíždíme řeku Salzach do druhé části města. I zde jsou všechna místa obsazena, volno je pouze na parkovišti s označením Kurzparkzone 60 min, tzn. že na tomto místě můžete parkovat pouze hodinu. Jinde ale místo není a tak riskujeme ( sice nevíme, jaký postih za delší dobu parkování by následoval, jen si domýšlíme), víme totiž, že za hodinu se ze staré části města nevrátíme.\nVyprávět o Salzburgu je těžké. Pro jeho okolí jsou typické hory, a ty jakoby vstoupily až do města. Na kopci nad městem (Mönchsberg) se nachází pevnost Hohensalzburg, známá dominanta tohoto cíle snad většiny turistů, kteří navštíví Rakousko. Komu se nechce šlapat nahoru, nechá se tam pohodlně vyvést lanovkou a odtud - tak trochu z ptačí perspektivy - se dívá na město, které se má čím chlubit. Největší množství památek najdete ve vnitřním městě, zkrátka ale nepřijde ani ten, kdo zabloudí do dalších částí městských čtvrtí.\nPo vstupu do staré části města na vás okamžitě dýchne hudba. Vždyť Salzburg je rodiště Wolfganga Amadea Mozarta a město tento fakt na mnoha místech připomíná. Především na Mozartově náměstí stojí Mozartův pomník, přes Salzach vede Mozartova lávka, můžete navštívit Mozartův rodný dům, najdete zde Mozarteum atd. Nejpůvabnější ve městě jsou úzké uličky a dvorky jednotlivých domů. V těchto dvorcích objevíte pozůstatky ještě gotických staveb. Dvorky jsou proto malé a tmavé, přesto i zde najdete všudypřítomné květiny. Nejsou to sice kvetoucí pelargónie, jsou to většinou různé listnaté stromky ve velkých květináčích a kádích, ale právě tato zeleň oživuje na první pohled příliš strohé prostory.\nVe starém městě má svou historii snad každá budova, kolem níž procházíte. Z ostatních staveb mimo centrum stojí za shlédnutí zámek Leopoldskron s velkým rybníkem a zámek Mirabell ležící uprostřed překrásných zahrad.\nKolem poledne vyjíždíme z města, ukazatelé nás navedou na dálnici směr Bischofshofen. Dálnice se proplétá údolím podél Salzachu. Na pravé straně se díváme na vrcholky Hagen Gebirge, vlevo nás zdraví Tennen Gebirge. Na některých vrcholcích se usadily v dávné době pevnosti Mezi nejhezčí patří pevnost Hohenwerfen. Silnice je plná tunelů a za každým z nich na vás čeká překvapení v podobě nové přírodní scenérie.\nPřed Bischofshofenem dálnice uhýbá k východu, proto z ní sjíždíme, abychom asi po pěti kilometrech dojeli do Bischofshofenu, známého centra zimních sportů. I v létě má toto místo své kouzlo. Pokračujeme dálnicí do Brucku an der Großglocknerstraße a odsud ohýbáme na jih, na známou vysokohorskou grosglocknerskou silnici. Vjíždíme do Národního parku v srdci nejvyššího rakouského pohoří Hohe Tauern (Vysoké Taury) o rozloze přes 900 km2. Je to svět skal a ledu, zde se nachází nejvyšší hora Rakouska Großglockner (3 798 m n.m.). Čeká nás - či spíše naše auto - velká zkouška. Na nejvyšší bod silnice, na Edelweiß Spitze, musíme absolvovat zhruba 30 km, z nich 20 km prudkého stoupání. Bruck má nadmořskou výšku 757 m n.m., Edelweiß Spitze 2 577 m n.m. (někde uváděno 2 571 m n.m.), tzn., že vyjedeme téměř do výšky našeho tatranského velikána, Gerlachovského štítu. Bude nám chybět pouze 78 m.\nPřijíždíme na konec obce Ferleiten v nadmořské výšce 1 145m. Zde zaplatíme mýto - za vjezd na některé rakouské silnice se platí - od ženy v místním kroji obdržíme nálepku na auto a propagační letáček. Zde začíná prudké dvacetikilometrové stoupání. V této chvíli jen v duchu prosíme, aby škodovka stoupání překonala. Vzpomínáme na naši přítelkyni (tato průvodkyně Čedoku nám poskytla před cestou některé cenné rady), která se nás především ptala, jak nám šplhá auto do kopců. A upozorňovala, že nejeden automobil a nejeden autobus na této silnici nedosáhne svého cíle.\nZačínáme stoupat. Stráně kolem nás jsou ještě porostlé vegetací. Postupně vyjíždíme z pásma lesů, zároveň s tím přibývá travinový porost a objevují se holé skály. Na jejich vrcholcích je věčný led a sníh. Asi v polovině cesty zastavujeme na odpočivadle s pitnou vodou. Stojan i nádržka jsou vydlabané ze dřeva, zrovna tak stolek a lavice na posezení. Příznivé počasí nám dopřává vnímat nádhernou přírodu kolem nás.\nS odjetím z odpočívadla máme problémy. Vůbec se nedivíme, sklon silnice i odpočivadla je citelný. Když jsme vystupovali, měli jsme pocit, že spadneme na zem. I ta nejnižší rychlost odmítá udržet auto v pohybu. Auto tedy musíme otočit a pomalu rozjíždět. Podaří se a tak znovu projíždíme jednu zatáčku za druhou. Každá zatáčka je označena pořadovým číslem a na tabulce si přečtete i nadmořskou výšku, v níž se právě nacházíte.\nDojíždíme na parkoviště u restaurace na Fuscher Törl (2 428 m n.m.) a odsud pokračujeme necelé dva kilometry už užší silnicí, prudce stoupající, s ještě četnějšími zatáčkami na Edelweiß Spitze. Stoupání v těchto místech odhadujeme na více než 25 %.\nZ vyhlídky na Edelweiß Spitze se nám horší velikáni představují v celé své kráse. Na jihozápadě a západě to jsou masívy Schobergruppe, Glocknergruppe ( s nejvyšší horou Großglocknerem) a Granatspitzgruppe, v nichž najdeme hned několik třítisícovek. Třítisícovky objevíme ale i mezi vrcholy při pohledu na jihovýchod a východ. Na severu dnes dohlédneme až do Zell am See za Bruckem. Z této vyhlídky také sledujeme silnici, po níž budeme sjíždět dolů. Zaujme nás především úsek silnice obcházející vrcholek Fuscher Törl. Silnice v tomto místě je vybudována na betonových pilířích a vypadá jako stříbrná stužka svazující tento vrcholek.\nSjíždíme dolů, zastavujeme na parkovišti pod Fuscher Törl a jdeme se podívat do jednoduché kamenné kapličky zbudované zde na paměť obětem großglocknerské silnice. Na desce nechybí ani česká jména.\nOdjíždíme a klesáme na jih, směrem na Heiligenblut. V prvním úseku není klesání tak citelné, někde je dokonce vystřídáno opětným stoupáním. V tomto úseku kromě zatáček musíme projet také tunely Mittertörltunnel (2 327 m n.m.) a Hochtortunnel (2506 m n.m.). Za každým z nich najdeme překvapení v podobě nových pohledů. Na malém parkovišti nás překvapí jakási "minivýstava" minerálů, z nichž je utvořeno zdejší pohoří.\nNaše cesta dolů je přerušena ještě jednou odbočkou, odbočkou vedoucí až do bezprostřední blízkosti ledovce Pasterze pod Großglocknerem. Stoupáme totiž na Franz-Josephs-Höhe (2 369 m n.m.). Protože silnice vede v lavinových svazích, je v místech největšího lavinového nebezpečí chráněna masívní železobetonovou konstrukcí, jakousi střecho na sloupech. Pod vrcholem zaparkujeme v nejvýše položených patrových garážích v Evropě a od zábradlí se díváme na jezero Margaritzenstausee pod sebou. V něm končí ledovec Pasterze (30 km2, délka splazu 9,5 km), který se sem splazil z vrcholků Johannisbergu (3 460 m n.m.) a Eiskögele (3 434 m n.m.). Nad ledovcem před námi se zvedají vrcholky Glocknerwand (3 722 m n.m.), Großglockner (3 798 m n.m.), Adlersruhe (3 456 m n.m.), Hohenwatkopp (3 308 m n.m.) a Schwerteck (3 247 m n.m.). V zapadajícím slunci mají tyto masy skal a ledu zvláštní kouzlo.\nNeúprosně se hlásí večer a nám nezbývá nic jiného než spěchat dolů. po patnácti kilometrech soustavného brzdění - i když máme zároveň zařazen 2. rychlostní stupeň - dojíždíme do Rossbachu (1 727 m n.m.), kde je mýto pro vjezd na silnici z jihu. Žena opět v místním kroji kontroluje naši jízdenku a rychle nám dává volno k odjezdu. Příčina jejího rychlého jednání je nám jasná. Z brzd se nám valí kouř, jako kdyby vedle každé z nich kouřilo několik vyznavačů tabákových výrobků. V této chvíli "máme za zlé" naší přítelkyni, proč se nás raději nezeptala, jak nám auto brzdí. Určitě jsme měli větší problémy se sjezdem něž se stoupáním.\nUž se stmívá, my klesáme dál. Projíždíme Heiligenblut (1 301 m n.m.), jemuž vévodí typický a stavitelsky velice cenný vysoký gotický kostel, a svou dnešní cestu končíme v prvním kempu, který objevíme. Už po tmě odvzdušňujeme brzdy a zajišťujeme jejich další bezporuchový chod.\nČtvrtý den našeho putování ujíždíme přes Winklern a Obervellach do Mallnitzu vstříc dalšímu překvapení. V autě se pomalu zahříváme, v noci nám byla zima. Chlad z ledovců nezůstává jen tam nahoře ve dvou, třech tisících metrech, ale klesá až do údolí.\nTo dnešní překvapení má název přeprava aut po železnici - Autoverladung. Chceme totiž navštívit jedny z nejhezčích rakouských lázní, lázně Badgastein. Z Mallnitzu do Böcksteinu před těmito lázněmi nevede silnice (ve zdejším horském masívu by snad nebylo ani možné ji vybudovat) a tak si na nádraží v Mallnitzu zakoupíme jízdenku pro auto a zařadíme se do fronty čekajících. V sezóně tato fronta dosahuje délky 2 - 3 km. Když se na semaforu před frontou rozsvítí zelená, auta začnou najíždět na speciálně upravené plošinové vozy. První a poslední dva vozy mají jen nízké sklopné postranice, umožňují tak sjetí vozů na boční rampu a opačně. Ostatní vagóny mají jakousi ochrannou klec. Na tyto vagóny se výškově vejdou pouze osobní automobily a nižší nákladní auta, autobusy a nákladní auta o normální výšce se přepravují jen na dvou prvních a posledních vozech.\nI nám se rozsvítila zelená a najíždíme na vagóny. Zastavíme a zjišťujeme, že přesně naproti okénku řidiče se na kleci nachází tabulka s textem ve čtyřech jazycích. Uposlechneme pokynů - zatáhneme ruční brzdu, zařadíme nejnižší rychlostní stupeň a - čekáme. Za chvíli se vlak dá do pohybu. Jedeme vlastně pozadu a tak se otáčíme, abychom věděli, co nás čeká. Vyjíždíme z nádraží a za chvíli mizíme v tunelu, který nese název Tauerntunnel. Najdete ho na železnici Tauernbahn, která vede nejvyšším rakouským pohořím Hohe Tauern (Vysoké Taury) a je dlouhá 80 km. Začala se stavět na počátku 20. století a spojuje Schwarzach (leží asi 15 km jižně od Bischofshofenu, míjeli jsme ho při své cestě do Brucku) a Spittal an der Drau - Millstätter See. Trať vede exponovaným terénem, musí především překonávat hluboká horská území. Činí tak krásnými a odvážnými viadukty a navíc klesání a stoupání železnice dosahuje v mnoha místech 25 - 28,8 %. V tunelu se trať vyšplhá do svého nejvyššího bodu, do výšky 1 226 m n.m.\nPo čtvrt hodině vyjíždíme z tunelu v Böcksteinu a dál už zase pokračujeme po silnici do Badgastein. Toto lázeňské město leží na svazích řeky Gasteiner Ache, proto nadmořská výška jen centra města se pohybuje mezi 1 013 a 1 083 m n.m. Tyto světoznámé lázně byly navštěvovány už od 13. století, v 19. století se zde léčily mnohé významné osobnosti. Radioaktivní prameny mají teplotu 28 - 47 ° C. V blízkém Böcksteinu jsou léčivé štoly, kde se vyzařuje radon s vlhkým vzduchem, 40 ° C teplým. Město má také velké sportovní centrum.\nUhýbáme z hlavní silnice a přes Mozartovo náměstí a po ulici Františka Josefa sjíždíme do centra. Na ulici není možné zaparkovat, zajíždíme tedy do krytých poschoďových garáží (Parkhaus). Jsou ukryty za domem Austria, takže tento ve skutečnosti betonový nevzhledný dům není z hlavní ulice vůbec vidět. Vjezd do garáží a výjezd z nich hlídá počítač, černý pasažér tak nemá ani tu nejmenší naději na úspěch.\nVycházíme na malé náměstí před domem Austria. Naproti nám se nachází jedna z hlavních městských budov, kongresový a léčebný dům. Je to moderní víceúčelový objekt. Najdete v něm kongresový sál, informace pro hosty, kasino atd. Před halou stojí fiakry připravené k projížďkám. My zde ale hledáme něco jiného, vodopád, který nechybí na žádném propagačním materiálu o Badgasteinu. Slyšíme jeho hřmění a vzápětí zjišťujeme, že stojíme nedaleko něj. Řeka Gasteiner Ache se řítí průrvou mezi skalami v bezprostřední blízkosti domu Austria. Abychom vodopád viděli, musíme obejít část města a sejít až dolů, pod řítící se masy vod. Je podzim, vody není zase až tak mnoho. Uvědomujeme si, jak je asi vodopád mohutný na počátku léta, kdy v okolních horách taje. Kam až asi stříká voda, když i nyní kapky dopadají na cestu, na níž pod vodopádem stojíme. U cesty je zbudována vysoká dřevěná stěna, která chrání stavby v této části i cestu před rozstřikující se vodou.\nZ Badgasteinu zajedeme ještě do Bad Hofgasteinu, také radioaktivních termálních lázní, a odsud se vracíme do Böcksteinu, železniční přepravou do Mallnitzu a pak už po silnici do Obervellachu, kde jsme uhýbali. Pokračujeme přes Spittal an der Drau a Seeboden kolem jezer Millstätter See a Afritzer See do Villachu. Silnice z Obervellachu do Spittalu vede podél železnice Tauernbahn. Zde obdivujeme snad právě nejkrásnější železniční most na této trati. Je to most Falkensteinbrücke v blízkosti hradu Falkenštejna.\nMěsto Villach se rozkládá na řece Drau (Dráva), na úpatí masívu Villacher Alpe. Leží asi 10 km od rakousko-jugoslávsko-italských hranic. Při krásném počasí vidíme jak Villacher Alpe, tak i jugoslávské pohoří Karavanky. Pohled na ně v podvečerním slunci je překrásný. Do Villachu se také jezdí za zdravím, jsou zde oblíbené termální lázně (Warmbad Villach).\nZ Villachu uhýbáme na severovýchod a 11 km jedeme kolem jezera Ossiacher See. Jezero je obklopeno zalesněnými horami, jeho přívětivé vody lákají bezpočet turistů. Ani my jim neodoláme. Po osvěžení pokračujeme přes Feldkirchen do Moosburgu se zámkem ze 16. stol. Na okraji obce najdeme malý kemp, v němž přenocujeme.\nPátý den našeho putování nezačínáme příliš slibně. Hlavní město Korutanska Klagenfurt (Celovec) se jen obtížně zbavuje ranní mlhy. Prohlížíme pamětihodnosti města. Nejvíce nás zaujme budova zemského domu (Landhaus), stavba z let 1574 - 1590 se dvěma věžemi a dvouposchoďovým arkádovým nádvořím. Město nese dodnes i stopy tureckého vlivu. Další zajímavostí města je tzv. Svět v malém (Minimundus) u jezera Wörther See. V tomto Světě v malém najdete "v malém" význačné stavby mnoha států. Nechybí mezi nimi ani Staroměstská radnice.\nA opět vyrážíme na cestu. Asi po 35 km před obcí Griffen nás zdraví mohutná hradní zřícenina na vysoké skále, připomínající slovenské Strečno, a si po deseti kilometrech uhýbáme ještě k jihu, abychom zastavili v Sankt Paulu im Lavanttal. V údolí řeky Lavant vznikl v dřívějším hradu Spanheimer benediktinský klášter. V areálu upoutá pozornost mohutná románsko-gotická bazilika z 11.-13. století s krásnými portály, gotickou klenbou a freskami. Místní klášterní knihovna uchovává velké množství vzácných rukopisů a tisků.\nVracíme se na hlavní silnici a projíždíme dalšími městy a vesnicemi. Prvním větším městem je Wolfsberg. Zdraví nás honosným zámkem na kopci nad městem. Při pohledu na něj jsme ochotni uvěřit, že sem někdo "propašoval" jihočeskou Hlubokou. Původní hrad byl totiž v letech 1846-53 přestavěn na zámek v tehdy oblíbeném historizujícím stylu.\nVyhýbáme se neustále dálnici a raději volíme romantičtější, i když náročnější cestu po vedlejších silnicích. Četná stoupání nám připravuje pohoří Pack, jímž silnice vede. Je podzim, listnáče hrají všemi barvami a my každou chvíli zastavujeme, abychom vychutnali všechny krásy babího léta. Mezi ně patří především pohled na jezero Stausee a na středisko hnědouhelné pánve Lankowitz, město Köflach, obojí obklopené barevnými smíšenými lesy. V zámku Piber, postaveném v letech 1696-1728 a v roce 1966 zrestaurovaném, je hřebčinec známých lipicánů pro vídeňskou dvorní jízdárnu. Vedle zámku je románský kostel, o němž se první zmínka datuje už k roku 1066.\nNa východním okraji Alp, na obou březích řeky Mur (Mura) leží druhé největší město Rakouska a hlavní město spolkové země Štýrsko Graz (Štýrský Hradec). Toto starobylé město několikrát za dobu své existence změnilo majitele, není tedy divu, že ve městě najdeme velké množství různých památek. Ze světských staveb to jsou zemský dům (Landhaus), zbrojnice, hrad, šlechtické paláce, z církevních staveb stojí za shlédnutí dóm a františkánský kostel. Kolem staré části města se rozrůstá moderní výstavba. Ve staré i nové části města není nouze o parky a další zelené plochy. Na ulicích ještě i dnes hojně potkáte muže v tzv. štýrském oblečení, tzn. v šedém nebo hnědém obleku se zelenými výložkami, lampasy na kalhotách a s kloboukem se štětkou.\nZa Grazem najíždíme na dálnici a po ní směřujeme k Vídni. U Grimmensteinu z dálnice odbočíme, vrátíme se kousek zpět po souběžné silnici a před Aspangem v kempu přenocujeme.\nRanní Aspang je ubrečený a takové je i celé dopoledne. Naše cesta vede do světoznámých, klimaticky příznivých horských lázní a střediska zimních sportů, do Semmeringu. Vystoupáme serpentinami a pak už jen projíždíme samotným Semmeringem. Široce roztroušené hotely se skrývají v mlze. Turistický průvodce sice nabízí krásné pohledy z vrcholků kolem lázní, my však pro mlhu nemáme ani tušení, kde tyto vrcholky jsou.\nA tak přes Schottwien, jehož pevnost střežila přístup do Semmeringu, ujíždíme do Vídně. Barokní zámek Schönbrunn, nacházející se mimo vídeňské centrum, je zalit podzimním sluncem. Jádro tohoto rozlehlého zámku vzniklo v letech 1695-1749 podle plánů Fischera z Erlachu a N. Pacassiho. K zámku neodmyslitelně patří rozlehlý park. Vyjdeme až ke 100 m dlouhému a 19 m vysokému glorietu, díváme se na Schönbrunn, na pestré květinové záhony různých tvarů před ním i na Vídeň za ním.\nŠestidenní putování se pomalu chýlí ke konci, píšeme poslední stránku našeho "palubního deníku". Můžeme bez váhání říci, že to bylo putování náročné, i když vedlo po prvotřídních komunikacích. Přineslo nám však řadu nových poznatků o zemi, s níž nás na čas svázal historický vývoj, i o současných lidech v ní.\nNázory k článku: celkem 1 (poslední 12.5.2007 09:51)\nSoučasná karma článku: 19.89\npochvala 12.5.2007 09:51 Jengy


Arata Isozaki – Wikipedie\n23. července 1931 (90 let)\nRoyal Gold Medal (1986)\nvelkokříž Řádu za občanské zásluhy (1997)\nPritzkerova cena (2019)\nArata Isozaki je japonské jméno, v němž Isozaki je rodové jméno.\nArt Tower ve městě Mito (Ibaraki)\nHala Coliseum v La Coruña\nKulturní centrum v čínském Šenzenu\nSportovní hala Palau Sant Jordi v Barceloně\nArata Isozaki (* 23. červenec 1931, Óita) je japonský architekt, laureát Pritzkerovy ceny pro rok 2019.\nNarodil se na nejjižněji položeném ostrově Japonska Kjúšú. Od roku 1953 navštěvoval Fakultu architektury na Tokijské univerzitě, kterou úspěšně ukončil v roce 1954. Po studiích získal práci u významného architekta Kenzó Tangeho. V roce 1963 si založil vlastní ateliér pod názvem Arata Isozaki & Associates. Roku 1964 měl svou první přednášku na Tokijské univerzitě a od té doby přednášel na mnoha univerzitách po celém světě (Harvard, Yale, UCLA). Byl třikrát ženatý a s druhou manželkou má dva syny.\nV době, kdy se začal věnovat architektonické tvorbě, vládl v Japonsku směr zvaný metabolismus. V pozdních 50. letech se začaly navrhovat přizpůsobivé plug-in megastruktury. Po úpadku metabolistických myšlenek nastoupila tzv. „nová vlna“ architektů, mezi nimiž vynikal právě Arata Isozaki či Kazuo Šinohara. Dospěli k přesvědčení, že v současnosti již nelze dosáhnout významuplný vztah mezi budovou a městem jako celkem, každá stavba je dnes solitér a harmonicky ji vkomponovat do chaotické změti moderního velkoměsta není možné.\nIsozakiho kariéra po odchodu z ateliéru Kenzo Tangeho začala návrhem pobočky banky Fukuoka na ostrově Kjúšú v roce 1966. Na 14. trienále v Miláně představil Elektrický labyrint. Šlo o revoluční dílo pojaté jako multimediální představení Hirošimské tragédie, sestávající z náhodně se otáčející obrazovky a obrazů promítaných zpětně. Tímto dílem si získal reputaci u evropské avantgardy.\nNa trienále se setkal se skupinou Archigram, jakož i s Hansem Holleinem, jehož tvorbou se v pozdějších návrzích nechal inspirovat, zejména v otázce výběru a kombinace materiálů. Inspiroval se také Claudem Ledouxem a jeho symbolickou neoplatónovskou geometrií.\nZa vyvrcholení jeho tvorby se považuje Muzeum Gunma v Japonsku, postavené v letech 1971–1974. Tato stavba byla reakcí na mizení tradiční japonské architektury, a to zejména na ztrátu tradičního japonského prostoru šera, tedy zákoutí s tlumeným osvětlením.\nCharakteristické znaky tvorby[editovat | editovat zdroj]\nZachází s neobvyklými kombinacemi materiálů jako kámen + kov + dřevo. Stavby jsou charakteristické smělostí formy, plnými, mohutnými objemy, zajímavou barevností a vynalézavostí. Používá jednoduché geometrické formy. Nejpoužívanějšími prvky jsou kostka, mříž, zaoblenost hran, která je patrná na většině staveb japonské architektury 20. století, jakož i duch minimalismu, i co se interiérů týká. Často využívá střešní světlíky na prosvětlení prostoru, díky čemuž si může dovolit nenarušovat vnější fasády okenními otvory.\nKombinuje prvky tradiční japonské kultury a západní styl. „Jako architekt opravdu následuji západní kulturu, ale vyrostl jsem v Japonsku a mám sobě jeho kulturu, takže mám představu o prostoru, která je asijská. Velmi se přikláním k asijské tradici. Pokud však jde o formu architektury, přikláním se spíše na západ,“ řekl k tomu sám Isozaki.\n1968/71 – Fukuoka City Bank, ústředí, Fukuoka, Japonsko\n1971/74 – Muzeum umění prefektury Gunma, Japonsko\n1972/74 – Muzeum moderního umění Kita-Kyushu, Fukuoka, Japonsko\n1973/74 – Hlavní knihovna Kita-Kyushu, Fukuoka, Japonsko\n1976/78 – Radnice Kamioka, Gifu, Japonsko\n1978/83 – Tsukuba Center Building, Ibaragi, Japonsko\n1981/86 – Muzeum současného umění, Los Angeles, USA\n1983/90 – Palau Sant Jordi, Barcelona, Španělsko\n1986/90 – Umělecká věž Mito, Ibaragi, Japonsko\n1986/92 – Nové Brooklynské muzeum, New York, USA\n1987/89 – Univerzita Bond, Queensland, Austrálie\n1987/90 – Budova Disney, Florida, USA\n1987/90 – Mezinárodní konferenční centrum Kita-Kyushu, Fukuoka, Japonsko\n1990/94 – Centrum japonského umění a technologie, Kraków, Polsko\n1991/95 – Koncertní sál, Kjóto, Japonsko\n1993/95 – Casa del Hombre, A Coruña, Španělsko\n1993/96 – Policejní stanice Západ, Okajama, Japonsko\n1993/98 – Kulturní komplex Higashi Shizuoka, Šizuoka, Japonsko\n1997/03 – Centrum umění a médií Yamaguchi, Yamaguchi, Japonsko\n1998 – Kulturní centrum Shenzhenu, Čína\n1999 – The Millenium House - Sheikh AL-Thani Villa, Katar\n2001 – Komunitní centrum Kitagata, Gifu, Japonsko\n2002 – Národní knihovna, Katar\n2002 – Stadion ledního hokeje, Turín, Itálie\n2003 – Akademie výtvarných umění a muzeum současného umění CAFA Moca, Peking, Čína\n2003 – Národní knihovna Nik-Naten, Katar\nV tomto článku byl použit překlad textu z článku Arata Isozaki na slovenské Wikipedii.\n↑ ŘEZNÍČKOVÁ, Alena. Pritzkerovu cenu za architekturu získal Arata Isozaki. Ovlivnila ho válka. iDNES.cz [online]. 2019-03-10 [cit. 2020-03-04]. Dostupné online.\nObrázky, zvuky či videa k tématu Arata Isozaki na Wikimedia Commons\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Arata_Isozaki&oldid=20295373“\nNarození v Óitě\nStránka byla naposledy editována 5. 8. 2021 v 14:00.


Označování jízdních kol forenzní DNA má svůj efekt. Samolepka zloděje odradí - Karvinský a havířovský deník\nOznačování jízdních kol forenzní DNA má svůj efekt. Samolepka zloděje odradí\nOznačování jízdních kol a invalidních vozíků formou forenzní DNA se osvědčilo. Ne však ve svém zcela pravém slova smyslu. Jak prozradili strážníci, kteří se touto problematikou zabývají, zloděje totiž ve většině případů odradí už samotná samolepka, která potenciálního zloděje upozorní, že toto kolo se dá velmi jednoduše identifikovat.\n„Forenzní označování provádíme už asi čtyři roky. U nás nikdo statistiku nedělal, nicméně nepamatuju, že bychom evidovali odcizené kolo s forenzním značením. Lidi zřejmě většinou odradí samolepka na kole, takže se dá brát i jako preventivní opatření před krádeží,“ řekl šéf Městské policie Český Těšín Petr Chroboczek.\nV Karviné už pamatují případy, kdy bylo kolo nalezeno právě díky forenznímu označování. „Ten případ je z předloňska, dokonce docela hodně medializovaný. Jednalo se tehdy o to, kdy pachatelka po několika hodinách přišla na to, že je pro ni kolo neprodejné, a vrátila ho zpět,“ vzpomíná karvinský preventista kriminality Petr Slezák.\nPotvrdil slova kolegy z českotěšínské městské policie, že samolepka na kole, která oznamuje, že je kolo značeno a evidováno, má pozitivní efekt.\n„Samozřejmě se někdy stane, že občas někdo ukradne i takovéto kolo, ale z mapy kriminality zjistíme, že počet krádeží jízdních kol od roku 2014, kdy forenzní označování provádíme, značně klesly. Nemůžeme tvrdit, že to je jednou konkrétní příčinou, nicméně z domovních sklepů a koloven opravdu častěji mizí neoznačená kola,“ dodal Slezák.\nOznačování jízdních kol se začalo osvědčovat i na polské straně, kde často právě kradená kola končí. Čeští strážníci naučili tuto metodu používat například kolegy v polském Těšíně nebo městě Jastrzębie-Zdrój. Tento projekt dokonce získal cenu od ministerstva vnitra za zahraniční spolupráci. „U nás je zájem čím dál větší. V předchozích letech jsme vždy označili cca 250 kol a v současné době máme něco málo přes 1300 uživatelů. Vypadá to, že tento zájem bude i nadále pokračovat,“ doplnil Petr Slezák.