E-kniha: Dimenze – Michaela Beránková | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Dimenze – Michaela Beránková\nElektronická kniha: Dimenze\n- Příběh o lásce a zodpovědnosti. Předkládá teorii, jak vznikl svět a jakým způsobem může fungovat. Je to příběh obyčejné ženy, která ví, co od života chce, ale které osud ... (celý popis)\nPříběh o lásce a zodpovědnosti. Předkládá teorii, jak vznikl svět a jakým způsobem může fungovat. Je to příběh obyčejné ženy, která ví, co od života chce, ale které osud připraví nečekaná překvapení a ona se s nimi musí vypořádat, jak nejlépe umí.\nAngery Kandorová žije všedním životem. Pracuje jako grafička a většinu času tráví zahrabaná v práci ve své kanceláři. Nedávno ukončila nikam nevedoucí vztah s Peterem a jediným člověkem, kterému může cokoliv svěřit, je její kamarádka Lisa. Vše je v pořádku, dokud ji nezačnou pronásledovat podivné sny o tajuplném muži s pronikavým pohledem, který se Angery pokouší varovat před blížícím se nebezpečím.\nKrátce poté se život Angery od základu změní, když se v její kanceláři objeví skupina útočníků s meči, která po ní pátrá. Ještě větší šok však zažívá, když v obličeji svého zachránce rozpozná onoho muže, o kterém se jí každou noc zdálo. Jak je to možné? Kdo je ten muž? Má mu důvěřovat nebo se mít raději na pozoru?\nAngery pod tíhou okolností s tajemným mužem odchází, netuší však, že budou cestovat mimo tento pozemský svět. Postupně se jí otevírá úplně jiná realita, než znala, dovídá se příběh mnohem starší a komplikovanější, než si jen dovedla představit.\nKatalog vybraných autorů > B > Beránková – Michaela Beránková\nAutorka: Michaela Beránková, 2014\nObálka: Josef Beránek - QiQ studio, 2014\nOd té doby, co se mi zdává ten stejný sen, nevím, když se ráno probudím, jestli je ta postel pode mnou skutečná nebo se mi pořád něco zdá. Probliknu budík, který se má rozezvonit za deset minut, a ještě chvíli hypnotizuji strop, kde jako by se vypálil obraz tajemného muže, kterého jsem během svého snění potkávala a který se mě snažil varovat a o něčem přesvědčit. Nic z toho, co řekl, nedávalo smysl, ale zůstávalo mi to vypálené v živé paměti.\nShodím ze sebe peřinu a donutím se zvednout. Nohama pod sebou nahmatám papuče. Šouravými kroky vycházím ze skromně zařízené ložnice s dvojlůžkem a kolem krémové sedací soupravy se dobelhám do koupelny. Rozsvítím světlo, které mě na chvíli oslní. Umyvadlo se zrcadlem je rovnou za rohem, naproti němu je položena vana a vedle hned skříň s vestavěnou pračkou. V rychlosti si opláchnu obličej a zadívám se na sebe do zrcadla. Vypadám opravdu unaveně. Hnědé oči, které na mě teď zírají, jako by neměly daleko k slzám. Moje oválná tvář, jindy plná elánu a s úsměvy na rozdávání, je teď naprosto bez života. Je mi jasné, proč. Jestli tohle šílené tempo bude pokračovat dál, už to asi nevydržím.\n„Dneska už naposledy. Pak si už konečně musím vzít tu dovolenou,“ přislíbím sama sobě a v přihrádce pod zrcadlem popadnu kartáč a začnu si vyčesávat své dlouhé, tmavě hnědé vlasy.\nDilema se šatníkem, které později následuje, nakonec rozřeším tak, že na sebe natáhnu černé kalhoty a dlouhý světle hnědý svetr. Popadnu i koženkovou bundičku, přeci jen už je podzim. Na svém obvyklém místě v předsíni nacházím připravenou kabelku a zanechávám za sebou tmavý, útulný byt. Není moc velký, dva plus kk, ale dokonale mi vyhovuje. Dostala jsem ho od rodičů k dvacátým narozeninám, když jsem si konečně postavila hlavu, abych se osamostatnila. To už taky bude nějaký ten rok... Zamykám a sjíždím výtahem celých pět pater, abych, jak jsem si beznadějně pomyslela, na to musela dobíhat zrovna odjíždějící autobus.\n„Trochu života do toho umírání,“ popichuje mě kolegyně, když jsem se v kuchyňce pro zaměstnance konečně odhodlala uvařit si kafe. Na to se vážně nedá nic říct.\n„Na to, že ti je dvacet pět, vypadáš strašně,“ zaculí se. Jak se otáčí směrem ke skříňce, cítím její vanilkový parfém. Dnes má na sobě žluté šaty s tmavým svetříkem, což se jí k černému mikádu podle mne docela hodí. Lisa má srdcovitý obličej, modré a poněkud šikmější oči. Kdybych ji neznala, hádala bych, že pochází odněkud z východu, a částečně bych se dokonce trefila, protože Lisa má smíšené předky. Je hubená, milá, vstřícná. A je to moje dlouholetá kamarádka.\n„Jen si posluž a oraz si. Nikomu bys tu stejně nechyběla, beztak se jen vozíš,“ vchází starší, nepříjemná čtyřicátnice. Odjakživa jsem s ní měla problémy a chvíli mi trvalo, než jsem se proti jejímu smyslu pro drzost dokázala vymezit. Ale kdo chce psa bít, vždy si hůl najde, ještě se zjevně nesrovnala s tím, že jsem mezi nás dvě postavila hranice. A myslím, že jsem ji hlavně proto nepřestávala překvapovat.\n„Jistě, že nechyběla. Kdybych tu nebyla, určitě by to na výsledek zasedání nemělo žádný vliv,“ připomenu jí. Vím, že pomyslí na to samé, jako já – jak velký ohlas na zasedání sklidil právě můj návrh. Dobře si pamatuji, jak se v tu chvíli tvářila. Byl to s nejvyšší pravděpodobností můj nápad, který zabránil hrozícímu propouštění, které poslední dobou viselo ve vzduchu. A Kate byla jedna z těch, které se nejvíce klepala kolena.\nSpolkne jazyk. A jako by se nic nedělo, zeptá se mě, jestli zbyla v konvici ještě voda. S křiklavě růžovou halenkou se nacpe mezi pulty a pokouší se natáhnout po dóze. Je malá, korpulentní. Má vlnité, tmavé vlasy po ramena a obličej jí zdobí samý faldík. Ani nemám ponětí, jakou barvu mají její oči, a nezajímá mě to.\nZasednu k počítači, kde na mě čeká spousta práce, kterou je potřeba udělat. Dnes tu jsem naposledy, připomenu si pevně. Musím mluvit s vedením. Kousnu se do rtu.\nMůj šéf je sice dominantní muž a v mnohém mi připomínal otce, ale přesto se, tentokrát, necítím tak svázaná při představě, že s ním potřebuji probrat svou situaci, jako jsem obvykle za podobných okolností bývala. Stále nepřestávám žasnout, jak mi zpočátku banální věc – meditace, kterou jsem dlouho považovala za nesmyslnou radu šířící se internetem – natrvalo ulevila od úzkostných stavů. Myslím, že kdyby lidé v podobné mentální techniky víc věřili, mnoho kvalifikovaných terapeutů by bylo rychle bez práce, pokrčím nad tím paradoxem rameny.\nUpiju kafe a pootevírám okna grafického programu. Musím stihnout navrhnout design pár webovým stránkám. Specializuji se především na ilustrace, což nebývá v kruhu mého uplatnění příliš typické – přestože dnešní práce nebyla tím příkladem – a to je pravděpodobně taky důvodem, proč jsem se ve firmě dobře uchytila. Vedení by si mě zaručeně mělo více vážit, to není vychloubání, to je holý fakt.\nVšimnu si, že šéf přichází do kanceláře, věší za dveřmi kabát a zavírá za sebou dveře. Nechám ho oddychnout a půjdu na věc. Tak do toho.\nDřív, než se odhodlám vejít, se se šéfem málem srazíme ve dveřích.\n„Vás jsem zrovna hledal, Kandorová,“ bere mi slova z úst a okamžitě mi navrhuje, mně spíš připadá, že přikazuje, abychom spolu probrali rozpracování projektu naší reprezentace, který jsem předložila. Chvíli se snažím chytit dech, když začne vytahovat termíny plnění. Musím ho zastavit, než bude příliš pozdě něco namítat.\n„Víte, vlastně jsem se vás přišla zeptat, jestli byste mi nedal volno,“ řeknu.\n„Vy si ze mě děláte srandu, že?“ ušklíbne se. Je mi jasné, že tím myslí, že jsem se asi musela praštit do hlavy, když melu takové nesmysly v zrovna tak nabitém harmonogramu. Měřím si jeho černý dokonale padnoucí oblek a nejde si nepovšimnout, že si své plavé vlasy ulízal na opačnou stranu hlavy. Tahle šéfovská móda...\n„Tak dost vtípků a pustíme se do práce,“ pobízí mě rukou, abych šla dál.\nCítím, jak se mi rosí čelo. Uvědomuji si, co se právě stalo. Takhle to bylo vždycky. Nechci, aby se mu zase podařilo mě odbýt. Ignoruji ten popud slušného vychování a stojí mě veškeré sebeovládání, abych nevešla do té kanceláře.\n„Pane řediteli,“ naléhám. „Celé čtyři týdny pracuju od rána do večera, víkendy bez proplacených přesčasů,“ protože jste mi zadal práci, kterou mohli vykonávat jiní, ale kteří by se na vás samozřejmě vykašlali, pomyslím si raději tiše, abych nepůsobila naopak příliš drze, „a dokonce jsem se dala do návrhu designu, který včera sklidil úspěch. Opravdu si potřebuji oddechnout.“\n„Nevím, jak si to představujete,“ odpovídá poněkud zaskočeně. „Vy mi odporujete?“\nNa hrudi se mi sevře. „No, když to řeknete takhle, tak to zní...“\nZamračí se. Tohle zjevně nečekal. Prozkoumává můj pohled. Hlídám se, aby na mě nebylo poznat, jak mě svou reakcí zaskočil. Najednou si zdaleka nejsem tak jistá tím, jestli to nepřeháním. Doufám, že z této konverzace, dá-li se to tak nazvat, nevyjdu ještě hůř než obvykle. Třeba s kupou nezpracovaných požadavků navrch a doprovodem nenávistných pohledů.\nNěco na mém výrazu ho muselo o něčem přesvědčit. Možná mu došlo, k čemu se schyluje, a nechtěl dělat cirkus před kolegy. Nemá ani ponětí, jak blízko jsem měla k tomu, abych svou žádost odvolala.\n„Nevím, jestli vám to dochází, ale jste jedna z nejtalentovanějších zaměstnankyň, které tu máme. Opravdu vás nikdo nemůže nahradit.“ To jsem tušila. Vyhazovem mi ještě za celou docházku nevyhrožoval. Přikývnu na srozuměnou.\n„Ale pokud to vnímáte takhle, musíme se dohodnout, jak to celé teda zorganizujeme, pokud tu nebudete přítomna.“\nZůstanu na něj nevěřícně koukat. Ještě nikdy se mnou nejednal podobným způsobem. Nikdy.\nKomunikace mezi námi je najednou úplně o něčem jiném – dokonce mi sám od sebe navrhne, abych si vzala rovnou dva týdny dovolené s tím, že do odpoledne musím stihnout rozpracovat klíčové faktory prezentačního projektu. Připadám si, že se musím vážně každou chvíli probudit. Nezmůžu se na nic víc, než na přitakávání.\nS lejstry v ruce směřuji ke svému místu a myslím, že musím zářit jako sluníčko. Koutkem oka registruju, jak mě Kate Leicocová propaluje nenávistným pohledem. Především, když za mnou vykoukne ředitel, aby jí oznámil, že se valná část mých dnešních rutinních povinností přenese na ni, vypadá, jak kdyby snědla citron. Možná na mě v nejbližší době zase vyjede, u ní tyhle hysterické výstupy byly poměrně časté, že jsem si na ně zákonitě musela zvyknout jako první. Ať si stěžuje, hledá chyby a reaguje slovně agresivně. Prostě mi to najednou tolik nevadilo, a na ten fakt jsem si už zvykla taky. Matně si vybavuji paralyzující pocity bezmoci a sevření na hrudi.\nPřemýšlím, jak dovolenou využiju. Mám spoustu plánů – mohla bych si zajít třeba zaplavat, sepsat nějaký text – ráda jsem psala, mám bohatou fantazii, jenže obvykle jsem na to neměla čas. Mohla bych zajet za rodiči, které jsem už přes rok neviděla – utužit vztahy – no, už si nejsem tak jistá, jestli by to byl dobrý nápad, když si uvědomím, že to nejspíš nebude zrovna příjemné setkání, radši bych mohla vyrazit za nějakou turistikou a rodinné záležitosti odsunout na nějaký víkend. Práce mi při tom jde lehce od ruky, respektive od tabletu. Počítač jako by změnu mého přístupu vycítil a nezasekával se každou hodinou, takže většinu stěžejních povinností mám do oběda hotovo. Ještě si v pohodě stíhám uvařit a vypít další čaj, který Lisa přinesla na ochutnávku. Až ze zahraničí. Lisa s manželem hodně cestovali po světě. Lise to evidentně prospívá, má skoro pořád dobrou náladu. Dawson má na ni dobrý vliv.\nNastane pauza na oběd. Kate se nesnažím vyhnout, ale zdá se, jako by se umoudřila, jelikož se ona vyhýbala mně. Kdo ví, co se jí asi musí honit hlavou...\nV přízemí tu máme kantýnu, kde se scházíme dohromady s pracovníky ze tří různých firem, sedí tu advokáti, finanční poradci a bankéři a mezi nimi my, grafici a programátoři webového rozhraní. V relativním klidu dojídám poslední kousek rizota a zapíjím ho limonádou. Rozhlížím se, zatímco si snažím představit, že jsem jinde, že popíjím koktejl někde u vody a v pozadí hraje rytmická muzika... To šumění mořských vln z povzdáli je uklidňující... Přemůže mě nostalgie. K moři jsem taky často jezdila s rodiči.\nJo. S rodiči. Povzdechnu si a zvednu se. Teď se hlavně musím soustředit na práci, ne srovnávat, co bylo a není. Aby se mi v projektu nepodařilo nadělat chyby, je třeba se maximálně koncentrovat – dělat chyby bylo v mém oboru tak snadné.\nNa půli cesty z jídelny si mě odchytne šéf s tím, že musí narychlo odjet, jestli bych se tu zítra na chvíli nezastavila, abychom spěšně zkonzultovali několikero drobností. Ráda souhlasím. Nebýval ke mně obvykle tak vstřícný, tak proč bych mu nevyhověla. Mám ze sebe radost, že jsem si to volno konečně prosadila. Na zbývající dvě hodiny si ještě jdu uvařit dobrý čaj a prohodím s Lisou pár slov.\n„Tak ti ji dal? No to je super,“ sdílí se mnou to nadšení. „Mohly bychom pozítří vyrazit třeba na kávu, co říkáš?“ navrhuje. Mou kladnou odpovědí ovšem náš rozhovor končí. Také má spoustu práce, tak na hlubokomyslné debaty není chvíle. Všimnu si svého odrazu na skleněných dvířkách kuchyňské linky a ten pohled je uspokojující. Pravda. Dlouho jsem se neusmívala.\nTak hurá do práce. Už jsem skoro zapomněla, jak moc ji zbožňuji.\nPřed odchodem ukládám dokument a zálohuji ho na flashce, kterou nosím vždy při sobě. Před rokem se mi některá data neúmyslně smazala, a tak se podobným komplikacím přirozeně snažím předejít. Myslím, že bych spíš zapomněla zamknout v bytě, než přesunout soubory na flash disk. No, půl měsíce budeš ležet v koutě, věcičko, taky si zasloužíš trochu toho oddychu, pomyslím si v duchu.\nChlapi programátoři, s kterými vcelku vycházím a s nimiž mám především profesionální vztah, zůstávají přesčas, takže se nemusím starat o zhasínání světel a opouštím budovu krátce po odchodu kolegyň.\nVzduch venku je tak osvěžující. Nadechnu se z plných plic. Dnes hodlám vypnout a prostě relaxovat. Nic konkrétního.\nOdbudu si nákup, porozhlédnu se po nějakém šampaňském, abych si večer pořádně vychutnala.\nDomů dorazím až navečer. Za sebou zavírám svůj pracovní svět. Kabelku nechám na botníku. Úzkou předsíní kráčím podél obývacího pokoje, situovaného do rohu po levé straně, ke kuchyňskému pultu ořechového dezénu a černé mramorové desky a chystám se připravit si něco k snědku. Mám v mrazáku mraženou pizzu. Zapnu troubu a otevřu šampáňo. Krátce na to slyším, že mi v kabelce zvoní telefon. Když se sehnu k botníku, mobil stále zvoní. Docela mě překvapí, když na displeji bliká číslo mého bývalého. Stýkali jsme se rok. Dlouho jsem si nedokázala přiznat, že našemu vztahu chyběla jiskra. Nemyslela jsem si, že by se mohl pokusit mě znovu kontaktovat, poté, jak moc jsem ho prý urazila. Popravdě jsem mu tehdy oznámila, že se cítím lépe, když jsme každý zvlášť, a jeho ego pravdu nedokázalo snést.\nNechám mobil zvonit, nebudu si kazit večer. Usrknu ze skleničky. Půjdu se naložit do vany. Než se mi natočí voda, pochutnám si na pizze. Nádobí mám umyté raz dva.\nKoupila jsem si jasmínovou pěnu. Rozmazluji se se vším všudy. Vliju odměrku pěny do koupele a nadechnu se vůně. Špinavé prádlo letí do prádelního koše a vzápětí se už uvelebuji ve vaně a slastně zavírám oči. Vnímám příjemné teplo vody. Povzdechnu si. Přesně tohle jsem potřebovala.\n„Buď opatrná,“ zaslechnu a na okamžik jako by přede mnou ve vaně seděl ten muž ze snu, než se jeho obraz jako oblak rozplyne. Zapamatuji si jen jeho upřený pohled. Jeho modré oči. Srdce mi poskočí a s ním i celé tělo. Část vody se přelije přes okraj smaltu. Omyju si obličej a rozhlédnu se, jestli jsem tu sama.\nTicho je nepřekonatelné. Neopovažuji se vydat hlásku. Když mi zase začne vyzvánět mobil, málem mě z toho trefí šlak. Snažím se dýchat, no tak, neblbni...\nNatáhnu se po telefonu a zadívám se na displej. Neodbytný Peter. Oddechnu si, jak se mi uleví. Obrátím oči v sloup. Že by mi všichni dali svátek, to tedy rozhodně nehrozí. Ve vaně už ale nehodlám zůstat ani o minutu déle. Připadá mi, jako by tu se mnou někdo byl. Jsem fakt zralá na psychiatrii. Vezmu si župan a vytáhnu špunt.\nUsednu k televizi na pohovku. Zkopu z chodidel papuče. Plovoucí podlaha je na dotek studená a připomíná mi, abych se porozhlédla v obchoďáku po koberečkách. Světlo v kuchyni nechávám rozsvícené. Radši. Pro jednou se snad nic nestane. Na stolku sáhnu po ovladači a namířím s ním k obrazovce. Je mi jedno, jaký program. Hlavně, že něco slyším. Mám z té koupele vážně divný pocit.\nOtevřu oči a najednou si uvědomím, že je ráno. Musela jsem na sedačce vytuhnout.\n„To snad není možný,“ procedím skrz zuby. Záda mám přeležená. Snažím se zvednout, moje svaly protestují tupou bolestí. Když konečně stojím na nohou, je to lepší. Už s jistějším krokem nejprve dojdu pozhasínat a dám vařit konev. Do připraveného hrnku se chystám vhodit pytlík čaje, ale nakonec se rozhodnu pro kafe – vzhledem k tomu, že dnes do práce nejdu, jsem na něj měla nárok.\n„Volno,“ zopakuji nahlas, jako bych tomu pořád nemohla uvěřit, a zalévám si hrníček až po okraj. Vychutnávám si první doušek a zamířím si to rovnou do koupelny. Musím se dát do pucu. Usměju se na sebe do zrcadla a v ten okamžik se zarazím, jak mi to dochází. Tuto noc to bylo poprvé za měsíc, kdy se mi nezdálo o Něm. Udivuje mě, že si ho snažím vybavit po paměti. Nějak se mi to nechce líbit, což tedy fakt nedokážu pochopit. Zavrtím hlavou ve snaze ten pocit ze sebe setřást. Podobné věci se občas prostě stávají, na internetu jsem už kolikrát narazila na diskusi, kde se řešily problémy s opakujícími se sny, nočními můrami. Nepokládala bych tomu takovou důležitost vlastně nebýt Lisy. Lisa těmhle nadpřirozeným jevům a znamením věří. Dokonce mě vzala i ke kartářce, nebyla jsem z toho dvakrát moudrá, jelikož mi vyvěštila, jak to není osudové. Přeci ty pochybné předpovědi nemůžu brát vážně.\nProhlížím se v zrcadle a snažím se radši soustředit na běžné věci, například třeba co si obléknu. Dnes dávám přednost pleteným hnědým šatům a silonkám. Cítím se elegantně. Pro dnešek jsem si naplánovala koupi koberečku, navíc se musím otočit v práci, a tak bych mohla trochu reprezentovat. Odpoledne samozřejmě nechávám otevřené spontánním nápadům.\nKdyž opouštím byt a otáčím se zamknout, obydlí vypadá jako vždy. Žádná známka, že by se něco mělo pokazit. Jsem paranoidní.\nTedy, stíhám dokonce i autobus. Tolik o mém vnitřním naladění. V práci se omezím pouze na kontakt s vedoucím, jen dovnitř a ven, abych v budově nevytvrdla déle, než je nezbytně nutné. Na Lisu mávnu na pozdrav jen z dálky, aby mě nezdržovala. Lisa umí obyčejný hovor tak rozvětvit, že je potom prakticky nemožné ji zastavit. Neexistuje, že by Lise došla témata k probírání. A na to teď nemám čas. Později jí zavolám, abychom se domluvili na tom kafe.\nVejdu za šéfem do kanceláře. „Slečna Kandorová. Pojďte dál, už vás očekávám.“\nUsměju se. Pořád ho to drží. Kdo by to byl řekl, že bude stačit tak málo, aby se ke mně začal chovat jako k partnerovi, a ne jako k pomocné síle podniku. Konzultace jde hladce, vesměs se snažíme přerozdělit povinnosti mezi další zaměstnance, aby se projekt po dobu mé nepřítomnosti trochu pohnul. Je jasné, že značná část práce bude čekat na mě, ale aspoň aby se začalo. Krotím svoje nadšení, abych nepůsobila jako rozjařené dítě.\nPo schůzce se rozloučíme. Popřeje mi hezkou dovolenou, tak mu poděkuji. Beru za kliku, otevírám dveře... a všechno je vzhůru nohama. Všechno je špatně. Obrázek, který se mi naskytne, mě naprosto paralyzuje. Zůstanu trčet ve dveřích a snažím se přesvědčit, jestli se to skutečně děje.\nV místnosti se mnou pracuje pět lidí, teď u každého stojí muž, který přivádí mé myšlenky až k bojovníkům ninja – protože jsou do jednoho od hlavy až k patám zahaleni v sytě černých rouchách – a pod krky jim drží – ne, nezdá se mi to, jsou to vážně meče. Vážně nemám ponětí, co to má znamenat. Nejradši bych zalezla zpátky do kanceláře a dělala, že jsem nic neviděla, ale...\n„Co se tady děje?“ procpe se kolem mě šéf. Ve stejný okamžik ho někdo zprava omráčí. Otočím se, mám srdce až v krku. Můj pohled zakotví na osobě v černém. Zírají na mě tmavě hnědé oči. Vybavím si jiné modré oči člověka, který mi večer kladl na srdce, abych byla opatrná. Suše polknu. Jsem asi blázen, ale nedokážu popřít možnou spojitost.\nMoje tělo je zaplavené adrenalinem. Ani nevím jak, prostě se rozeběhnu ke kuchyňce, kde nikdo z nich nestojí, a doufám, že se budu moci bránit horkou vodou z konvice.\n„To bych být tebou nedělal,“ varuje mě hluboký hlas a můj pohled padá na Lisu. Je poznat, že má strach.\n„Co po nás chcete?“ vyhrknu. Snažím se zorientovat.\nZavrtí hlavou a povýšeně se ušklíbne. Vím, nemám příliš na vybranou.\n„Nechte jít aspoň je,“ zkouším, přestože nejsem zrovna v pozici, kdy bych mohla vyjednávat.\n„Samozřejmě.“ Pokyne rukou ostatním a muži své zbraně sklopí dolů. Divné, nedává mi smysl, že by přistoupil na mou podmínku. Lisa a Kate od nich doslova odskočí. Lisa se na mě podívá. Přikývnu hlavou, že mě tu může nechat a odejít. Ale všichni, tedy mimo Kate, na mě dál zůstávají zírat. Zdá se, jako by na něco čekali.\n„Běžte,“ poručí velitel, aniž by se za nimi ohlédl.\nKousnu se do rtu. Musím toho nějak využít. A v tom mi hlavou probleskne nápad.\nPopadnu konvici a švihnu s ní, že celý obsah přistane na protivníkovi. Zasténá – nevím, jestli bolestí nebo překvapením, ale nezjišťuji to. Clark, Steven a Roll strčí do těch mužů, aby mi uvolnili cestu a já se mohla dostat ven, a zaregistruju, že Lisa zapne poplašné zařízení. Všichni utíkáme, pokouším se vyhnout pažím, které se po nás napřahují. Přijde mi to, jako bychom probíhali rozpadající se jeskyní. Je to šílené. Kluci mizí ve dveřích a zanedlouho tam budu i já. Těsně před východem mě však někdo chytne za ruku. Vykřiknu.\nProbíhá to jako ve zpomaleném filmu. Jejich vůdce zuří a snaží se mě trefit svým ostřím. Jestli mě hodlá zabít nebo jen přimět, abych se podřídila, na tom nesejde. Vší silou k sobě trhnu zápěstím. Jeho meč mění směr a já vidím, jak mi padá na obličej. Nepřestávám se vyprošťovat.\nNěkdo se zezadu přiřítil. Slyším, jak do sebe dva meče narážejí. Moje ruka se uvolňuje z drtivého sevření. Hledím do modrých naléhavých očí a nevím, co si mám myslet.\n„Běž!“ nařizuje a já se neodvážím neuposlechnout.\nPádím jako o život a venku se střetnu s policisty, kteří proběhnou kolem mě. Snažím se popadnout dech. Lisa je hned u mě a s Rollem mě odvádí stranou.\nNeurčitě přikyvuji, snažím se tomu věřit.\n„Co po tobě můžou chtít?“\n„To bych ráda věděla.“\nNepřestávám sledovat, co se kolem mě děje. Stejně tak i Lisa a Roll.\nDo firmy se snaží dostat i zdravotníci, kteří přijeli pár minut po policii, ale ti vbíhají dovnitř, až jakmile policista odkývá, že je to bezpečné. Během čtvrt hodiny se tu začnou objevovat novináři, kteří se o přepadení kdoví jak dozvěděli. Roll nás odvede víc bokem, abychom jim nepadli do rány. Neprotestuji, na rozhovory teď zaručeně nemám nervy. Lepší, když se připojíme ke shluku kolemjdoucích zvědavců.\nDlouho se nic neděje, všichni čekají. Policie vychází z budovy. Se třemi zajatci.\nPočkat, to není možné. Přísahala bych, že jich bylo dvakrát tolik.\nVyměním si s ostatními spolupracovníky nechápavý pohled. Clark se krátce na to vyptává vyšetřovatele na podrobnosti. Slyším, že se nikdo další uvnitř budovy prý nenacházel. Pomalu si klepali na čelo, když Clark protestoval. Kudy by ti zloduši přece utekli, že? Určitě by neprošli jejich zabezpečením.\nPřed očima se mi zatmí. Vnímám, že mě Roll rukou zachytí, abych nespadla.\n„Jsi v šoku.“\n„Ty se jí divíš?“ vyjekne Lisa.\n„Nic to není. Jsem naprosto v pořádku,“ odporuji.\n„Klidně můžeš jít ke mně,“ nabízí mi Lisa. „Jestli nechceš být sama. Pomůžeme ti sbalit pár věcí.“\n„Nechci tě obtěžovat,“ ze slušnosti zamítám.\n„Prosím tě. Byly doby, kdy jsi u mě spala denně.“ Mrkne na mě. Vděčně se na ni usměju.\nPřistoupí k nám jeden z policistů, že by se potřeboval zeptat na pár detailů. Stručně zodpovíme jeho otázky a pak z tohohle místa konečně rychle mizíme pryč, než k nám dorazí i média.\nOhlížím se zpět ke vchodu budovy. Zapomněla jsem se policii ještě zmínit... Ten muž ze snu... Zpětně mi dochází, že to byl on a že mě vlastně zachránil. Se vzpomínkou na jeho modré oči mi do vědomí vplují další otázky. Kdo to byl? Kam se ztratil?\nTa nevědomost je nepohodlná. Jako by říkala jednu věc, že tohle je teprve začátek, že to nebude jen náhoda, ale že vyloženě šli po mně. A to mě na tom vážně děsí.\nK mému bydlišti nás doveze Roll svým autem. Celou cestu zírám kamsi ven z okénka a uvědomím si, že si zase koušu ret.\n„Jaký to je klíč?“ ptá se mě Lisa, když se výtahem dopravíme do patra, a odemyká byt. Vevnitř je ticho, mrtvo. Takže bezpečno. Fajn. Nahrnu se do předsíně jako první.\n„Tohle zvládnu sama. Můžete na mě počkat v obýváku?“\n„Kdyby něco, zavolej na nás a my ti pomůžeme,“ řekne Lisa, které se očividně nelíbí, že mě pustí z dohledu. Roll za námi zabouchne dveře. Než se oba usadí na pohovce, jsem v koupelně.\nRoztřesenýma rukama si oplachuji obličej, jako bych ze sebe tu divnou předtuchu mohla smýt. Vzhlédnu ke svému odrazu v zrcadle. Přetáčí se mi v hlavě všechno, co se přihodilo od toho okamžiku, kdy jsem otevřela dveře a vyšla z šéfovy kanceláře. Vteřina za vteřinou. Jako kdybych tam zrovna teď byla, jako kdyby se vrátil čas a já to musela prožívat znovu. A nakonec vidím ty tmavé oči šílence, jak se po mně napřahuje mečem, a zamrazí mi v zádech. Zavrtím hlavou, abych to ze sebe setřásla.\n„No tak. Uklidni se. Policie to vyřeší.“ Pozoruji svůj odraz. Očividně mi nevěří ani půl slova. Jako by se mě ptal, co přijde teď? Jak dlouho budu muset čekat, než to pochopím? Týdny? Bože, měsíce? A oni po mně půjdou a najdou mě, nic je nezastaví... Nelíbí se mi, jak silně je o tom ten obličej naproti mně přesvědčený.\n„Je všechno v pořádku?“ vstoupí mi do koupelny Lisa. Její oči se nezvykle lesknou. Bylo by ode mě hloupé myslet si, že to přepadení na ni nemělo vliv. Mlčky přikývnu na souhlas. Vyčkávám, dokud nepochopí, že chci být sama, a neodejde. Opět se na sebe zadívám do zrcadla. Prozkoumávám barvu svých očí a jejich hloubku. Zatnu čelist. Nakloním se k zrcadlu blíž. „Musíš být silná. Slyšíš?!“ říkám důrazným hlasem a plácnu dlaní do desky umyvadla. „Musí k tomu přeci existovat nějaký důvod. Neukázali by se tam jen tak pro nic za nic, ne?“ Nadechnu se a ukážu na svůj odraz prstem. „Já vím, že už by to byla fakt blbá náhoda, ty sny a to všechno. Teď máš na výběr ze dvou možností. Podlehni nebo bojuj! No tak. Musíš se už rozhodnout!“\nZa sebou nad skříní najdu kufr a naházím do něj veškerou kosmetiku, která mi padne pod ruku. Obývákem se mihnu jako tornádo. Zavřu se v ložnici a začnu do kufru skládat oblečení. Beru ze skříně jen to nejnutnější, šatník tak dva měsíce dopředu. Zápasím s triky, které se mi zamotávají do rukou, jak se je rychle snažím z ramínek skládat, vztekle s nimi praštím do kufru. Teď budu řešit, jestli je mám zmačkané.\nNajednou se pokojem rozřinčí hlasité vyzvánění. Málem vyskočím z kůže. Zděšeně se přitisknu k šatníku. Postupně mi dochází, že to je můj mobil. Popadnu telefon, abych se podívala na displej. Neznámé číslo mě v dalším okamžiku ochromí hrůzou. Co když to je on, ten šílenec? Co když se mě chystá vydírat nebo zastrašovat? Jaké úmysly se mnou může sakra mít? Kousnu se do jazyka, až v ústech pocítím příchuť krve.\nBože, seber se. Mám chuť si vlepit facku. Koneckonců je to jen mobil. Pokud po mně ten chlap jde, aspoň zjistím víc. A tak hovor nejistým stisknutím tlačítka přijímám.\nPřiložím si mobil k uchu. Nedokážu se vymáčknout, a proto vyčkávám na reakci protistrany.\n„Angery,“ ozývá se mužský, sametový hlas a já v něm poznávám svého zachránce. V krku mi uvízne knedlík.\n„Nechali jsme to zajít příliš daleko. Brzy tě najdou. Potřebuji, abys šla se mnou.“\nBože. Nevím, co si už o tom myslet. Mám pocit, že mu můžu věřit, ale to bych byla blázen. Ale něco v jeho hlase mě přiměje se ozvat. „Kdo jste?“ vyhrknu. Chci zjistit, co se to sakra dělo. „Co to všechno má znamenat? Co po mně všichni vlastně chcete?“ ke konci už se neovládám a beznadějně na něho křičím. Do pokoje vtrhne Lisa a Roll.\n„Polož to,“ rozkazují mi.\n„Angery, poslouchej mě. Ty víš, že mám pravdu,“ naléhá na mě ten muž. „Všichni budou v bezpečí, když mě poslechneš. Jen mi musíš věřit.“\nRoll mi sebere mobil a zavěsí. Moje ruce jsou najednou prázdné.\n„Jdeme!“ Lisa popadá můj napolo sbalený kufr a Roll mě obejme kolem ramen. Zamykáme za sebou byt.\nDělám přesně to, co mi pokynou, zatímco se snažím vstřebat těch posledních pět minut. Roll s Lisou mi pomohou do auta. Zavírám oči. Nejradši bych okamžitě usnula a probudila se, až bude po všem. Tohle musí být jen nějaký blbý vtip, něco, co jsem si musela vymyslet, jak pořád přemýšlím nad tím, co by ty divné sny mohly symbolizovat. Připadám si jak vydána napospas jakémusi přeludu.\n„Jo, jsme v pohodě. Tedy Angery to špatně snáší. Jasný. Dorazím tam,“ telefonuje s někým Roll, mezitím co se mě Lisa snaží vzbudit. Z mého hlediska spíš vyprosit si mou pozornost, ale chápu, že Lisa si rozdílu nemusela všimnout.\n„Zvládnete to odtud?“ obrací se na nás Roll.\n„S manželem se o ni postaráme, neměj strach,“ odpovídá Lisa. Roll se ke mně nakloní.\nVzchop se, Angery, nebudu ti to říkat stokrát, vynadám si v duchu.\n„Zvládnu to,“ odpovím mechanicky a vystoupím z auta. Lisa okolo mě krouží, jako bych měla každou chvíli zkolabovat. To jsem si nesměla dovolit, to bych se mohla rozběhnout a rovnou skočit z nějakého útesu. Odmítám Lisinu pomoc a nechám se přemluvit, že mi aspoň vynese do poschodí kufr. Lisa s manželem bydlí v rodinném domku, splácí hypotéku a z dlouhých zasněných Lisiných monologů taky vím, že už pozvolna začínají pracovat na miminku. Když vystoupím na poslední schod, zmocňuje se mě úzkost.\n„Jako doma,“ zvolá Lisa, jak se snaží zlehčit atmosféru.\nPokus o úsměv mi rozhodně nevychází. Pořád na to musím myslet – že prý musím věřit tomu, co mi ten muž do telefonu řekl. Nikdy jsem si nepřipadala tak zmatená. Nejrůznějším hypotézám, které se mi rodí v hlavě, nepřikládám váhu. Jsou vážně šílené. Navzdory tomu, překročit práh domova mé nejlepší kamarádky a pro mě nejbližšího člověka je pro mě značně obtížná záležitost.\n„Slyšel jsem, co se stalo, běží to na všech kanálech, jsi v pořádku?“ Z obývacího pokoje k nám rychle kráčí Dawson, její manžel, a oba se navzájem vrhají do náruče. Byli jako dva kousky skládanky. Když ho Lisa poznala, nedokázala mluvit o ničem jiném, než o něm, a já to v tom oparu zamilovanosti byla nucena snášet. Usměju se na půl koutku. Malinko jim závidím, jak se o sebe dokážou opřít, jak mají jeden druhého. Taky bych se zrovna teď potřebovala schoulit k někomu do náruče.\nDawson je takovým tím typickým mužem v domácnosti – když si odmyslím, že šéfuje úklidové společnosti, ale většinu času stejně trávívá doma. Abych ho popsala, má čtvercový obličej s kouty, výrazné lícní kosti a vystouplou bradu. Nosí brýle. Je vysoký, vypracovaný, klidné povahy. Přesný protiklad věčně užvaněné Lisy.\nZ myšlenek mě vytrhuje tak známé vyzvánění mobilu. Zatrnu, očekávám, že to opět bude ten s modrýma očima a začne na mě zkoušet, abych se k němu připojila – v lepším případě. Chci si zkontrolovat displej. Musela jsem se utvrdit, že jsou mé obavy oprávněné. Připravím si odpověď, že to ještě nikomu nic neudělalo, protože po mně Lisa střelí zamítavým pohledem.\n„Peter,“ dodám na vysvětlenou.\nLisa vypadá, jako by jí ze srdce spadl pořádný kus balvanu. Dawson ji v náruči vede do obývacího pokoje, aby mi poskytli trochu soukromí, takže nejspíš předpokládají, že bych si s Peterem ráda popovídala. Dawson oznamuje, že zatím postaví na čaj. Poděkuji a zvedám telefon aspoň v doufání, že přijdu na jiné myšlenky. Nepochybuji o tom, že mě Peter mohl vidět i ve zprávách. V obráceném případě bych se o něj taky nejspíš strachovala. Přeci jen jsme spolu prožili pár hezkých chvil, na které se nedá zapomenout.\n„Petere?“ ověřuji si.\n„Jsi celá? Myslím, nestalo se ti nic?“ horlivě ze sebe vysype. Povzdechnu si. „Ne. Je milé, že se o mě zajímáš.“ Zavírám vchodové dveře a opřu se o botník. „Ujišťuji tě, je to dobré. Můžeš spát klidně.“\n„Myslel jsem, kdyby sis třeba chtěla o tom popovídat a tak podobně, jsem tu pro tebe. Jen řekni a já přijedu.“\nAha... Zarovnám si za ucho neposlušný pramínek vlasů. „Petere, nemáš vůči mně žádnou povinnost. To je v pořádku. Opravdu. Jsem v pořádku,“ zopakuji pro sichr. Peter je tvrdohlavý a občas mívám dojem, že nerozumí tomu, co se mu snažím sdělit.\n„Nepřipadá mi to, že jsi v pořádku. Myslím to smrtelně vážně, že dorazím. Všechno to probereme, můžu tam být do deseti minut.“\nZavládne ticho. Zamračím se. „No, myslela jsem, že se mnou už nechceš mít nic společného. A co si pamatuji, nikdy jsme spolu takovéto věci neřešili, takže... prosím tě, radši mi řekni hned, o co ti jde. Vážím si toho, že máš o mě starost, ale nehraj na mě, že jde jenom o tohle.“\n„Víš, přemýšlel jsem o tom,“ odmlčí se. Vyčkávám, co z něj ještě vypadne. „Chybíš mi, Angery. Kdybychom si to vysvětlili, můžeme to spolu rozebrat a pokusíme se chybám předcházet, co říkáš?“\nSobec, ulevím si tiše. Jasně, že se mnou nechce rozebírat moje problémy – možná okrajově, abych ho zas neodsoudila. Proto mě taky před tím na mobilu naháněl, docvakne mi. Skousnu si ret. Představuji si, jak na druhé straně dychtivě očekává mou odpověď celkem pěkný, černovlasý nagelovaný muž se smaragdově zelenýma očima. Ano, pořád se mi líbil. Ale že bych z něj byla unešená... Na konci chodby registruji, že na konferenční stolek Dawson právě pokládá čajový servis. Tohle není zrovna nejvhodnější doba, abych řešila nás dva.\n„Promiň, musím už jít, zavolám,“ zamumlám spěšně a zavěsím, než by se stihl vyjádřit. Zavrtím nad naší konverzací hlavou. Možná později.\nVstoupím do honosného obývacího pokoje. Je přímo královský, je prostorný, našlapuji po bílých dlaždicích jako po porcelánu a rozhlížím se, jestli se tu něco nezměnilo. Po obvodu poblíž velkých oken rostou z kamenných květináčů nejrůznější stromky exotického charakteru, fialové stěny jsou dekorovány malbami neurčitých tvarů. Ve středu místnosti jsou do trojúhelníku stavěné dvě bílé kožené pohovky s bílým konferenčním stolkem v úhlu. Fialový chlupatý koberec mě nikdy nepřestane uchvacovat, je tak příjemný na nohy. Přisednu si k Lise a rázem se ocitám v docela jiném světě. Dawson si potrpí na tradiční čajové rituály. Při popíjení tu vládne úžasně klidná atmosféra. Jsem ráda, že ho Lisa má. Nejen ze sobeckých důvodů.\nJsme s Lisou rychle domluvené, že budeme spát spolu na manželské posteli, s tím, že se Dawson obětuje a vyspí se v dětském pokoji. Přijde mi to legrační, když vidím, jak jsou připraveni na léta dopředu. To je taky jediné, co mezi sebou\nprohodíme. Nechce se mi vůbec mluvit, natož namáhat svůj\nmozek, abych se zaobírala dnešními záležitostmi. Dawson s Lisou\njsou ke mně moc ohleduplní, ani se mě nesnaží nějak rozhovory\nzatěžovat. Tupě zírám do krbu, který Dawson při večeru zapálil, a\nnechávám svou mysl vířit, u čehož si vychutnávám oblíbený\nmátový čaj. Tohle je kvalitka, se sáčkovým balením, nabízených\nv obchodech, nemá popravdě nic společného.\nRychle se opozdí a já se už nemůžu dočkat postele. Když se\nzvedáme, formálně si popřejeme dobrou noc.\nPobíhají po domě, ti fanatici v rouchách. Jsou všude, kam se ohlédnu. Dochází mi, že to je Lisin dům. Nevím, co mám dělat. Chci se schovat, ale nemůžu se hnout. Jeden z nich mě drží jako v kleštích. Dům se najednou ocitá v plamenech, jako lusknutím prstů, seběhne se to tak rychle. Lisa s Dawsonem křičí, když jim podřezávají hrdla. Je to jako ve zpomaleném filmu. Řvu, když jim ostří přejíždí po krku a za sebou zanechává tmavě rudou linku krve. Řvu ještě dlouho potom, co jsem ztratila dech. Moje bránice se brání, ale moje bolest je silnější. Ty temné oči mě všude pronásledují. Ty oči plné nenávisti a krev... hodně krve...\nVyskočím z postele, sotva lapám po dechu. Málem vykřiknu hrůzou, když se vedle mě Lisa otočí na druhý bok a spokojeně si zabrebtne ze spaní. Zakotvím na ní svůj pohled. Postupně na mě doléhá, co ten sen může znamenat. Co to může znamenat pro nás všechny.\nÚzkostí se mi stáhne žaludek. Zdává se mi o zachránci a najednou tam byl, z masa a kostí, přímo před mýma očima. Varoval mě – musel vědět, co se semele, a jeho předpovědi se naplnily. To celé situaci dávalo nový rozměr. Co když se jim něco stane? Nejen mně, ale Lise, Dawsonovi...\nCo když se tady objeví tlupa zahalených fanatiků a tentokrát... se jim podaří mě zničit?\nA co když před tím už nedokážu utéct? Ublíží mým rodičům, které vystopují po lékařských a katastrálních a kdovíjakých záznamech, Lise... bože, promnu si obličej.\nPřeju si z celého srdce, ať to nic neznamená, a nejradši bych zapřela, co jsem viděla, ale všechny důkazy teď stojí proti mně. Nemůžu to přehlížet. Je nebezpečné před tím zavírat oči. Musí se něco dát udělat, aby nechali na pokoji aspoň je. Ale co?\nA v tu ránu mě to napadne. Jediná možnost... Mohla jsem mu věřit? Svému zachránci? Donedávná ještě rádoby výplodu vlastní fantazie?\nOdpovědí mi je vzpomínka na to, co mi řekl do telefonu. Zvláštní, když už se vše jeví být beznadějné a ztracené, prostě najednou vím, jak pokračovat.\nPotichu se snažím vyhrabat se z postele. Oblékám si rifle s hnědým kardiganem a seberu dosud nevybalený kufr. Nevím, kam půjdu, ale tuším, že se to určitě brzy dozvím.\nKaždopádně, byla to rozhodně správná věc. Možná jsem magnetem na budoucí problémy a nebylo by spravedlivé, kdybych je do toho zatáhla. Když nebudu poblíž, neublíží jim. Budu muset doufat, že má můj zachránce pravdu s tím, že budou v bezpečí, pokud se budu řídit jeho pokyny, a že se o ně ona tajná organizace tím pádem přestane zajímat a neuchýlí se třeba k vydírání. Vím já, co chtějí?\nVycházím ze dveří a můj pohled se střetne s pohledem postavy přede mnou. Zamrazí mi v zádech. Tušila jsem, že se někde musí objevit. On, můj zachránce.\nChvíli na sebe hledíme a pak ke mně pomalu vykročí a já ve světle lampy konečně vidím, co je zač. Na druhý pohled se přesvědčuji, že ani on není zrovna typicky oblečený, stejně jako ti, co nás v práci přepadli. Je to bojovník. Od ramen dolů v černé barvě. Jediný kus oblečení, který bych mohla zahlédnout ve výloze zdejších obchodů, je ten přiléhavý svetrový rolák bez rukávů, když už. Je vysoké, sportovní postavy, má světle hnědé, krátké, ale poněkud rozcuchané vlasy, oválný obličej. Je nesmírně – hledám správné slovní spojení – přitažlivý. Nakonec se zhluboka nadechnu a uvědomím si, že jsem z celé té situace vlastně dost vyděšená.\nJemu to dochází v tomtéž okamžiku.\n„Chápu, že to pro tebe musí být matoucí.“ Jeho krok se stává opatrným, asi aby mě nevystrašil a já neutekla nebo nezačala křičet.\n„Ty sny.“ Divím se sama sobě, kde beru tu sílu ještě mluvit.\n„Všechno ti vysvětlím, ale opravdu bychom se tu neměli zbytečně zdržovat. V téhle realitě je všechno tak snadno vysledovatelné.“\nNerozumím mu a musí to být na mně očividné.\n„Můžeš mi věřit. Jsem tu, abych tě chránil,“ řekne pomalu, aby ukázal, že to myslí vážně.\n„A oni... Budou v bezpečí, když se k tobě připojím?“ ukážu za sebe. Potřebuji to vědět.\n„Ano. To ti můžu zaručit.“\n„Jsou tu určitá pravidla, která i jimi musí být dodržována. Nemusíš mít strach,“ odpoví stručně.\nZmůžu se pouze na přikývnutí. To mi prozatím stačilo. Proto tu teď jsem, aby Lisa a Dawson a další byli v pořádku. A jsem ráda, že jsem se nezmýlila. Shýbám se ke kufru.\nPřistoupí na krok ode mě, což mě zarazí. „Myslela jsem, že bychom se tu neměli zdržovat,“ namítnu a suše polknu.\nUsměje se a nabídne mi svou ruku. Nechápu proč, ale přesto mu ji stisknu.\n„Budu ti muset toho hodně vysvětlit,“ prohlásí, když z našich dlaní začne zářit oslepující světlo. Násilně zavřu oči. Cítím na své kůži chlad a slabé vibrace, ale neodvažuji se podívat, dokud mě on sám neupozorní, že mohu. Sleduji za stěnou svých zavřených víček, jak kolem mě blikají zářivé barvy. Drtím jeho dlaň z rostoucí hrůzy, co mě čeká další vteřinou, a na okamžik zapochybuji o svém rozhodnutí.\n„Už jsme tady, můžeš mě pustit,“ řekne. Rychle zareaguji a\npovolím sevření. Třu si paže, pořád mám na těle nepříjemnou husí kůži.\n„Jak jsi to...?“ nedokončím otázku, jak si uvědomím změnu prostředí, která okamžitě upoutá můj zájem.\n„Právě jsem otevřel červí díru, to, co jsi zažila, byl přesun.“\nČerví díru...? Nějak mi to pořád nedochází. Přinejmenším by tahle teorie o úniku do jiných realit vysvětlovala, jak se mohli ti chlapi v rouchách z firmy dočista vypařit. Ale sama o sobě je... neuvěřitelná.\n„Kde to tedy vlastně jsme?“ vyhrknu. Nacházíme se uprostřed hustého lesa. Rozhlédnu se, jestli jsem se nespletla, ale znovu se přesvědčuji, že podobné typy stromů a porostů jsem snad ani zaživa neviděla. Jsou nezvykle zkroucené, vysoké a tlusté. Chybí mi známá půda pod nohama. Musí vycítit mou úzkost, protože mi na rameno pokládá ruku, aby si vynutil mou roztěkanou pozornost. Zachvěju se pod tím dotykem.\n„Tohle je jeden ze světů, který je s tím tvým spřažený. Vlastně je to tvůj svět, jen vy jako lidstvo nevíte, že existují i jiné vrstvy a reality, které tu vaši přímo ovlivňují.“\n„C... co?“ koktám. Ve svém hlase dokonce zaslechnu náznak paniky.\nPustí mě, je opatrný.\n„Je to systém různých paralelních realit, které spolu koexistují. V každé jednotlivé realitě se pohybují bytosti, které vyzařují určité procento energie – tato energie pak ovlivní celý systém, než se nakonec vrátí jako následek ke svému původci. Ale Země náleží do jedné z mála dimenzí, kdy se zdejším lidem tato energie nevrací ve svém plném rozsahu. A je to díky nám, že vám tuto energii odebíráme, kontrolujeme a čistíme.“\n„Aha,“ vypustím z pusy, přestože tomu vůbec nerozumím.\n„I myšlenky mají energii, neumíš si ani představit, jak silnou a ničivou se může stát. Vlastně taky z toho důvodu bylo rozhodnuto, že vaše energie je potřeba filtrovat.“\n„Takže vy jste něco jako na vyšším vývojovém stupni, že si dovolíte rozhodovat o osudech lidí?“ pálím. Souvislosti mi dochází vzápětí. On mi vlastně naznačuje, že bychom plné důsledky svého vyzařování nebo myšlenek nemuseli zvládnout. No v takové situaci já řeším zrovna tohle... Měla bych se zaměřit na důležitější věci.\n„My máme jiné myšlenkové vzorce než vy, ne tak negativistické, takže je logické, že máme i jiné vývojové stupně,“ protáčí očima v sloup. „Je to téměř srovnatelné.“\nZměří si mě. A já se sama sebe ptám, kde se ve mně bere ten vzdor? Proč se ho nebojím? Nějak jsem se na něho musela zafixovat, jako na bezpečný přístav celé téhle absurdity, což se vlastně dalo i očekávat. Protože on byl jediný, kterého jsem si přinejmenším intuitivně dokázala zařadit a o kterém jsem si mohla být jistá, že mi neublíží. Neměla bych se tomu asi tolik divit. Vždyť na koho jiného bych se měla spoléhat? V docela cizím vesmíru? Je to nezbytnost. Otázka mého přežití.\n„Měli bychom vyrazit.“ Shýbá se jako gentleman k mému kufru a beze slov vyráží vpřed. Snažím se mezi námi udržovat minimální vzdálenost.\n„Jak to vůbec funguje?“ ptám se nahlas, nedokončím větu, takže se za mnou zaskočeně ohlédne.\n„Zdálo se mi o tobě,“ vysvětlím už ne tak jistě. „Jak... jak to je možné?“\nPousměje se, když pochopí, a z kapsy vytáhne malý kovový čtvereček.\n„Snažil jsem se tě varovat. Ve spaní jste více vnímaví metafyzickým jevům, asi proto.“\nFajn. Disponuje technologií k transportu přes rádoby červí díry a ke komunikaci. Vůbec, ale vůbec si nepřipadám jako ve filmu.\nNeodpovím mu, dál pokračujeme v cestě.\n„Ve skutečnosti jsem doufal, že by to nemělo zajít tak daleko, ale musel jsem se pojistit, kdyby došlo na nejhorší.“\nJo tak na nejhorší... rozhodně mě to neutěšuje.\n„Proč já? Proč to jsem zrovna já?“\nZastaví se a chvíli hypnotizuje zem, než se ke mně otočí. Poznám, že bojuje sám se sebou, pravděpodobně se obával, že to, co má na jazyku, by na mě mohlo být příliš složité.\n„Jsi napůl jedním z nás,“ vypadne z něj nakonec. Ztuhnu. „Tedy, tvůj praprapředek byl jedním z nás,“ dodává.\n„Vážně?“ Jsem skeptická.\nZhluboka se nadechne. Přemýšlí o tom.\n„Proto jsi tak důležitá a jedinečná. Držíš všechny reality pohromadě, stabilizuješ je jako poslední opěrná zeď. Samozřejmě má to své výhody a nevýhody.“ Propaluje mě pohledem, odečítá mi z očí, zdali mi má záležitost objasnit víc do hloubky.\n„Například?“ pobízím ho. Netroufám si jeho pravdu odmítnout.\n„Například... mluvili jsme o vývojových stupních.“ Vykročí dál, a když si to uvědomím, doháním náskok.\n„Všechno to závisí na tom, jak moc si uvědomuješ spojitost mezi tím, co si myslíš, a tím, co se ti v životě děje. Říkal jsem, že my filtrujeme energie, které svým myšlením vydáváte. Ty ale nepatříš jenom do této pozemské sféry, patříš i do naší reality, a teoreticky nejen do ní. Takže v mnoha ohledech naše Skupina nedokáže zachytit energii tvých myšlenek a ty se ti pak vrací ve své nezměněné formě zpátky. Jinak řečeno, důsledky tvých myšlenek jsi mohla vnímat drtivěji nebo intenzivněji než tví sousedé, nebo sis lépe dokázala uvědomit, co se skrývá mezi řádky, a pracovat se sebou víc do hloubky.“\nNemám z toho dobré pocity.\n„Na druhou stranu když jsi jedním z nás – Etereků, měla bys být schopna ovládat nadpřirozené schopnosti. Ty se stále nerozvinuly do svého plného potenciálu. Čemuž se snaží zamezit ti, co po tobě jdou,“ zkontroluje mé vzezření.\n„Říkají si Orgán práva. Jsou to vzbouřenci. Chtějí hranice mezi paralelními realitami zbořit, aby z toho mohli těžit a aby činnost naší Skupiny sabotovali. Jsou posedlí mocí.“\n„To se snažíme zjistit.“\n„A co bude se mnou? Budu se skrývat, dokud to nevyřešíte?“ chraptím, mám opět stažené hrdlo.\n„Ne. Budu tě trénovat. Tvé schopnosti by mohly mít něco společného s udržováním interdimenzionální rovnováhy.“ Jde přímo na věc. To je fér. Počkat, on říkal něco o mých schopnostech? Zavrtím hlavou. Nejsem si jistá, zdali jsem připravená se tím teď zabývat.\n„A proč by to nemohli zbourat?“ vyklouzne ze mě. „Chci tím říct – vím, že se lidé mění hlavně, když už jim jiná další možnost nezbyde, mohlo by jim prospět, kdyby ten filtr zmizel ne?“ pokrčím rameny.\nKroutí hlavou. „Byl by to chaos. Právě naopak. Jak by se asi lidi zachovali, kdyby se oni prohlásili za vládce, a lidi by viděli, že si můžou dělat, co chtějí?“\nZůstanu na něj pouze zírat.\n„Měli bychom jít, než se setmí.“\n„Jak se vlastně jmenuješ?“ zastavím ho ještě.\n„Kleide,“ řekne, ale už se neohlédne.\nProcházíme džunglí, nyní už mlčky.\nTahle krajina je nepopíratelným důkazem, že to v životě fungovalo přesně, jak řekl Kleide, což posiluje mou důvěru, kterou jsem se do něho rozhodla vložit. Ale nezkoumám, kudy kráčíme, několikrát dokonce na poslední chvíli zaznamenám kořen, většinou se mi díky setrvačnosti nepodaří uhnout včas a zakopávám. Jsem očima nalepená pouze na Kleidovi. Napadá mě spojitost s andělem strážným, protože Kleide byl takovým andělem strážným. Sám to řekl. Opatroval mě, on a další. V hloubi své duše vnímám, že je to nevyhnutelné, i když nedokážu přesně specifikovat, co.\nTak či tak, nikdy nemělo cenu bránit se okolnostem, které mi vstupovaly do života. Díky tomu jsem přežila, nevím, proč by to teď mělo být jiné.\n„Jsme zde,“ otáčí se nečekaně Kleide a málem, ponořená v myšlenkách, do něho vrazím. Zavrtím hlavou a rozhlédnu se. Nic nevidím. Má mě za blázna? Nebo tu hodlá trávit čas uprostřed ničeho? Žije uprostřed lesa jako domorodec? Vytřeštím oči nad tou představou.\nZdá se, že jsem ho pobavila. Musí na mě být poznat, nad čím přemýšlím. Pak prstem ukáže nahoru.\nVzhlédnu a v tom ve stromech spatřím dřevěný srub. Odfrknu si a zavrtím hlavou. Prý jiný vývojový stupeň. Evidentně tomu tak bylo, pomyslím si ironicky. Chybí, aby byl navlečen do kůže a ptačích per, abych ho oficiálně považovala za indiána.\n„A tam na nás čeká ta Skupina?“ ptám se nevěřícně.\n„Ne. To je moc riskantní. Tohle jsme sestavili v tajnosti.“\nZalapám po dechu a chce se mi kašlat. Nechápu, co to se mnou je? Naštěstí se ovládnu.\n„Hm,“ zabručím a přemítám, jak se do domku leze. Ucítím na své tváři tázavý pohled, nechápavě mu ho opětuji a vidím, že ke mně Kleide opět natahuje ruku. Fajn, proč ne. Nejspíš se budeme teleportovat.\nVskutku nemám slov, abych popsala tu nádheru, která se přede mnou objeví, když se ocitneme uvnitř. Je to vlastně krásný útulný interiér, skoro jak v babiččině chatě, kterou si matně pamatuji z dětství. Okna – nebo otevírající se průzory, jak se to dá nazvat – jsou rozmístěná téměř všude. Nábytek je samozřejmě laděn do dřevěného dezénu, stejně jako stolky, kostra jinak zeleně čalouněných křesílek a sedačky naproti mně, i vchod za nimi, který je orámován knihovničkou. Věřím, že i postel bude z podobného materiálu, o čemž se zřejmě následně budu moci přesvědčit. Tedy vše je sestaveno ze dřeva, kromě kamenného krbu situovaného u vchodu s knihovnou – asi do kuchyně, jak tak hádám. Podlaha je prkenná.\nKleide mi pokládá kufr a jen se potutelně usmívá. Nechá mě, abych si prošla všechny místnosti, a jakmile dorazím do jedné z ložnic, jak mi seskupení pokojů popisuje, donese mi kufr ke skříni.\n„Ta je moje, že?“\nÚžas mě přejde jako mávnutím kouzelného proutku. Dnes poprvé za půl roku budu spát mimo domov. A navíc za úplně jiné situace a na docela neznámé planetě. Přepadá mě neurčitá tíseň jako připomínka toho, co se vlastně děje. Kleidovi změna mého výrazu nemůže nedojít. Taktně sklopí zrak, nic nenamítá. Vytahuji z kabely mobil, abych se rozptýlila a nedávala na sobě znát, jak mě to všechno ničí.\n„Tady nebudeš mít signál.“\nTo mě mohlo napadnout. Byl to reflexivní pokus. Hypnotizuji mobil, zatímco na mě doléhá sama přítomnost.\n„Asi budeš mít hlad. Připravím něco v kuchyni.“ Odchází, aby se mi vzdálil. Usednu na postel. Zahlcuje mě další salva znepokojujících pocitů. Jak dlouho tu budu muset zůstat? Přemítám a odpověď se mi vůbec nezamlouvá. Nelíbí se mi, že nic\nz toho nedokážu ovlivnit. Že jsem tu vydaná svému osudu\nnapospas, závislá na jediném člověku, ke kterému mě pojí nic víc\nnež neurčitý pocit, a to vědomí bezmoci je nesnesitelné. Ulehnu a\nzavřu oči, jako bych doufala, že tak své budoucnosti uniknu.\nSedím s Lisou v kavárně, pochutnáváme si na horké čokoládě. Je to takový náš zvyk, každé úterý se scházíme a trávíme spolu čas. Vždy si máme co říct. Teď si ovšem Lisa usmyslela, že mi promluví do duše. Takové rozhovory zrovna nepatří mezi moje oblíbené. Nesnáším, když mi musí připomínat všechny moje problémy – připomínat mi, jak jsem neschopná.\n„Nevšímej si jich, musíš se od toho strachu umět odpoutat a vypnout.“\n„A jak?“ Prásknu lžičkou o talířek, následně se kontrolně podívám směrem k číšníkovi, jestli mě nenařkne, že tu ničím nádobí. „Snažím se na to nemyslet, přijít na to, proč se to děje zrovna mně.“\nPokládá mi ruku na moji. Usměje se, její pohled je hřejivý. „Nebojuj s tím. Je to jen o změně přístupu.“\nVystřídá se ve mně kupa vzpurných pocitů. Lisa to nechápe. Neví, jak těžké to pro mě musí být – denně bojovat s panickými ataky, jen když se na mě kolemjdoucí špatně podívá. A to se nezmiňuji o své totální neschopnosti se bránit. Nepamatuji si, že by se za ty roky něco změnilo... mám chuť se jí vysmát do očí, ale ovládnu se. To by ode mne nebylo pěkné.\nVyhrabe ze své černé kožené kabelky lístek a podá mi ho. „Víš co, podívej se na tuhle internetovou stránku.“\nNevěřícně koukám, jak krasopisně napsala www adresu, aby na tom papíru vůbec byla k přečtení.\n„Inzeruje tam jeden terapeut, jak se vypořádat se životem. Určitě se na to podívej. To je rozkaz.“\nJsem skeptická. Přemýšlím nad tím. V tu chvíli přichází číšník, jestli si ještě něco objednáme.\nTen okamžik mi změnil život.\nPozvolna procitám ze snu. Je ráno. Zamrkám očima. Všimnu si, že na protějším stolku leží tác s koblihami a hrnkem. Hlady se mi zkroutí žaludek. Bezmyšlenkovitě vyskočím z postele a to jídlo do sebe naházím skoro na polknutí a pak – když si uvědomím, kde to vlastně jsem – opatrně nahlédnu přes okraj dveří do obývací místnosti. Podlaha se pode mnou prolamuje, takže Kleide už musí slyšet, že jsem vzhůru. Zpozoruji ho sedět u okna na levé straně místnosti. Najednou se mi do hlavy nahrne horkost. Usnula jsem jako nic – a při tom jsem věděla, že mi šel připravit večeři. To bylo neslušné.\n„Omlouvám se,“ zamumlám.\n„Je toho na tebe moc. Potřebovala jsi vypnout,“ přijímá mou omluvu.\nNadechnu se a potřesu hlavou. No, Angery, tak do toho.\nTroufám si sednout na jedno z křesel. Když už tu mám s Kleidem být, možná bych ho mohla trochu poznat. Měla bych vědět, komu jsem se rozhodla důvěřovat a s kým mám tu čest. Ne že bych tedy zrovna měla na výběr.\nUsedám a podlaha pod křeslem zapraská.\n„Takže... Jaké že jsou tvé schopnosti? Telepatie?“ střelím. „Nebo tak něco?“ Snažím se navázat na naši včerejší konverzaci o Eterecích. A taky se snažím pročistit vzduch.\nÚsměvem ocení můj pokus. „Ovládám elementy.“\nZbystřím. To jsem nepředpokládala. „Elementy?“ opakuji, jestli jsem se nepřeslechla.\nUsměje se ještě víc. „Mohu je regulovat. Samozřejmě tě nemůžu přimět, abys z ničeho nic vzplanula, nejsme ve scifi – tak tomu říkáte, ne?“\nZamhouřím oči. To byla ironie.\n„Hádám, že ty přesuny a tu komunikaci má taky na svědomí nějaká technika,“ ověřuji si.\nPřitakává. Je to vážně divné to takhle slyšet. Zavrtím hlavou, jako bych snad doufala, že se mi potom bude tahle situace jevit normálněji.\nAle napadne mě celkem podstatná otázka.\nPodívám se na něj. „Co byl zač ten můj... prapředek, o kterém ses zmínil?“ Mračím se, jak to ze mne vyklouzne. Tam by měl být zakopaný pes. Očekávám samozřejmě naprosto za vlasy přitaženou odpověď...\nSkloní hlavu. Dívá se do země. Asi o pro něho není zrovna nejsnadnější téma. Myslím, že se do mě dokáže vcítit. Je taktní... a přitom se neostýchal použít meč, vzpomenu-li si, jak zasáhl, když se po mně ten šílenec napřáhnul. Když mě drtivě sevřel za paži, jak se mě snažil zadržet, a to mě znovu utvrzuje ve víře, že ten chlap je nebezpečný. Zamrazí mi v zádech. Nebýt Kleida, bojím se pomyslet, jak by to dopadlo.\n„Je to už dávno,“ promluví po dlouhé odmlce Kleide a já k němu vzhlédnu. „Říká se, že před eony let neexistoval čas ani prostor, všichni jsme žili pospolu, navzájem propojeni, a naše duše charakterizovala věčnost. Ale pak jsme zatoužili prožít, co to znamená skutečně být naživu, poznat, kdo vlastně doopravdy jsme, a tahle myšlenka nás rozdělila a vytvořila první svět, kde jsme mohli existovat rozděleně. Ale ani to nestačilo, vlákno naší společné Duše bylo stále více než přítomno. Hledali jsme způsob, jak ho dočasně přerušit, abychom byli schopni vnímat sami za sebe. Byli tu ti, kteří věřili, že když zapomenou na to, že jsou součástí věčné substance duší, že si tím otevřou brány, aby procítili každý jednotlivý aspekt svého bytí – navzdory riziku, že si svou nevědomostí a svým neotesaným myšlením mohou rychle přivodit stavy utrpení. A až by se jim paměť vrátila zpátky, dočkali by se nepředstavitelné extáze, protože by dokázali zakusit, co to znamená být doma. Několik průkopníků se vydalo na ces


Muzeum vystavuje pravěké obry, uvidíte mamuta i srstnatého nosorožce - iDNES.cz\nMuzeum vystavuje pravěké obry, uvidíte mamuta i srstnatého nosorožce\n11. května 2013 7:57, aktualizováno 7:57\nZvířata z doby ledové v životní velikosti mohou spatřit návštěvníci výstavy, která je k vidění v Západočeském muzeu v Plzni. Expozice zahrnuje třináct unikátních trojrozměrných modelů například mamuta, srstnatého nosorožce, šavlozubého tygra nebo ptáka moa. Výstava trvá do 23. června.\nVýstava Giganti doby ledové v Západočeském muzeu v Plzni. | foto: ZPČ muzeum Plzeň\nVýstava modelů zvířat, která na planetě Zemi už tisíce let nežijí, nese výmluvný název "Giganti doby ledové" a vždy se těší velkému zájmu návštěvníků. Letos se do Plzně vrací po třech letech v rozšířené podobě.\nUnikátní expozici třinácti modelů zvířat z doby ledové v životní velikosti vytvořili umělci společně s vědci.\n"Všechny modely vynikají reálným zpracováním. Jsou zde zastoupeny druhy, které vyhynuly před 10 tisíci lety vlivem klimatických změn ale i ty, které vyhynuly před 'pár staletími' rukou člověka," říká Romana Němečková ze Západočeského muzea.\nKromě opravdových gigantů, jakými byli mamut, jednorožec elasmotherium nebo pták moa, návštěvníci uvidí například i šavlozubého tygra.\nKaždý z modelů je zasazen do scenérie, která napodobuje původní životní prostředí daného zvířete.\nVstřícným gestem autorů výstavy je i možnost fotografování bez omezení.\nPro školní výpravy nebo také pro zvídavé návštěvníky připravili autoři výstavy doplňující texty a pracovní listy. Materiály jsou volně ke stažení na internetových stránkách výstavy Giganti doby ledové zde.\nVýstava je k vidění v Západočeském muzeu v Plzni v Kopeckého sadech denně, kromě pondělí, vždy od 10 do 18 hodin až do 23. června.\nTémata: Plzeň, Zvíře, Plzeňský kraj, klimatické změny, Plzeň-město, Země (planeta)\nV Plzni s dinoparky začal, teď otevírá sedmý. Na Slovensku v Košicích\nPřed deseti lety otevřel Jiří Machálek v Plzni první dinopark. Teď chystá sedmý a ročně v nich vítá milion návštěvníků....\nMuzeum vystavuje unikátní kousky, středověká zrcadla i mučicí nástroje\nPo sedmdesáti letech otevřelo Západočeské muzeum v Plzni stálou sbírku zaměřenou na historii a vývoj regionu nazvanou...\nVedoucí týmu Elektromechaniků


Tak jsem si přečetl jen začátek .....\n...a je to blábolnablábol. "....Dnes její majetek v ČR (vydělaný Tomiovou prací ) činí 19 milionů korun...."\nTak pro blbce a pro pana autora:\nCestovní kancelář v Japonsku pošle svému tour operátorovi mail zhruba tohoto znění:\n"25.6. v 18:00 letem LH 1690 přiletí zájezd 150ks Japonců. Zařiďte ubytování v 5* hotelu s polopenzí, prohlídku Prahy a Českého Krumlova s průvodcem, dopravu na všechny destinace a na 26.6. večeři pro 150 lidí v restauraci."\nMohl by mi někdo vysvětlit, jak velkou zásluhu má český operátor na výdělku cestovní kanceláře? Nebo snad delegáti v Řecku také říkají, kolik tam oni vozí Čechů a jak by bez nich Češi ani nevěděli, kde Řecko je?\nSamuraje zvlášť nemusím\nAle ČT ho prokádrovala teda pěkně odporně, jako za totáče...\nPan Okamura není prvním ani posledním,\nna kterého mediální žoldáci uspořádali hon. Média můžou stvořit "osobnost" nebo ji vymazat z veřejného života.\nV poslední době jejich vliv slábne na úkor internetu, proto se mocní snaží pod všelijakými trapně průhlednými záminkami připravit si legislativní možnost jeho vypnutí.\ngratuluji k vysoke karme\na ode mne mate rovnez bod, pan Okamura se stal medialnim strasakem verejne volby prezidenta, on mel byt vystrahou toho co by se mohlo stat . kdyby ..... byla to jen snaha tenhle navrh zakona zneverohodnit aby to spadlo pod stul a zase se daly kout pikle podplacet opozicni poslance ci vyhrozovat atd. Jenze cast dve ona zakonna norma byla odsouhlasena, co toho napovidal pan premier ze to brzdi socani, nakonec ti socani na rozdil od panu z ODS nemeli se souhlasem problemy! Osobne si pana Okamury cenim at uz pro jeho siri zaberu ale i za jeho clanky a otevrenost se kterou mluvi. Ti kteri jej kritizuji vlastne to maji budto v popisu prace a nebo ani nevi o cem mluvi - diky treba si prectete i muj clanek: ... http://miroslavnigrin.blog.idnes.cz/c/248516/Prestavam-tomuto-systemu-rozumet-poradte-mi.html .... ale neni o Okamurovi pekny vecer vsem\nČT je bulvární už dávno\npočínaje zprávami (každá obsahuje hodnocení, tj. návod, co si o události má divák myslet), jejich řazení a výběr podle "důležitosti", přes "reportáže", které používají triků a obrazů z věcí nesouvisejících až po výběr "zábavy". Pan redaktor Wollner a jeho kolegové se vydatně podílejí na "debilizaci" společnosti (termín vypůjčen od Z. Mahlera). Co s tím? Babo, raď!!\n168 hodin mám skutečně rád\nTento pořad mám rád, ale na příspěvek s Okamurou jsem "čuměl otevřenou hubou".... Trapnost na druhou...\nAbych se na věc ale podíval z druhé stránky - Není to pouze začátek cesty a počátek tzv. vládní televize?\nPOSTUP MŮŽE BÝT TAKOVÝTO:\n1. ČT uberou příjmy z reklamy, 2. ČT začne zhoršovat své programy, 3. Tu a tam se začnou objevovat propagandistické pořady či programy, které lidé odsoudí, 4. Lidé začnou ČT méně sledovat a odsuzovat, 5. Polici příjdou s myšlenkou, že by lidé za takovou špatnou televizi neměli platit poplatky a tak se i stane, 6. ČT začne platit sám český stát, tedy politici.... A v tu chvíli tu máme vládní propagandistickou televizi a náhle bude politikům jedno (zvláště těsně po volbách, před dalšími budou mít reklamu na své strany "zdarma"...), jestli se divákovi televize líbí nebo nelíbí...\nMožná to tak není.... ale myslím, že v dnešní politické "kultuře" je dobré si dávat pozor na všechny aspoň trochu reálné možnosti. VĚDĚT O NICH.\nTento narod si nic jineho nez Okamuru prezidentem nezaslouzi\nRe: Tento narod si nic jineho nez Okamuru prezidentem nezaslouzi\nno vy máte dost..\nAutor blogu je zřejmě i autorem většiny blogů pana Okamury\nAutor blogu je dvorním autorem pana Okamury. Kdo zná pana Okamury z přímého rozhovoru a sleduje jeho mediální vystoupení může si porovnat texty, stavbu věty i to, že velmi často pan Okamura opakuje celá souvětí, abiž by změnil třeba jen jediné slovo, či pořadí slov. Slušný herecký výkon s nacvičeným textem.\nNavíc je v tomto blogu zase (boze, jak casto se to panu Vecernickovi stava) mala drobna manipulace s pojmy. Pan Vecernicek zde nadhodi 150 milionů a šoupne tuto částku do kontextu tak, aby vše vypadalo, že pan Okamura těch 150 milionu vydělal a poctivě zdanil. Ale ve skutečnosti je pan Okamura "utržil", naproti této tržbě měl jistě "výdaje" a teprve odečtením těchto dvou částek vzniká zisk a ten se teprve daní. Takže je docela možné, že zisk byl velmi malý a daně téměř žádné. Ale lžení je zřejmě v popisu práce pana autora blogu.\njen se vraťte v čase, kdo vládnul a vládne médiím. Už od Starého mocnářství se Češi rádi nechaj podplácet a udávat své spolubližní. A největší školu měli za Hitlera a následně od KGB. A tito pohunci jsou i nadále včele médií a státní moci. Lidé spěte!!!!!!!\nDobré až na ty dotace....\nTam nevíte, která bije. Pepík H. ze Zlaténky taky ne.\nV první chvili jsem s vámi souhlasil. Pořad jsem viděl a působil na mě dost tendenčně natočený, ale to co jste předvedl v závěru článku vaši práci postavilo na úroveň reportétů ČT. Jak chcete někoho obhajovat před něčím, co vzápětí děláte sám? Jak vám pak můžeme věřit objektivitu. Měl jste si prostě to kydání špíny odpustit a mohl to dobrý článek.\nMěl byste vedle obecných prohlášení uvést, co konkrétně autor článku uvedl nepravdivého nebo v čem je tendenční. Smotného by mne to zajímalo, neboť o panu Okamurovi nic nevím.\nAutor blogu nepravdivě srovnává případ Schwarzenberg a Pepík H. Ona není dotace jako dotace (dotace na odbahnění rybníka není dotace na zemědělskou činnost), dotační program jako dotační program (máme v tomto státě 13 poskytovatelů státních a evropských dotací a 23 tzv. operačních programů) a konkrétní dotační smlouva není stejná jako jiná dotační smlouva (každá je v podstatě unikátníˇ- dokud ji nevidíte na vlastní oči, těžko můžete vědět, co tam "neznámej ministerskej" vlastně napsal).\nmno a ví autor blogu bijící se v prsa za Okamůru, že souběh funkce člena statutárního orgánu a zaměstnaneckého poměru byl až 31. 12. 2011 nelegální a takový pracovní poměr je neplatný? Tudíž by teoreticky z takového pracovního poměru přijatou mzdu měl pan Okamůra vrátit?\nVaše tvrzení je nepravdivé. Souběh funkce statutárního orgánu a zaměstnance byl vždy legální, POKUD se náplň činnosti nepřekrývala (tj. pokud v pracovním poměru neplnil úkoly, které jsou povinností statutárního orgánu).\nHm, nejvyšší soud je evidentně jiného názoru, samozřejmě mám na mysli souběhy typu předseda představenstva a souběžná fce. generálního ředitele, nebo v případě Okamůry jednatele a ředitele společnosti. Takže mé sdělení je samozřejmě pravdivé. Snad nikde v žádné společnosti nebyl onen povolený souběh, tedy kdy člen staturáního orgánu např. po večerech dělá uklízečku nebo hlídá na vrátnici........\nse nikam nenominoval ani necpal, byl pouze vhozen jako kandidát do jámy lvové médiové...\nRe: Pan Okamura\nPřesně tak! Dokonce sám říkal, že o prezidentské kandidauře neuvažuje, nanejvýš, díky těm hlasům v anketách, uvažuje, že by to zkusil ve volbách senátorských a teprve budoucnost ukáže, jestli by měl na víc.\nOde mne karma. Tento pořad jsem viděl a také se mi vůbec nelíbil. Byla to reportáž jasně namířená proti pan Okamurovi. Z toho plyne, že teď když už se mluví o novém prezidentu a o přímé volbě, tak mne nenapadá nic jiného než sousloví: "politická objednávka".\nJako hlavní prohřešek v této reportáži bylo opravdu to, že firmy nemají třeba asi dva roky starou uzávěrku na webu Obchodního rejstříku. Pracuji v obchodu a tak se na tyto uzávěrky občas dívám a na konci roku 2011 jsem narazil na "mraky" firem co měly poslední uzávěrku na tomto webu z roku 2009. Tedy se vlastně udělalo drama z toho, co je dnes úplně běžné a zase až tak moc to žádný úřad nekontroluje.\nDle mého názoru, takových reportáží ještě přibude. Pan Okamura je ,si myslím, trnem v oku všech co si brousí zuby na křeslo prezidenta. Ať je to kníže, nevýrazný Fisher a nebo "větrník" Švejnar. A to ještě přímo neřekl, že ano, budu kandidovat na prezidenta....\nco by jsme taky čekali\nod ČT,která je prolezlá bolševiky a stbáky.\nZbývá dodat že ostatní média se proti Okamurovi také snaží\nZe srandy vypustili Okamuru (Gott už totiž netáhl) a bylo to jako vypustit Krakena.\nNo, museli nasadit Medůzu (co nejvíce dalších kanditátů) a naředit Okamurovy preference v anketách.\nNikdo moc nezkoumá, jestli Okamurovy hlasy záhadně nemizí. Taková anketa, kde Okamuru přeskočí i Němcová, o něčem svědčí, vzhledem k jeho původním preferencím.\nA to, že placení diskutéři se činní, je myslím také dobře vidět. Je to nový fenomén, který je z hlediska vývoje médií velmi zajímavý, ale otázka je, jestli diskuze neskončí jen jako přestřelky jednotlivým mediálních týmů.\nČT ať jde do Kopru\nuplně mě dožrali, když 22.2. na ČT24 v pořadu o tom kam kráčí společnost pozvali super hosty a mezi ně toho gaunera Šloufa. Tady tenhle hajzl co byl členem partaje co tady zabíjela lidi a která zahrabala Československo o 40let zpátky se v TV rozvášnil a tvrdil, že minulý režim byl k lidem "vlídnější a více lidský než dnes".. a ta husa co to moderovala mu to odkývala. Už jen samotný fakt, že tihle grázlové dostávají v TV prostor je hnus a ještě aby tam tlačili takové lži a blbosti a moderátoři na to neuměli reagovat je do nebe volající amaterismus a diletanství celé ČT.\nKdyž jsem sledoval Den D, docela jsem si Okamuru oblíbil, ale jak jsem si přečetl pár jeho blogů, tak jsem zjistil, že jeho politické názory jsou silně populistické a jen se snaží jít lidem na ruku. Proto, pokud bude kandidovat, tak ho rozhodně volit nebudu!\nTento článek je ale o Okamurovi jako byznysmanovi. Nedá se Tomiovi upřít, že je velmi dobrý podnikatel a že má na to čuch a také vybudovanou určitou pozici.\nNeznám detailně účetnictví Tomiových firem, ale v případě investic by se toho v nákladech moc v nákladech objevit nemělo, ale v jiných položkách spíše (dlouhodobá aktiva....). Ale musel bych znát detailněji.\nSpíše mě ale zaráží, jak detailně zná autor Okamurovo jmění a jeho obchody (umění, byty...). Nevěřím tomu, že to vše vyšťoural v internetu a myslím, že Tomia přímo zná.\nMám okrajové znalosti, jak úspěšně přes internet získat přízeň, udělat reklamu produktům a tak. Správná komunikace na sociálních sítích (bez toho to dnes nejde), ...\nRe: Populista+support (pokračování)\n...kontrola a opravování věcí o mě (mé firmě) na wikipedii, psaní blogů, třeba odbornějších a tak a nebo ještě lépe získání úspěšného blogera s nějakým renomé na svou stranu, že jeho další blogy pak mají v sobě skrytý support. Jsou pak další věci. Vím, že Tomio umí internetové prostředky vhodně využívat ve svůj prospěch a ač ČT možná objektivní nebyla (neviděl jsem), tak ani toto není nezaujaté a objektivní.\nTím nechci vyvracet tento blog, jen ho brát rovněž s velkou rezervou\nproč si myslíš, že má populistické názory ? protože jsou to názory většiny ? takže ty názory, podle tebe, nejsou jeho, on si podle tebe, myslí něco úplně jiného, ale protože je to populista, tak navenek prezentuje něco jiného\nPřesně tak! Mít názor většiny je populistické..! Kdyby to nebylo tak smutné, tak je to k smíchu\nPan Tomio populistický není. To, že se ve svých článcích zabývá nešvary v našem státě např. menšinou, nešvary v politice, poplatnou ČT atd.(? To je naprosto správné, neboť v tomto státě všichni mlčí i včetně poliltiků a raději před některými kauzami strkají hlavu do písku jako pštrosy. Jedině se o tom baví akorát tak v hospodě. . Naopak pan Okamura na to veřejně poukazuje.\nno takže díky vám tipuju budeme mít prezidenta fischera nebo kníže co ? NO potěš nás přírodo.\nMoc tomu nerozumím, co to je vlastně populismus, ale podle mně , je populista člověk, který říká, co si většina lidí skutečně myslí! Na tom není snad nic špatného!\nPopulismus jsou nic neříkající obecné líbivé fráze budící nadšení méně vzdělaných lidí, zpravidla neschopných posoudit častý vzájemný rozpor či nerealizovatelnost takových frází. To Okamura dělá nebo ne?\nDěkuji za tento článek. Podle mého názoru je pan Tomio Okarura špiněn záměrně, aby nebyl zvolen za prezidenta. Už jsem několikrát četla a slyšela, že prozatím v průzkumu vede pan Fišer. Pro mne je pan Fišer naprosto nepřijatelný. Za jeho vlády dluh se stále zvyšoval a byl poplatný stranám. Pro mne je to stará struktura. Ráda bych, aby prezidentem byl člověk jako je pan Tomio. Věřím mu, jeho názory sdílím, hrdě se hlásí k češství a protože je napůl Japonec je pracovitý, přímý a upozorňuje na nešvary v našem státě a není vyčůraný jako Češi.\nJá myslím,že článek je až dost přesvědčivý a bojím se,že panu Okamurovi udělal medvědí službu. Pana Okamuru a jeho názory sleduji ve všech českých médiích již dlouhou dobu a to se ještě o žádné kandidatuře nehovořilo, nepotřebuji žádné další rady.Myslím,že je to slušný člověk,jen mám obavu,že se ho teď budou více všímat všelijaká individua typu,podvodníci,zloději,vyděrači a jiní "dobří přátelé" s žádostí o půjčku? Vůbec mi nevadí že je Česko-japonského původu,alespoň vidí Českou republiku částečně i očima japonského turisty.\n...tu reportáž jsem viděl, také mi připadala, že stojí trochu na vodě - je dobré na to poukázat a třeba i věcně diskutovat...ale výlevy pána, jehož nechal Tomio někde zadarmo bydlet a sponzoruje mu Pivní magazín....\nKam na tu karmu chodíte\nOkamura je podle mě sebestředný populista.\nNázor na něho mi nezmění žádné reportáže ani blogoví autoři. Sledovala jsem JEHO blog a JEHO různá vyjádření. Názor si může udělat každý sám a svůj. Já jsem to udělala.\nRe: Okamura je podle mě sebestředný populista.\nUrčitě jsi mnohem úspěšnější než ON.\nA nebylo by k věci si přečíst článek? Nevypadalo by to z vaší strany tak trapně..\nnepatří do čech, není ani zloděj ani podvodník a to v čechách není IN\nZacatek bez pujcek\nNic proti, ale s cim vlastne zacal pan Okamura ve dvaceti u nas podnikat?\nJiste bych to nekde nasel, ale jsem liny:-)\nProtoze to ze nemel nejake pujcky, tomu prilis neverim, jedine ze by ve dvaceti mel nejaky kapital a vydelaval uz od detstvi, ale bez urciteho kapitalu moc zacit podnikat nejde.\nAle preju mu uspech a jeste vice melounu, jen se ptam ze zajimavosti.\nRe: Zacatek bez pujcek\nČemu nevěříš? Já jaem měl po roce 1989 našetřeno 36 tis. Kč. Za ty peníze jsem v roce 1991 koupil svůj první počítač, XT ESCOM, 20 MB HDD a začal jsem programovat a poskytovat poradenství. Dál to bebudu rozvíjet, ale v r.1995 jsem měl vlastní budovu a v ní 35 zaměstnanců. A dnes? Myslím, že se mám dobře...\nMyslís, vis nebo jen snis? :-)


Oblasti použití - PCM®\nProcess Communication Model má širokou škálu použití . Síla tohoto modelu spočívá v jeho použití při školení a koučování. Některé z oblastí ve kterých se používá PCM jsou:\nPoužitím PCM a tím znalosti struktury osobností svých kolegů, manažeři získávají schopnost přizpůsobit svůj vlastní způsob řízení lidí. Kromě seznámení se s různými typy osobností, PCM poskytuje manažerům jasné návody, jak vylepšit metody řízení, upravit způsoby organizování činností a pracovního prostředí pro různé typy osobností. Díky těmto schopnostem, poté manažeři lépe a účiněji řídí a dosahují požadovaných cílů.\nKaždý úspěšný lídr má jasnou představu o svých vizích a má schopnost přesvědčit lidi kolem sebe, aby ho na jeho cestě následovali. Lídr proto nutně potřebuje detailní pochopení sebe sama, stejně jako lidí kolem něj. Právě proto je PCM model v této oblasti tak ceněný. S PCM je lídr schopen odhalit, co jeho osobně i jeho okolí pohání a motivuje chtěným směrem. Díky těmto znalostem, se mu může podařit obklopit se lidmi, kteří nejenže úspěšně provádí plánované aktivity, ale jsou adekvátně inspirováni a k úkolům přistupují s upřímným nadšením..\nPCM nabízí také velmi jednoduché a užitečné nástroje, které prodejcům umožňují pochopit různé typy osobností klientů a jejich psychologické potřeby a na základě toho přistoupit k nejefektivnějšímu způsobu prodeje. Důležité pro ně je, že PCM metoda učí jak se vyrovnat s odmítnutím, a jak i přes to udělat interakci produktivní. Prodejci, kteří používají PCM, se svými klienty vytvářejí silnější a pevnější vztahy a klienti jsou k nim více loajální.\nVzhledem k tomu, že stres je bohužel každodenní součástí našich životů, je znalost způsobu překonání následků stresu téměř nutností. PCM Vám umožňuje pochopit, které situace jsou pro Vás potenciálně stresující a jak se s nimi vyrovnat. Kromě toho, PCM pomáhá pochopit chování různých typů osobností ve stresu a dává doporučení a nástroje, jak jim v těchto situacích pomoci.\nJe dobře známo, že dobrá týmová spolupráce je klíč k úspěchu. PCM pomáhá identifikovat dynamiku v týmu a porozumění možných příčin potenciálních neshod v rámci celého týmu. S PCM je jasné, co brání týmu v dosahování svých cílů a jakým způsobem je možné uvolnit kreativitu týmu a jeho potenciál. Členové týmu a manažeři se prostřednictvím PCM učí, jak respektovat rozdíly, různé síly a potenciály v týmu.


Strážští chtějí obnovit zašlou slávu rekreace u Horky - Českolipský deník\nStrážští chtějí obnovit zašlou slávu rekreace u Horky\nStráž pod Ralskem - Ve Stráži chtějí zlepšit podmínky ke koupání v místním jezeře. Nechají Horku odbahnit.\nVodní nádrž Horka ve Stráži pod Ralskem.Foto: strazpr.cz\nZachránit rekreaci ve Stráži pod Ralskem má odbahnění vodní nádrže Horka za sto milionů korun. Zdejší zastupitelé posvětili, aby si město za tímto účelem zažádalo o dotaci. „Žadatelem o dotaci budeme sice my, ale protože plocha vodního díla je majetkem Povodí Ohře, museli jsme jednat hlavně s ním,“ vysvětluje Jitka Urbánková, místostarostka Stráže pod Ralskem.\n„Předmětem jednání byl jednak bezplatný, popřípadě minimální pronájem vodní plochy na více než pět let, ale i spoluúčast při financování celého projektu. Máme přislíbenu částku pět milionů korun,“ doplňuje místostarostka.\nHorka neodmyslitelně patří ke Stráži. Pryč jsou ale ty časy, kdy se na jejím břehu rekreovaly stovky lidí z celé republiky. Celá sláva skončila s rozvojem těžby uranu ve zdejší oblasti a s omezenými možnostmi ubytování rekreantů.\nSoučasné koupání znepříjemňuje velké množství bahna na dně. Rybník je pro Povodí Ohře především vodním dílem a je určen k řízenému zadržování záplavových vod v přímé kaskádě s Hamerským rybníkem. Horka je také chovným rybníkem a kapři k životu bahno potřebují.\nNáklady půjdou do desítek milionů\nNa základě strategického plánu města si nechali Strážští vloni vypracovat studii proveditelnosti odbahnění. V ní je pouze odhadováno množství bahna v celé nádrži, a proto byl první nástin ceny sto osmdesát milionů korun. Po přesnějším měření by se ale náklady na odbahnění měly vejít do sto milionů korun.\n„Odhady ale počítají s průměrnou cenou. Náklady se mohou ještě snížit, protože chceme jednat se státním podnikem Diamo o uložení odtěženého bahna,“ podotýká Jitka Urbánková. Nic ale není zadarmo a při realizaci takové velké akce dojde i k určitým omezením.\nPokud totiž budou Strážští úspěšní v žádosti o dotaci, bude rybník po výlovu ryb na podzim příštího roku vypuštěn, od jara by následovaly odbahňovací práce a po odtěžení sedimentu by mohl být na podzim 2011 opět napuštěn. „Je nutné si také uvědomit, že kvůli probíhajícím pracím bude uzavřen nejen vodní vlek, ale i celá pláž,“ zdůrazňuje místostarostka.\nV současné době město jedná s firmou ISVH Žďár nad Sázavou, která by měla zpracovat projektovou dokumentaci a podání žádosti na získání potřebné dotace.


Margheritina - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Stresa\nStresa a zdejší nabídka všech 270 ubytování.\nCampino, Stresa, Itálie - Zobrazit na mapě\nMargheritina – podrobnější informace\nPokud hledáte výhodně umístěný hotel ve městě Baveno je hotel Margheritina správná volba. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nMargheritina rovněž nabízí mnoho vybavení k obohacení vašeho pobytu ve městě Baveno. Nejlepší zařízení hotelu obsahují Wi-Fi zdarma ve všech pokojích, parkoviště, rodinný pokoj.\nAtmosféra hotelu Margheritina je cítit v každém pokoji. topení, balkon/terasa, televize, satelit / kabelová TV, kuchyňský kout jsou pouze částí vybavení, které můžete mít k dispozici. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Ať je důvod vaší návštěvy jakýkoliv, hotel Margheritina je skvělou volbou pro váš pobyt ve městě Baveno.


Kolotoč nad postýlku zvířátka slon / lev s melodií na natažení 2 druhy plast – haci.cz\nDomů / Hračky pro nejmenší / Zvukové hračky / Kolotoč nad postýlku zvířátka slon / lev s melodií na natažení 2 druhy plast\nRoztomilý kolotoč z plastu se zvířátky ve dvou variantách provedení, pro ty nejmenší! Kolotoč je vhodný k zavěšení na postýlku. Není na baterie, obsahuje strojek na natahování. Po natažení se kolotoč začne otáčet a hrát krásnou melodii. Ideální k usínání nejmenších miminek! Stačí si vybrat. Hrající kolotoč se pomalu otáčí a ukolébá vaše dítě ke […]\nKolotoč nad postýlku zvířátka slon / lev s melodií na natažení 2 druhy plast množství\nKatalogové číslo: DS12128714 Kategorie: Hračky pro nejmenší, Zvukové hračky


Plynárenský gigant Gazprom má za sebou již 25 let své existence | W4T.CZ\nJsc Gazprom Neft (GAZ)\nPlynárenský gigant Gazprom má za sebou již 25 let své existence\n16.02.2018 15:21 | wa pe | Diskuze\nPětadvacet let po své přeměně na akciovou společnost je ruský energetický koncern Gazprom na vzestupu. Aktuální čísla dokládají jeho dominantní postavení na trhu, odborníci ale vyjadřují skepsi, zda firma nezaspala dobu a zda je připravena na budoucnost. Píše to agentura DPA.\nFoto: Thawt Hawtje\nV sobotu 17. února oslaví Gazprom 25 let existence. Státní koncern vznikl v roce 1990 ze sovětského ministerstva příslušného pro plynárenský průmysl. Uvedeného dne roku 1993 pak prodělal přeměnu na akciovou společnost. Dnes Gazprom kontroluje prostřednictvím sítě dceřiných firem i bankovní a mediální odvětví.\nK jubilejnímu výročí se nechal koncernovým vedením o firemních úspěších informovat prezident Vladimir Putin. Zátky od šampaňského ale zřejmě v moskevské centrále bouchaly ještě dříve, a to díky nejnovějšímu exportnímu rekordu. Tržní podíl v Evropě se zvýšil na téměř 35 procent a do roku 2035 Gazprom počítá s jeho zvýšením až na 41 procent.\nVýsledky za rok 2017 sice zatím nejsou k dispozici, ale čísla ze třetího kvartálu manažery zahřála u srdce: se 200 miliardami rublů (72 miliard Kč) se zisk meziročně téměř zdvojnásobil. Odborníci za tím vidí příznivější kurz rublu k dolaru.\n"Finančně je Gazprom v dobré kondici," říká expert na energetiku Sergej Afoncev, který vyučuje na dvou renomovaných moskevských univerzitách. Je zde ale stále dost prostoru ke zlepšení, například při zavádění nových projektů.\nV zákulisí jsou však experti přísnější. Zářná čísla prý zastiňují masivní problémy: Příliš velký počet zaměstnanců a náchylnost ke korupci způsobují, že plynárenský obr je neefektivní a těžkopádný.\nVšeobecně se ale přiznává, že se koncern změnil - i po tlaku Evropské unie. "Více trhu, méně geopolitiky," popisuje Afoncev.\nPo léta diktoval Gazprom vysoké ceny na velmi dlouhá smluvní období. Klienti s tím byli smířeni. Když ale v letech 2006 a 2009 eskaloval spor mezi Ruskem a nejdůležitější tranzitní zemí Ukrajinou a Gazprom v zimě zavřel kohouty, bila západní Evropa na poplach. Tak se upevnil jeho obraz jako geopolitické zbraně Kremlu.\n"Pro image Gazpromu byla hádka s Ukrajinou jako vlastní vstřelená branka," říká šéf moskevské poradenské společnosti Creon Fares Kilzie. "S Gazpromem se to pořád táhne."\nČasy drahých smluv jsou teď v EU minulostí. Cenu vytváří komplexní klíč z nabídky a poptávky. V průměru tak v roce 2017 stálo 1000 kubíků ruského plynu v EU zhruba 197 dolarů (4000 Kč). "Ruský plyn se díky tržně orientované cenotvorbě stal v průběhu liberalizace energetických trhů EU méně politickým," říká Kilzie.\nTržní zákony způsobují, že ceny s přísunem většího množství plynu do Evropy klesají. Strategií Gazpromu proto je zvýšit dodávky, aby si upevnil pozici na trhu.\nNavíc Gazprom kontroluje síť trubek, které sahají jako chapadla z Ruska do Eurasie a vedou přes Ukrajinu a Bělorusko. Baltský plynovod Nord Stream, v jehož dozorčí radě zasedá i bývalý německý kancléř Gerhard Schröder, ústí až v Německu. V plánu jsou nové plynovody: Nord Stream má být rozšířen; v Černém moři se staví Turkish Stream pro přepravu plynu z Turecka do jižní Evropy; daleko na východě chce Gazprom prostřednictvím plynovodu Síla Sibiře zásobovat Čínu.\nTéměř se nepočítá se zkapalněným plynem (LNG). "Gazprom zaspává trend. To je strategická chyba," kritizuje Kilzie. Jedna stanice na LNG se nachází na tichomořském ostrově Sachalin, další projekty jsou ale u ledu. "Hodně se o tom mluvilo, ale skutek utek."\nPrávě LNG by mohl dostat Gazprom pod tlak, protož Spojené státy ho chtějí dlouhodobě velké množství vyvážet a nabízet alternativu k ruskému plynu z trubek. Gazprom to smetává ze stolu: LNG není kvůli vysokým cenám žádná konkurence, říká manažer Kirill Polous.\nTlak zvyšuje i ruská strana. Na LNG sází místní firma Novatek. I proto, že Gazprom má i nadále monopol na export plynu potrubím. Novatek tedy investoval miliardy dolarů do závodu na LNG na poloostrově Jamal. Když si loni v srpnu přijel závod prohlédnout prezident Putin, řekl, že dosavadní snahy nestačí.\n"Rusko je schopné a mělo by zaujmout na trhu s LNG odpovídající místo. Zatím je to místo dost skromné." Jasná slova, která se dají vyložit i jako kritika Gazpromu, uzavírá DPA.\nrusko, evropská unie, zemní plyn, gazprom, plynovod, vladimir putin, lng - zkapalněný zemní plyn\nHlavní indexy za Atlantikem v zeleném\nLucemburská daňová pobídka pro McDonald’s se podle Evropské komise nepříčila evropskému právu\nSpolečnosti kótované na burzách v EU budou mít více povinností\nAkcie výrobců hliníku a oceli v USA posilují, dolů však zamířily tituly spojené s potravinami a nápoji\nVolkswagen v Rusku svolává kvůli tažnému oku vozy Polo a Rapid\nTotal kupuje 10% podíl v ruském projektu LNG-2\nDavid Slezák: Zlato, máš na to!\nKomentář BHS k pádu turecké liry\nZásoby ropy vzrostly, její cena padá\nKomentář BHS k cenám pohonných hmot a ropy\nProjekt na Cínovci s novou dynamikou\nPrávě se děje - 01.12.2020\nFacebook koupil softwarovou společnost Kustomer\nDopad evropského projektu evidence ekologické stopy produktů na malé a střední podniky\nGeneral Motors omezuje partnerství se společností Nikola, jejíž akcie prudce oslabují\nNěmecká burza otevřela růstem\nRanní restart 1.12.2020\nPražská burza otevřela kladně\nAkciové trhy - denní zpráva 1.12.2020\nBlack Week: Češi podle statistiky utratí v průměru 5 080 Kč\nNa IPOs lze vydělat i desítky procent\nJan Sokol: O penězích, moci a svobodě\nCeny výrobců - komentář Radomíra Jáče, Generali Investments\nOzvěny trhu: Covid drtí korunu\nInvestoři do nemovitostí volí hlavně malometrážní byty, mimo Prahu si je stále častěji kupují mladší lidé\nAkciový výhled 16.10.2020\nHDP Česká republika, 3Q 2020 - komentář Radomíra Jáče, Generali Investments\nBez štěstí se při podnikání neobejdete\nPrezidentské volby očima investorů\nKomentář analytika: Vánoční sezóna rozhodne o osudu řady podniků\nSpotřebitelská důvěra v eurozóně - komentář Radomíra Jáče, Generali Investments\nJoe Biden v Bílém domě, nerozhodný Kongres a pnutí u republikánů\nRizika, která nejsou v reklamách na on-line investiční platformy vidět\nPrůzkum PMI a implikace pro střední Evropu - komentář Radomíra Jáče, Generali Investments\nVladimír Pikora: Ekonomové zmizeli z vedení států\nNVIDIA zveřejnila výsledky za 3Q nad veškerá očekávání\nRanní zpráva z finančního trhu 24.11.2020\nOzvěny trhu: Nárůst sazeb v prognóze ČNB neberme moc vážně\nMěsíčník EU aktualit - ZAHRANIČNÍ OBCHOD\nMěsíčník EU aktualit - EKONOMIKA A EURO


Aby tisk nejen postačil\nPokud dnes někdo něco tiskne, může si počínat všelijak. Může se rozhodnout, že bude vyrábět jenom nějaké ty jednoduché tisky ne zrovna valné úrovně, doufaje, že ho tyto třeba vyjdou o nějakou tu korunu levněji, nebo naopak může chrlit něco naprosto dokonalého, nad čímž nejeden divák ustrne třeba i v němém úžasu.\nObojího už dnes dosáhnout lze. A záleží jenom na tom kterém jedinci, pro co se rozhodne. Případně k čemu se dostane nějakou tou náhodou.\nPokud chce dotyčný jenom nevalnou kvalitu, může si na trhu vybrat nějakou lacinou tiskárnu a do ní náplň nejistého původu a tudíž i nejisté úrovně. Může mu to být naprosto jedno.\nOvšem pokud má být dosaženo něčeho lepšího, nebo nejlépe přímo nejlepšího, nesmí se právě na druhořadou techniku a materiál spoléhat. V takovém případě je zapotřebí pořídit si jak špičkovou tiskárnu, tak i originální či kompatibilní náplň do ní, pocházející od výrobce zvučného jména představujícího synonymum kvality.\nA protože je dnešní společnost už hodně zhýčkaná a jen tak něco její zájem nepřitáhne, je záhodno pořídit si nějaké ty náplně https://www.primatisk.cz/Naplne-do-tiskaren/Epson/Expression-Premium/Epson-Expression-Premium-XP-630/. Jenom nejkvalitnější tonery, cartridge a inkousty garantují, že bude tisk čehokoliv, od dokumentů až po fotografie, zcela bezvadný, hodný ocenění.\nJistě, takové kvalitní náplně bývají poněkud dražší, ovšem kupci tuto cenu kompenzují delší výdrží, kvalitou tisku a šetrností k tiskárně, jež tak získá naději na delší životnost. Což rázem mění prodělek při koupi oné náplně v nesporný zisk.\nPlatí tu tak rovnice „kvalitní tiskárna + kvalitní náplň do ní + kvalitní papír = dokonalý výsledek“. Výsledek, který je dnes více než žádoucí. Protože kolik znáte lidí, kteří by si se zalíbením prohlíželi nedokonalé tiskoviny? Moc jich není, že?


Sejong ( Kor .: 세종 ; * 15. května 1397 , Hanseong , Joseon ; † 8. dubna 1450 , tamtéž) byl 4. král dynastie Joseon ( 조선 왕조 ) (1392-1910) během jeho vlády od roku 1418 do roku 1450 v Korea . Je považován za vynálezce korejské abecedy , Hangeul ( 한글 ).\nKrál Sejong je považován za nejmoudřejšího a nejtalentovanějšího krále v korejské historii a spolu s králem Gwanggaeto ( 광개토 ) od Goguryeo ( 고구려 ) je jedním z mála dvou korejských králů, kteří byli posmrtně poctěni přidáním Velkého .\n5 Cena krále Sejonga zapsaná na seznam UNESCO\nSejong se narodil 15. května 1397 (podle lunárního kalendáře 10. dubna) ve čtvrti Chunsu v Hanseongu, tehdejším hlavním městě říše Joseon, jako třetí syn krále Taejonga ( 태종 ) se jménem Do ( 도 ). Jeho matkou byla královna Wongyeong ( 원경 ). Ve věku dvanácti let ho jeho otec učinil princem a jmenoval se Chungnyeong ( 충녕 ). O čtyři roky později, ve věku 16 let, se v hierarchii u soudu dostal do hodnosti Velkého prince. Protože jeho otec byl naštvaný na chování svého bratra, prvorozeného a dědice zjevného prince Yangnyeonga ( 양녕 ), jmenoval jej v červnu 1418 korunním princem. O dva měsíce později, v srpnu 1418, král Taejong abdikoval a Chungnyeong byl dosazen na trůn v září 1418. Jméno Sejong, které se překládá jako „epochální předek“ , mu bylo dáno až po jeho smrti kvůli jeho práci pro lidi a vědu. Proto vstoupil do historie jako král Sejong.\nJako teenager je král Sejong v literatuře popisován jako inteligentní, zvídavý a pracovitý a ve své pozdější roli krále otevřený novým myšlenkám a vždy se zajímající o další učení. Ačkoli se za jeho života jako krále oslavoval kult kolem něj, který spočíval například ve skutečnosti, že když byl Sejong oficiálně venku před svým palácem, obyčejní lidé zakrývali okna a, takže památky obyčejných lidí nemohli ho ovlivnit, oni sami se mu museli otočit zády, říkalo se, že miloval svůj lid a že jeho chápání jako krále mělo sloužit jeho lidu a zajistit, aby se mu dařilo lépe. Věřil, že lidé v lidech jsou kořeny státu a že adekvátní výživa je nezbytná pro to, aby se lidé mohli vzdělávat a stát se moudrými. Měl velký zájem na podpoře zemědělství pomocí vědy a techniky, a tím ke zlepšení potravinové situace lidí.\nSejong se zásadně zajímal o blaho svého lidu a jako vládce měl schopnost sympatizovat. Například v listopadu 1412 vydal rozkaz neuznávat za přestupky osoby mladší 15 let a osoby starší 70 let, protože trest odnětí svobody považoval za mučednictví. Sejong byl také považován za skromný vůči sobě. Kdykoli to bylo možné, použil materiály, které již byly použity, nosil oděné oblečení, když byl neoficiálně v paláci, a nechal postavit východní část pavilonu Gyonghoe z jednoduchých stavebních materiálů.\nNejvýznamnějším a nejznámějším úspěchem krále Sejonga bylo vytvoření korejské abecedy (Hangeul) a odpovídajícího skriptu. V zimě 1443/44 poprvé vytvořil známku abecedy, kterou vyvinul, a v říjnu 1446 ji formálně prohlásil jako Hunminjeongeum ( 훈민정음 ), což lze přeložit jako „Správné zvuky pro poučení lidí“ . Jeho motivace a záměr vyvinout abecedu je zřejmý z následující předmluvy k Hunminjeongeum přeložené do němčiny, ve které napsal:\n"Jazyk, kterým se mluví v naší zemi, se liší od jazyka v Číně a neodpovídá ani čínským znakům." Proto existuje mnoho nevzdělaných lidí, kteří by si chtěli něco zapsat, ale nemohou písemně vyjádřit své pocity. Tato skutečnost mě velmi šokovala, a tak jsem vynalezl 28 nových písmen. Každý by se měl tyto dopisy naučit pro vlastní úlevu a uplatnit je v každodenním životě. “\nVývoj abecedy trval více než 10 let a král Sejong se s velkým nasazením věnoval vědeckému výzkumu korejského jazyka, jeho zvuků a systému jeho reprezentace a do své práce zapojil své děti a několik zasvěcených. Třináctkrát poslal do Číny jednoho ze svých učenců, aby vyhledal radu u fonologa Huang Tsana, a byl tak zaneprázdněn svým projektem, že jeho učenci u soudu byli někdy zoufalí. Dostal také značný odpor a odpor od svých učenců, kteří se chtěli držet tradičního používání čínského písma.\nVyhlášení krále Sejonga z Hangeulu bylo na dlouhou dobu ztraceno a bylo nalezeno v originále v roce 1940 náhodou ve městě Andong ( 안동 ). Na památku vyhlášení Hangeulu králem Sejongem se 9. října konal státní svátek v Jižní Koreji.\nJiphyeonjeon ( 집현전 ) (montážní hala moudrých), jak byl nazýván královský výzkumný ústav a který král Sejong založil v březnu 1420, byl vyložen v areálu paláce a původně poskytoval prostor deseti vědcům, později více než dvaceti, jejichž úkolem bylo bylo pracovat v oblasti výzkumu různých oblastí, předkládat řešení otázek té doby a převzít poradní roli pro krále a vládu. Za 36 let své existence instituce zaměstnávala ve špičce 32 vědců a publikovala přibližně 80 nových vědeckých prací z oblasti politiky , historie , literatury , lingvistiky , filozofie , hudby , medicíny , zemědělství , astronomie a dalších oborů. Přes svou relativně krátkou existenci dosáhla instituce uznání a slávy a odkazuje na řadu úspěchů své doby, které dnes představují důležitou součást kulturního dědictví Koreje.\nVzhledem k tomu, že výnosy ze zemědělství byly v různých regionech Joseon nerovnoměrně rozděleny, požádal král Sejong v 10. roce své vlády své odborníky, aby požádali ty farmáře, kteří měli obzvláště dobré výnosy o jejich kultivačních technikách. Spolu s vědomím, která z pěti nejdůležitějších plodin na orné půdě se nejlépe hodí pro kterou půdu, nechal optimalizovat zemědělství v zemi a zavést střídání pěstování. V Nongsa Jikseol ( 농사 직설 ) (Agriculture Direct Speech), publikovaném v květnu 1429, byly publikovány všechny shromážděné znalosti. Kromě různých kultivačních metod bylo podrobně popsáno také používání hnojiv v rostlině. Mimo jiné se zemědělská plocha, která byla v zemi k dispozici pro pěstování, zvýšila z 923 000 Kyŏl (結) v roce 1404 za vlády krále Sejonga na 1 655 234 Kyŏl.\nV roce 1433, v patnáctém roce vlády krále Sejonga, byla publikována práce Hyangyak Jipseongbang ( 향약 집성방 ) (鄕 藥 集成 方). Sejong předtím poslal své vědce do jiných zemí, aby se dozvěděli o léčivých rostlinách. Nechal studovat znalosti své vlastní země, provádět výzkum a stanovit recepty pro použití léčivých bylin. Práce nakonec obsahovala znalosti 374 různých bylin, 109 minerálů, 220 živočišných produktů a zkušenosti s fungováním 703 různých účinných látek. Práce navíc léčila hojení 959 nemocí pomocí znalostí z více než 160 čínských rostlin. V roce 1445 vyšla Uibang Yuchwi ( 의방 유취 ) (醫 方 方 類), 365dílná práce, která vyšla jako lékařská encyklopedie. Další pokrok v medicíně přiměl krále Sejonga k forenzní medicíně, která určovala příčiny smrti nebo zranění.\nKrál Sejong se zajímal o zdokonalení tiskových technik, vyprávění času a astronomie. Protože si přál, aby si co nejvíce svých předmětů užilo vzdělání, byla při zvyšování počtu výtisků za jednotku času důležitá efektivní technologie tisku. Dal tedy pokyny, jak vylepšit technologii tisku a vyvinout nová písma.\nKrál Sejong měl také vliv na korejskou hudbu své doby i mimo ni. Spolu se svým hudebním přítelem Parkem Yeonem ( 박연 ) rozvinul myšlenku vytvoření nástroje pro ladění dalších hudebních nástrojů. Jeden zdroj uvádí, že král Sejong vyvinul bambusovou flétnu ( yulgwan , 율관 ), která vyzařovala hlavní řeč ( hwangjong , 황종 ), která měla podobnou výšku tónu jako západní „C“ a byla používána k ladění všech hudebních nástrojů použitých v hudební skladbě a jiný zdroj popisuje, že Park Yeon vytvořil flétnu nazvanou Hwangjongwan ( 황종완 ) , kterou lze použít k naladění dalších hudebních nástrojů na 12 klíčových tónů. Všechny hudební nástroje u dvora byly navzájem koordinovány pomocí nové technologie.\nKrál Sejong zavedl právní systém pro odsouzené, aby se mohli odvolat proti soudnímu rozhodnutí. Zároveň rozhodl, že soudci nemohou být za své rozsudky potrestáni. Rovněž se ujistil, že lidé poznali nejdůležitější zákony. Věřil, že obyčejní lidé nemohou být obviněni z porušování zákonů, pokud nevědí o těchto zákonech. Rovněž rozhodl, že soudy by neměly být tak tvrdé a že obyčejní lidé by měli být potrestáni mírněji než majetní. Humánnější vybavení věznic bylo jeho další starostí. Například by měly být v létě udržovány v chladu a v zimě v teple. Vězňům by navíc mělo být umožněno koupat se jednou týdně.\nDalším důležitým zájmem krále Sejonga bylo zvýšit spravedlivou daň a zabránit korupci ze strany jeho úředníků. Během své daňové reformy měl na mysli vybírání daně na základě výnosů plodin z předchozího roku. V roce 1430 nechal uspořádat průzkum zemědělců a úředníků, aby mu pomohl učinit rozhodnutí. Po mnoha diskusích u soudu a po očištění jeho pochybností o sobě byl nakonec v roce 1444 zaveden nový daňový systém, ve kterém byla půda rozdělena do šesti daňových kategorií a devíti různých daňových úrovní v závislosti na plodnosti.\nZákon zavádějící novou daň, zvanou Gongbeop ( 공법 ), mimo jiné snížil daň z 1/10 výnosu na současných 1/20, ale to neznamená, že se život jednoduchým farmářům usnadnil, stal se pouze jednodušší mírně vylepšeno. Základ výpočtu daně by měl vydržet i za jeho vlády.\nUklidnění severních příhraničních oblastí říše Joseon, které byly ovlivněny kmenem Jurchen a v nichž došlo k opakovaným povstáním, se král Sejong snažil dosáhnout prostřednictvím dvoudílné strategie. Na jedné straně posílil svou armádu budováním obrany podél řek Tumen a Yalu a vojenskými opatřeními dostal Jurchen pod kontrolu. Na druhé straně stimulováním obchodu zajistil určitou míru uklidnění. Úspěch vykázala také opatření k vypořádání a integrace Jurchena do částí společnosti a armády. Aby mohl zabezpečit hranici na severu, v letech 1431 až 1447 zajistil, aby se tisíce Korejců přesunuli z více obydleného jihu na sever a usadili se tam. Alespoň během svého života dokázal král Sejong uklidnit sever tímto způsobem.\nSejong sillok ( 세종 실록 ) odkazuje na celou řadu záznamů, které byly vytvořeny určenými vědci za vlády krále Sejonga o všech procesech u královského dvora a o jeho oficiálních aktech. Termín Sillok ( 실록 ), který se překládá jako „psaná historie“ , se skládá z celkem 1893 knih, které pokrývají období 472 let vládců dynastie Joseon, od krále Taejo po krále Cheoljonga . 163 z těchto knih je věnováno samotnému králi Sejongovi.\nCena UNESCO za krále Sejonga za gramotnost byla založena v roce 1989 na památku krále Sejonga korejskou vládou a je obdařena částkou 20 000 USD. Vítězové, kteří přispěli k gramotnosti a kteří jsou oceněni cenou, obdrží také stříbrnou medaili. Cenu uděluje UNESCO .\nKing Sejong Institute Foundation , vzdělávací institut podporuje King Sejong Institutes ve světě a zajišťuje, že ve všech ústavech je korejský jazyk vyučován a dopravován podle stejného systému a že zkoušky se konají podle jednotného standardu.\nmnoho vzdělávacích institucí v mnoha zemích po celém světě, které mají ve svém názvu název Sejong, například King Sejong Institute Tübingen na Eberhard Karls University Tübingen .\nAndrew C. Vzal : Korea - tradice a transformace . Historie korejského lidu . 2. vyd . Hollym International Corp. , Seoul 1996, ISBN 1-56591-070-2 (anglicky).\n^ Životopisná aktivita . (PDF 221 kB) Král Sejong (1397–1450) . In: Modern Era Edition . Bronx High School of Science , s. 104 , přístup 27. ledna 2019 .\n↑ Jamie Shin : Tradiční korejská medicína - za uzdravením . V: telefonní časy . Timescore , přístupné 28. ledna 2019 .\n^ King Sejong Institute Tübingen. Eberhard Karls University of Tübingen , zpřístupněno 1. února 2019 (anglicky).\nTato stránka byla naposledy upravena 29. dubna 2021 v 21:32.


Mgr. Zdeněk Rybka (*1965 ) - Hlídač státu.\nMgr. Zdeněk Rybka (*1965 )\nHlídat nové smlouvy v registru smluv spojené s Mgr. Zdeněk Rybka a navázanými firmami\nHlídat nové veřejné zakázky spojené s Mgr. Zdeněk Rybka a navázanými firmami\nHlídat všechny novinky o Mgr. Zdeněk Rybka a navázaných firmách ve všech databázích\nMgr. Zdeněk Rybka osobně v insolvenčním rejstříku\nMgr. Zdeněk Rybka osobně není v insolvečním rejstříku jako dlužník. Upozornit, když se stane dlužníkem\nMgr. Zdeněk Rybka osobně není v insolvečním rejstříku jako věřitel. Upozornit, když se stane veřitelem\nMgr. Zdeněk Rybka osobně není v insolvečním rejstříku jako insolvenční správce. Upozornit, když se stane insolvenčním správcem\nFirmy navázané na Mgr. Zdeněk Rybka v insolvenčním rejstříku\nFirmy navázané na Mgr. Zdeněk Rybka nejsou v insolvečním rejstříku jako dlužník. Upozornit, když se stane dlužníkem\nFirmy navázané na Mgr. Zdeněk Rybka nejsou v insolvečním rejstříku jako věřitel. Upozornit, když se stane veřitelem\nFirmy navázané na Mgr. Zdeněk Rybka nejsou v insolvečním rejstříku jako insolvenční správce. Upozornit, když se stane insolvenčním správcem\nVeřejné zakázky firem navázaných na Mgr. Zdeněk Rybka\nFirmy navázané na Mgr. Zdeněk Rybka jsme ve veřejných zakázkach jako dodavatel nenašli. Upozornit, když se stane dodavatelem\nFirmy navázané na Mgr. Zdeněk Rybka jsme ve veřejných zakázkach jako zadavatel nenašli. Upozornit, když se stane zadavatelem\nHledání informací s vazbou na Mgr. Zdeněk Rybka\nPokud napíšete do hledání text osobaId:zdenek-rybka-1, zobrazí se smlouvy, veřejné zakázky, dary a další informace, které mají vazbu na Mgr. Zdeněk Rybka nebo firmy touto osobou přímo či nepřímo vlastněnou či řízenou.\nNalezli jsme 1 bankovní transakci (celkem 0 Kč)s politickými stranami s osobou se jménem Mgr. Zdeněk Rybka.Ukázat tyto bankovní transakce