Skompasem.cz - Články - Amerika - Divoký západ 18 - Texas a výlet do Mexika (Petr Daubner)\nÚvod › Články - Amerika › Divoký západ 18 - Texas a výlet do Mexika (Petr Daubner)\nDivoký západ 18 - Texas a výlet do Mexika\nStát číslo 10 - Texas\nTexas byl až do roku 1959, kdy byly do Unie přijaty nové státy Aljaška a Havajské ostrovy, největším státem USA. Je větší než kterýkoli evropský stát kromě Ruska; jeho rozloha je přibližně 696000 km2 (údaje se poněkud liší ve všech pramenech, na které jsem narazil!). V Texasu najdeme rozsáhlé pobřežní nížiny, prérijní oblasti i poměrně vysoké hory na západě státu. Nejvyšší horou Texasu je Guadalupe Peak (2667 m.n.m.). Počtem obyvatel (26 milionů v roce 2012) je Texas ze států USA rovněž na druhém místě (lidnatější je pouze California). Texas sousedí na jihozápadě s Mexikem (celou dlouhou hranici mezi Texasem a Mexikem tvoří řeka Rio Grande) a se čtyřmi státy Unie - Novým Mexikem na západě, Oklahomou na severu a s Arkansasem a Louisianou na východě. Jihovýchod Texasu pak omývá Mexický záliv.\nObyvatelstvo Texasu je velmi různorodé. Běloši tvoří přibližně 45 % populace. Asi 38% populace jsou Hispánci (mesticové), 12% černoši (Afroameričané), 4 % Asiaté a necelé 1% Indiáni (čísla z roku 2010). V poslední době ovšem stále vzrůstá podíl hispánského obyvatelstva. Hlavním městem Texasu je Austin, který má asi 700000 obyvatel. Texas je jediným státem USA, který má 3 města větší než 1 milion obyvatel - Houston, Dallas a San Antonio. Další velká města jsou Austin (hlavní město), El Paso a Fort Worth. Největším texaským městem, měřeno úředními hranicemi města, je Houston, který má 2.1 milionu obyvatel (6.4 milionu metropolitní oblast). Dallas má v úředních hranicích jen 1.2 milionu obyvatel, avšak celá metropolitní oblast Dallas-Fort Worth čítá 7.1 milionu obyvatel, tedy víc než Houston. San Antonio má 1.4 milionu obyvatel (metropolitní oblast 2.2 milionu). Všechna čísla jsou z let 2011-2012. Houston je známý především jako středisko kosmických letů - kdo by neznal věty typu: „Houstone, jak mě slyšíte?“ nebo „Houstone, máme tady problém!“ Houston je také druhým největším přístavem USA (první je přístav South Louisiana). Dallas - Fort Worth je zase čtvrtým největším letištěm USA (po Atlantě, Chicagu a Los Angeles) a osmým největším na světě (údaj z roku 2012).\nTexas má za sebou velice pohnutou historii. Původně byl Texas součástí španělského a později nezávislého Mexika, což je konec konců dodnes patrné z mnoha zdejších zeměpisných názvů. Mexiko vyhlásilo nezávislost v roce 1821, bylo však velmi nestabilním státem a samo zvalo na území Texasu americké osadníky. Ti ale mexické vládě brzy přerostli přes hlavu. V roce 1835 žilo v Texasu už 30000 Američanů - desetkrát víc než Mexičanů! V roce 1836 pak vyhlásil Texas nezávislost na Mexiku. Mexiko poslalo proti vzbouřeneckému Texasu armádu. USA zatím nezasáhly, na straně Texasu však bojovalo mnoho amerických dobrovolníků. Zpočátku zaznamenali Mexičané vítězství. Podařilo se jim obsadit pevnost Alamo (nedaleko San Antonia), kterou bránila 188 Texasanů a amerických dobrovolníků. Mexičané pevnost dobyli a pobili všechny její obránce (zahynul zde například Jim Bowie, vynálezce slavného Bowieho nože), sami však zaznamenali mnohem větší ztráty, padlo totiž 1544 Mexičanů. V mnoha pozdějších válkách si Američané dodávali odvahy bojovým pokřikem „Vzpomeňte na Alamo!“. Poprvé byl tento pokřik použit hned v následující bitvě, kdy Američané rozprášili mexické jednotky a zajali dokonce samotného mexického diktátora Santa Annu. Ten nakonec uznal nezávislost Texasu. Texaským prezidentem se stal vůdce Texasanů Sam Houston. Texas ihned usiloval o vstup do Unie, USA ale zpočátku kupodivu otálely. Nakonec byl Texas přijat v roce 1845 a stal se 28. státem USA. Hned poté vypukla americko-mexická válka v letech 1846-1848. Vyprovokovali ji samozřejmě Američané a splnila svůj účel - USA zvítězily a Mexiko nakonec přišlo (včetně už předtím ztraceného Texasu) o polovinu svého území. Hranice Texasu v rámci Unie se definitivně ustálily až v roce 1850. Texas přišel o velkou část svého území ve prospěch pozdějších států New Mexico, Colorado, Kansas, Oklahoma a Wyoming, federální vláda pak za něj zaplatila jeho dluhy ve výši 10 milionů dolarů. Když v roce 1861 vypukla občanská válka v USA, Texas vystoupil spolu s dalšími 10 státy z Unie a stal se součástí Konfederace.\nNejznámější událostí z dějin 20. století, která se udála v Texasu, je bezpochyby atentát na prezidenta USA Johna Fitzgeralda Kennedyho. JFK byl zastřelen za dosud nevyjasněných okolností 22.11.1963 v texaském Dallasu. Za pachatele byl označen Lee Harvey Oswald, který však byl pouhé 2 dny po svém zatčení zastřelen „v přímém přenosu“ před zraky milionů televizních diváků během převozu do věznice.\nTexas byl v minulosti především dobytkářským státem. V roce 1901 však byla v Texasu objevena ropa a nastala obrovská hospodářská konjunktura. Začínala se rozvíjet petrochemie (mj. zde vznikly firmy Conoco-Phillips a Exxon-Mobil) a na ní navazující odvětví (výroba pneumatik a letadel - vyrábí se zde například stíhačky F-16). Později se začaly rozvíjet i moderní obory (špičkové technologie, počítače - například firmy Texas Instruments a Dell). Přesto je Texas dodnes v rámci USA první v chovu skotu a v produkci bavlny. Texas patří mezi nejbohatší státy USA a je (po nejlidnatější Kalifornii) druhou největší ekonomikou USA. Má vynikající podmínky pro podnikatele, mimo jiné jedny z nejnižších daní v rámci Unie.\nZ Texasu pocházelo několik amerických prezidentů - George Bush starší i mladší a jejich předchůdci Dwight Eisenhower (všichni tři republikáni) a Lyndon Johnson (demokrat). Dalšími známými Texasany byli a jsou například cyklista Lance Armstrong (sedminásobný vítěz Tour de France, kterému ovšem byly nedávno kvůli dopingu všechny tituly odebrány), Stephen Austin („otec Texasu“ - pocházel z Missouri a byl prvním a nejslavnějším propagátorem osídlení Texasu), Michael Dell (zakladatel počítačové firmy Dell Computers), boxer George Foreman, herci Woody Harrelson, Tommy Lee Jones, Patrick Swayze a Dennis Quaid, herec a zpěvák Kris Kristoferson, zpěvačka Tina Turner, herečky Eva Longoria a Renee Zellweger či velitel tichomořské flotily za druhé světové války admirál Chester Nimitz.\nOficiální vládní stránky Texasu: www.texasonline.com/\nMěsto Amarillo leží v severním Texasu, na okraji oblasti zvané Llano Estacado (česky „Terasovitá rovina“), která se rozkládá v severozápadním Texasu a v přilehlé části Nového Mexika. Ačkoliv z knihy Duch Llana Estacada od Karla Maye člověk získá dojem, že Llano Estacado je vyprahlou pouští, není tomu tak. Ročně spadne v Amarillu v průměru 517 mm srážek, čili asi tolik, jako v Praze. Absolutní teplotní rekordy, naměřené v Amarillu: -27°C a +44°C. Nadmořská výška Amarilla je kolem 1100 m.n.m. Většinu Llana Estacada pokrývala dříve suchá prérie, která byla farmáři přeměněna na pastviny pro dobytek a pole, na nichž se pěstuje především bavlna. V poslední době se zde také staví velké množství větrných elektráren. V roce 2010 žilo v Amarillu 191000 obyvatel (metropolitní oblast pak čítala ve stejném roce 250000 obyvatel).\nAmarillo se původně jmenovalo Oneida. Později bylo město přejmenováno na Amarillo (španělsky „žlutý“), pravděpodobně podle barvy květů zdejších prérijních bylin. Proto se Amarillu také někdy přezdívá „Žlutá růže z Texasu“. Od počátku to bylo především centrum obilnářství a obchodu s dobytkem, jehož rozvoji napomohla železnice, která spojila města Fort Worth a Denver, a byla zprovozněna v roce 1881. Později tudy vedla i slavná silnice Road 66, která už dnes v původní podobě neexistuje, neboť byla nahrazena v roce 1968 dálnicí Interstate 40. Tato dálnice je v současnosti třetí nejdelší silnicí Spojených států. Je dlouhá 4112 kilometrů a spojuje město Benson v Severní Karolíně s Barstowem v Kalifornii. Dnes je Amarillo známé především masným průmyslem, těžbou hélia a montáží jaderných zbraní. V jeho blízkosti leží dvě známé turistické atrakce - Cadillac Ranch, kde lze spatřit mnoho pomalovaných nepojízdných cadillaců, zapíchnutých do země, a Big Texan Steak Ranch, kde se můžeš pro změnu přecpat obrovským dvoukilovým hovězím steakem úplně zadarmo.\nDallas je třetím největším městem Texasu, žije tu 1.2 milionu obyvatel (v úředních hranicích). Ovšem celá metropolitní oblast Dallas-Fort Worth-Arlington čítá 7.1 milionu obyvatel, což řadí Dallas na první místo v Texasu a na 8. místo v USA. Město leží ve vnitrozemí, v nadmořské výšce 131 m.n.m. Absolutní teplotní rekordy, naměřené v Dallasu: -22°C a +45°C. Ročně tu v průměru spadne 954 mm, podnebí je tu tedy o poznání vlhčí než v Amarillu. Největší přírodní hrozbou pro Dallas jsou tornáda, která řádí ve vnitrozemí Texasu poměrně často. Většinou pustoší téměř neobydlená vnitrozemí, avšak občas udeří i ve větších městech. Přímo v Dallasu zaznamenali smrtící tornáda v letech 1894 (1 mrtvý) a 1957. Tornádo z 2. dubna 1957 zabilo přímo v Dallasu 10 lidí.\nDallas byl založen v roce 1839. Tehdy se toto město nacházelo uvnitř nezávislého státu Texas, který se roku 1836 odtrhnul od Mexika. V roce 1845 pak USA Texas anektovaly, od té doby leží tedy Dallas na území USA.\n22. listopadu 1963 byl v Dallasu spáchán atentát na prezidenta Johna Fitzgeralda Kennedyho, 35. prezidenta Spojených států. V odkrytém voze tehdy jel JFK se svou manželkou Jacqueline a texaský guvernér John Connaly s manželkou Nellie. Connally byl při atentátu vážně zraněn, ale přežil, JFK to štěstí neměl. Údajným vrahem byl Lee Harvey Oswald, který podle závěrů vyšetřovací komise jednal na vlastní pěst. Tomu ovšem dodnes věří málokdo, zejména proto, že Oswald byl zavražděn o dva dny později v přímém přenosu, před zraky televizních kamer, Jacobem Rubinsteinem, zvaným Jack Ruby. Oswald zemřel, ironií osudu, ve stejné nemocnici jako JFK o pouhé dva dny dříve. Ani Kennedy, ani Oswald totiž nebyli mrtví hned na místě: Kennedy zemřel 30 minut a Oswald 47 minut po střelbě. Jack Ruby byl za vraždu Oswalda v roce 1964 odsouzen k trestu smrti. Proti rozsudku se odvolal, ale než mohlo být o jeho odvolání rozhodnuto, zemřel v roce 1967 ve vězení na rakovinu plic. Kdo ovšem skutečně stál za vraždou JFK, se asi nikdy nedozvíme, a tak se tento patrně nejslavnější atentát v historii lidstva bude jistě ještě hezkých pár desítek let omílat ve filmech, televizi, knihách apod., neboť je velmi vděčným tématem pro příznivce různých konspirativních teorií.\nDallas je město bohaté, o čemž mimo jiné svědčí jeho mrakodrapové centrum. Největším zaměstnavatelem v Dallasu je světoznámá firma Texas Instruments. Tato firma se kdysi proslavila výrobou rozhlasových přijímačů a kalkulaček. V současné době vyrábí čipy a různá digitální zařízení a počítačové komponenty. Letiště Dallas-Fort Worth je 4. největším letištěm USA a 8. největším letištěm na světě - v roce 2012 tu odbavili necelých 59 milionů pasažérů. V Dallasu také sídlí mnoho vynikajících sportovních klubů. Asi nejslavnějším z nich jsou Dallas Cowboys, tým amerického fotbalu, který celkem 5x vyhrál Super Bowl. U nás je ovšem známější hokejový klub Dallas Stars. Ten vyhrál v roce 1999 Stanley Cup. Na tehdejším vítězství se podílel i český brankář Roman Turek, který dělal v Dallasu dvojku Edu Belfourovi.\nDallas ovšem není jenom město v Texasu, nýbrž také název jednoho z nejpopulárnějších amerických seriálů. V letech 1978-1991 bylo odvysíláno celkem 365 dílů tohoto seriálu.\nMěsto El Paso leží v nejzápadnějším výběžku Texasu, na hranici s Mexikem a americkým státem New Mexico, na řece Rio Grande. V roce 2011 tu žilo 666000 obyvatel (821000 v metropolitní oblasti na území USA). Se sousedním mexickým městem Ciudad Juárez pak tvoří El Paso mezinárodní metropolitní území, které má nejméně 2.3 milionu obyvatel. Juárez je ovšem o dost větší, takže El Paso je dnes de facto předměstím Juárezu. El Paso leží v nadmořské výšce 1140 m.n.m. Kvůli své extrémně západní poloze (v rámci Texasu) používá El Paso jiný čas než zbytek Texasu, je tu tedy o hodinu méně než třeba v Dallasu. El Paso leží na okraji pouště Chihuahua. Poušť Chihuahua (Chihuahuan Desert, Desierto de Chihuahua) se rozkládá v severním Mexiku a na jihu USA a zabírá plochu 363000 km2 (zhruba rozloha Německa). Je druhou největší pouští Severní Ameriky. Průměrné roční srážky v El Pasu jsou ovšem 218 mm, takže se spíše jedná o polopoušť (za pouště se obvykle označují území se srážkami pod 200 mm ročně). Většina těchto srážek spadne od července do září, kdy sem pronikne vlhký vzduch od Mexického zálivu a nastává něco jako monzun. Ten někdy tak zesílí, že může způsobit i lokální záplavy, jako se to stalo třeba roku 2006, kdy povodně způsobily ve městě škody za 100 milionů dolarů. Občas tu ale udeří i kruté mrazy. Absolutní teplotní rekordy pro El Paso jsou -22°C a +46°C. V okolní polopoušti se tedy můžete při velké smůle i utopit při záplavách nebo naopak zmrznout.\nPrvní Evropanem, který se kdy objevil v oblasti dnešního El Pasa, byl patrně Španěl Don Juan de Oñate. Ten zkoumal zdejší oblast kolem řeky Rio Grande v roce 1598. Není ovšem vyloučeno, že první Španělé sem pronikli již ve 30. letech 16. století. V roce 1659 založili Španělé na jižním břehu Rio Grande město El Paso del Norte (dnes město Ciudad Juárez na mexické straně hranice). Španělé sice poté podnikali ojedinělé pokusy osídlit i severní břehy řeky Rio Grande, avšak časté nájezdy Indiánů (hlavně Apačů a Komančů) jim v této snaze poměrně účinně bránily. V roce 1836 Texas vyhlásil nezávislost na Mexiku. To se však tehdy netýkalo El Pasa, které nebylo součástí Texasu. Součástí USA se El Paso stalo až po americko-mexické válce v roce 1848. Součástí Texasu se El Paso stalo definitivně až v roce 1850. Během první světové války dosáhl počet obyvatel El Pasa 100000 obyvatel. V současnosti je El Paso rychle rostoucím městem a těží především z ekonomických vztahů se sousedním Mexikem. Dnes žije v El Pasu asi 80% Hispánců (drtivá většina z nich je mexického původu) a pouhých 15% bělochů nehispánského původu. 3% obyvatel tvoří černoši, 1% Indiáni a 1% Asiaté. Hispánců ovšem neustále přibývá. Převažovali vždy, ale například v roce 1916 bylo Hispánců 53% a nehispánských bělochů 44%. Ačkoliv úředním jazykem v El Pasu je samozřejmě angličtina, drtivá většina zdejších obyvatel používá jako svůj mateřský jazyk španělštinu.\nCiudad Juárez (Chihuahua, Mexiko)\nCiudad Juárez (dále jen Juárez) je jediným městem v Mexiku, které jsem v Americe navštívil. Leží na hranici s USA, kde ho od texaského města El Paso odděluje řeka Rio Grande. Juárez leží ve státě Chihuahua. Tento stát je ze všech 31 mexických států největší, co se týče rozlohy (247000 km2 - zhruba rozloha Velké Británie), žije v něm však jen 3.5 milionu obyvatel, a patří tak ke státům s nejnižší hustotou obyvatelstva. Není divu, velká část tohoto státu je dosti suchá - mj. se tu rozkládá poušť Chihuahua. Hlavním městem státu je město Chihuahua, které má v současnosti asi 850000 obyvatel.\nCiudad Juárez je ovšem největším městem státu Chihuahua. Samotné město má asi 1.5 milionu obyvatel, metropolitní oblast pak kolem 2 milionů obyvatel. Město pochopitelně hodně těží z příznivé polohy na hranici s USA, od kterých ho na jednu stranu sice oddělují mohutné ploty, bránící ilegálním imigrantům a pašerákům v překročení státní hranice, na druhou stranu jsou však USA a Mexiko členy Severoamerické zóny volného obchodu (NAFTA). Města Juárez a El Paso spojují čtyři mosty, které jsou zároveň hraničními přechody. V roce 2008 tudy přešlo hranice celkem 23 milionů lidí.\nPůvodní název města byl El Paso del Norte a založili ho Španělé v roce 1659. Ti zde také zřídili důležitou misijní stanici. Roku 1848, po americko-mexické válce, se město zničehonic ocitlo na nově stanovené hranici se svým mocným severním sousedem. Svůj dnešní název dostalo město v roce 1888 po Benito Juárezovi, který byl prezidentem Mexika v letech 1861-1863 a 1867-1872. Juárez byl původem Indián z kmene Zapotéků. Je považován za jednu z největších postav mexické historie, a to především jako bojovník proti francouzské okupaci Mexika. Francouzi Mexiko okupovali v letech 1861-1867, nakonec však byli ze země vyhnáni. Během války proti Francouzům sloužilo město El Paso del Norte jako dočasná základna Juárezovy armády.\nCestovní deník - část 18.\n„Tohle je Amerika. Máme právo na naše názory!\n- Omyl. Tohle je Texas. A můj názor je jediný, který se počítá.“\n"Mít Texas a peklo, tak pronajímám Texas a stěhuju se do pekla."\n„Kam nás vezete?\n- Do Mexika.\n- Co je v Mexiku?\nden 47. - neděle 12.8.2012 V Amarillu, aneb pěší pouť za velikým steakem. Přes noc jsem se přesunul Greyhoundem z Denveru (Colorado) do města Amarillo (Texas). Vzdálenost 450 mil (724 km) jsme zvládli rychleji, než předpokládá jízdní řád. Díky tomu jsem málem zapomněl vystoupit, protože jsem si myslel, že stojíme na nějaké mezistanici, a ono to už bylo Amarillo. Navíc jsem zjistil, že v Amarillu už je zase o hodinu víc než v Denveru.\nHned na „autobusovém nádraží“ (docela nadnesený výraz) mě dost namíchli. Nemají tu totiž žádnou úschovnu zavazadel! Brzy ráno jsem tedy bloumal s krosnou po městě a přemýšlel, co budu dělat. Nakonec jsem ukryl bágl do jednoho křoví poblíž vlakového nádraží v místě, kde byla vystavena stará parní lokomotiva. To místo bylo naprosto nádherně ukryté a krosna nebyla vidět ani náhodou. Akorát jsem si říkal, že to místo je super až moc - uprostřed téměř neproniknutelného křoví byla malá plošinka, jako dělaná pro bezdomovce, který by tu chtěl hezky v skrytu přenocovat. Měl jsem tedy trochu obavu, že to místo někdo objeví, ale nakonec jsem to risknul.\nKdyž si přečteš, že Amarillo má kolem 200000 obyvatel, řekl bys, že to asi bude docela rušné a živé město. Opak je však pravdou. Amarillo je hrozná díra uprostřed ničeho (tedy přesněji: uprostřed prérie), kde dávají kojoti dobrou noc. Evidentně to je bývalé farmářské městečko, které se sice dost rozrostlo, aniž ovšem ztratilo svůj vesnický charakter. Je to také město totálně nehezké a nezajímavé. Je tu jediná vysoká budova, kterou by bylo možné při notné dávce fantazie označit jako mrakodrap. Ostatní budovy jsou ovšem nízké. Ulice jsou široké a prašné, a celé je to tak nějak divně roztahané. Vyložené mrhání prostorem. Neočekávej také, že by tu měli nějaké honosné náměstí.\nProč jsem tu tedy vlastně vystoupil? Protože jsem si během svého amerického putování pořád říkal: hamburgery, čína, grilovaná kuřata a mexická strava ve fast foodech je sice dobrá věc (a ne že ne!), ale ty si chlapče musíš dát pořádnej poctivej americkej stejk. A kde jinde si ho dát než v Texasu? Ale hlavně: v Amarillu je světoznámá restaurace s názvem Big Texan Steak Ranch, kde si můžeš dát obrovský dvoukilový steak úplně zadarmo. A to mě samozřejmě lákalo velice!\nBohužel jsem zjistil, že věc má jeden háček - ta stejkárna není přímo ve městě, ale 10 kilometrů od centra, u dálnice. A já tu neměl auto. A teď se podrž: v dvěstětisícovém městě nemají vůbec žádnou veřejnou dopravu! Možná tu ve všední dny jezdí žluté školní autobusy, ty tedy mají v Americe skoro úplně všude. Ale ani jedna linka normálního autobusu, nebo dokonce, nedej bože, trolejbusu či tramvaje. No ale když už jsem sem kvůli tomu steaku přijel, tak jsem si řekl, že si holt udělám delší procházku. Výlet tedy nebyl, pravda, dvakrát příjemný, jelikož jsem šel 10 kilometrů tam a zase zpět po dálnici či podél dálnice, kolem které člověk zjistí, jak je někdy Amerika neuvěřitelně ošklivá. No ale nakonec jsem tam přece jenom došel.\nNutno říct, že Amíci mají vychytaný marketing. Podél dálnice upozorňují na blízkost legendární restaurace billboardy. Samotná restaurace je velikánská dřevěná budova. Před ní stojí dřevěná socha býka, který na tebe hledí smutným, smířeným výrazem, jelikož dobře ví, že jeho svatým posláním je být v této restauraci sněden. V restauraci prodávají spousty různých suvenýrů. Restaurace má také pěkné internetové stránky, na ty se mrkni: http://www.bigtexan.com/\nHlavním hřebem restaurace Big Texan Steak Ranch je konzumace dvoukilového steaku, který můžeš sníst zcela zdarma. Má to samozřejmě háček: celý ten obrovský flák masa, která váží přesně 72 oz (uncí, 2038 gramů), musíš sníst do jedné hodiny. A nejen flák masa, nýbrž i vařenou bramboru, salát, housku a krevetový koktejl. Pokud to ovšem do té hodiny všechno nespořádáš, zaplatíš 72 dolarů, čili dolar za unci. Během konzumace sedíš u speciálního vyvýšeného stolu. Jsi s velkým potleskem uveden coby odvážný vyzyvatel, a jsou ti přečtena pravidla. Nesmíš třeba během konzumace odbíhat na WC, asi abys to nevyzvracel a neulehčil si to J. Pak je ti přinesen flák masa jak hovado. Však taky z hovada pochází. Je to opravdu obrovský kus masa, zabírá celý velikánský talíř. K tomu ti ještě přinesou ty přílohy. Pak spustí časomíru, která ti visí nad hlavou a odpočítává ti čas do konce. A pak už jenom žereš a žereš a žereš, až buď praskneš, nebo kapituluješ, zaplatíš a odejdeš. Anebo budeš za hvězdu a podaří se ti to všechno spořádat. Vysloužíš si potlesk početného publika, které tvůj boj upřeně sleduje. Nejenom že se napereš zadarmo, ale dostaneš i upomínkové tričko. Předpokládám, že je na něm napsáno něco jako: „Pokořil jsem 72 oz steak“. A navíc jsi zanesen do databáze všech jedlíků, kteří ten steak spořádali, a visí to na těch jejich oficiálních stránkách. Však se mrkni! I nějaký Čech tam je zvěčněn. V průměru ovšem uspěje jen každý šestý vyzyvatel. Ta restaurace to má jistě dobře spočítané a určitě se jí to vyplatí, je to reklama jako hrom. A vedou se tu také oficiální rekordy. Tak například nejmladšímu úspěšnému jedlíkovi bylo pouhých 11 let. A nejstarší byla naopak 69-letá dáma. Rekordní čas: nějakému chlápkovi se 24.3.2008 podařilo ten steak i s přílohami spořádat v neuvěřitelném čase 8 minut a 52 vteřin! Ten chlápek nebyl vůbec tlustý, na stránkách je jeho fotka. To chlápek jménem Klondike Bill je pořádný kus chlapa. Však je to taky profesionální wrestler. Ten je pro změnu jediným borcem, který během hodiny spořádal ty večeře rovnou dvě. Dovedeš si to vůbec představit, sníst čtyři kila masa a k tomu hromadu příloh během jedné jediné hodiny? Já si to tedy představit nedovedu, a to přesto (nebo spíš právě proto), že jsem ty porce viděl na vlastní oči. Jsou věci mezi nebem a zemí…\nChtěl jsem se o tu hromadu masa také pokusit. Ale pak jsem vyměknul. Viděl jsem ten steak na fotce a viděl jsem ten vyvýšený stůl a viděl jsem desítky a možná i stovku lidí okolo (ta restaurace je fakt hodně velká). A odvaha mě najednou opustila. Ale steak jsem si samozřejmě dal, i když menší a musel jsem za něj zaplatit. Můj steak měl 21 uncí (cca 600 gramů), k tomu jsem měl pečenou bramboru, housku a těstovinový salát. A ještě jsem si dal 27 uncí točeného piva (cca 0.8 litru, takový menší tuplák). A steak byl výborný a bylo mi dobře. Najedl jsem se do sytosti, ale nepřecpal jsem se úplně, a celé mě to stálo 37.30 USD, včetně dížka pro personál. Mimochodem, číšníci a číšnice vypadají stylově, jsou oblečeni po kovbojsku - jsme přece v Texasu. A řeknu vám, že kilový steak bych tedy určitě v pohodě spořádal, ale ten dvoukilový nevím nevím.\nZatímco jsem si pochutnával na výborném, velikém, ne však extrémně velikém steaku, zasedli kousek ode mě k vyhrazeným stolům pro vyzyvatele dva odvážlivci. Jeden byl velikánský tlusťoch, který vypadal na to, že by se do něj ten steak mohl pohodlně vejít. Druhý byl hubeňour, na toho bych nesázel. Přinesli jim ty obrovské fláky masa a všichni, včetně mě, je očumovali. Alespoň jsem si tedy ten megasteak vyfotil. Akorát ti nemůžu říct, jak ti chlapíci nakonec dopadli. Nechtělo se mi tam čekat až do konce. Ale potichu jsem jim záviděl. Já snad do toho Amarilla budu muset jet ještě jednou, jenom kvůli tomu steaku…\nPříjemně najeden jsem se poté vydal nazpět po dálnici do Amarilla. Krosna v křoví naštěstí nedošla žádné úhony, nikdo ji neobjevil. Ještě jsem se cestou stavil na zmrzlinu v Mekáči a na internetu ve veřejné knihovně (cena, 1 dolar za hodinu, je přijatelná, nicméně to byla jediná knihovna v USA, kde jsem platil za internet, všude jinde je internet v knihovnách zdarma). V osm hodin večer jsem pak opět vsedl do autobusu Greyhound a vyrazil jsem směrem na Dallas.\nden 48. - pondělí 13.8.2012 Nepřátelský Dallas. Z Amarilla do Dallasu je to 386 mil (621 kilometrů). Dojeli jsme do Dallasu přesně na čas, ráno ve 4:30. Na autobusovém nádraží bohužel opět nemají úschovnu zavazadel. Venku byla ještě tma, tak jsem chvíli klimbal na nádraží. Pak jsem se vydal do města. Velmi rychle jsem našel turistické informace, kde mě ovšem věru nepotěšili. Ale ani já je v tomto svém článku nepotěším a kritikou šetřit rozhodně nehodlám! V informacích jsem se totiž dozvěděl, že: 1)krosnu mi tu schovat nemohou a v celém Dallasu žádná úschovna není. 2)Přímo v Dallasu neexistuje ani jeden hostel! Jen drahé hotely. Jeden hostel je tedy na předměstí Dallasu, v Irvingu, což je ovšem z centra 30 minut vlakem. Vlak taky není zadarmo a hlavně, kdybych se tam ubytoval, řešil bych zítra ten samý problém - kam s ním (s báglem), pokud se pro něj nechci odpoledne vlakem vracet zpět do Irvingu a hned zase jet zpět do Dallasu na noční bus??? Stupidní Dallas! Nejhorší destinace pro osamělého batůžkáře, jakou si lze představit. A jelikož Dallas není ospalá díra jako Amarillo, nelze v centru ani najít nějaké opuštěné křovíčko, kam by se dala krosna nenápadně ukrýt. A tak jsem strávil den uprostřed sedmimilionové texaské metropole pochodováním s plnou polní na zádech. Za úmorného vlhkého vedra jsem se plahočil se svojí stařičkou Gemmou mezi místními mrakodrapy. Po pár hodinách už jsem byl úplně grogy. Ještě že tu je na každém rohu Mekáč. V něm je vždy klimatizace. A neodolatelná nabídka, kdy se za 1 dolar můžeš upít kolou (či jinou limonádou) k smrti, jelikož za ten dolar si můžeš sám načepovat libovolné množství tohoto lahodného amerického nápoje, a to opakovaně. No nekup to! Vynalézaví bezdomovci se samozřejmě napájejí limonádou zcela zdarma, jelikož přijdou do Mekáče už s vlastním kelímkem, a jdou rovnou ke kohoutku a načepují si (kdežto ty, který řádně zaplatíš u pultíku, dostaneš kelímek od obsluhy). Nikdo je nevyhání, protože než by se obsluha hádala s bezdomovcem a budila rozruch, raději to nechá být. To je země! Nechápu, že se sem ještě všichni čeští bezdomovci neodstěhovali…\nS plnou polní na zádech jsem toho tedy v Dallasu za těch pár hodin mnoho neobešel. Ale hrubou představu o městě jsem si udělal. Něco extra zajímavého tedy v Dallasu rozhodně nehledej. Centrum vypadá typicky americky, samý mrakodrap. Mrakodrapů je tu hodně. Ze všech měst amerického Západu (i když Dallas je už spíše ve středu Ameriky), co jsem viděl, byl Dallas nejmrakodrapovatější. Výškových budov je tu asi ještě víc než v Los Angeles. Zdejší mrakodrapy nejsou ani superhezké, ani ošklivé. V Dallasu jsem vlastně neviděl vůbec nic zajímavého, s výjimkou míst, která jsou spojena se smrtí JFK.\nÚdajný vrah prezidenta Kennedyho, Lee Harvey Oswald, střílel ze skladiště knih. To je taková vysoká budova. Oswald střílel z předposledního patra. Člověk by řekl, že k dějišti takové světodějné události povedou nějaké šipky, ukazatele apod., avšak není tomu tak. Dallasané se vraždou Kennedyho moc nechlubí a těžce nesou, že jejich milované město si každý automaticky spojí s tímto atentátem. Jako by prý nebyly v Dallasu spousty dalších hezkých míst!? V tom se ovšem Dallasané mýlí, protože jiná hezká místa v Dallasu opravdu nejsou. Nebo jsou před turisty hodně dobře maskovaná. V té budově je dokonce muzeum, ale nebyl jsem v něm (měli zavřeno). Budovu samotnou jsem ovšem našel velmi rychle. V centru totiž bloumají kvanta samozvaných průvodců, kteří, využívaje absence průvodců oficiálních, odlovují turisty na ulicích a nabízejí jim své průvodcovské služby. Ty jsem nevyužil, ale podle fotografií, které mi cpali pod nos, jsem tu budovu našel dost rychle. Kennedy projížděl v době atentátu ulicí před budovou, i když tehdy, před 50 lety, to tu vypadalo poněkud jinak než dnes. Jestli ovšem střílel jenom Oswald, či i někdo další, a hlavně proč, to ví jen Bůh. Kus od místa atentátu pak na jednom náměstíčku stojí památník JFK. Je to takový veliký bílý rozdvojený kvádr. Co to má představovat či symbolizovat, ví taky asi jenom Bůh.\nA to je tak všechno, co jsem viděl v tom Dallasu. Večer jsem zvednul kotvy a vyrazil jsem autobusem do El Pasa. První autobus v 18:30 byl ovšem pořádně narvaný, tak jsem si počkal na další, ve 21:30. Nebylo kam spěchat. Druhý bus byl naopak skoro prázdný, čehož jsem ihned využil a drze jsem zabral strategickou zadní trojku sedadel vedle záchoda, díky čemuž jsem se v noci pěkně natáhnul a dokonce jsem se i docela vyspal.\nden 49. - úterý 14.8.2012 El Paso. Do El Pasa jsme dorazili po osmé hodině ráno. Hned po příjezdu jsem se nejdříve jal zjistit, v kolik hodin mi odsud jede další autobus do L.A. Společnost Greyhound je totiž tak neschopná, že tu ani nejsou vyvěšeny jízdní řády či alespoň odjezdy autobusů. Musel jsem tedy vystát u přepážky patnáctiminutovou frontu, aby mi paní u ní sdělila, kdy že to ten autobus jede. Snad všude v USA fungují služby naprosto bezvadně, ale znovu, už poněkolikáté musím konstatovat, že společnost Greyhound je velkou výjimkou. Je to klasická ukázka toho, co se může stát s firmou i v jinak dobře fungujícím státě, když nemá konkurenci. Greyhound má na autobusovou dopravu po USA prakticky monopol. Jen mi vrtá hlavou, proč někdo nezaloží jinou firmu, která by Greyhound převálcovala. Při její neschopnosti a „flexibilitě“ by nemělo být pro jakoukoliv společnost příliš těžké roznést Greyhound na kopytech…\nPak se mi podle ofocené mapky z Visitors Center podařilo celkem rychle najít Gardner Hotel, patrně jediný hostel ve městě. Na hostelu je jasně vidět, že nejlepší léta už má za sebou, mírně to tu chátrá. Ale jinak zde bylo docela příjemně. Hostů bylo málo, takže tu panoval příjemný klídek. Kuchyňku jsem měl málem celou pro sebe. A pak, cena 25 USD za noc (v dormitory pro 4 osoby) byla velmi přijatelná. Chlapík v hostelu mě také vybavil hezkou mapkou, na které mi vysvětlil, kterak se dostanu do Mexika. Jak jsem záhy zjistil, byl to jeden z mála lidí v El Pasu, který mluví anglicky.\nEl Paso je totiž téměř výhradně španělsky hovořící město. Na ulici moc anglicky mluvících lidí nepotkáš. Všude samí Mexičani. Někteří z nich se už v USA narodili, jiní se sem přistěhovali, ať už legálně nebo ilegálně, a další tisíce Mexičanů sem dojíždí každý den z Mexika do práce či na nákupy. Ačkoliv název El Paso zní krásně exoticky (člověk si hned představí kovboje, Indiány či desperáty, skrývající se před zákonem), ve skutečnosti je El Paso město nehezké a nezajímavé. Nelíbila se mi tu ani jedna budova. Navíc náměstí a jeho okolí procházelo v době mé návštěvy rozsáhlou rekonstrukcí. Čím více se pak blížíš k mexické hranici, tím víc připomíná El Paso jednu velkou tržnici. Tohle že má být Amerika?\nJelikož bylo dnes šílené vedro (odhadem tak 40°C, holt léto na okraji pouště), nakouknul jsem nejdříve do klimatizovaných budov. V prvé řadě jsem zavítal do městské knihovny na internet, samozřejmě. Kousek od knihovny se pak nachází El Paso Museum of Art. Jelikož byl do něj vstup zdarma, vlezl jsem dovnitř, ale zdejší poměrně rozsáhlá sbírka moderního umění mě nezaujala ani trochu. Pak jsem coural rozpáleným městem. Ještě že tu jsou oázy v podobě klimatizovaných fastfoodů. Strávil jsem v nich poměrně dost času. Nakonec jsem se probil přes moře stánků až k mexické hranici. Návštěvu Mexika jsem ovšem nechal až na zítra.\nJediné, co mě v El Pasu zaujalo, byla pamětní deska na jedné budově, upozorňující, že v tomto domě byl zastřelen John Wesley Hardin, jeden z nejobávanějších pistolníků na Divokém západě, který zabil nejméně 26 lidí. Sám Hardin se ovšem holedbal tím, že zastřelil lidí 42. Nakonec byl ovšem polapen a strávil 16 let ve vězení. Během svého pobytu za mřížemi Hardin napsal svůj životopis a studoval práva, neboť se chtěl stát advokátem. Ven se dostal až v roce 1894. Kupodivu se stačil bleskurychle oženit (v lednu 1895 si vzal 15-letou dívku, jemu samotnému bylo tehdy už 42 let), zázračnou proměnu ze zločince- pistolníka na advokáta se mu však už dokončit nepodařilo. 19. srpna 1895 totiž Hardina ve zdejším saloonu odprásknul strážník John Selman, a to dosti nefér způsobem, to jest zezadu. Je ovšem fakt, že Hardin byl jedním z nejlepších střelců na Divokém západě, takže postavit se mu tváří v tvář ve férovém souboji by byla skoro sebevražda. John Selman si ovšem své pochybné slávy také moc dlouho neužil. Byl zabit o několik měsíců později ve střeleckém souboji. V muzeu jsem pak zjistil, že v El Pasu se udála jedna slavná přestřelka už v roce 1881. Nebyla tedy, pravda, moc dlouhá, za vše hovoří její název: „Čtyři mrtví v pěti vteřinách“ („Four Dead in Five Seconds“). Na Západě tehdy holt doslova platilo: Be quick or be dead!\nden 50. - středa 15.8.2013 Výlet do Mexika. Vzhůru za dalším bodem, do Mexika! Neboť jsem člověk posedlý statistikami a počítám si samozřejmě i počet nezávislých států, které jsem navštívil. Mexiko bylo mým bodem číslo 72.\nDostat se z El Pasa do Mexika je velmi snadné. Stačí vzít pas a přejít most přes řeku Rio Grande. A jste v Mexiku, konkrétně ve městě Ciudad Juárez. Jo, a abych nezapomněl, na mostě se platí mýtné, a to i když jdete pouze jako já pěšky. Na americké straně je to 0.50 USD.\nNa mostě mě ovšem zastavila americká pohraniční stráž, které se nelíbilo, že jsem fotil v „zakázané zóně“. Vyfotil jsem si jen americkou celnici s nápisem „Welcome to U SA“, ani tento prostý snímek se však bdělým strážcům zákona v nejsvobodnější zemi světa nezamlouval a musel jsem ho z paměti foťáku vymazat. O kus dál jsem si alespoň vyfotil hraniční „řeku“. Uvozovky jsou plně na místě: ačkoliv se řeka Rio Grande tváří na některých fotografiích docela mohutně a místy vytváří na americko-mexické hranici slušný kaňon, mezi El Pasem a Juárezem to vypadá podstatně jinak: hranici tvoří vyschlá betonová strouha. Teprve po chvíli jsem to pochopil: tohle je Rio Grande! Ve skutečnosti to není tak, že by v létě Rio Grande vyschlo úplně. Jenže Američané si drze odvádějí z hraniční řeky vodu umělým kanálem do El Pasa. A když je za letních veder v řece málo vody, odchází všechna voda do toho kanálu a Rio Grande „vyschne“. Okolo té suché strouhy jsou samozřejmě všude ostnaté dráty, a to z americké strany, aby všichni Mexičané nevzali roha a neutekli do Spojených států amerických.\nNa jih od hranice jsou sice také Spojené státy, ovšem jsou to Spojené státy mexické. Největším mexickým státem je právě stát Chihuahua, ve kterém se město Juárez nachází. Řeknu ti rovnou, spanilá čtenářko: není to hezké město. Je úplně stejně nezajímavé jako El Paso, akorát je viditelně chudší. Obyvatelstvo ovšem vypadá tak nějak podobně z obou stran hranice, všude samí Mexičani. V Mexiku jsem zjistil, že za jeden americký dolar bych dostal zhruba 13 pesos. Směnáren jsou v Juárezu okolo hlavní silnice, která vede směrem od hraničního mostu do centra, desítky.\nJuárez rozhodně nemá pověst bezpečného města. V pohraničních mexických městech jsou, jak známo, velmi aktivní drogové gangy, čemuž odpovídá neuvěřitelná míra násilné kriminality. V poslední době vláda celkem v boji proti drogovým gangům zabodovala, a tak zatímco v roce 2010 bylo v Juárezu spácháno celkem 3115 vražd, v roce 2012 (tedy v roce mého pobytu) jich bylo už „jen“ 784. Pro srovnání: na území hlavního města Prahy (což je město se srovnatelným počtem obyvatel, jaký žije v Juárezu) bylo za celý rok 2011 spácháno 29 vražd. Většina obětí vražd v Juárezu padla za oběť drogovým gangům (vyřizování si účtů, přestřelky apod.), vysoký je ale i počet vražd žen se sexuálním podtextem. Nicméně chlápek v mém hostelu, který mi dal ofocenou mapku Juárezu, tvrdil, že kolem hlavní třídy je bezpečno, jinam ale abych nechodil, protože tam stejně není nic k vidění. Poslechnul jsem ho, a skutečně, na hlavní ulici jsem se cítil bezpečně. Peníze jsem nakonec ani neměnil, poněvadž jsem v Juárezu strávil jen pár hodin. Není tu totiž opravdu nic k vidění. Jediná památka, která celkem ujde, je katedrála. Ta vypadá starobyle, byla však postavena až ve 20. století. Vedle ní ovšem stojí budova zdejší misie, což je nejstarší budova ve městě, postavená Španěly v 17. století. Na náměstí Benita Juáreze stojí velikánský pomník tohoto mexického velikána, po němž bylo město pojmenováno. Jinak je v Juárezu jen velký provoz, spousta lidí na ulicích a vůbec nic zajímavého.\nObešel jsem tedy centrum (tato procházka ve slušném vedru mi trvala asi 2 hodiny) a vydal jsem se přes most zpět do Ameriky. Na mexické straně mostu se také platí mýtné, a to pouhých 0.25 USD. Horší je, že z mexické strany stojí směrem do USA dlouhé fronty Mexičanů, které každodenně jezdí do El Pasa za prací či na nákupy. Čekal jsem na odbavení asi 45 minut, a to jsem ještě asi slušnou řadu Mexičanů předběhl, protože ti všichni čekali spořádaně v dlouhatánské frontě a já celou tu frontu předběhl. Frontu samozřejmě vytvářejí američtí imigrační úředníci, kteří kontrolují a razítkují všechny pasy. Je to ovšem docela trapná komedie: Mexičané v amerických uniformách kontrolují, aby se jiní Mexičané z Mexika nedostali ilegálně do amerického města, kde žijí také skoro samí Mexičané. Ti už jsou ovšem „za vodou“ (chtělo by se říct doslova, v případě Rio Grande ovšem vody jaksi nět), protože bydlí v Americe a často už mají i americké občanství. Určitě si v Americe vydělají víc peněz než v Mexiku, ale hlavně nemusí každý den potupně stát v těch šílených frontách na hranici jako jejich méně šťastní sousedé z Juárezu. Jinak pro nás jako pro české občany je to naprosto v pohodě a bez jakýchkoliv formalit. Vízum pro návštěvu Mexika nepotřebujete a do Ameriky vám povolení ESTA (což je de facto elektronické vízum, i když oficiálně se tomu vízum neříká) platí dva roky pro libovolný počet vstupů, takže pohoda.\nVýlet do Mexika mi zabral sotva půl dne, včetně pěšího přesunu. Odpoledne jsem tak ještě v El Pasu navštívil své oblíbené fast foody, knihovnu (internet) a El Paso Museum of History. Ani tohle muzeum mě nijak zvlášť nezaujalo, i když je určitě zajímavější než muzeum moderního umění.\nden 51. - čtvrtek 16.8.2012 Odjezd z El Pasa. Obě dvě noci jsem v hostelu spal v místnosti pro 4 osoby sám, protože hostů je tu jako šafránu. Dobře tomu! Dopoledne jsem si odskočil do města na jídlo a internet, a ještě před polednem jsem vyrazil na autobusové nádraží. Chtěl jsem jet do L.A. busem ve 13:30, ale byl bohužel úplně plný, takže nakonec jsem jel až v 17:30. Odskočil jsem se najíst do Burger Kingu, jinak jsem tvrdnul na tom nádraží až do odjezdu busu.\nV 17:45 (jako vždy o něco později) jsme vyjeli. Vzdálenost El Paso - Los Angeles je 832 mil (1339 kilometrů), čili docela slušná štreka. Nejdřív jsme chvíli jeli proti proudu řeky Rio Grande, která tu tvoří americko-mexickou hranici. Hle, před městem se řeka vskutku objevila! Okolní krajina se dá nejspíš označit jako polopoušť, vzrostlé stromy tu nerostou, ale bez vegetace to tu také není. Hned za El Pasem jsme vjeli do dalšího amerického státu, do Nového Mexika.\nNáhledy fotografií ze složky Divoký západ 18 - Texas a výlet do Mexika (Petr Daubner)\nJan Podaný,27. 5. 2013 7:06\nPetře, jaká řeka na té hranici vysychá? Rio Grande nebo Rio Negro?\nRe: Jaká řeka?\nPetr Daubner,27. 5. 2013 10:10\nVysychá samozřejmě Rio Grande. Díky za upozornění, už jsem ten překlep opravil. Mimochodem, i když název Rio Grande je ze španělštiny, nazývá se řeka z mexické strany jinak: Rio Brave del Norte.


Secret: Musíme ještě natočit dětské CD - Znojemský deník\nSecret: Musíme ještě natočit dětské CD\nZnojmo - Skupina Secret vydala své třetí album. Zpěvák Martin Riška už přemýšlí o dalším.\nKapela Secret. | Foto: archiv kapely\nSvé třetí album vydala letos v létě skupina Secret, jejíž drtivá část pochází ze Znojemska. O písničkách, životě a plánech do budoucna si Deník popovídal se zpěvákem a frontmanem kapely Martinem „Mopedem“ Riškou.\nJak dlouho kapela Secret hraje?\nVšechno to začalo v roce 1993 v Moravském Krumlově. Ale opravdový křest před publikem měla kapela v roce 1995 na mini festivalu tamtéž.\nVětšina kluků je ze Znojemska, z Jemnice pocházím jen já.\nJe to pár dní co jste vydali třetí CD. Jak dlouho jste je připravovali?\nDruhé CD vyšlo v roce 2004, takže šest let. U obou předešlých jsme to udělali obráceně. Prvně vydali CD, a pak hráli písničky z něj na zábavách. Tentokrát jsme to udělali naopak. Několik písniček jsme měli a potřebovali jsme ještě pár, aby mohlo vzniknout třetí CD. Dal jsem klukům ultimátum a zbytek písniček vznikl během pár dní.\nZ pohledu kapel, který začínají nebo dělají hudbu jako koníček to zrovna levná záležitost teda není. Náklady se pohybují řádově v deseti tisících korun.\nNe. Jednou mě napadlo, že bychom mohli hodit do rockovější podoby známé písničky z dětských filmů a zahrát je pro zpestření na zábavách. Ani jsem netušil jaký to bude mít ohlas. Pak jsme je hráli i mažoretkám, při dětských dnech… Takže máme úkol do budoucna. Natočit dětské CD.\nNehrajete jen na Třebíčsku, kde všude Secret hrál?


Průměr sukně 82 cm velikost cca 110-116 ;| m-latky.cz; látky pro každého\nPrůměr sukně 82 cm velikost cca 110-116\nVíce informací Skladem 3 ks O Panel kolová sukně duhoví motýli -110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - panel Sportovní úplet interlock 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Uvedenou velikost berte jako orientační. Vzhledem k větším průměrům sukním budou štíhlým holčičkám i menší velikosti. V případě,… 205,00Kč\nVíce informací Skladem 1 ks O Panel kolová sukně tři kočky průměr sukně 82 cm (pro velikost cca 110-116 - vycházejte ze vzorečku v popisu) + bonus - stahovací vak Micropeach 100% polyester Fotonávod sukně + střihová pomůcka + fotonávod stahovací vak Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Fotonávod stahovací vak ke stažení ZDE - rozměr střihu stahovacího vaku je 30x41 cm (toto je rozmě podšívkových dílů, které budete… 205,00Kč\nVíce informací Vlastní tisk - na dotaz O Panel kolová sukně tři kočky průměr sukně 82 cm (pro velikost cca 110-116 - vycházejte ze vzorečku v popisu) + bonus - stahovací vak Micropeach 100% polyester Fotonávod sukně + střihová pomůcka + fotonávod stahovací vak Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Fotonávod stahovací vak ke stažení ZDE - rozměr střihu stahovacího vaku je 30x41 cm (toto je rozmě podšívkových dílů, které budete… 205,00Kč\nVíce informací Skladem 3 ks O Panel kolová sukně duhoví motýli -110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - stahovací vak Micropeach 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotografie č. 1 - náhled z programu Fotografie č. 2 - reálné foto na daném materiálu Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Fotonávod stahovací vak ke stažení ZDE - rozměr… 205,00Kč\nVíce informací Skladem 2 ks O Panel kolová pejsci -110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - sukně pro panenku průměr sukénky 58 cm Micropeach 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Uvedenou velikost berte jako orientační. Vzhledem k větším průměrům sukním budou štíhlým holčičkám i menší velikosti. V případě, že… 205,00Kč\nVíce informací Skladem 1 ks O Panel kolová duhové panenky -110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - sukně pro panenku průměr sukénky 58 cm Micropeach 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Uvedenou velikost berte jako orientační. Vzhledem k větším průměrům sukním budou štíhlým holčičkám i menší velikosti. V případě, že… 205,00Kč\nVíce informací Vlastní tisk - na dotaz O Panel kolová sukně panenky - světle modré ombré110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - sukně pro panenku průměr sukénky 58 cm Micropeach 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Uvedenou velikost berte jako orientační. Vzhledem k větším průměrům sukním budou štíhlým holčičkám i menší velikosti. V případě, že… 205,00Kč\nVíce informací Vlastní tisk - na dotaz O Panel kolová sukně kočky 110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - sukně pro panenku průměr sukénky 58 cm Micropeach 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Uvedenou velikost berte jako orientační. Vzhledem k větším průměrům sukním budou štíhlým holčičkám i menší velikosti. V případě, že… 205,00Kč\nVíce informací Vlastní tisk - na dotaz O Panel kolová sukně motýli ,mentol/růžová 110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - sukně pro panenku průměr sukénky 58 cm Micropeach 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Uvedenou velikost berte jako orientační. Vzhledem k větším průměrům sukním budou štíhlým holčičkám i menší velikosti. V případě, že… 205,00Kč\nVíce informací Skladem 2 ks O Panel kolová sukně motýli tyrkysová/růžová 110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - sukně pro panenku průměr sukénky 58 cm Micropeach 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Uvedenou velikost berte jako orientační. Vzhledem k větším průměrům sukním budou štíhlým holčičkám i menší velikosti. V případě, že… 205,00Kč\nVíce informací Skladem 2 ks O Panel kolová sukně motýli na pastelové duze 110-116 - průměr sukně 82 cm + bonus - sukně pro panenku průměr sukénky 58 cm Micropeach 100% polyester Fotonávod + střihová pomůcka Fotonávod kolová sukně včetně výpočtu ZDE Střihová pomůcka středové části ke stažení ZDE Uvedenou velikost berte jako orientační. Vzhledem k větším průměrům sukním budou štíhlým holčičkám i menší velikosti. V případě, že… 205,00Kč


FORTUNA:LIGA - souhrn 9. kola - EuroFotbal.cz\n27.11.2020 19:57, aktualizováno 29.11.2020 20:25 - Komentáře a souhrny\nAleš Čermák (© fcviktoria.cz)\nSlavia jenom remizovala s Brnem a znovu ztratila i Plzeň, tentokrát za bezbrankovou remízu v Českých Budějovicích, Sparta naopak veze všechny body z Teplic. Zlín vyhrál v Karviné a posunul se těsně za pohárové příčky, těsně za zády má Slovácko, které pro změnu porazilo Opavu. Poprvé v sezóně zvítězila Příbram...\nSlavia Praha - Zbrojovka Brno 1:1\nBranky: 69. Abdallah Sima - 88. Jakub Šural\nZa zřejmě nejhorší výkon v sezoně zaplatila Slavia ztrátou bodů. Proti slaboučkému Brnu se dlouho trápila, přesto se zdálo, že jí jedna branka bude k výhře stačit. Jenomže hosté se v závěru zmohli na odpor a vydolovali remízu. I tak sešívaní zůstávají první, Zbrojovka se bodově dotáhla na patnácté Teplice.\nKouč domácích Trpišovský nechal kvůli náročnému programu několik hráčů odpočívat a sestava Pražanů tak doznala jistých změn. Bořil se přesunul na pravý kraj obrany, vlevo totiž operoval Oscar. Ve středu defenzivy dostal šanci Karafiát, na pravé straně zálohy se zase ukázal mladičký Jurásek. Od první minuty hráli též středopolaři Stanciu s Provodem nebo útočník Musa. Brno hlásilo návrat talentovaného Pachlopníka na pravé křídlo.\nMoravané málem šokovali slávisty ve čtvrté minutě. Oscar si špatně zpracoval balón, který následně převzal Fousek, jenž upaloval z křídla na Koláře. Jelikož jej Traoré linkavě stínoval, měl záložník Zbrojovky čas na zakončení zblízka, které ke své smůle nasměroval do tyče. Sešívaným se zkraje zápasu nedařilo prolomit brněnský obranný val. V 18. minutě nacentroval Stanciu šajtlí na Bořila, jeho hlavička ale letěla přes břevno.\nZa další dvě minuty zachyboval při zpracování před vlastní bránou Lingr a Sedlák chtěl jeho minelu potrestat okamžitou střelou, jež však zamířila vedle svatyně gólmana Pražanů Koláře. Ve 26. minutě se na druhé straně hřiště blýskl Jurásek, jenž se díky své rychlosti dostal před brankáře Zbrojovky Flodera, který však talenta domácích vychytal. To však bylo v první půli od vedoucího celku soutěže pohříchu vše.\nHosté těsně před přestávkou ztratili zraněného Pachlopníka, za domácí se zase od první minuty druhého poločasu představily tři nové střídající tváře. Trápení Pražanů nicméně pokračovalo, ve výsledku se Moravané pouze víc soustředili na bránění a v útoku se téměř nevyskytovali. Až v 65. minutě vyhledal čerstvý Sima před bránou Olayinku, jehož ale zblízka vychytal Floder.\nJenže v 68. minutě si Zbrojovka v podstatě vstřelila vlastní gól. Bořilův pas prodloužil Masopust do pokutového území, kde se Gajić nedohodl s Floderem a nechal hlavičkovat osamoceného Simu, jenž zavěsil pod břevno. Za další čtyři minuty dostal volný prostor Stanciu, který kolmicí vyslal Musu, jenž ale v zakončení selhal a poslal míč vedle tyče. Vzápětí Musa opět upaloval na Flodera, avšak gólman Brna se z úhlu zaskočit nenechal.\nUž se zdálo, že si domácí dojdou v klidu pro tři body. Štěpanovský však dostal v 88. minutě příležitost, kterou ještě zneškodnil Kolář. Následně ale Štepanovský rozehrál rohový kop na hlavu Dreksy, jenž prodloužil na Šurala, který zblízka rozvlnil síť - 1:1.\nBranky: 65. Lukáš Juliš\nNeproduktivní sparťané dlouho drželi naděje trenéra Teplic Stanislava Hejkala, ovšem jediná branka nakonec hostům stačila k výhře. Kouč Severočechů tak neodvrátil nebezpečí vyhazovu a po čtvrté ztrátě bodů v řadě se s teplickými Stínadly rozloučil. Skláře ponechal na patnáctém místě, Letenští naopak drží druhou příčku.\nDo brány Teplic se podobně jako víkend dozadu postavil Němeček, v sestavě se pak nově objevili záložníci Ljevaković, Žitný a Moulis. Spartu posílil uzdravený stoper Čelůstka, s nímž základní jedenáctku vyztužil též mladý středopolař Souček.\nSkláři málem inkasovali již ve druhé minutě, kdy Karlsson vybídl Juliše, který trefil tyč. Pět minut poté vymyslel Karlsson gólovku i pro Vindheima, ani souhra skandinávců ale nepřinesla gól, neboť zakončující Nor přestřelil bránu. Jeho švédský spoluhráč však nadále hýřil aktivitou. Ve třinácté minutě mu střelu pravou nohou na poslední chvíli srazil Shejbal, za dalších deset minut to Karlsson zkusil silnější levačkou, ovšem Němeček si připsal snadný zákrok.\nPo půlhodině měl branku na noze kdo jiný než Karlsson, jenže při úniku ztroskotal na výborném Němečkovi. O dvě minuty později obral agilní Švéd o míč Ljevakoviće, nadějnou akci však následně utopil ve vlastních kličkách a merunu po zblokovaném pokusu snadno lapil Němeček. Těsně před přestávkou konečně hosté vymysleli akci bez Karlssona. Trávník poslal centr na hlavu "mladšího" Krejčího, jenž ale hlavičkoval nad břevno.\nI druhou pětačtyřicetiminutovku otevřel svojí šancí Juliš, ovšem znovu nepřekonal skvěle chytajícího Němečka. V 56. minutě se na hřiště dostal Krejčí "starší" a po hodině hry chtěl pro Spartu vybojovat penaltu. Bránící Černý jej sice lehce zasáhl, ovšem Krejčí se k zemi zkácel dost ochotně, míč navíc odehrál ještě před kontaktem s protihráčem. Sudí Královec tedy pokutový kop nenařídil.\nI tak se Pražané brzy gólu dočkali. Juliš v 65. minutě rozjel rychlou akci vyhranou hlavičkou, načež se v závěrečné fázi útoku odpoutal od Černého a mohl zužitkovat precizní přihrávku od Dočkala před odkrytou polovinu brány. Teplice začaly obranu Sparty ohrožovat až v samotném závěru. Nejprve Kučera pálil příliš vysoko, v 87. minutě to s výškou při zakončení přehnal také Žitný, jehož před bránou našel Moulis. Tři body tedy putovaly do Prahy.\nDalší ztrátu má za sebou Plzeň. Ta se nedokázala gólově prosadit v Českých Budějovicích, kde utkání skončilo remízou 0:0. Viktorka má tak nadále na kontě jen jedno venkovní vítězství v sezóně.\nHned v úvodu měli přitom hosté velkou šanci, když se po standardní situaci zjevil na malém vápně Brabec. Jenže zamířil moc vysoko. Nepřesně vzápětí pálil ze střední vzdálenosti i Ba Loua. Na opačném konci hřiště pak Hrušku pořádně prověřil Van Buren, Javorek dorážel mimo.\nHra se ve zbytku první půle uklidnila a zajímavější šanci měli na svědomí jen Brandner s Kopicem. První jmenovaný z otočky trefil Hrušku, ten druhý zase pálil tak slabě, že to pro gólmana nebyl problém. Na startu druhého poločasu se zase Plzeňští hnali za gólem, ovšem Limberský pálil nad a Ondráška vychytal Vorel.\nUž v době, kdy byla odehrána hodina, si Viktoriáni vypracovali další příležitosti. Po Čermákově pobídce nejprve špatně zakončil Bucha, Kopicově ráně následně chybělo pár centimetrů.\nZbytek utkání už žádné výraznější šance nepřinesl a domácí Dynamo si připsalo už třetí bodový zisk v řadě. Po Spartě navíc dokázalo obrat dalšího aspiranta na titul, díky čemuž si v tabulce upevnilo dvanácté místo. Naopak hosté ze Štruncových sadů jsou nadále až na čtvrté příčce, navíc na dohled dvou bodů jim je Zlín.\n1. FC Slovácko - SFC Opava 3:1\nBranky: 14. Stanislav Hofmann, 24. Lukáš Sadílek, 27. Milan Petržela - 29. Lukáš Holík\nČtyři branky během první půlhodiny byly k vidění v sobotu v Uherském Hradišti. Domácí tým tam zdolal Opavu 3:1, když se prosadili Hofmann, Lukáš Sadílek a Petržela. Za Slezany snižoval Lukáš Holík.\nPrvních několik minut se neslo v opatrném duchu, až po necelé čtvrthodině hry udeřilo Slovácko z první větší šance. Sadílkův centr z pravé strany si Žídek málem srazil do brány, následně se balón odrazil od břevna ke Stanislavu Hofmannovi, pro nějž to byla opravdu snadná situace.\nDomácí nepolevili a hned za pár okamžiků pobídl Kliment Petrželu, jenž zamířil nepřesně. Mnohem lépe si pak vedl Lukáš Sadílek, který si počkal na přetažený centr Havlíka a z bezprostřední blízkosti překonal gólmana.\nBleskově přišel i třetí gól, tentokráte Hellebrand vyzval Milana Petrželu a ten už si věděl se situací rady, když brankáři nasadil jesle. Branku naděje vstřelila o chvíli později Opava poté, co bídně rozehrál Bajza. Brankář domácího celku našel jen Lukáše Holíka, který z ostrého úhlu dostal míč do brány.\nDruhá půle nabídla podstatně méně akce. V jejím úvodu se činil Fendrich proti Reinberkově hlavičce, po třech čtvrtinách utkání pak pálil nepřesně Rataj. Mezi tři tyče nedokázal zamířit ani Ščudla po Mondekově centru, ani na druhé straně Jurečka.\nA jelikož se ani v nastavení neprosadil domácí Kubal, skončilo utkání výsledkem 3:1. Slovácko se dočasně posunulo na šestou příčku, Opava je předposlední.\nMFK Karviná - Fastav Zlín 0:2\nBranky: 1. Tomáš Poznar, 9. Tomáš Poznar\nPodruhé za sebou se Tomáš Poznar stal hlavním hrdinou zlínského celku. Poté, co minulý týden jedinou brankou rozhodl o výhře s Plzní, se tentokráte přičinil o úspěch v Karviné. Skóroval dvakrát během úvodní desetiminutovky, čímž stanovil konečný výsledek 2:0.\nTrefa číslo jedna přišla hned v první minutě, konkrétně po sedmatřiceti sekundách. Smrž sice zastavil Jiráčkovu přihrávku, ovšem tečoval míč pouze k Youbovi Dramému, který následně našel Tomáše Poznara. Ten přízemní střelou zamířil přesně.\nPodruhé se síť za Neumanovými zády vlnila v deváté minutě. Opět k tomu napomohlo stejné duo, Dramé z levé strany odcentroval a nehlídaný Tomáš Poznar klinicky uklidil. Karviná se osmělila až po půlhodině, kdy dvakrát pálil Ostrák. Nejprve trefil břevno, následně ztroskotal na Dostálovi. Zlínský gólman vychytal i Ndefeho solidní ránu.\nPo necelé hodině hry mohl dát hostům větší klid Jiráček, jenž ale v obrovské šanci selhal. Namísto toho docpali míč do branky Slezané, regulérnost trefy potvrdil i VAR. Jenže Papadopulos se férově přiznal, že balón tečoval on, a gól byl následně odvolán.\nV závěrečné čtvrthodině ještě nebezpečně hlavičkoval Guba a pálil Qose, ani jeden z nich ale nezamířil přesně a Zlín tak své vítězství uhlídal, čímž se posunul na páté místo tabulky.\n1. FK Příbram - FK Mladá Boleslav 2:1\nBranky: 64. Radek Voltr, 76. Stanislav Vávra - 28. Michal Škoda\nPrvní vítězství v sezóně si v sobotu připsala Příbram. Ta na domácím hřišti proti Mladé Boleslavi prohrávala po trefě Michala Škody, ve druhém poločase však díky brankám Voltra a Vávry otočila na konečných 2:1.\nV sedmé minutě měli hosté první obrovskou příležitost. Škoda ovšem v tutovce trefil balón kolenem. Po dvaceti minutách to z dálky zkoušel Zorvan, jenže zamířil příliš vysoko. Branku vzápětí netrefil ani jeho spoluhráč Voltr, stejně tak minul na druhé straně Zahustel.\nPo necelé půlhodině hry přišla první trefa. Douděrovu střelu zpoza šestnáctky tečoval na úrovni penaltového puntíku Michal Škoda, proti čemuž byl gólman bezmocný. Douděra si následně mohl připsat i druhou asistenci, Zahustel však hlavičkoval nepřesně. Těsně před pauzou mohlo být srovnáno, Vávra jen těsně netrefil zařízení.\nNedlouho po návratu ze šaten se musel činit Mikulec, jenž horko těžko vytáhl Zorvanův pokus. Domácí stupňovali svůj tlak, čehož ve čtyřiašedesáté minutě využil Radek Voltr. Ten se po rohovém kopu dostal k odraženému míči, který napálil do brány a nadělil si tak dárek k narozeninám.\nDeset minut po něm mohl otočit Tomáš Pilík, jenž ovšem tváří v tvář Mikulcovi selhal. Mnohem lépe si vedl Stanislav Vávra, který ve vápně napřáhl a skvělou ranou vymetl šibenici. Ve zbytku utkání mohli vyrovnat Drchal a Ikaunieks, avšak ani jednomu se to nepovedlo a první tříbodový zisk v sezóně si připsala Příbram.\nFK Pardubice - Sigma Olomouc 1:1\nBranky: 90+5. David Huf - 62. Martin Nešpor (pen.)\nZásah v nastaveném čase zajistil Pardubicím cenný bod proti Olomouci, která tak promarnila šanci dostat se alespoň na chvíli na druhou příčku v tabulce. Hanáky sice poslal z penalty do vedení Martin Nešpor, ale v samotném závěru zajistil dělbu bodů David Huf.\nObě mužstva hlásila návraty do základní sestavy. Za domácí po koronavirové smršti opět nastoupili záložníci Jan Jeřábek, Tomáš Solil a Lukáš Pfeifer, na straně hostů zase rychle přečkal zranění stoper a kapitán v jedné osobě Roman Hubník.\nDomácí poprvé vážněji zahrozili v šesté minutě, kdy Černý přiťukl pumlíč Hlavatému, jehož obstřel letěl cca metr vedle brány, kterou hájil gólman Sigmy Mandous. Za dalších čtrnáct minut si ofenzivní hráči Pardubic role prohodili, když Hlavatý z pravé strany hledal před bránou Černého, jenž však ve skluzu zakončil nepřesně.\nV mezihře nicméně hosté nikterak neztráceli, jenomže do vyložených šancí se přes obranu Východočechů nemohli prosadit. Až pět minut před pauzou pomohl Olomouci domácí obránce Šejvl, jenž málem srazil Hálovu přihrávku do vlastní sítě, ovšem brankář Boháč včas zasáhl. Do hry se díky zranění Tischlera dostal Cadu, jenž střelou z otočky, kterou lapil Mandous, uzavřel první půli.\nNa úvodní zásah se nakonec čekalo přes hodinu, kdy si na Látalův centr chtěl naskočit Nešpor, zezadu jej ovšem přistrčil Jeřábek, načež Hanáci získali výhodu pokutového kopu. Sám faulovaný se ujal exekuce a penaltu málem zahodil, míč však přes Boháče nakonce procedil - 0:1.\nPardubice se v závěru tlačily za vyrovnáním a v 80. minutě se to málem povedlo střídajícímu Petráňovi, jenž však zblízka hlavou trefil dobře postaveného Mandouse. V nastaveném čase dostali domácí ještě jednu šanci na srovnání, kterou využili. Huf nejprve z přímého kopu sestřelil Látala, okamžitě si ale balón našel znovu a vyvedenou ránou ho uklidil za Mandousova záda.\n29.11. 14:00 Baník Ostrava - Slovan Liberec\n29.11. 14:00 FK Jablonec - Bohemians Praha 1905\nPočet zobrazení: 9074


Nový SEAT Leon se zvýhodněním až 144 400 Kč • ARAVER s.r.o.\nNový SEAT Leon se zvýhodněním až 144 400 Kč\nŠkoda Scala, 125let - 828493\nŠkoda Fabia, 125let - 761745\nŠkoda Kamiq, Style - 818767\nŠkoda Superb, Sportline - 803090\nŠkoda Kamiq, Ambition - 824919\nVČETNĚ AKČNÍHO PAKETU A STYLOVÉ VÝBAVY\nSEAT Leon FR s osobitým, dynamickým charakterem nebo elegantní SEAT Leon Xcellence. Akční pakety Technology s exkluzivní výbavou nyní posouvají Leon k dokonalosti. Obsahují navíc prvky výbavy jako full LED přední světlomety, 18" kola z lehkých slitin, parkovací kameru, vyhřívaná přední sedadla, navigační systém s 8" barevným dotykovým displejem včetně technologie Full Link či prémiový audiosystém BeatsAudio a mnoho dalšího. Nyní navíc s 5letou zárukou. Vůz, který je připraven na vše, tak jako právě teď i vy.\nKombinovaná spotřeba paliva od 4,0 do 6,9 l / 100 km. Kombinované emise CO2 od 106 do 158 g/km. Akce trvá do 31. 3. 2019 nebo do odvolání. *Uvedená cena je platná pouze s financováním od SEAT Financial Services v akci SEAT PLUS. Tato indikativní nabídka není nabídkou ve smyslu § 1732 zákona c. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, a jejím přijetím nevzniká mezi společností ŠkoFIN s.r.o. a druhou stranou závazkový vztah. Detailní nabídka je k dispozici u Vašeho dealera. Použité obrázky jsou pouze ilustrativní.\nŽivot dokáže být občas pěknou výzvou, takže jakékoliv ulehčení vám zcela jistě přijde vhod. Díky nejnovějším technologiím vloženým do nového Leonu si vaši cestu nejen pořádně ulehčíte, ale i skvěle užijete!\nVýkon a efektivnost\nNový SEAT Leon se stará o životní prostředí. Díky kombinaci nových úsporných motorů s nízkou úrovní emisních zplodin a nízké spotřeby se z každé vaší cesty stane potěšení i pro vaši peněženku.\nNic to ovšem nemění na skvělém výkonu, který nový Leon dokáže poskytnout. Výkonný a zároveň eco-friendly, to je nový Leon.\nObjevte ikonický design, který se skloubí v jednom velkém balíčku společně s vysokou kvalitou a úžasnou ergonomií - a to jak vevnitř, tak venku.\nInvestujte do nového vozu SEAT LEON s možností operativního leasingu\nDélka operativního leasingu již od 24 měsíců více...\nSeat , 04. 06. 2020\nNabídka ojetých vozů ŠKODA Plus kampaně RESTART\nNabídka ojetých vozů programu ŠKODA Plus pro vozy do 5 let stáří více...\nŠkoda , 25. 05. 2020\nNabídka skladových vozů ŠKODA AUTO s výkupním bonusem za stávající vůz\nAtraktivní nabídka skladových zásob právě nyní v ARAVERU! více...\nŠkoda , 22. 05. 2020


Krug Rosé (0,75l) - www.vinoteka-praha.cz\nŠumivá vína Champagne Krug Krug Rosé (0,75l)\nRodina Krug čekala 140 let, než v roce 1983 uvedla první Rosé. Jeden lok Krug Rosé zřetelně ukazuje, že stálo za to si počkat. Krug Rosé je „víceročníkové”. Vyráběné v malém množství, Krug Rosé je kupáží několika ročníků. Krug Rosé představuje nesrovnatelný důkaz umění kupáže Krug. Jeho energická osobnost vzniká spojením malého množství pečlivě vybraných hroznů pinot noir fermentovaných se slupkou s tradičně fermentovanými pinot noir, chardonnay a pinot meunier. Světle růžově zlatá barva a bezvadný buket aroma Krug Rosé je preludium k bohatosti čerstvých, exotických chutí. Pocit svůdného hedvábí a hladkosti, plných tónů lesních jahod, exotického koření a intenzivního aroma květů, zcela odmítá konvenci druhu.


Nadějný tým finalizující kapsli pro hyperloop od SpaceX získává na vývoj přes 1,4 milionu - CzechCrunch\nJe to teprve třičtvrtě roku, co jsme poprvé zaregistrovali informaci o novém projektu Elona Muska, který spadá pod jeho vesmírnou společnost SpaceX ve spolupráci s Hyperloop Transportation Technologies. V té době padla zmínka o tom, že se základy pro ultrarychlou přepravu z bodu A do B chystají k výstavbě v kalifornském Kings County a přepraví pasažéry z LA do San Francisca do půl hodiny.\nOd těchto původních plánů díky problémům s legislativou ale nakonec firma ustoupila a objevila se pro nás mnohem napínavější novinka – spojení hyperloopu mezi Bratislavou a Vídní s přepravou mezi oběma body během 8 minut. Obě věci jsou ale zatím na hony vzdálené realitě. Prvně je totiž vůbec potřeba vyřešit funkčnost samotných „kapslí“, které na dráze budou jezdit rychlostí až 1126 km/h. K tomu otevřelo HTT soutěžní kolo, ve kterém mohou různí zájemci řešení navrhnout.\nJedním z nich je pak rLoop, dnes již takřka 130 členný tým nadšenců, převážně z USA, který se snaží vymyslet co nejpropracovanější model kapsle, která by se dala vyrábět za dostupnou cenu a přitom měla všechny potřebné vlastnosti. Na vývoj rLoop navíc spustil Indiegogo kampaň, ve které měl za cíl vybrat 60 tisíc dolarů.\nTo se mu před dvěmi dny povedlo a s více než 1,42 miliony korun tak míří do finalizace konceptu a jeho prezentaci SpaceX k finálnímu rozhodnutí o tom, se kterou technologií se poprvé podaří dostat na dráhu, jenž by měla být ve své omezené formě připravena pro potencionální test již v průběhu tohoto roku.


Prohlášení o použití cookies – Opera Hostel Budapest oficiální stránky | Hostely v Budapešti\nPro zajištění co nejlepší uživatelské zkušenosti používá ubytování Opera Hostel Budapest na své webové stránce vlastní soubory cookies a soubory cookies třetích stran, a to na technické, analytické a marketingové účely. Pokračováním na naší webové stránce souhlasíte s používáním souborů cookie. Více informací naleznete v našem Prohlášení o používání cookies.\nToto prohlášení o používání cookie se vztahuje na webovou stránku www.operahostelbudapest.hu, kterou vlastní a provozuje ubytování Opera Hostel Budapest a popisuje, jak používáme osobní údaje shromážděné prostřednictvím souborů cookies a dalších technik včetně pixelů (dále jen jako „cookies“) na našich webových stránkách www.operahostelbudapest.hu (dále jen jako „stránky“).\nPokud si přejete zrušit používání souborů cookies, které jsou popsány v této části prohlášení a nemáte k dispozici žádný způsob odhlášení (například v nastavení prohlížeče), obraťte se prosím na info@operahostelbudapest.hu .\nPokud máte otázky nebo pochybnosti týkající se zpracování Vašich osobních údajů nebo pokud si přejete uplatnit některá z práv, která na základě tohoto prohlášení máte, můžete nás kontaktovat prostřednictvím: info@operahostelbudapest.hu . S otázkami a stížnostmi můžete také kontaktovat příslušný orgán pro ochranu osobních údajů.


Protivín.net: Z hloubi duše Moniky Sádlové\nZ hloubi duše Moniky Sádlové\n"Nápad vzniká v hlavě, ale než se dostane k ruce - musí projít srdcem" - její osobní motto.\nMonika Sádlová vystavuje v Cukrárně Café Gallery do 17. 3. 2017.\nBeseda s autorkou 17. 2. 2017 od 17:00 hodin - kalendář #ProtivinNet\nFB: Cukrárna Café Gallery\nnar. 1980, vystudovala Soukromou Střední Výtvarnou Školu v Písku pod vedením profesorů Františka Doubka, Jana Antonína Pacáka a Mirka Pechánka, věnuje se převážně kresbě, perokresbě. Pořádá kurzy Zentangle pro zájemce všeho věku. Má za sebou celou řadu výstav u nás i v zahraničí, od roku 1998 je členem vodňanských výtvarníků. V roce 2015 získala cenu za grafiku v německém Deggendorfu.\nFoto z výstavy ve Sladovně s Práchěňskou uměleckou besedou 2016\n#ProtivinNet #cafeGallery #ProtivinNet #monikaSadlova #Zentangle\nVystavil Protivinnet v 15:12\nProtivín Masarykovo nám. 18/19, 398 11 Protivín, Czechia


Proč v Praze prodávají suvenýry s Hitlerem, podivuje se německý velvyslanec. Pohoršení je namístě – Forum24\nProč v Praze prodávají suvenýry s Hitlerem, podivuje se německý velvyslanec. Pohoršení je namístě\nNěmecký velvyslanec v ČR Christoph Israng | FOTO: Německé velvyslanectví v Praze\n„Češi za nacistického režimu tolik trpěli. Proč se teď v centru Prahy prodává takový odpad?“ pohoršuje se německý velvyslanec v Praze. Inu, protože na Halloween si část opilých turistů pro zábavu ráda navleče masku Hitlera a je ochotna za ni vydat nemalé peníze, nabízí se cynická odpověď. V diskuzi pod velvyslancovým tweetem, o němž referuje už i BBC, se však opakuje i jiná reakce, která volá po odpovědi.\nTweet, na nějž obratem reagovali čeští politici včetně ministra vnitra, který ujistil, že prodej masek Hitlera a dalších nacistů už prověřuje policie ČR, však někteří řadoví uživatelé komentovali i jednou veskrze falešnou námitkou. Jde o masku, která podobu nacistů karikuje, takže jde o prostředek k jejich zesměšňování, a není na ní tudíž nic špatného, tvrdí.\nTato námitka ovšem nesedí a zastírá poměrně zásadní problém, který tato bezohledná komerce vytváří. Motivem ke koupi totiž sotva bude něčí nutkavá potřeba zparodovat všiváka Hitlera, ale daleko spíš bude vedená touhou pobavit se. A Hitler s Himmlerem nemohou být zdrojem pouhé zábavy, protože jejím vedlejším efektem je banalizace jejich zločinů. „Prodej takových artefaktů je nepřijatelný nejen v centru Prahy a pro členy židovské obce. Souhlasíme s velvyslancem Meronem, že bychom všichni bez ohledu na národnost a víru měli společně bojovat proti šíření extremismu a nenávisti,“ komentovala věc pro deník FORUM 24 Dita Šnajdrová ze Židovské obce v Praze.\nSoud v Nižném Novgorodu uložil pokutu 70 tisíc rublů šéfredaktorce webu KozaPress Irině Slavině za pohrdání autoritou. Úřadům se totiž nelíbila ...\nProdej „gumového Hitlera“ je dost možná legální. Přesto bude jedině dobře, podaří-li se úřadům prodejce tohoto krajně nevkusného artiklu přimět k jeho stažení co možná nejdříve – ne až po Halloweenu. Totéž platí i o věcech s motivy bolševických vůdců Lenina a Stalina.


Mina - prací prostředek pro zvířata (zip sáček) 1 kg - BIO a přírodní kosmetika, výživové doplňky, Eko drogérie, zdravé láhve, eko pleny\n> EKO drogerie > Mina - prací prostředek pro zvířata (zip sáček) 1 kg\nJednotková cena: 197,00 Kč /kg\nEkologický prací prostředek s dezinfekčním a Deodorační účinkem pro praní textilu jako jsou pelíšky, obojky, deky, vodítka, psí oblečky, aj. Díky svému složení prací prášek Mína nedráždí zvířecí pokožku. Dobře se z textilu odplavuje, takže v něm nezůstávají zbytky, které by působily podráždění, alergie nebo pro zvířata nepříjemnou vůni.\nDávkování: Na jednu prací dávku použijte cca půl hrnku (100 g) prášku. Při silném znečištění nebo pachu doporučujeme dávku zvýšit až na dvojnásobek nebo textil před praním namočit. Namáčení: Při praní silně znečištěného nebo zapáchajícího textilu je vhodné textil nejprve namočit. Teplotu vody volte podle druhu textilu - čím teplejší voda, tím účinnější rozpouštění nečistot a pachů. V namáčecí lázni rozpusťte cca půl hrnku (100 g) prášku na 10 l vody, vložte textil a nechte působit nejlépe přes noc. Potom vodu vylijte a dále perte podle návodu.\nPatronem výrobku je kočičí šampion Jeremy-Oliver Shoemaker. Z prodeje sponzorujeme útulky pro opuštěná zvířata.\nBezpečnost: Obsahuje: 30% a více Bělicí činidla na bázi kyslíku. NEBEZPEČÍ. Může zesílit požár; oxidant. Způsob vážné podráždění očí. Je-li nutná lékařská pomoc, mějte po ruce obal nebo štítek výrobku. Uchovávejte mimo dosah dětí. Chraňte před teplem, hořkými povrchy, Jiskra, Otevrená ohněm a jinými zdroji zapálení. Zákaz kouření. Proveďte preventivních opatření proti SMÍCHÁNÍ s hořlavými materiály. PŘI zasažení OČÍ: Několik minut opatrně vyplachujte vodou. Vyjměte kontaktní čočky, jsou-li nasazeny a pokud je lze vyjmout snadno. Pokračujte ve vyplachování. Přetrvává-li podráždění očí: Vyhledejte lékařskou pomoc/ošetření. V případě požáru: K uhašení použijte vodu. Skladujte na suchém místě při teplotách nepřesahujících 40 °C. Likvidace: Nepoužitý výrobek odevzdat ve sběrně nebezpečného odpadu! Znečištěný obal po důkladném vyprázdnění několikrát vypláchněte vodou a poté odložte do nádob pro sběr komunálního odpadu.\nSložení:> 30% hydrogenuhličitan sodný,> 30% peruhličitan sodný, <5% přírodní rostlinná silice tea-tree + citron. Xi - Dráždivý. R-věty: R38 (Dráždí kůži), R41 (nebezpečí vážného poškození očí).\nAhoj, doporučuji ti produkt: Mina - prací prostředek pro zvířata (zip sáček) 1 kg\nMina - prací prostředek pro zvířata (zip sáček) 1 kg Yellow & Blue Mina - prací prostředek pro zvířata (zip sáček) 1 kg Ekologický prací prostředek s dezinfekčním a Deodorační účinkem pro praní textilu ... 02450 02450 197.00 InStock


FutCoin kurz v USD a CZK, kalkulačka, online graf, cena FUTC\nHlavní stránka » Kurzy » FutCoin kurz v USD a CZK, kalkulačka, online graf, cena FUTC\nPřepočítejte si kurz FutCoin na USD nebo CZK. Sledujte aktuální i historické ceny FUTC v online grafech. Chcete nakoupit FutCoin?\nFutCoin online graf FUTC/USD\nLitujeme, ale ne všechny kryptoměny mají dostupný graf vúči americkému dolaru, protože se přímo ani s USD neobchodují. Vyzkoušejte dostupnost grafu FUTC/BTC. Některé kryptoměny se obchodují pouze s BTC. I přesto můžete použít kalkulačku pro přepočet hodnoty kryptoměny FutCoin na české koruny a americké dolary (kurz je přepočítáván přes BitCoin).\nKde nakoupit FutCoin?\nKryptoměna FutCoin patří mezi méně známé měny a jen na pár kryptoměnových burzách je možné ji zakoupit (možná ji najdete na Bitrex). Cena FUTC se může na každé burze lišit,\nProto si vždy dávejte pozor, kde FutCoin kupujete. Hledejte recenze burzy a zkušenosti uživatelů. Nicméně i ty největší burzy jako je Bitrex se mohou občas dostat do problémů (zobrazit článek o problému na Bitrex).\nLze obchodovat FUTC jako CFD (kontrakt o vyrovnání rozdílu)?


ŽENA-IN - Upečte si cupcake v národních barvách. Žijeme hokejem!\nUpečte si cupcake v národních barvách. Žijeme hokejem!\nBuďte kreativní, podpořte národní tým a upečte jedinečné hokejové cupcaky. Sladkým dezertem s motivy Mistrovství světa nepohrdne žádný z fanoušků.\nSeznam ingrediencí (na 24 středních cupcakes)\n520 g jablek\n150 g rozpuštěného rostlinného tuku Hera máslová příchuť\n10 – 15 lžic plnotučného mléka\n5 - 7 lžic holandského kakaa\n3 lžíce rumu\npár lžiček citronové šťávy\nTroubu necháme předehřát na 170°.\nVe větší míse smícháme prosátou mouku, cukr, prášky do pečiva a holandské kakao.\nJablka oloupeme, nastrouháme nahrubo a zakápneme citronovou šťávou.\nOddělíme žloutky od bílků. Žloutky vložíme do mísy se sypkými ingrediencemi a z bílků vyšleháme sníh.\nDále do těsta přidáme rozpuštěný rostlinný tuk Hera máslová, rum a plnotučné mléko. Přidáme nastrouhaná jablka a pořádně promícháme. Máme-li těsto tuhé, můžeme přidat ještě několik lžic mléka. Těsto by mělo být intenzivně hnědé, proto podle potřeby můžeme přisypat také kakao.\nNakonec přidáme do těsta tuhý sníh z bílků a jemně zapracujeme.\nVzniklou směsí plníme košíčky do ¾ a pečeme v předehřáté troubě přibližně 17 – 20 minut. Propečení můžeme zkontrolovat špejlí – pokud vyjde suchá, máme hotovo.\nZměklý rostlinný tuk Hera máslová vyšleháme do hladké pěny a postupně zašleháváme prosátý moučkový cukr. Jakmile dosáhneme hladké konzistence, přidáme mletou skořici a krátce zašleháme.\nKrém naplníme do cukrářských sáčků se špičkou a ozdobíme některé cupcaky.\nNa zbytek naneseme jídelním nožem vrstvu krému a rozetřeme.\nZ barevného fondánu tvarujeme dekorace – např. hokejky a puky a umístíme je na cupcaky ozdobené čepicí krému.\nBarevný fondán vyválíme na plát cca 3 milimetry, ze kterého postupně vykrajujeme jednotlivé části české vlajky. Jednotlivé plátky fondány poté umístíme na cupcaky potřené krémem.\ngerda — #9 Tak se klidně vytahuj,já ho stejně nemám ráda....\nkobližka — #8zklidni hormón, já se jenom vytahuju, že znám Saturnina.\ngerda — #7 Tak bacha - se mnou si nikdo nebude pohazovat!!!!\nŘíkám to jasně?????\nRikina — #5třeba by tím mohli po sobě házet, místo koblihama\nCupcaky v národních barvách.... a stejně nám tanárodní hrdost nevydrží ani do příštího mistráku\nÁle... na co cupcaky, stejně chce každej radši něco slaného a Ještě jsem neviděla, že by ve sportovní hospodě někdo fanouškům ke koukání na TV servíroval cupcaky. Navíc s obarveným fondánem, který sám o sobě je hnusný.\nkobližka — #2 no když máme fandit českému týmu, tak snad k tomu český buchty , žádný cupcaky\nMně teda pobavila ta dávka 520 g jablek\nNo,jasně,obyčejnou buchtou bych asi něco zkazila... holt,kdo nepeče cupcake,je totálně v háji...


Prezident zkoušel dýmku, míru alkoholu dodržuje, říká prezidentův lékař | Domov | Lidovky.cz\nMartin Holcát, šéf konzilia lékařů prezidenta Miloše Zemana. | foto: MAFRA: Petr Topič\nPRAHA Podle Martina Holcáta, šéfa konzilia lékařů Miloše Zemana, prezident dodržuje dietu a zdržuje se alkoholu. „Stejně tak jako u každého jiného se lékař ptá, jak pacient dodržuje nařízení. Člověk si samozřejmě může vymýšlet. Pan prezident Zeman ale není ten, který by to měl zapotřebí,“ tvrdí lékař.\nLidovky.cz: Prezident Miloš Zeman je ve své funkci už více jak rok a půl. Jak se to podepsalo na jeho zdraví?\nBudu velmi obecný. Ta funkce je velmi náročná. Pro pana prezidenta to není jednoduché, ale myslím, že se drží velmi statečně. Byly určité diskuze o jeho dietě a životosprávě, samozřejmě jako každý jiný člověk je nedokáže dodržovat stoprocentně, ale myslím si, že se doporučení dost úzce drží.\nLidovky.cz: Pan prezident nedávno oslavil 70 let. Změní se nějak přístup k lékařským kontrolám? Budou probíhat třeba častěji?\nPreventivní kontroly nebudou častější. Prezident je sledován na více místech, třeba na Homolce se provádí odběry krve vzhledem k té cukrovce. Jeho stav bych ale nazval stabilizovaným.\nLidovky.cz: Už nějaký čas má pan prezident nasazenou dietu. Zlepšuje se díky ní stav jeho cukrovky?\nHodnoty se rozhodně zlepšily. Každá akce, třeba ta cesta do Číny, má jisté nároky na prezidentův fyzický i duševní stav. Podle mě se s tím prezident ale vyrovnává velmi dobře.\nLidovky.cz: Byl s panem prezidentem na cestě do Číny lékař, který by ho hlídal a doporučil mu, jak co nejideálněji tu zátěž zvládnout?\nUrčitě to bylo konzultováno s lékaři. Ta cesta byla velmi krátká a byla zkomplikovaná posunem času. Tady se o tu péči stará kancelář prezidenta a je zajištěna případná péče nebo zásah v místě, kam dotyčný jede. To se domlouvá se zdravotníky toho státu. Cesta byla podle mě bezriziková.\nLidovky.cz: V květnu jste pro MF Dnes uvedl, že stres může vést k prohlubování některých zlozvyků. Jak se kontroluje, že pan prezident skutečně dodržuje vaše nařízení a nadměrně nepije nebo nekouří?\nStejně tak jako u každého jiného se lékař ptá, jak pacient dodržuje nařízení. Člověk si samozřejmě může vymýšlet. Pan prezident Zeman ale není ten, který by to měl zapotřebí. Domluvili jsme se, že nepůjdeme na nějaké absolutní kategorické zákazy, protože není v nějakém superkritickém stavu. Povolili jsme mu proto nějaké minimální množství alkoholu a kouřit. U těch cigaret byla totiž u odborníků obava, že když nebude kouřit nic, nahradí to jídlem.\nLidovky.cz: Již dříve jste uvedl, že pan prezident kouří zhruba 20 cigaret denně. Platí stále tato hodnota?\nOn to střídal i s dýmkou a doutníky. Nedá se ale mluvit o tom, že bychom odměřovali kousek po kousku, kolik vykouří. Určitě ale kouření výrazně redukoval.\nLidovky.cz: Pan prezident má povoleno denně vypít kolem 2 deci vína nebo 3 deci vinného střiku či malé pivo. Dodržuje to?\nAno. Na tom jsme se dohodli a myslím si, že to dodržuje. Je možné, že někdy dojde k nějakému výkyvu, třeba že si nedá nic, nebo se napije trochu více.\nPrezident Miloš Zeman slavil 2. října na Pražském hradě s ústavními činiteli...\nLidovky.cz: Vadí hodně, když se výjimečně napije trochu více? Nařízení mohl porušit třeba na nedávné oslavě svých narozenin.\nTo je velmi těžké posuzovat. Nevím jestli si dal o skleničku více nebo méně. To vám teď nedovedu říct, ale samozřejmě by ty výkyvy neměly být velké.\nLidovky.cz: Někteří političtí rivalové pana prezidenta tvrdí, že na tom nemusí být zdravotně nejlépe, a právě proto může ztrácet úsudek - třeba u používání sprostých slov...\nMyslím, že to se zdravotním stavem nesouvisí a jde spíš o politické přestřelky.\nLidovky.cz: Informovala by komise veřejnost o tom, kdyby pan prezident trpěl problémy psychického rázu?\nUrčitě ano. Nemyslím si, že by něco takového bylo.\nLidovky.cz: Nemohl třeba prezidentův úsudek před tím, než v rozhlase použil sprostá slova, oslabit únava po cestě do Číny?\nPan prezident měl čas si opět zvyknout na naše časové pásmo. Také ví, co říká a myslím si, že má své výroky naprosto pod kontrolou.\nMiloš Zeman se v pátek zúčastnil zahájení Západočínského mezinárodního veletrhu\nLidovky.cz: Poslední dobou se pan prezident vyskytuje na veřejnosti s holí v ruce. Zlepší se někdy jeho chůze tak, že ji bude moci nadobro odložit?\nMůže to být proměnné. Někdy tu hůl bude potřebovat, někdy ta situace může být zase lepší. Podobné obtíže ale cukrovku doprovází.\nČína | Miloš Zeman | Miloš Zeman | Martin Holcát | Dieta | Lékař | zdraví | Homolka\nJ. Zetík Raděj bych ho netrápil Dejte mu,co gágor snese,80 cigaret,vepřového ovaru... 20:19 10.11.2014\nM. Košťál Re: Raděj bych ho netrápil v pokoji. 15:13 11.11.2014\nP. Košíček Výherní vtip roku: "Pan prezident má povoleno denně vypít kolem 2 deci... 19:22 9.11.2014\nM. Košťál šaman dal miloušovi dýmku míru a dodržuje pravidelný přísun alkoholu. 19:10 9.11.2014\nP. Maleček Prezidentův lékař lže jak tiskne Stačí se podívat na jakoukoliv Zemanovu... 4:24 9.11.2014


Vždy dostanu to, co chci... Nebo ne - Desátá kapitola kapitola | Stmívání FF - web pro autory FanFiction\nVždy dostanu to, co chci... Nebo ne - Desátá kapitola kapitola\n17.04.2010 [17:12], Noth, Povídky na pokračování, komentováno 13×, zobrazeno 1889×\nPoslední kapitola této povídky.\nS mou verzí Belly, čili pokračováním, se můžete setkat v povídce "Někdy stačí málo".\nKapitola Desátá - Vždy dostanu to, co chci... Nebo ne?\nDalší den mé zcela zbytečné existence mě zastihl ve stále stejné poloze v bezpečném zákoutí mého pokoje. Když se mi včerejšího dne podařilo srovnat si v hlavě své bezútěšné myšlenky, obklopila mě zapomnění skýtající únava. Probudila jsem se neurčitě otupělá. Spánky mi pulzovaly pod náporem nově uvolněného prostoru mé vlastní hlavy. Hrdlo jsem měla nepříjemně vyprahlé, končetiny rozbolavělé. Ačkoliv světlo nemělo do mého pokoje díky zataženým žaluziím přístup, dokázala jsem rozlišit tu změnu. Okolí přímo dýchalo novým životem. Právě se rozednívalo.\nPracně jsem se postavila a snažila se své ochromené tělo opět rozhýbat. Otevřela jsem okno a požitkářsky se nadechla čerstvého vzduchu. Voněl po odpuštění. Dláždění i trávníky před hlavní budovou byly mokré. Stejně jako déšť smyl z ulic nános společensky nepřijatelného prachu, i já se pokusila ze sebe smýt hříchy minulých nocí.\nNa první pohled bez poskvrny, oděna v obyčejné kalhoty, jednoduchý bílý nátělník a koženou bundu, jsem se pokusila zaběhnout svůj život/neživot do starých kolejí. Sejít ty schody do společenské místnosti bylo obtížnější než kdy jindy. Až příliš dobře jsem věděla, že tam bude. Stejně jako jsem věděla, že tam bude i Richard. Richard, který pro mě zcela určitě bude mít nějakou práci.\nČekalo mě však jen suché: „Je to jen menší skupina. Asi tak dva upíři, jedna daidra a zeléq. Neměl by to být pro tebe žádný problém.“ Richard se ve věcech našeho společenství choval vždy odměřeně. Držel si odstup. Musel zachovat chladnou hlavu. Ve chvílích, kdy vám šlo o holý život, pojem přátelství neměl význam. A to byl také důvod, proč byl Richard tím nejlepším z nejlepších.\nStejně jako před pár dny mi sníh rytmicky křupal pod nohama. Auto mě zavezlo tak daleko, jak to jen terén dovoloval. Dál už jsem však musela po svých. Nejen kvůli nepropustné cloně stromů, ale také kvůli utajení.\nMrtvolné ticho temného lesa mě však znepokojilo. Jako by snad našeptávalo mému podvědomí, že je něco špatně. Prudký závan ostrého větru, jež mě přímo udeřil do tváře, s sebou nesl příchuť trpké zrady. Hned poté, co ze stínu nedalekých stromů vystoupily dvě plášti zahalené postavy, a pár světelných paprsků, tak vzácných pro tyto nehostinné končiny, osvětlilo jejich tváře s nepřiměřeně arogantními úsměvy, mi bylo jasné, že jsem se až příliš snadno nechala polapit do jejich sítí. Stvoření noci se při schůzce se svou vlastní smrtí, ve chvíli, kdy jsem je poctila svou návštěvou, jen málokdy tvářila sebevědomě. Obzvlášť věděla-li s kým mají tu čest. A to oni až moc dobře věděli. Stejně tak také věděli, že dnes ani já z tohoto lesa nevýjdu živá.\nZbývající víra v to, že se jedná jen o nemyslící sebevrahy, jež si troufli změřit své síly se mnou, mne opustila ve chvíli, kdy se zpoza okolních stromů vynořili jejich početní stoupenci. Nemělo cenu utíkat. Tak jako tak by mě dostihli, nehledě na to, že ubohý útěk před smrtí byl proti mému přesvědčení. Až příliš dlouho jsem utíkala. Utíkala před bolestivou minulostí, ještě bolestivější přítomností a budoucností, jež stoprocentně nezahrnovala šťastný konec.\nBěhem několika málo vteřin, kdy se ke mně mí nepřátelé pomalu přibližovali, seskupeni v pravidelném kruhu, aby mi tak znemožnili očividně marný pokus o útěk, jsem se rozhodla. Ačkoliv bylo při této přesile předem jasné, jak náš souboj dopadne, a ačkoliv jsem neměla nikterak velké vyhlídky na přežití, rozhodla jsem se, že když už musím zemřít, právě tady na tomto místě a právě v tuto chvíli, pokusím se jich s sebou stáhnout co nejvíce přímo do horoucích pekel. Dnes jsem dostala příležitost nebýt jen ustrašeným králíčkem, jenž při sebemenší konfrontaci s nebezpečím zběsile peláší pryč. Dostala jsem příležitost nebýt pouhou raněnou laní, která si líže své rány.\nSnad si ani nedokážete představit, jak snadné je čelit vašim nočním můrám, vašim soukromým tajemstvím opředeným neřestí, které vám v noci nedají spát. Netušíte, jak snadné je se jim postavit a zpříma jim pohlédnout do očí v okamžiku, kdy máte smrt na jazyku. Protože balancujete na dlouhém, úzkem laně. Každé drobné zaváhání vás táhne ke dnu, zakřivuje vaši trajektorii, narušuje vaši rovnováhu. A když už po něm kráčíte, odhodláni setrvat v tom bláznovství, zapomenete i na tu hlubokou propast pod vámi. Ta se vám však s libostí připomene až když si uvědomíte, že padáte a že není návratu. Že už není čeho se zachytit. Protože konec je na dosah ruky a vy víte, že horší už to být nemůže.\nMí sokové se kolem mě semkli v těsném šiku a připraveni k boji čekali na můj první výpad. Čekali až udělám chybu. To jsem však nehodlala dopustit. Nehodlala jsem jim udělat tu radost, nahrát jim tak do karet. Dnes jsem nechtěla chybovat. Chybovala jsem celý život a právě dnes jsem nechtěla ničeho litovat. S vírou, že snad svůj život položím právě za ty, které jsem kdysi tolik milovala, jsem se vydala svým chladnokrevným vrahům v ústrety.\nOni však na nic nečekali. Hbitě opětovali můj útok a opravdový boj začal. Veškeré následující dění, jakoby se odehrávalo mimo mne. Jejich pohyby byly zpomalené, já však nebyla o nic rychlejší. Jen díky své momentálně čisté mysli jsem prozatím úspěšně odrážela jejich neorganizované výpady. Nejprve se snažili bojovat kultivovaně, tedy v rámci možností. Zatím to bylo jen nepatrné oťukávání. Zkouška toho, čeho jsme schopni, čeho jsem já sama schopna. Vzájemně si mě předhazovali a zbývající bojovníci zatím setrvávali ve svých pozicicích. Každý jeden z nich toužil být tím, kdo mě nemilosrdně srazí k zemi a položí na lopatky. Nevěděli však, že marní čas. Toto prvenství již patřilo někomu jinému.\nZ jejich zpočátku klidných tváří bylo patrno, že je ostří mých zbraní opravdu nevyděsí. Oči se jim však zúžily strachem při intenzivním pohledu do těch mých, do mé vlastní chladné tváře. Ta totiž nevykazovala známky pražádného strachu, byla jsem tak nějak smířena s nevyhnutelnou smrtí. Dnes možná více než kdy jindy. Můj život již dlouho nebyl životem, jen pouhým přežíváním. Byla jsem si vědoma toho smrtelného rizika pokaždé, když jsem se k jednomu z jednotlivců příblížila téměř na doraz a zasadila mu smrtelnou ránu. Sečné rány, kopance a kousance, které mi na oplátku uštědřili jsem nebrala v potaz. Na ničem už nezáleželo.\nPoté, co jejich řady mírně prořídly, začali ztrácet trpělivost. Utrpěli již dost ztrát na životech. Na svých bídných životech, které živili životy nevinných lidí. Živili se jejich karmínově rudou tělní tekutinou, životní energií, jejich koncentrovaným strachem a hrůzou, která z nich sálala, když v mrazivém objetí smrti pomalu vypouštěli duše.\nZačali se na mě vrhat ve shlucích. Opravdu se podobali divé zvěři. Jejich sebejistota se pomalu, ale jistě vytrácela a počet přívrženců zla se stále zmenšoval. Stejně úměrně mi však ubývalo sil. Mé odhodlání je zarazilo ještě více. Chtěli, abych škemrala, prosila o holý život, já jim ho však naservírovala na stříbrném podnose. Ovšem nic není zadarmo, že? A já si coby spropitné zvolila jejich životy.\nPřede mnou se v bojovných pozicích krčily tři poslední položky na mé čekací listině k zabití, zatímco mě prudký úder silné paže jednoho z nich odmrštil tak daleko, jak jen to prostor dovoloval, než jsem s mírným zaskučením sjela po drsné kůře stromu k zemi a obličejem padla do hlíny, skrápěné nejen mou vlastní krví.\nS vypětím všech zbývajících sil jsem se vyškrábala zpět na své, nyní již vratké, nohy. Přestože mě již dále nechtěly nést, razantně jsem je přiměla k pohybu. Má potrhaná kožená bunda mi znemožňovala pohyb, a tak jsem ji ze sebe strhla. Místy již zaschlá krev mi to znesnadňovala, ale ta bolest nasvědčovala tomu, že ještě žiji. Prozatím. Oděna jen v potrhaných kalhotech a stejně tak poničeném nátělníku, teď už více rudém, než bílém, jsem se vydala vstříc svému osudu.\nS výkřikem, jenž spíše připomínal zoufalé zavytí, než bojovný pokřik jsem se vrhla proti té trojici, která se pro mě dnešního dne stala symbolem smrti. S mačetou v obou rukách jsem ukončila bídné existence dvou z nich, ale to, že dalšího dne se již s určitostí nedočkám, jsem si uvědomila až v okamžiku, kdy se mi poslední útočník pokusil prokousnout krční tepnu, zatímco jsem mu zasazovala úder, který už nerozdýchal.\nTohle pro mne opravdu nevypadalo nejlépe. Když mé omámení pramenící z oné vřavy vyprchalo, začala jsem si uvědomovat svá zranění. Po levé tváři se mi táhl hluboký šrám. Při letmém dotyku okraje spálené kůže jsem se neubránila bolestnému zasyknutí, přičemž jsem si vzpomněla na moment, kdy mi ji jedna z těch stvůr rozsekla svým pařátem. Mermomocí se chtěla podílet na mé bolesti, chtěla se podepsat pod své dílo jako zvrhlý umělec zkázy.\nTato rána mě po chvíli začala svědit a její okraje se začaly nepříjemně stahovat. Mé tělo začalo proces regenerace. Bohužel jsem však utržila i zranění, ve srovnáním s kterými byla nyní již uzavřená jizva holým nic. Škrábance, podlitiny a modřiny jsem nevnímala. Svou pozornost jsem však věnovala své pravé noze, jež byla zkroucena v nepřirozeném úhlu. Jednoznačně byla zlomená, hned v několika místech a jako bonus se mi mně neznámým způsobem podařilo vymknout si i nohu druhou.\nPřišel čas konat. Obláčky teplějšího vzduchu, které se s velkou námahou osvobozovaly z pod mých zmodralých rtů, se stále zmenšovaly, jejich intenzita slábla, stejně jako časové intervaly, ve kterých se objevovaly. Doposud jsem ještě napůl ležela na jednom ze svých vrahů. Nechtěla jsem zemřít v jeho blízkosti. Z toho odporného zápachu jeho nyní již rozkládajícího se těla se mi zvedal žaludek. Chtěla jsem se naposledy nadechnout čístého vzduchu. To byl ovšem teď můj nejmenší problém. Skulila jsem se z jeho znetvořeného těla a posléze přenesla veškerou váhu na své rozdrápané ruce. Hlemýždím tempem jsem se od skáceného stromu pomalu přemístila na mýtinku miniaturních rozměrů, kterou jsme vytvořili opětovnými nárazy našich těl do nevinných stromu. Kousek doposud čistě bílého sněhu mě uvítal v jejím samotném středu, kam jsem také znaveně klesla.\nDokonalost té panenské běloby nenávratně zničila má vlastní krev, jež se mi po předklonění začala řinout z rány na břiše, která brázdila celou jeho délku. S nasazením posledních zbytků svých skomírajícich sil jsem se přetočila na záda a pohlédla vzhůru. Nedaleké a široce rozvětvené koruny stromů mi zpívaly a prohýbaly se pod silou nelítostných nárazů větru. Ten mi však nebyl schopen ublížit. Pomalu jsem se blížila do fáze, kdy se bolest stávala vedlejší. S každou vteřinou jsem ji vnímala čím dál tím méně a takto uvolněný prostor ve své mysli jsem využila k poslednímu rozjímání.\nVzpomínala jsem na všechny ty chvíle, kdy se mi ve tváři odrážel blažený pocit štěstí, vzpomínala jsem na doby, kdy se mi v ní zračila jen čirá bolest. Vzpomínala jsem na osoby, které jsem milovala, stejně jako na osoby, které jsem nenáviděla. Svou speciální kolonku v mém výčtu tichých sbohem si vybojovali právě Cullenovi. Bylo tak složité rozhodnout se, co přesně k nim cítím. Ty pocity jsem přece už dávno pohřbila. V den kdy jsem proklínala svět za veškerá příkoří, která mi způsobil. Dnes však, jakoby vše ožívalo, výměnou za život, který ze mě samé pozvolna vyprchával.\nVteřiny zběsile prchaly vpřed a mě opouštěla schopnost racionálně uvažovat. Mé životní funkce až příliš často mírně kolísaly a pokaždé jsem se znovu a znovu smiřovala s faktem, že je konec, dokud se znovu nerozeběhly a nedarovaly mi tak ještě pár sekund života. Ptáte se, zda jsem o něj vůbec stála? Jakkoliv se to neslučuje s mým novým a stejně tak chladným já, děkovala jsem Bohu za každou další vteřinu. Ačkoliv jsem již tolikrát prahla po rychlé bezbolestné smrti, či smrti o to bolestivější, aby tak ta bolest smazala veškerou trýzeň, kterou jsem si již prožila, dnes jsem si užívala každou sněhovou vločku, která dopadla na mé bolavé tělo.\nByla jsem osudu vděčná za tak překrásnou smrt. Tolikrát jsem se děsila dne, kdy mi mé zlomené srdce vypoví službu. Bála jsem se, že svůj život promarním bloumáním v temnotách. Že ze světa odejdu v zástupu osob bez tváří, které nikdo nezná, jejichž nepřítomnost nikdo nezaregistruje, pro které nikdo netruchlí. Nechtěla jsem nikoho svým odchodem zasáhnout, nechtěla jsem je vidět plakat, nehledě na to, že tváře, na kterých jsem paradoxně chtěla spatřit kapky slané beznaděje, toho ani nebyly schopny. A kdyby přece snad, proč by měli věnovat své slzy právě mně?\nBylo více než zřejmé, že umírám. Přestože se poslednímu útočníkovi nepodařilo zcela mi přerušit přívod krve, mou tepnu přece jen narušil. Až teď jsem si uvědomila, že ta tuhnoucí tekutina, která mi slepuje vlasy, je má vlastní krev.\nSnad ještě intenzivněji než předtím mé tělo obklopoval chlad. Obepínal jej od chodidel až po kořínky krví slepených vlasů a postupně jej olizoval. Nebylo to nepříjemné, protože z mého těla doposud sálal nepříjemný žár. Každá sněhová vločka, která dopadla na mou tvář se nejprve zbarvila do purpurova a poté roztála. I další bílí parašutisté následovali jejího příkladu. V tenkých pramíncích mi tak po tvářích stékaly krvavé slzy.\nVe chvílích, kdy vás smrt již kolébá ve svém tišivém náručí, by se vám měl čistě hypoteticky promítnout před očima celý váš dosavadní život. Já však opět doplatila na svou odlišnost, protože nic takového se nedostavovalo. Před očima jsem měla pouze jeho tvář. Tvář, kterou zdobil krutý posměšný úšklebek. Tato představa mě celou rozechvěla. Klid mi však dopřála ta změna, kdy jeho ostré rysy povolily a on se na mě shovívavě usmál, tak jako kdysi. Po dlouhé době jsem se cítila opět úplná.\nŽádného krátkého filmu složeného z nejrůznějších a stejně tak nepatrných vzpomínek a zážitků jsem se nedočkala. Byla jsem však spokojená. Spokojená se svou smrtí, nikoliv se svým životem. Má smrt byla snad jedinou věcí, která v mém životě-neživotě dávala smysl. Byla to jistota. Pevný bod v mé nejisté existenci. Už když se narodíte, podvědomě tušíte, že se s tou tajemnou dámou jednoho dne setkáte. A já umírala pro něco, respektive pro někoho. Vědomí, že oni jsou v bezpečí, zatímco můj modrý plamen života je nelítostně zadupáván do zkypřelé půdy kopyty osudu, mi stačilo ke spokojenosti. Ne však k úplné. Se svým životem jsem se ještě stále nevypořádala. S mým příjezdem do Forks všechno vypadalo tak růžově. Měla jsem alespoň na chvíli možnost přožít si své - šťastně až na věky. Tolikrát jsem přemýšlela, jaké by to bylo, jaké by to mohlo být, kdyby…\nJaké by to mohlo být krásné, kdyby neodešel, kdyby mě neopustil. Kdyby se všechno odehrálo tak trochu jinak. Ne, nelitovala jsem dne, kdy jsem ho poprvé spatřila. Nedokáži si představit, že bych kdy byla schopna milovat někoho jiného. Můj život by byl k smíchu. Žila bych svůj poklidný život. Celý můj svět by končil za bílým plaňkovým plotem s kupou vřeštících dětí, ale byla bych to já? Ne! Nebyla bych štastná a na smrtelné posteli bych si uvědomila, že jsem celý život nebyla nikdo. Že jsem byla jen něčí dcera, něčí sestra, něčí matka, něčí poslušná manželka…\nMohlo to dopadnout jinak. Mohlo, ovšem nestalo se tak. Nikdo mi už nenamluví, že nebylo zbytí, že to tak muselo být. Po narození nám sudičky dají do vínku prázdnou knihu a je jen a jen na nás samotných, jakými kronikáři se sami sobě staneme. Jsme strůjci svého štěstí, své osudy vpisujeme do šíře hvězdného nebe vlastní krví a slzami.\nJá však již dopsala poslední list. Události se seběhly tak, jak se seběhly. Svět se bude točit dál, i když já už tu nebudu. Ta lítost se však nechtěla vzdát svého místa a stále mě ochromovala. Copak jsem toho chtěla tak moc? Chtěla jsem být s ním. Chtěla jsem milovat a být milována. Chtěla jsem se cítit chtěná a v bezpečí. Tak proč mi to všechno osud vzal? Proč jsem zrovna já tím obětním beránkem? Co jsem udělala špatně? Nezasloužila jsem si snad uboze malinký kousek štěstí? Narodila jsem se ve špatný den, špatnou hodinu, pod špatnou hvězdou? Má nezvladatelná hysterie mě zcela ovládla.\n„Bello, štěstí přece není nic pro tebe, to ses vůbec nepoučila?“ našeptávalo mi mé zhrzené já. A já mu uvěřila. Jak jinak. Bylo to až překvapivě snadné, smířit se s touto bolestnou pravdou…\nV lese na palouku, ze kterého se pomaličku vytrácí i poslední náznak života, v jeho samém středu leží dívka. Leží v prapodivném obležení svých mrtvých nepřátel, připomínající ciferník hodin, kdy ona sama je vteřinovou ručičkou, jež jí neúprosně odměřuje zbývající čas. Její krása je až dechberoucí, přestože její hedvábnou pokožku znesvětila nečistá stvoření, která vyvrhlo i samotné peklo. Ona jen nehybně leží na běloskvoucí sněhové pokrývce, do které se vpíjí její vlastní krev. Kreslí na ni složitě jednoduché ornamenty a celkový dojem je nádhernější sebekrásnějšího gobelínu, umělecky protkaného nachovou nití.\nOna dívka beze slov přemítá o životě a o smrti. Po chvíli jí však ústy unikne přidušený, chraplavý, hysterický smích, následován zoufalými slovy:\n„Já přece vždycky dostanu to, co chci…“ z posledních sil zašeptá směrem k temnému nebi a následně se jí zlomí hlas,\n„Nebo ne?“ otáže se zlomeně, a protože cítí, že už nemá cenu pokoušet se o nesmyslný vzdor, pevně semkne svá víčka a s mírným úsměvem na rtech věnuje svou poslední myšlenku právě JEMU...\n13) ireen (24.03.2012 00:45)\n..k tomu se nedá vůbec nic říct.\n12) plyshovymedvidek (10.03.2011 11:25)\nSe zatajeným dechem jsem četla až do konce a nevím zda mi má být líto, že se za rohem neobjevil princ na bílém koni a nezachránil ji. Na druhou stranu jsem snad i ráda. BRAVO\n11) Kristiana (13.02.2011 16:32)\nSe zatajeným dechem a pořádnou výbavou kapesníčků jsem dočetla. Doufám, že můj potlesk slyšíš až tam, odkud jsi, protože nic tak báječného, dojemného...jednoduše geniálního jsem už dlouho neměla možnost číst. Děkuji Ti, že jsi povídku "Vždy dostanu co chci...Nebo ne?" napsala a já měla možnost ponořit se do jejích řádků.\n10) Twilly (08.01.2011 19:05)\nk tomuto koncu, drahá Noth môžem povedať len toto...\nÁno takto sa mi to páčilo\n9) natali (27.08.2010 00:54)\nno tak myslim ze mi na klavesnici porostou kyticky...zalila jsem ji dostatecne chudak prece nemuze umrit takhle krasny\n8) Twigirl (29.05.2010 16:41)\nJá snad ani nedýchám.To byla teda síla, naprosto dokonalé. Chvílema jsem měla husí kůži a úplně jsem se ponořila do čtení.Nevnímala jsem okolí a hltala každý řádek. Jsem zvědavá napokračování, protože já doufám, že neumře...Krásné dílko...opravdu nádherné!\n7) Noth (10.05.2010 20:52)\nNe, ten je bez viny, zatím.\nAle v budoucnu se stane spoluviníkem hrůzného činu\nBella bude pěkně pěnit\n6) moira (10.05.2010 20:44)\nje to smutný!! Ale já vždy měla radší smutný konce, takže říkám: Páni!! Nádhera. Opravdu se ti to povedlo!! Jenom... kdo na ní nastražil tu past? Snad né richard? asi jsem krapet pomalejší, ale byla to jen nešťastná náhoda nebo to někdo z jejího okolí takto sesumíroval?\n5) Noth (20.04.2010 19:08)\nJá nic, já muzikant, ono se to nějak, samo se to, no tento, však vy víte co!\n4) Ajjinka (20.04.2010 18:58)\nTy se budeš ptát čim? No tímhle!\n3) Noth (20.04.2010 18:54)\nEhm, a jak že se mi to povedlo?\nPoznámka pro Noth: Naučit se zkratky i jiných smajlíků, z tohohle ti už jde hlava kolem!\n2) Ajjinka (20.04.2010 18:41)\nWow, dostalas' mě, znovu.\n1) sakraprace (20.04.2010 06:32)\nAáááá, to byla naprostá nádhera. Kapku těžce dýchám, ale musím to ustát, resuscitační jednotku ještě nemám