O archivu 9 | Poznámky pana Bavora\nS VEJTŘASKOU PO VÁCLAVÁKU →\nSrdečné pozdravení „bratru Čuníkovi“, který se nečekaně, ale mile vynořil v diskuzi u „Archivu 8“ a veliké díky za inspiraci.\nA tady je slíbený příběh: Jak bylo v diskuzi řečeno, potkala nás ještě jedna tsunami – žádosti o potvrzení nasazení na nucených pracích. U nás bylo poměrně málo žádostí od českých občanů – vládcové Župy Sudety (Sudetengau) sice pracovní síly potřebovali, ale příchod Čechu z Protektorátu viděli jako riziko posílení české menšiny, která tu v některých oblastech přežívala i po Mnichovu (bylo to hlavně na Mostecku, Duchcovsku a Teplicku). Byli sem tedy nasazování zejména pracovníci z Polska a Ukrajiny. Ti nás teď žádali o potvrzení. V řadě případů už ne oni osobně, ale jejich pozůstali. Někteří psali přímo k nám, hodně žádostí nám ale přicházelo prostřednictví Ústřední správy sociálního zabezpečení (ÚSSZ) v Praze. A od nich nám jednou přišla žádost o potvrzení nasazení jednoho Poláka do Kadaně a také o informaci o jeho úmrtí – z nasazení se totiž do Polska k své rodině už nevrátil a oni o jeho osudu nic nevěděli. Žádost posílala jeho manželka a dcera. Úspěšnost takových hledaček byla různá, podle toho, jak se pro tu kterou obec dochovaly písemnosti. Poměrně úspěšné bylo hledání ve fondu Kadaně, kde se zachovala kartotéka obyvatel. Nuceně nasazení v ní byli také vedeni, sice na barevně odlišených kartách pro „ausländery“, ale vedeni byli a to je podstatné. Tak jsem se tam šla podívat, ale dotyčný tam kartu neměl. Propátrala jsem ještě několik dalších možností, ale bezvýsledně. A tak jsem nad tou žádostí seděla a přemýšlela, co by se s tím ještě dalo dělat, když ke mně do kanceláře přišel kolega, kadaňský rodák, který tu znal kdekoho. Kouknul na to jméno a povídá „Šéfová, moment, já ho možná znal! Počkejte chvíli, já se jdu na něco zeptat…!“ A zmizel. Za chvíli se vrátil, pusu od ucha k uchu, a že prý se nemýlil. Znal tu totiž člověka stejného jména – a potvrdilo se. Že je to syn onoho Poláka. Celý příběh se měl totiž tak: Polák tu byl nasazen na práci na statku německých majitelů. Sedlák byl v armádě a mužská pracovní ruka v hospodářství chyběla. Sedlák později padl, celý statek se stal majetkem vdovy a Polák tam zůstal až do konce války. Kdy se rozšířila jeho výpomoc i na selku, to nevím. Ale těsně po válce se vzali – bylo to pro oba výhodné: selka nemusela do odsunu a Polák se stal majitelem statku, který tím pádem nebyl konfiskován jako německý majetek. Mělo to jen maličkou chybičku: Polák byl už jednou ženatý v Polsku a měl tam i dítě. O tom se ale tady pochopitelně nevědělo. V době, kdy jsem vyřizovala tuhle žádost, tak byli Polák i jeho zdejší žena dávno mrtví, žil tu ale jejich syn a to byl ten, kterého se šel kolega zeptat. Syn celou historku přijal s velikým pobavením – že prý ho stejně vždycky zajímalo, jestli má v Polsku nějaké příbuzné. Příběh byl tedy jasný – ale co s tím potvrzením? Volala jsem na ten ÚSSZ a s paní, která nám tu žádost přeposlala jsme to probíraly – no, nakonec jsme se shodly na tom, že asi nejrozumnější bude to nějak citlivě zformulované napsat tak, jak jsme to zjistili. Tak jsem to odeslala a dál bylo ticho. Co taky jiného. Ale bylo mi těch ženských z Polska docela líto. Později jsem se ještě dozvěděla, že ten zdejší syn neodolal a pokusil se se svými polskými příbuznými navázat kontakt – ale odpovědi se nedočkal. No ani není divu…\nNo a teď k tomu, o čem jsem chtěla psát původně: dobrodružství a někdy i horory při opravách archivu. Jak už jsem psala dřív, archiv sestává ze dvou budov, nyní vnitřně propojených dveřmi. Ta starší budova má počátky někdy ve 13. století, ale byla mnohokrát od základů přestavována. Její současná podoba je převážně z prvních let 19. století. V 70. letech archiv získal druhou budovu, postavenou koncem 19. století pro potřeby okresního hejtmanství. V té novější budově jsou výhradně depozitáře, archiváři mají své kanceláře ve staré budově, kde je i badatelna a podobné prostory. Tolik na úvod.\nUž jsem se někde zmínila o tom, že velmi krátce po nástupu do archivu jsem objevila v přízemí dvě místnosti doslova sežrané dřevomorkou. Málem se o mne pokoušely mrákoty, bylo to opravdu moc zlé. Když jsem o tom celá vyděšená referovala svému předchůdci, s kterým jsme tam několik měsíců fungovali společně, tak mi naprosto bez zájmu odpověděl, že mu před časem uklízečka říkala, že tam něco takového je. A tím to pro něj končilo. Tak to mě opravdu dorazilo. No, on to byl pán, který mi s hrdostí líčil, jak dobře vycházel s ONV, protože „on od nich nikdy nic nechtěl“. (Tedy až na zvýšení platu, jak jsem později zjistila.) Budova archivu, financování provozu i personální obsazení archivu na to opravdu vypadaly. Podařilo se mi získat nějaké kontakty na zdejší stavební průmyslovku a tamní studenti v rámci školní praxe ty dvě místnosti vykopali, odstranili napadená dveřní futra a pak jsme jen větrali a větrali, dělali průvan, nechávali otevřená okna i za mrazu a tiše jsme doufali. Naštěstí tohle strašlivé napadení zůstalo jen v oněch dvou místnostech, dál se nerozšířilo. Vykopané to zůstalo řadu let, znovu se to zprovoznilo se to až o hodně později.\nPak jednou přišel do archivu vedoucí odboru vnitřních věcí ONV, kterému jsme podléhali, a oznámil, že sehnal partu, která nám v archivu vyčistí okapy – to byla naše další bolest: kdejaké nafoukané smetí, listí a podobně na některých místech ucpávalo okapy natolik, že voda přetékala, ničila fasádu a dokonce zatékala i do budovy. Nad touhle zprávou jsem zajásala. Ta parta byla tvořena čtyřmi mladými chlapy, myslím, že z obce Kovářská. Hlavním zaměstnáním to byli dřevorubci a zálibou horolezci. Tehdy začalo být povolené drobné soukromé podnikání a tak si chlapi řekli, že to svoje horolezení využijí i prakticky. Založili si firmičku a my se stali jejich zákazníky. V týdnu pracovali v lese, na nás jim zbývaly soboty a neděle. No a tak jsem o víkendech napochodovala do archivu i s nějakými zásobami jídla pro sebe i pro tuhle partu a čistily se okapy. Chlapi byli moc fajn, přivezli si lana a různé jiné horolezecké vymoženosti, přes vikýře se dostali na střechu a dali se do práce. Jen mě občas lekali, když mi najednou z venku zaťukali na okno, viseli tam na špagátě jak babouci a přeptávali se, celí rozchechtaní, jestli už bude oběd. Kuriozita taky byla, když si přišli půjčit koště – že tu střechu zametou, aby z ní to smetí znovu nepadalo do vyčištěných okapů. Tedy zametání střechy jsem ještě neviděla! Ale opravdu byl dost dlouho od ucpaných okapů pokoj. Nakonec jsem je ještě uprosila, aby vykáceli bezinky, kterými byl zarostlý tzv. vězeňský dvůr. Byly to obludy, vysoké snad pět metrů a byla to doslova džungle. Od dveří se na ten dvůr dalo jít tak dva metry, a pak začínal bezinkový prales. Bohužel stálý stín, který tam tím pádem panoval, napomáhal nežádoucí vlhkosti a těžce poškozoval fasádu na tzv. křídle cel.\nTohle býval vězeňský dvůr. Bezinky sahaly až nad hradební zeď, vrata, od kterých je to focené, neexistovaly, tam to bylo zazděné a druhá zeď byla těsně před tou baštou. Zhruba od poloviny 19. století byla totiž v křídle cel (nalevo) okresní soudní věznice. (To divné v levém dolním rohu je kus Mikeše, který se mi pochopitelně musel připlést do záběru. Jako vždy byl přesvědčen, že bez něj by ta fotka nešla.) Když se nám zásluhou horolezců podařilo vyhubit bezinky, rostly na tom dvoře obrovské spousty divizen – vypadalo to moc krásně. Potom město zpřístupňovalo procházkovou cestu po hradbách a tak se dohodlo s ONV, aby jim někdejší vězeňský dvůr přenechali a hradební okruh mohl být kompletní.\nVstup z archivu na bývalý vězeňský dvůr. Původně byl uzavřen kovovými dveřmi, které jsou na snímku ještě opřeny o zeď. Tam, kde jsou ty dveře opřeny, býval vchod na chodbu u vězeňských cel.\nTakže jsme měli vykopanou dřevomorku, zlikvidované bezinky a vyčištěné okapy. Tím ovšem pohromy nekončily. Blížila se zima a tak se začalo plašit topení. V celém komplexu archivu byly plynem vytápěny jen tři kanceláře, a temperovaná chodba před nimi, v místnosti, kde je nyní badatelna, byly dvoje nepříliš fungující akumulačky, které na tu prostoru nestačily. A v koupelně byla plynová karma. Plynová kamna patřila spíš do muzea, při zapalování je člověk musel prosit, aby se vůbec začaly snažit, navíc to bylo provázeno mohutnými detonacemi plynu, které si ty potvory vždycky někde nashromáždily a pak ho bouchly a tepla z nich taky moc nebylo. Karma byla obdobného věku a kvality. A pak přišel plynař-revizák – on ho nejspíš poslal vedoucí odboru, protože jsme se krátce před tím shodli na tom, že se s tím vytápěním musí urychleně něco udělat. Revizák obhlídnul situaci, oznámil, že má dvě hezké malé děti a že se kvůli nám nenechá zavřít – a zakázal nám kamna i karmu používat. Tím vznikla havarijní situace, kterou bylo nutno okamžitě řešit. Několik týdnů se tedy archiv vytápěl pomocí mobilních olejových radiátorů – měli jsme celkem tři a příkaz nenechávat je zapnuté přes noc, aby archiv nevyhořel. Výsledek tedy byl, že než se ráno zapnuté radiátory rozehřály, byl čas je vypnout a jít domů. Nutno přiznat, že do kamenné budovy s metrovými zdmi to opravdu nebylo ideální vytápění. No aspoň jsme si o ně mohli zahřát zmrzlé ruce, ale nic víc. Pak přišla druhá etapa: dají nám do archivu akumulačky – taky jako provizorium, konečným řešením mělo být plynové etážové topení. Jenže aby se tam mohly dát akumulačky, bylo potřeba zkontrolovat elektrické rozvody a případně natahat nové, aby to ty kamna zvládlo. I zavolal mi vedoucí, že dne toho a toho přijde revizák a podívá se, jak to u nás s elektrikou vypadá. Ani on, ani já jsme si nedělali iluze a tenhle revizák byl navíc vyhlášený puntičkář, který hned tak něco neodsouhlasil. Tak jsem vymýšlela nejrůznější plány a strategie, jak od revizáka vymámit kýžený souhlas. V den D přišel na kus řeči do archivu Jirka, učitel ze stavební průmyslovky, s kterým jsme se skamarádili při boji s dřevomorkou. Když slyšel, co se děje, tak se nabídnul, že se mnou na toho revizáka počká, že ho zná a pomůže mi s ním. V určenou hodinu revizák zazvonil, já nasadila služební úsměv č. 6, posadila jsem ho k Jirkovi a šla jsem do vedlejší kanceláře vařit kafe. JENOMŽE… Jenomže jsem zapomněla, že ten den se naše paní uklízečka, stařičká paní, rozhodla, že v té vedlejší kanceláři vypere koberec. A ač nevoják, postupovala podle vojenské zásady „Co je mokré, to je čisté.“ A koberec byl opravdu pořádně mokrý. Já došla k vařiči, zjistila jsem, že v konvici není voda, tak jsem konev vzala a otočila se, že pro tu vodu zajdu. Při tom jsem pořád společensky šveholila na revizáka a netušila jsem zradu. Šlápla jsem na mokrý koberec, pak na hladké lino kolem koberce, ujela mi ošlapaná podrážka a já se řítila k zemi. Pustila jsem konvici, která se s velkým rachotem kutálela místností, pak jsem se chtěla něčeho zachytit, abych nespadla – jenže to něco byly plechové kartotéční skřínky, které se do všeobecného pádu a rachotu s radostí zapojily. Odjakživa jsem měla volné vazy v kolenou, stačilo špatně šlápnout a koleno bylo vymknuté. A jak jsem se tak řítila k zemi, tak jsem cítila „lup-koleno je venku“ – „lup-koleno naskočilo zpátky“ a tohle se opakovalo několikrát. Když jsem dopadla na zem mezi ty zřícené kartotéky, noha bolela jak čert – ale koleno bylo naštěstí na svém místě. První, co jsem si uvědomila, když jsem zas začala normálně vnímat, bylo ticho. Přímo hlasité ticho, šířící se z mé kanceláře, kde seděl revizák s Jirkou. A pak se ozval velmi nesmělý Jirkův dotaz: „Co to bylo?“ No tak jsem je ujistila, že žiju a tak nějak vysvětlila, co že se děje. Ledy byly touhle mou akcí dokonale prolomeny, konverzace přestala být služební a začala být přátelská. Vypili jsme kafe a šli na obhlídku elektriky. Tedy šli – pánové šli, já pajdala, případně poskakovala po jedné noze. Revizák byl velmi vstřícný, dokonce nabídnul, že nám to nouzové vedení elektriky vyprojektuje – což také učinil, my dostali kamna a bylo nám hej. Akorát já za to musela zaplatit vlastním tělem. Tedy ne celým, jen tím vymknutým kolenem. Za nějakou dobu jsme získali slíbené etážové topení a začali jsme doufat, že pohromy jsou za námi.\nTo ovšem byl omyl – to nejhorší nás teprve čekalo…\nDoufala jsem, že všechny stavební horory dokážu nacpat do dnešního dílu – ale to by se mi sem nevešel totálně nasazený Polák. Takže horory budou pokračovat příště\nPříspěvek byl publikován v rubrice Fotopříběhy se štítky archiv, revize, stavba, totální nasazení. Můžete si uložit jeho odkaz mezi své oblíbené záložky.\n17 reakcí na O archivu 9\nKrásný příběh toho Poláka, já znám podobný, také spojený s Polskem. Jeden příbuzný, coby mladík, zůstal po roce 1938 v Sudetengau. Byl Čechem, ale stal se občanem Říše. Jeho otec za krátký čas putoval do Dachau a tam brzy zemřel. Syn nabral roky, vyučil se zámečníkem a poslali ho pracovat do Štětína. Tam se seznámil s nějakou místní slečnou, přivedl ji do jiného stavu a oženil se s ní v kostele a narukoval do Wehrmachtu. Po porážce se nějak dostal zpět domů. Odkroutil si vojnu v československé armádě, našel si slečnu a přivedl ji do jiného stavu a oženil se s ní v kostele. Uběhlo dvacet let a Červený kříž ztracené manžele našel a zkontaktoval je. Situace byla zapeklitá, sňatky byly církevní, tedy ten druhý snad ani sňatkem nebyl, každopádně by byl církevně neplatný, kdyby to prasklo. No, pán již trochu v letech se sebral do Německa, tehdy DDR, podívat se na syna a manželku. Ta druhá manželka, jak by asi napsal blbíš, co vlastně ani manželka nebyla, se klepala strachy. Vrátí se či ne? Tam syn, tady syn a dcera, potomci sice legitimní, ale vlastně nemanželští. No v DDR to nebylo ono, syn bez otce se moc nevyvedl a tak se milý pán vrátil zpět a po několika letech zemřel, bylo mu 55 let.\nJak vidno, podobných příběhů bylo více, tyto dva dopadly dobře. Jen ta Polka nedostala žádné odškodné. Ale jistě měla (?) radost, že její milý přežil.\nJo, strejdo, musela být radostí bez sebe, když místio odškodného přišla zpráva, že z manžela se stal bigamista…\nTo určitě a navíc v religiózním Polsku. Ale jistě se paní Katy shodneme, že lidskost křesťana zvítězila 🙂\nMožná jo, možná ne, strejdo – mně je prostě těch ženských líto…\nNapadla mne situace ve po vřsr v RSFR – tehdy stačilo dojít na sovět a prohlásit že se jeden rozvádí – protějšku se to sdělilo, že je rozvedený na pohlednici – někdy nedošla….\nOstatně to je i případ Haška – když se chtěl oženit s Šurou tak postupoval stejně – ale Jarmile se to nedoslechlo… podle zákonů ČSR rozvedený nebyl, ale i znova ženatý nebyl takže obvinění z bigamie šlo do prázdna neb zákony sovětů se tehdy u nás neuznávaly.\nInu porevoluční či poválečné zmatky.\nPřed časem byl na německé TV film – jeden druhému se ztratili koncem války ve zmatcích ve Východním Prusku – a navíc dostali papír že jejich partner zahynul… po letech zjistily děti že jejich otec žije a má novou rodinu, a ona … stejná situace jako tu píše Katy.\nApropo celý film byl velice silně protiválečný.\nale stalo se! jestli sem někdy dám nějaké případy z Mimořádného lidového soudu, tak to teprve jsou neuvěřitelné veci…bohužel většinou ne moc veselé.\nHistorie málokdy bývá veselá. Pokud není nudná, bývá krutá. Přesto si myslím, že příběhy z archivu by mohly být daleko lepší „nekonečný“ seriál než nám nabízejí různé TV.\nTo určitě, hlavně knižně. Něco jako Dlouhého četnické historky. Tam je život opravdový. Ale jak to bývá, nejlépe je být pozorovatelem, případně glosátorem.\npříběhů je dost a dost, jen si nejsem jistá. jesti ty vyprávěné mají stejný půvab, jako když je člověk žije. A bohužel některé, pokud by byly vyprávěny v plném rozsahu, by sice byly zajímavější, ale mohly by ublížit. Proto se pečlivě vyhýbám jménům a dalším identifikačním znakům – a stejně mám občas obavy.\nVy tu schopnost půvabného vyprávění máte, to je vždycky na dobré usazení, a lítost že dneska už je konec? 🙂\nK ochraně soukromí, vy máte aspoň opodstatněné obavy, tomu jeden rozumí, vážně je to tenký led. Ale vážně víte, jakým identifikačním znakům se vyhnout? Já už ne….\nZrovna mám před sebou GDPR pro knihovny, kde je napsáno, že\n…“Nařízení osobní údaje přímo nevyjmenovává“…\na kousek dál to pokračuje:\n„Naopak jisté riziko může představovat nabízení knih či akcí například podle toho, co konkrétní uživatel dříve četl. Takové profilování nelze dělat bez vědomí uživatele a je třeba mu vždy dát možnost jej odmítnout. Každou takovou funkci je navíc třeba důkladně vážit, zda je v souladu s rozumným očekáváním uživatele, a tedy slučitelná s novým účelem.“…\nTo vás nechci odstrašit ), jenom říkám že chápu jak je to našlapování těžké )\nVěro, pokouším se řídit zdravým rozumem – a jen doufám, že ostatní se jím budou řídit taky…\nMimochodem, kdysi se blbnulo kolem „osobních údajů! v badatelských listech a chodily pokyny, jak je uchovávat a co se s nimi smí a nesmí – ale že v archiváliích je osobních údajů mesrovnatelně víc a daleko zneužitelnějších, to nějak vrchnost nezajkímalo…\nHezký příběh s tím Polákem. Bývaly to heroické doby, kdy archivy byly většinou umístěny v rozpadajících se historických budovách, které nebyly ani tak prodchnuty duchem minulosti jako zápachem plísní. Vzpomínám, že v Archivu města Brna měli jsme depoty rozeseté různě poměstě. Nejhezčí byl na Špilberku, to příslušný pracovník vyfasoval krosnu a s ní se vypravil do špilberských kasemat pro žádané archiválie. Docela pěkná procházka, jen v zimě při náledí to byl pomalu horolezecký výkon. Na Křenové byl depot v sklepích sešlého činžáku. To se nejdřív muselo kopat do plechových dveří, aby potkani měli čas zalézt, jinak byli nervózní. Jak jsem slyšel, někde v archivech měli i archivní kocoury k lapání myší. Ti byly řádně systematizováni a krmeni z rozpočtu ministerstva vnitra. My se spokojili jen s pastičkami.\nMy byli pod jednou střechou – ovšem dost chatrnou a chatrná byla nejen střecha – ostatně opravám archivu, pochopitelně za plného provozu (až na badatelnu), bude věnován další díl. Služební kocouři prý bývali v pruských archivech – tvrdil to aspoň Vláďa Kaiser z Archivu města Ústí. On měl v archivu kocoura soukromého: nádherného šedomodrého peršana. My měli kocoura plebejce: klasického mouráka jménem Matěj. Spával mi v pracovně, zasunut v mezeře mezi díly Ottova slovníku naučného – byl to vzdělaný kocour! A rád dohlížel na badatele… 😀\nV kasematech sídlil SOA Litoměřice – tedy v terezínských kasematech. Pak jim postavili barák v Lovosicích – a tam je pro změnu chytla ta velepovodeň – 2002, nebo kdy to bylo. Naštěstí jen do prvního patra. Kdyby v té době byli ještě v Terezíně, bylo by to hodně zlé…\nK-K, tak jsem si na Vás vzpomněla, při sledování dokumentu Egypt – nález archivu papyrů a jeho zpracování,. a taky pečetění, Hkedala jsem k té vodě a tak jsem ti vzala od první kazety a nestačím koukat co všechno v těch 90tý bylo v Tv a bez problémů a coopatzruju. Jen aby mi to video vydrželo, alespoň dokud to budu schopna vnímat já. …\nLecos se dá stáhnout z ulozto. Nedávno jsem si tak pořídil pěknou sbírku filmů o českých archeolozích v Egyptě (a světě).\nDobrodružství archeologie, 5 dílů\nNové objevy ve starém Egyptě, 9 dílů\nVše opravdu skvělé\nHmm, mám 13 kazet Egypťáckých, ještě z doby kdy se mohlo. problémy jsou tři. Jednak nevím jak to tam funguje, druhak starej pc se jaksi šprajcnul a nao novým se zase šprajcla sedmá wokna a neberou mi ten showbiz co to digitalizuje, ač by to mělo být kompatibilní. Ale časem na tom zapracuji a třeba tam něco přidám.


Ministerstvo financí podalo návrh na předběžné opatření | BYTYOKD.CZ\nMinisterstvo financí podalo návrh na předběžné opatření\nMinisterstvo financí 10. prosince podalo k Obvodnímu soudu pro Prahu 1 návrh na předběžné opatření proti nakládání s byty OKD, a to jak proti společnosti RPG Byty, tak RPG Industries. Soud by měl o návrhu rozhodnout do pěti dnů.\nNaše sdružení opakovaně požadovalo, aby Ministerstvo financí podalo určovací žalobu a také Návrh na předběžné opatření již od září. Určovací žaloba již byla podána, Návrh na předběžné opatření ministerstvo dosud odmítalo s odůvodněním, že neví, jak jej koncipovat. Ministerstvo tak nyní vyhovělo až tlaku Poslanecké sněmovny, na jejíž poslance jsme se obrátili.\nKroky ministerstva financí vítáme. Následující dny ukážou, zda ministerstvo financí připravilo takový Návrh, který bude soudem přijat a bude dostatečně chránit zájmy státu i 103 000 nájemníků bytů OKD.\nPoslanecká sněmovna doporučila návrh na předběžné opatření a žádá, aby ministerstvo uplatnilo veškeré smluvní sankce\nNávrh na opatření v kauze bytů OKD už má soud, EURO.CZ\nPoslanecká sněmovna bouřlivě projednávala kauzu bytů OKD\nMinisterstvo financí podalo určovací žalobu\nVložil RomanMachacek, 11. Prosinec 2009 - 12:26


Novinky.czŽenaStylČtyři recepty na netradiční špízy\n19. 4. 2018, 10:10\nSmažený sýrový špíz ze tří druhů sýra s brusinkovou tatarkou\nSuroviny: 360 g nivy, 360 g hermelínu, 360 g blaťáckého zlata, 4 vejce, mouka a strouhanka na obalení, olej na smažení\nBrusinková tatarka: 10 lžic majonézy, 4 lžíce brusinkové zavařeniny, 1 menší cibule, 1 kyselá okurka, 3 lžíce láku z okurek, sůl, pepř\nPostup: Sýry nakrájíme na stejnoměrné kusy a každý zvlášť obalíme v trojobalu (mouka, vejce, strouhanka). Pozor na to, aby byl sýr obalený rovnoměrně, jinak hrozí, že vyteče. (Tip šéfkuchaře: do strouhanky nastrouhejte ořechy.) Sýry střídavě napícháme na špejle nebo jehly a osmažíme v rozehřátém oleji dozlatova.\nBrusinková tatarka: Cibuli nasekáme najemno, přidáme majonézu, marmeládu z brusinek, nastrouhané okurky a lák z okurek. Dle chuti přidáme sůl, pepř, popřípadě cukr. Vše promícháme a dochutíme.\nŠpíz z mletého hovězího s arašídovou omáčkou\nSuroviny: 1 kg hovězího (přední), 5 velkých stroužků česneku, 1 velká cibule, hrst čerstvého koriandru, 1/4 čajové lžičky římského kmínu (cumin), sůl, pepř\nOmáčka: 170 g arašídů, 350 ml kokosového mléka, 1 čerstvá chilli paprika, sójová omáčka dle chuti\nPostup: Maso nameleme co nejjemněji, pak lépe drží. K masu přidáme cibuli nakrájenou najemno, rozmačkaný česnek a nasekaný koriandr. Dochutíme solí, pepřem a římským kmínem. Masovou směs postupně namačkáváme na špejli. U mletého masa jsou nejvhodnější ploché, široké špejle, maso pak lépe drží a neprotáčí se. Špízy opékáme ze všech stran do zlatohnědé barvy. Nezapomeňte, že u hovězího masa, i předního, se nemusíme bát růžového odstínu uvnitř masa.\nArašídová omáčka: Arašídy opečeme na sucho na pánvi a poté vložíme do kuchyňského robotu. Zalijeme kokosovým mlékem, přidáme sójovou omáčku a chilli a vše rozmixujeme. Omáčku můžeme podávat studenou i teplou.\nKuřecí stehna marinovaná v jogurtu a citrusech s čerstvým ananasem\nSuroviny: 700 g kuřecího ze stehen bez kosti, 400 g oloupaného čerstvého ananasu Marináda: 1 kg bílého jogurtu, hrst bazalky, pomeranče, limety, červeného grepu, 50 ml olivového oleje, sůl, pepř\nPostup: Na marinádu použijeme jogurt, bazalku, citrusy, sůl, pepř a olivový olej. Lístky bazalky přetrháme, citrusy překrájíme na menší kousky a vše důkladně promícháme. Stehna nakrájíme na stejné kusy a naložíme do připraveného jogurtu přes noc. Očištěný ananas nakrájíme na rovnoměrné kusy a střídavě napichujeme s předem naloženým masem. Špízy smažíme v rozehřátém oleji. Dbát musíme zejména na jogurt, který se dost připaluje, a proto je dobré pánev nebo gril nahřívat na střední stupeň a špízy častěji otáčet. Podáváme s basmati rýží ozdobenou černým sezamovým semínkem.\nGrilovaný špíz z čerstvého ovoce s krémem z vaječného likéru\nSuroviny: 400 g pytahayi, 400 g ananasu, 400 g blum\nSirup: 4 lžíce javorového sirupu, 1 lžíce citrónové šťávy, 1 lžíce vody\nKrém: 150 ml vaječného likéru, 500 g měkkého tvarohu, 80 g moučkového cukru, 1 vanilkový lusk,150 ml smetany 31%, máta na ozdobení\nPostup: Omyté a očištěné ovoce nakrájíme na stejné kusy (2×2 cm). V misce rozmícháme javorový sirup, vodu a citrónovou šťávu. Ovoce napíchané na špejli potíráme připraveným sirupem a poté pozvolna opékáme na grilu tři až pět minut dozlatova. Je dobré potírat špíz i během opékání.\nKrém: všechny přísady na krém smícháme dohromady a důkladně prošleháme. Servírujeme do misky ke špízům a ozdobíme čerstvou mátou.\nPytahaya červená, také pitaya, dragon fruit či dračí ovoce patří mezi exotické druhy pěstované ve Střední Americe i v Asii. Svrchu červené plody kaktusu připomínající strukturou dračí šupiny uvnitř ukrývají lahodnou dužinu plnou černých semínek. Pytahayu dostanete v běžné síti obchodních řetězců.\nStaré pravdy říkají, že tělo a mysl by měly tvořit harmonii, že rozpoložení ducha se odráží na vzhledu člověka. Podívejte se s námi na potraviny, které...\nNěkteré potraviny mají silnou schopnost dostat z těla škodliviny. V dnešních receptech pro pročištění organismu použil šéfkuchař restaurace Nola Martin Zdvihal...


Pobýval jsem před nějakým časem v Dubaji. Byl právě pátek, muslimská to neděle, a z amplionů blízké mešity zaznívalo sváteční kázání. Někdejší znalost arabštiny mi už z největší části povypadala z paměti, abych ale poznal, že každé desáté slovo je vzrušené, extaticky provolávané �arabí! arabí!�, k tomu mi ještě stačila. Snad bylo dobře, že jsem nerozuměl víc, nebo to dobře nebylo, nevím. Asi bych se býval dozvěděl mnohé o mimořádné výtečnosti lidu arabského, o jeho samým Alláhem dané nadřazenosti nad ostatními národy a kulturami, o předurčenosti přivést veškerenstvo na cestu pravdy Prorokovy. Je to kříž s vyvolenými národy. Alláh stvořil ve své potměšilosti v tom nepokojném koutě světa hned dva, i není divu, že se to tam pere a mydlí, mydlí a pere, domydlit nemůže. Ledaže židovská vyvolenost je věc interní, navenek se nevnucující a nikoho neohrožující, není-li sama ohrožena. Kdežto vyvolenost arabská, pověřená úkolem ozářit světlem své víry lidstvo po všech rovnoběžkách a polednících, slibuje ještě lecjakou patálii, zvlášť bude-li se Západ i nadále chovat tak ochočeně jako doposud.\nPřitom není tak vzdálen čas, kdy dubajský imám své arabí, arabí, tak výbojně nevyvolával. Po dlouhá staletí se muslimský Orient vcelku pokojně oddával svému bazárovému hemžení a na ozařování planety světlem víry pomýšlel leda teoreticky, pakli vůbec. Cosi se změnilo na pláních Blízkého východu v posledních desítiletích, změnilo a nalilo latentnímu mesianismu čerstvou mízu do žil. Jméno mízy jest známo: ropa. Renesance islámského sebevědomí snad měla vícero příčin, ale ropné bohatství jakožto nástroj pokoření nemilovaného Západu bylo a je z nejhlavnějších. Důvodně lze předpokládat, že skončí-li zmíněná závislost, bude konec i muslimskému sebevědomí se všemi průvodními jevy včetně nejprotivnějších. Proč se to ještě nestalo? Nač čeká Západ? Nemá v ruce páku, jejíž pomocí by se vyvlékl z ropného chomoutu?\nAle má. Nebo lépe řečeno, snadno by ji mohl mít. Nedůvěřoval bych příliš poučením z toho zdroje, ale mohl mít pravdu onen hodnostář české energetické společnosti ČEZ svým tvrzením, že kdyby se jen čtvrtina peněz, co jich stojí všechny ty větrníky a solární panely, vložila do výzkumu termojaderné fuze, mohl by mít Západ nadbytek čisté a laciné energie když ne hned, tedy ještě během tohoto desítiletí. Ale Západ se k vyvléknutí z ropného chomoutu nemá. Stavba termojaderné elektrárny kdesi na francouzském jihu, první, která by byla schopná dodávat víc energie, než je do ní vkládáno, skomírá na nedostatek prostředků, jež jsou na druhé straně všemi trychtýři nalévány do drahých a neúčinných hraček tzv. alternativních zdrojů. Proč, k čertu? Je Západ tak neprozíravý? Tak zahleděný do svých posvátných mód? Nebo mu tolik lomcuje osrdím obava, že by majitelé ropných polí, chudinkové, přišli o pramen své moci a vlivu? Pozdržme se na chvíli u této představy. Nemusí být tak praštěná, jak na pohled vypadá.\nPořádat za účelem rozšíření vlastní a oslabení moci protivníkovy nákladné války s vysoce nejistým výsledkem, to už se dnes nenosí. Kdybych byl za současných podmínek vládcem, usilujícím o destabilizaci konkurenční říše účinnými, avšak nenásilnými prostředky - zvlášť kdyby šlo o říši demokratickou - věděl bych si jiné rady. Požádal bych šéfa svých tajných služeb, aby mezi jejím obyvatelstvem vytvořil paniku; aby chaotickými akcemi k odvrácení iluzorního nebezpečí vyčerpala své finanční zdroje a zruinovala svou ekonomiku, aniž jí to přineslo za mák užitku. Za prostředek paniky se pak nejlépe hodí obtížně definovatelný, přitom i laické veřejnosti aspoň povrchně snadno pochopitelný problém. Zcela vylhaný být nesmí; musí obsahovat zrno skutečnosti, byť i nepatrné a zanedbatelné. Je pak úkolem profesionálů dezinformace, aby se jej chopili a zveličili tak, že nezbude prostor pro nic jiného. Demokratickou veřejnost musí zachvátit hrůza z následků, bude-li problém zanedbán; musí uvěřit, že věc je nutno řešit okamžitě, všemi prostředky, za cenu jakékoli oběti. Panika působí zajisté věrohodněji, obdrží-li zdání vědeckosti; i jest věcí zkušeného organizátora, aby vyhledal badatele buď dostatečně ješitné, nebo zkorumpovatelné, kteří mu potřebné zdání dodají, politiky druhého řádu toužící po zviditelnění, tisk s jeho potřebou senzací. Aby zapřáhl do vyvolávání a šíření poplachů ty, kteří jsou beztak první u všech protestů a demonstrací, ať už proti čemukoliv. Odpůrci, poukazující na nevelký rozsah rizik a nepřiměřenost akcí k jejich odvrácení, musí být umlčeni, zesměšněni, musí být opatřeni znamením podivínských výstředníků, nemajících podporu ve skutečné vědě, nebo ještě lépe zaprodanců nějaké lobby. Podaří-li se to, je protivník ze tří čtvrtin vyřízen; pak zbývá už jen uvážit, jakým prostředkem ho dorazíme.\nKrásné, není-liž pravda. Jen nevím, mám-li si dát popsanou metodu patentovat; neníť vyloučeno, že na ni připadl už někdo přede mnou. Kdo by to mohl být� nu, popřemýšlejme. Výběr není tak veliký. Řádného environmentalistu a kritika globalismu jistě ze všeho nejdřív napadnou jména olejářských gigantů, kteří by, pravda, mohli mít zájem na udržení Západu v ropném chomoutu. Nedostatkem toho řešení je skutečnost, že různí Shellové, Texacové a jiní toho druhu jsou giganty spíš jen minulými, ovládajíce ne víc než 20% současného trhu, všechen ostatní olej protéká rukama blízkovýchodních a jim podobných vlád. Rovněž je obtížno si představit, že by i ten nejshellovatější Shell disponoval tak výkonnými dezinformačními službami; nějaký vliv může mít, ale spíš jen druhořadý. Ne, zamiřme jinam. Co takhle Čína? Taky sotva. Tajnosnubné služby Číňan bezpochyby má, ale stěží k tomu, aby rozvrátil západní hospodářství, na jehož jakéms takéms fungování co exportní velmoc závisí, ne, ani tudy pátrání po šiřiteli užitečných panik nevede. To už spíš režimy států ropu produkujících, najmě muslimských; jest známo, že tajné služby nebožtíka Saddáma Husajna zaměstnávaly na půl milionu špiclíků; a neprohádáme mnoho, předpokládáme-li, že takový Írán či Saúdské království v té disciplině za řečeným nebožtíkem příliš nezaostávají. I ta teorie ale má svůj kaz: íránská či podobná dezinformace může mít svou působnost v bratrských islámských zemích; západní státnictvo, ať je jak chce naivní, by jí po všech těch zkušenostech už asi nenaletělo. Je tady však ještě, inu, inu, jistá slovanská polovelmoc, nemohoucí zapomenout na časy, kdy byla velmocí opravdovou, před níž se třásl svět. Hřebínek jí od těch dob poněkud spadl, ale tajné a ovlivňovatelské služby jí zůstaly, výkonné, brilantní, kam se hrabali a bezpochyby dosud hrabou provozovatelé téže živnosti na Západě. Vyšel diskrétní signál z komnat Lubjanky, a v západních městech se statisícové demonstrace vydaly na pochod; podnět byl vydán, a povstalo hnutí Mírové, Pugwashské, studentská rebelie roku osmašedesátého, i ledacos jiného k podvrácení síly Západu. Dnes už to tak slavně nejde, ale zkušenost je tady, jsou tady i bohaté archivy, aniž by pominulo umění najít každému ze západních prominentů příhodné máslo na hlavičce, kdyby si moc vyskakoval, případně mu je tam s profesionální dovedností umístit. Ale k tomu se ještě vrátíme.\nBystrému pozorovateli nebude zatěžko najít v současném světě řádku úkazů, zapadajících dosti přesně do svrchu popsaného mustru. Je zde přetrvávající protijaderná hysterie, bránící značné části západních států v odpoutání od fosilních paliv s jejich dýmy a smrady; je žertovné, že se tak děje v zájmu životního prostředí. Je zde ještě podivnější nezájem o vyklouznutí z ropného chomoutu prostřednictvím termojaderné fúze, raději si hrajeme s větrníčky a slunečníčky, jejichž schopnost vysvobodit Západ z moci vyděračů je nepatrná, i kdyby těch hrozných peněz nebylo, co ta legrace stojí. A je zde, čistě náhodně a bez zjevné souvislosti, i strašidlo klimatické, jemuž nenaházíme-li dost rychle do chřtánu miliardy, ba biliony, běda, běda, kyne světu kompletní zkáza. Aniž by někoho napadlo zamyslet se nad tím, jaký karambol přivodilo a kolik nás všechny stálo už jen lehkomyslné hazardování s hypotékami. Netřeba darů věšteckých k odhadu, že ještě mnohem nákladnější hazard klimatický srazí Západ na dno bídy a bezvýznamu už definitivně, nechá-li se i nadále vodit na této vařené nudli.\nNu, dosti už proroctví. Třeba je všechno tak, jak jsem právě napsal. Nebo také není, to ukáže až budoucnost. Jenže to už zase může být po čertech pozdě. Já jen� mám svou zkušenost patnácti let práce v oboru ukládání jaderných odpadů, kteréžto slovní spojení vytváří leckomu pěnu u úst ještě dnes, natož tehdy, na vrcholu hysterie let osmdesátých. Nebylo vědecké studie dokazující zkázonosnost toho počínání, aby se nezakládala na dokumentech z druhé, enderácké strany Labe; nebylo kraválů a randálů, aby nebyly financovány z téhož směru. Dnes už stěží dokážeme, co všechno ještě bylo takto umně financováno a organizováno. Slavné mírové hnutí prokazatelně; jestli též hnutí jiná, zelené například� Bůh suď. Vyvřelo v týž čas a z téhož kvasu; jestli spontánně, jak se vesměs předpokládá, na to bych moc nedal. Spontánně se sejde pět výtržníků k nočnímu zapalování popelnic; jsou-li účastníků protestních akcí (ovšemže vždy jen proti špatnostem Západu) tisíce a desetitisíce, jest záhodno zapátrat, kdo pozdvižení zorganizoval, zvlášť když vítr vane z notoricky známých stran. Zajisté že úplnou jistotu nebudeme mít ani pak. Důvod k podezření ano. Byli bychom proklatí hlupáci, kdybychom si je zakazovali, kdybychom trvali na nepochybné jistotě a opomíjeli možnost. Bylo-li podezření bezpředmětné, nu, chvála Bohu, nestalo se nic zlého. Bylo-li opodstatněné a my jsme si nad ním mávli rukou, nestačíme pak koukat celí vyjevení, co se na nás přivalilo.\nA neobstojí uštěpačné řeči o teoriích spiknutí, jež nelze ničím dokázat. Něco dokázat si nechá jen amatérský lump. Profesionální dezinformant zůstává neodhalen, což arciť neznamená, že žádného není a nebylo, ani že je zbytečné se nad určitými zarážejícími jevy pozastavovat, drobty souvislostí shledávat. Stejně jako například, že ano, souvislostí různých kejklíků v politice a právní praxi království českého, jimž se také ještě nepřihodilo, aby byly odhaleny. Ale to už jsem se trochu vzdálil od dubajského imáma, promiňte. I když, jak známo, souvisí všechno se vším, často i věci, do nichž bychom to bývali nikdy neřekli.


Rezignujte, vyzval Šámala předseda poslaneckého klubu ČSSD - Lupa.cz\nLupa.cz » Rezignujte, vyzval Šámala předseda poslaneckého klubu ČSSD\nŘeditel zpravodajství České televize Zdeněk Šámal by měl rezignovat na svou funkci. Na čtvrteční tiskové konferenci ČSSD to řekl šéf poslaneckého klubu sociální demokracie Michal Hašek, podle něhož Šámal překročil veškeré myslitelné hranice, když v deníku Právo „napadnul“ šéfa ČSSD Jiřího Paroubka za jeho kritiku zpravodajského kanálu ČT 24.\nČSSD podle Haška čekala spíše omluvu za to, že ČT 24 přerušila přímý přenos z tiskové konference jejího předsedy po zasedání výkonného výboru strany, když na ní Paroubek začal kritizovat zpravodajství veřejnoprávní televize. Já bych panu Šámalovi velmi doporučil, aby přemýšlel o svém setrvání v pozici šéfa zpravodajství, řekl Hašek. Ředitel zpravodajství podle něj opozici vzkazuje, aby diskutovala jen ve vymezeném prostoru a o vymezených tématech.\nŠámal ve svém komentáři pro Právo uznal, že přerušení přenosu tiskové konference ČSSD byla chyba, zároveň ale upozornil, že na ní Paroubek začal řešit jiná témata, než strana dopředu avizovala. ČT 24 pak v reakci na ostrou kritiku sociální demokracie odvysílala kompletní záznam konference a poté na živo další konferenci ČSSD, která řešila pouze tento incident. Šámal také upozornil, že ČSSD měla v letošním roce několikanásobně větší prostor pro mimořádné živé přenosy na ČT 24 než vládní ODS.\nA tady ještě "reflexivní" komentář: http://www.reflex.cz/Clanek27621.html


Německý obrat ke společným dluhům za zvuku dvojtaktu Berlín–Paříž | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Komentáře | Související témata: Belgie Brusel Evropská unie krize Angela Merkelová Německo Francie dotace rozpočet koronavirus\nNěmecký obrat ke společným dluhům za zvuku dvojtaktu Berlín–Paříž\nZ jedné strany je to možné vnímat jako obrovský průlom, z druhé jako potvrzení dřívějších signálů. Německo po letech odporu souhlasí se společným zadlužováním v unii. A dokonce s ním samo přichází. Jako tradičně za asistence Francie ve snaze dokázat, že pověstný motor evropského bloku, Berlín–Paříž, stále ještě umí zabrat a nepatří do starého železa.\nKomentář Brusel 14:52 20. května 2020 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nNěmecká kancléřka Angela Merkelová navrhla spolu s francouzským prezidentem Emmanuelem Macronem nový záchranný fond ve výši půl bilionu eur na pomoc unijním zemím tvrdě zasaženým dopady koronakrize | Foto: Kay Nietfeld | Zdroj: ČTK/AP\nNěmecká kancléřka Angela Merkelová navrhla spolu s francouzským prezidentem Emmanuelem Macronem nový záchranný fond ve výši půl bilionu eur na pomoc unijním zemím tvrdě zasaženým dopady koronakrize.\nNavázaný má být na unijní rozpočet a peníze do něj má obstarávat Evropská komise pomocí půjček na mezinárodních trzích, za které budou ručit všechny členské státy. Rozdělovat se pak mají postiženým regionům a sektorům formou dotací.\n„Evropská unie čelí nejhorší krizi ve své historii a taková krize vyžaduje odpovídající reakci,“ vysvětlila Merkelová, proč Berlín upustil od zarytého odporu vůči společnému zadlužování v Evropské unii, které by šlo z největší části na německý účet. Vedle tohoto citátu do novinových titulků a učebnic evropské historie se ale nabízí mnohem pragmatičtější vysvětlení.\nZezelenění evropských ekonomik\nNěmecko-francouzská iniciativa vychází vstříc zemím, jako je Itálie, Španělsko nebo Řecko. Ty se už před současnou krizí potácely ve velkých finančních problémech, které očekávaný hluboký propad evropských ekonomik ještě zhorší. Existenční potíže takové Itálie by znamenaly vážné těžkosti pro celou eurozónu, případně Evropské unii. Zdárné hospodářské fungování celého bloku přitom nutně potřebují také Německo s Francií.\nJako nejvhodnější léčbu na své současné neduhy požadují jihoevropské státy od začátku krize společné dluhopisy a nevratné dotace z unijní pokladny. Nezatížily by totiž jejich už tak ohromné veřejné dluhy. S tím ale tvrdě narážely u rozpočtově odpovědnějších zemí unie jako Nizozemsko, Rakousko a skandinávské státy. Ty by přistoupily maximálně na úvěry dotčeným partnerům, které by museli jednou vrátit. Tento přístup do teď zastával i Berlín.\nPlán Merkelové a Macrona je jako vždy kompromisem. Nejvíce postižené státy dostanou peníze formou dotací. To, co si na ně unie půjčí, se ale nebude započítávat do národních dluhů. A členské země, včetně těch z jižního křídla, to v budoucnu splatí vyššími odvody do společné bruselské pokladny.\nAutoři plánu se navíc pečlivě vyhýbají tomu, nazývat tento nástroj slovem eurobondy, i když jimi fakticky je. Ale proč dráždit jejich odpůrce, mezi které už od dob řecké krize patřila i sama německá vláda.\nTa jako největší plátce do evropského rozpočtu už v uplynulých týdnech signalizovala, že je připravená přispět víc k obnově unijní ekonomiky. Tento způsob je pro ni evidentně přijatelnější, než kdyby měla nakonec skoro vše platit ze svého.\nPodobný impulz k nastartování evropského hospodářství se navíc chystá předložit Evropská komise v rámci nového návrhu víceletého rozpočtu Evropské unie. Svou iniciativou tak Berlín a Paříž demonstrovaly, že celý proces mají stále pevně v rukou členské státy. A že německo-francouzský dvojblok je stále hnací silou unie, i když to v posledních letech už tak úplně nevypadalo.\nVyhráno ale tento plán zdaleka nemá. Musí s ním souhlasit všechny vlády. Ty ze šetřivého severu unie už daly najevo, že na dotace ze záchranného fondu dál odmítají přistoupit. Peníze z něj chtějí leda půjčovat a vyžadovat jejich vrácení.\nNa nové dotační nástroje v unijním rozpočtu se s nedůvěrou dívají také středoevropské vlády, jako ta česká. Obávají se totiž, že by se jim kvůli tomu mohly zkrátit klasické dotace na kohezi. A o ty nechtějí Andrej Babiš a spol. přijít. Berlín a Paříž navíc prosazují, aby peníze z fondu šly hlavně na rychlejší modernizaci a větší „zezelenění“ evropských ekonomik. A o tom druhém nechce český premiér slyšet už vůbec.\nRekordní propad. Hospodářství unie podle Evropské komise spadne o 7,4 procenta


Byty 5+kk Horní Podluží | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka byty 5+kk Horní Podluží denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si byty 5+kk Horní Podluží než Vás někdo předběhne.\nKategorie byty 5+kk Horní Podluží se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele byty 5+kk Horní Podluží neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je byty 5+kk Horní Podluží právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné byty 5+kk Horní Podluží\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii byty 5+kk Horní Podluží, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 5+kk Horní Podluží, a to byty 5+kk na prodej Horní Podluží, pronájem bytu 5+kk Horní Podluží, dražby bytů 5+kk Horní Podluží.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii byty 5+kk Horní Podluží nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Horní Podluží, prodej bytů Horní Podluží, pronájem bytu Horní Podluží, dražba bytu Horní Podluží.\nDalší lokality v okolí byty 5+kk Horní Podluží\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii byty 5+kk Horní Podluží, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr byty 5+kk Horní Podluží. Určitě lépe naleznete byty 5+kk Horní Podluží, který hledáte.


Aktuální nabídka byty 3+kk Kostelec (Tachov) denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si byty 3+kk Kostelec (Tachov) než Vás někdo předběhne.\nKategorie byty 3+kk Kostelec (Tachov) se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele byty 3+kk Kostelec (Tachov) neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je byty 3+kk Kostelec (Tachov) právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné byty 3+kk Kostelec (Tachov)\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii byty 3+kk Kostelec (Tachov), pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 3+kk Kostelec (Tachov), a to byty 3+kk na prodej Kostelec (Tachov), pronájem bytu 3+kk Kostelec (Tachov), dražby bytů 3+kk Kostelec (Tachov).\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii byty 3+kk Kostelec (Tachov) nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty 3+kk Kostelec (Tachov), byty 3+kk na prodej Kostelec (Tachov), pronájem bytu 3+kk Kostelec (Tachov), dražby bytů 3+kk Kostelec (Tachov).\nNehledáte byty 3+kk Kostelec (Tachov) ?\nPokud jste v této kategorii byty 3+kk Kostelec (Tachov) omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí byty 3+kk Kostelec (Tachov)\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii byty 3+kk Kostelec (Tachov), si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr byty 3+kk Kostelec (Tachov). Určitě lépe naleznete byty 3+kk Kostelec (Tachov), který hledáte.


Říjen, 2020 | realityjih.cz\nza titulky o opioidní krizi\nKdyž se v loňském roce spolupracovník redaktora časopisu Freedom Michael Brennan začal zabývat americkou krizí opiátů nemusel hledat daleko, aby vyslechl příběhy o společenském dopadu devastace vyvolaného léky a zoufalstvím. Byli v televizi, v rádiu, předmětem zpravodajských pořadů a analýz, vyplňovali plochu v novinách články a šokovali čtenáře v časopisech. Nebyl to hezký obrázek.\nAle všechna zkoumání této mediální epidemie vyvolané farmaceutickým průmyslem, která dodnes způsobila desítky tisíc úmrtí na předávkování, překračujíce dokonce počet padlých obětí ve Vietnamu, která byla publikována v komerčních médiích jsou statistiky a obavy zdravotnických úředníků, pobouření postižených rodin, stále do značné míry ignorovány.\nTyto příběhy v Amerických médiích která jsou závislá na reklamě na léky hovořily pouze o beznaději, impotenci mezi vládními a zdravotnickými činiteli účinně se vypořádat s jedním z nejhorších společenských problémů v historii Spojených států Amerických. A do značné míry se jim nepodařilo proniknout do jádra věci – do celkového množství ztracených lidských životů.\nZdá se, že tato neschopnost a impotence Amerických zákonodárců potrestat manažery velmi lukrativního farmaceutického průmyslu odpovědné za tuto zdravotní krizi se plně odráží v nedávných veřejných komentářích amerického hlavního lékaře Dr. Jerome Adamse.\nV květnu hovořil doktor Adams na Americké vysoké škole pohotovostních lékařů ve Washingtonu, DC, a hovořil o programech výměny jehel, o vytváření „bezpečných“ míst pro injekční užívání drog a o jeho podpoře takové léčby, jako je buprenorfin, který je sám opioidem a který dostane konzumenty „do rauše“, ale je méně účinný než heroin nebo jeho bratranec, metadon.\nPři nedávné návštěvě okresu Cabell v Západní Virginii – nejvíce zasažené lokalitě národní epidemie opioidů – charakterizoval nouzové reakce zdevastované komunity na předávkování jako „jeden z nejlepších příběhů ve Spojených státech, pokud jde o zotavení“. Možná měl strávit více času na místních pohotovostních místnostech lékařů než v konferenčních místnostech.\nJeště důležitější je, že na svých cestách po zemi rozšiřuje poselství, které hovoří o život zachraňujících výhodách léku „naloxon“ – primárně známého jako Narcan – volně prodejného léku pro ty co se předávkovaly opioidy a heroinem. Vyzval každého v zemi, aby jej nosil – a rozpoznal příznaky předávkování – pro případ, že by dostal šanci zachránit život.\nMožná že v tom hlavní lékař nevidí ironii.\nFarmaceutické společnosti jsou po desetiletí zisků nasáklé penězi, díky tomu, že prodávali nic netušící veřejnosti obrovské množství léků proti bolesti. Investoři do těchto často veřejně obchodovaných společností také ztučněli na pozadí bídy, kterou pomohli vytvořit. Nyní, s „záchrannými“ léky, které chce Dr. Adams aby lidi měli po ruce, výrobci léků budou mít ještě větší zisky.\nŘešení hlavního lékaře není vůbec žádným řešením. Jak ukazuje vyšetřování časopisu Freedom, lidé závislí na opioidech, kteří následně podporovali trh s nebezpečnými pouličními drogami, jako je heroin, se dožijí dalšího dne. Kampaň Dr. Adama vytvářená pro public relations není zaměřena na zacílení na příčiny závislosti, odpovědné zacházení, povolovací mechanismy Úřadu pro kontrolu potravin a léčiv, lhostejnost Kongresu k tomu, že by za to někdo mohl být zodpovědný. Možná se bude dále zasazovat o lopatu v každé Americké domácnosti, aby se mohli pohřbít mrtví američané. Už si zakopává hlavu do písku.\nNaloxon může zachránit životy v krizi, ale dokud nebudou zodpovědně řešeny příčiny závislosti, počet obětí bude i nadále stoupat.\nNaloxon může zachránit životy v krizi, ale dokud nebudou odpovědně řešeny příčiny závislosti, počet obětí bude i nadále stoupat, stejně jako v Illinois s 34procentním nárůstem v letech 2015 až 2016. Při návštěvě Lékařské oddělení kraje Kane, Dr. Adams, řekl:\n„Dnes jsem tu hlavně proto, abych Vám řekl, abys zůstal v kurzu.“ Pokračujte v tom, co všichni děláte, protože to má cenu, i když se zdá, že se epidemie v mnoha ohledech může zhoršovat. “\nAle zhoršuje se to. A růžově zbarvené brýle, skrz které se zřejmě dívá vůdce národní zdravotní správy, zakrývají pravdu.\nČasopis Freedom – který se nespoléhá na reklamu – byl jednou z prvních publikací v zemi, která vyvolala poplach ohledně závislostí na lécích proti bolesti. Na začátku 80. let tento časopis vydával varování a psal o nezodpovědných excesech a ziscích farmaceutických firem, které už tehdy budovaly základy této zdravotní krize.\nNaše nejnovější zjištění z vyšetření by mělo být napsání nápisu na náhrobním kameni této epidemie. Ale to není. Problém je živý a skutečný – zatímco blízcí z tolika rodin v amerických komunitách už živí nejsou.\nPublikováno: 30.10.2020 30.11.2020 Autor: Kryštof JanečekRubriky: NezařazenéŠtítky: americký Kongres, americký kongresman, epidemie vyvolané farmaceutickým průmyslem, Naloxon, opioidní krize\nPublikováno: 30.10.2020 10.4.2022 Autor: Kryštof JanečekRubriky: NezařazenéŠtítky: Americký kongresman Mark Walker, Gavin Newsom, Kalifornie, kongresman Mark Walker, Mark Walker, National Collegiate Athletic Association (NCAA), zákon o Fair Pay to Play Act


Pět tipů, jak mít domov bez obtížného hmyzu! | Sousedé.cz\nPět tipů, jak mít domov bez obtížného hmyzu!\nKomáři, mouchy, vosy, pavouci a jiné vícenohé „brebery“ dokážou znepříjemnit letní měsíce. V dobré víře, kdy chceme útroby našeho domova provětrat čerstvým vzduchem, společně s ním vpouštíme dovnitř také tyto nezvané návštěvníky z říše hmyzu. Mnozí z nich navíc mohou přenášet nemoci nebo vyvolávat alergie. Jak jejich výskyt v domě minimalizovat?\n1. Odpuzovače hmyzu\nExistují různé varianty odpuzovačů hmyzu. Můžete například zakoupit pastičky na lezoucí hmyz (mravence, rybenky), anebo ten létající odehnat elektrickým odpařovačem. Pakliže se chcete při likvidaci hmyzu vyhnout chemii, sáhněte po bioproduktech, anebo můžete vyzkoušet některou z „babských rad“. Komáři nemají rádi aroma hřebíčku či skořice, zkuste tedy mističky s tímto kořením nechat položené na parapetu či jinde po místnosti, anebo jím naplnit plátěné pytlíčky a pověsit je po domě – vydrží až několik týdnů. Hřebíček lze také zapíchat do rozkrojené limetky či citronu. Tito bodaví společníci nesnášejí rovněž česnek a mouchy zase zahání svařený ocet – ovšem nelibá vůně obou potravin možná vyžene z domu i samotné majitele. Jako určitou ochranu proti komárům můžete použít i rostliny a osázet parapet květináči s muškáty, afrikány, pelyňkem, levandulí či šantou kočičí, anebo šalvějí či mátou. Můžete pár lístků pravidelně odtrhávat a nechat i v místnosti.\n2. Mucholapky a pastičky\nDalším způsobem likvidace hmyzu jsou lepící pásky zavěšené po domu – dobře známé mucholapky. Lze je buď zakoupit, anebo i podomácku vyrobit z kartonových pásků potřených směsí cukru a sirupu. Ovšem ruku na srdce, mucholapka nad kuchyňským stolem „ověnčená“ mrtvým hmyzem nevypadá v obytných prostorech příliš vábně… Další variantou, která se používá zejména na hubení vos, je umělohmotná pastička, do níž se nalije šťáva, pivo nebo dá přezrálé ovoce, které hmyz naláká dovnitř, ale mu neumožní cestu ven. Vyrobit lze jednoduše i z pet lahve: Odstraníte víčko, odříznete horní část a na dno nalijete kýženou tekutinu. Hrdlo otočíte tak, aby směřovalo úzkým šroubovacím otvorem dolů a pro zpevnění přelepíte izolepou. Ani toto není designový skvost, ale svůj účel plní…\n3. Zabijácká lampa\nDalším řešením, kde není využita chemie, jsou žárovky či lampy proti hmyzu, které se používají venku a dávají se před vchodové dveře nebo na terasy, aby ochránily majitele domu či bytu. Hmyz je přitahován světlem a když přilétne na drátěnou konstrukci, je usmrcen – což se však neobejde bez nevábného zápachu, který tento proces provází, navíc „bzučení“ je rušivé a „odpad“ z mrtvých hmyzích těl zase nevábný. Pokročilejší modely likvidují hmyz „vysušením“, lze je proto používat i ve vnitřních prostorách, jelikož nevytvářejí takový zápach a hluk.\n4. Sítě do oken i dveří\nNejdůležitější je vždy prevence, proto je nejlepší nezvané hmyzí návštěvníky do útrob svého domova vůbec nevpouštět. Neváhejte proto investovat do sítí proti hmyzu, které lze instalovat nejen do oken, ale rovněž do dveří a to jak vstupních, tak i balkonových či terasových, takže už se nemusíte bát nechávat otevřeno na zahradu, abyste měli doma čerstvý vzduch. Existují různé typy síťovin (např. odolnější proti protrhnutí, protipylová vhodná pro alergiky…), ale i mechanismů.\n5. Pomoc deratizéra\nKdyž už jde opravdu do tuhého a váš domov je zasažen takovými škůdci jako jsou štěnice, šváby, rus domácí, koloniemi mravenců nebo červotoči, anebo se vám například na půdě zabydlí vosy či sršni, nezbývá než povolat odborníky a zavolat deratizační firmu, která se na hubení štěnic, likvidace mravenců a ostatní obtížný hmyz specializuje. Způsob likvidace závisí právě na druhu hmyzu, obvykle se provádí postřikem.\nOkolobytu.cz | 17. 8. 2020


👌 BIODERMA Photoderm BRONZ je suchý olej s faktorem 50 pro ochranu pokožky při slunění, chrání proti UVA i UVB záření. Je určen pro citlivou alergickou pokožku a velmi světlou pokožku z pihami. Vhodný při extrémním slunečním záření, na horách a v tropech...\n👌 AVENE Tónovací fluid SPF 50 poskytuje velmi vysokou sluneční ochranu citlivé pleti.Poskytuje optimální ochranu proti UVB a také UVA dlouhým i krátkým paprskům. Rozjasňuje a sjednocuje tón pleti pro zdravý vzhled. Krém je voděodolný a fotostabilní. Má lehkou fluidní..\n👌 Vichy Capital Soleil je multi-protekční sprej proti dehydrataci pokožky vhodný na opalování. Složení je posílené širokým spektrem UV filtrů, které jsou odolné vůči všem faktorům, které oslabují ochranu před slunečním zářením na pláži: písek, voda, sůl,..\n👌 AVENE fluid s velmi vysokou ochranou SPF 50 proti slunečnímu záření je vhodný pro citlivou a intolerantní kůži. Neobsahuje chemické filtry, je hypoalergenní, nekomedogenní, vysoce voděodolný a je bez parfemace. Fluid má jemnou texturu, která se lehce vstřebává, a..\n👌 Sluneční ochrana Avene se SPF 50 poskytuje velmi vysokou ochranu před sluncem pro citlivou, mastnou pleť, i pro kůži se sklony k akné. Sluneční ochrana je voděodolná, chrání před UVB-UVA zářením, je fotostabilní a bez silikonů. Lehká fluidní textura hydratuje a..\n👌 La Roche-Posay Anthelios Shaka Fluide SPF50 je ultrafluidní opalovací krém. Obsahuje exkluzivní filtrační systém s Mexoryl SX a Mexoryl XL. Kůže je chráněna před spálením, ale také před dalšími kožními reakcemi a poškozením buněk způsobených UV zářením...