Recenze: E-L-R - Vexier\nVERDIKT: Druhý a neméně povedený trip E-L-R, kteří svým hypnotickým metalem znovu poručili větru, dešti.\nVexier je slovo mnoha významů a zní stejně tajemně, jako zní sama kapela E-L-R. Post-metalová trojice ze Švýcarska, která tak nadchla svým debutem Mænad. Název Vexier si lze vyložit různými způsoby, a to je na něm to lákavé. Zmíním jeho latinský původ od slova "vexare", v některých dialektech je zase chápán jako logická hra, prostě puzzle. Poučné to vědět, ještě poučnější si album naposlouchat a snažit se podniknout vlastní cestu do jeho hudební duše. Je to znovu skvělý poznávací výlet.\nVexier je druhé album kapely, pro kterou může být stylizace škatulkou post-metal stejně správná jako svazující. Je v ní totiž víc. Hudbu E-L-R je dobré brát jako metalový rituál. Doomový, psychedelický, provoněný šamanismem, svíčkami, květinami a přírodou jako takovou. Je tu znatelný odkaz na melancholii shoegaze a dohledat se dají i post-rockové nitky. S klidným svědomím tedy můžeme o E-L-R hovořit jako o magickém doomgaze, což je zároveň škatulka, kterou jsem si k Vexier vybral jako nejvhodnější. Znovu se setkáváme tváří v tvář temné hradbě pocitů, z nichž nás některé vtáhnou do jemnější a atmosféričtější polohy kapely, a další si zase nijak nezadají s primitivnější a pudovou výbavou. I ta k E-L-R neodmyslitelně patří a není to jen o snadno vystopovatelném vlivu black metalu.\nOproti debutu Mænad jsem zprvu z novinky necítíl tolik magie a mohutnosti. Epické výpravnosti. Rituál Vexier mi v tomto ohledu přišel živelnější, přímočařejší, snad i rozvernější. Nakonec jsem ale došel k tomu, že to bude spíš tím, jak si kapela ve svém vlastním teritoriu buduje nové cestičky a jak pevně přitom zůstává zachována její původní podoba. To zemité a mystické gró. Moment překvapivosti a ohromení se sice nedostavil způsobem jaký jsem očekával, ale o to víc se potom novinka otevřela a rostla každým dalším poslechem, aby postupně vyjevila svá tajemství.\nJen trochu v jiném nastavení se vrátila typická kytarová hradba. Ty původní znaky, v nichž koluje nespoutanost a živočišnost rozvážně gradujících skladeb. Doomové eposy s uprostřed vřavy pohupující se basou. Znovu jako by ožily jeskynní malby a zaklínadla a kapela spustila svůj vizuálně atraktivní obřad jako jemně tkaný gobelín. Lesem se opět prochází drobná divoženka a zve nás dál do své říše. Jen tak do přírody, která se po pár minutách stane o dost mystičtějším místem, než jsme zvyklí. Provádí nás skladbami, kterých oproti debutu o jednu ubylo. Je bosá a tančí. Je elegantní a krásná, ale mějme se před ní na pozoru, umí přece čarovat.\nAlbum Vexier z každé strany orámovaly dva dvanáctiminutové kolosy, Opiate The Sun a francouzsky zpívaná Forêt. První pomalu a obezřetně vtáhne do celého příběhu alba a druhá nás již jako namlsané a s celým rituálem seznámené (m)učedníky provádí velkým lesem a ukazuje nám jeho krásy i nástrahy. E-L-R k novince natočili hned tři videa. K Opiate The Sun a taky k Seeds dali na vizuál a uměleckou formu, u Fleurs of Decay si kapela zahrála tam, kde jí je nejlépe. V prostředí svíčkami osvícené temné místnosti. Všechna videa fungují a předávají co mají. U Seeds mimojiné to, jak dokonalé může být spojení metalového rituálu s atmosférickým shoegazingem. Je fakt, že současní E-L-R krmí svou hudbu paprsky posmutnělé naděje víc a jsou slyšitelně blíž klasickému shoegaze vyznění. Všimnout si toho lze i po stránce vokálů, kde se esoterické nápěvy mění v atmosférické povídání si s oblohou, po které jen tak plují mraky. A přitom se nemění nijak dramaticky, ale souzní spolu. A pokud jsem mluvil o přímějších a schůdnějších E-L-R, měl jsem na mysli hlavně skladbu Three Winds, kdy to na poměry kapely vážně kvapí. Meditace se nemění, mění se jen její tempo.\nJakým způsobem u mě postupem času album vyrostlo, to reprezentují hlavně dvě závěrečné skladby. Jak Fleurs of Decay soustředěně pomalu rozplétá své nitro a jak soustředěně přitom celá kapela působí, má svoje kouzlo. E-L-R v celé své kráse a přirozenosti. Výpravní, hypnotičtí, ale také agresivní a ve svazku s blackmetalovými ozvěnami. Tady si ta jejich divoženka může utancovat nohy. A pak je tu finále ve formě lesní hymny Forêt. Přírodní zvuky ke kapele neodmyslitelně patří, ten pocit obřadnosti se musí trochu nastavit, ať to má tvar a návaznosti. Ani Forêt se nevyhne kvapíkové pasáži a zrychleným emocím, ale jinak je to velká lesní tryzna, kouzelnické tvarování představ o lesním chrámu, ve kterém je hlavním průvodcem mužský vokál.\nKdyž jsem končil recenzi na debut Mænad, přišlo mi, že ho v konečném hodnocení trochu šidím a zpětně jsem věděl, že jsem měl 5% přihodit, možná rovnou 10%. To nadšení každým okamžikem rostlo, stejně jako rostlo samo album. S Vexier jsem si po této stránce užil víc práce. To se odtajnilo o poznání stydlivěji, pomaleji. Výsledek je ale znovu podmanivý a kouzlo E-L-R dál funguje. Proto už při hodnocení nedám na žádné spekulace a nějaké čekání na lepší příště nedopustím. To se k podobné hudbě ani nehodí. Jen to, jak se jí nechat pohltit, prorůst a ona si sama řekne, co potřebuje. Já jsem s Vexier smířený, ale přesto si myslím, že mi může ještě neco málo prozradit. Je to ale jedna z nejlepších desek, kterou jsem zatím měl možnost letos slyšet, to vím jistě.\nS.M. - zpěv, kytara\nI.R. - zpěv, baskytara


BiOOO.cz - Uoga Uoga Minerální oční stíny 721 Mystic Water 1 g\nUoga Uoga Minerální oční stíny 721 Mystic Water 1 g\nBalení: 1 g / 110 Kč\nInfo: Zboží je dostupné pouze na prodejně\nNa seznamu přání\nOční stíny v královsky modrém odstínu budou slušet hlavně hnědým očím. Snadno je využijete i pro kouřové líčení a hodí se i pro citlivé oči. Číst více...\nMinerální oční stíny Uoga Uoga v saténovém odstínu královské modři 721 Mystic Water se hodí jak pro denní, tak večerní líčení. Mají matnou texturu a obsahují kvalitní přírodní pigmentaci pro syté odstíny. Snadno se nanáší a v jejich složení nenajdete žádné syntetické látky, které by mohly podráždit oči. Jsou obohacené o jantarový výtažek s antimikrobiálními účinky.\nStíny v tmavším modrém odstínu bez shimmeru podtrhnou krásu hnědých očí. Využijete je i pro kouřové či výrazné večerní líčení. Jejích hedvábná textura se snadno nanáší a rovnoměrně pokryje víčko. Stíny mají dlouhou výdrž a během dne nestékají do drobných vrásek. Obsažený jantarový extrakt, tradičně používaný v Litvě, se chlubí antibakteriálními a zklidňujícími vlastnostmi. Díky čistě přírodnímu složení můžete stíny bez obav používat i na citlivé oči.\nBarva - třpyt: matná\nVýrobce: Uoga Uoga, Kalvariju str. 125 , LT-08221, Vilnius, Litva , tel: +370 656 65 268


HBC Signum letos nebude hrát ligu - Olomoucký deník\nHBC Signum letos nebude hrát ligu\nOLOMOUC - Dlouholetý účastník I. MNHbL mizí z hokejbalových soutěží. HBC Signum se nepřihlásil do ligové soutěže. „Je to z důvodu špatného zázemí, nezájmu hráčů o vedení v klubu a svazovém nařízení povinných dvou mládežnických kategorií,“ řekl trenér Alexander Pejičič.\n„Přihlásili jsme se do českého poháru a v tom se pokusíme postoupit co nejdále,“ podotkl. V této soutěži nastoupili olomoučtí hokejbalisté proti béčku Poruby. Premiéru v dresu Signumu měl Martin Willmann, který dvěma brankami ukázal, že je platným hráčem. V první třetině se hrálo jen na branku Poruby. Paradoxně udeřili hosté, když Mánek ve 3. minutě utkání využil špatného vyběhnutí brankáře Změlíka, a Poruba vedla. O vyrovnání se postaral Večerka, další branku přidali Willmann a Horák.\nVe druhé třetině se obraz hry nezměnil. Skácel vstřelil čtvrtou branku. Poté došlo k pochybení brankáře Změlíka, který míček směřující do rohu zastavil vyhozením brankařské hole, a rozhodčí nařídil trestné střílení. „Asi se nudil, a proto se chtěl nějakým způsobem zahřát v brance,“ žertoval kouč Pejičič. Trestného střílení se ujal autor první branky hostů Mánek a dokonalým blafákem snížil na 4:2. Pátou branku vstřelil Jašek půl minuty před koncem druhé třetiny.\nVe třetí třetině se hosté chytili malé naděje v podobě třetí branky. Poslední gól utkání ale vstřelil Willmann a upravil na konečných 6:3. 2. kolo poháru se uskuteční 28. září, HBC Signum bude hrát doma proti Malenovicím.\nHBC Signum Olomouc – Poruba B 6:3 (3:1, 2:1, 1:1)\nBranky: 7. a 43. Willmann, 6. Večerka, 13. Horák, 20. Skácel, 30. Jašek – 3. a 23. Mánek, 38. Macko T.\nSestava Signum: Změlík - Večerka, Tinkl, Jurák R., Bečka - Horák, Willmann, Jašek, Skácel, Doležal. Trenér Alexandar Pejičič.


Tataři u Holomouce – Wikizdroje\nTataři u Holomouce\nTitulek: Tataři u Holomouce\nPodtitulek: Vypravování z časů starodávných\n(Psáno roku 1846)\nZdroj: TYL, Josef Kajetán. Povídky historické. Čásť třetí. Praha : Alois Hynek, 1889. s. 93–116.\nNa počátku jara, když se psal rok Páně 1241, byl živ na Moravě a sice v hlavním městě Holomouci zámožný měšťan a vyhlášený mečíř Protivín. Ten vedl jednoho dne se svou manželkou Kateřinou velmi horlivou rozprávku.\n„Mlč, neraď a nenamlouvej!“ prohlásil se po dlouhé řeči paní Kateřiny; „z toho nebude nic. Otík je pouhý písák, a moje heslo je meč. Bohunka může dostati rytíře.“\n„Nu, Otíkův otec byl panošem,“ namítala zase mírnější žena, „on sám je počestný mládenec, byl v Praze ve školách a může to svým časem k něčemu řádnému přivésti.“\n„To je pravda,“ posvědčil muž; „neboť je také z oněch, co sem z toho svého království pro kus chleba přicházejí a předce myslí, že jsou něco více, nežli my tu v našem markrabství.“\n„Nebuď nespravedlivý,“ řekla manželka. „Či není Čech a Moravan všecko jedno? Nemluvíme všickni jedním jazykem? nepatříme všickni jednomu pánovi —“\n„A sice Václavovi, z Boží milosti králi českému a markraběti moravskému,“ doložil Protivín. „To je pravda; ostatně mi ale o Češích nemluv. Já je znám!“\n„Že tě jednou snad zlý český tovaryš oklamal,“ řekla zase Kateřina, „tu hned soudíš —“\n„Mlč, já je znám; jsou hrdopýškové a časem i něco horšího,“ rozhorlil se Protivín.\n„Toť jsi neměl tedy zapomenouti, že také já z české krve pocházím!“ prohodila nyní manželka patrně pohoršená.\n„Ale nebuď pak bláhová, Kateřino!“ omlouval se mečíř. „Ženy jsou ženy a muži jsou muži; to je něco jiného.“\nV tom se rozmluva jejich přetrhla; neboť vešel do jizby vzácný host a příznivec zámožného domu, pan Milič, komorník z královského hradu.\n„Aj, vítej nám, urozený pane!“ zvolal Protivín s úctou i radostí. „Žeť pak nám předce zas jedenkráte svou osobou potěšení činíš!“\n„Potěš vás ruka Páně vespolek,“ řekl Milič. „Hrnouť se na nás nebezpeční časové, a tuť se musí lidská opatrnost napořád proti nim zbrojiti. Nezbývá tedy chvíle k návštěvám.“\n„Což pak se děje?“ ptali se manželé jako jedněmi ústy.\n„Hleď, milý mistře, aby ti za dnů příštích oheň ve výhni ani nevyhasnul,“ řekl pan Milič. „Budeš míti mnoho práce. Pravím ti to ve jménu našeho pana kastelána.“\n„Což pak se někde něco strhlo?“ zvolal Protivín, jakoby ho ta zpráva těšila; ale paní Kateřina sepnula ruce všechna zděšená.\n„Neslyšeli jste o strašlivém nepříteli, který se valí na veškeré křesťanstvo? neslyšeli jste o zlých Tatařích?“ ptal se komorník. „Již se vztekají po sousedních zemích, a bude-li jim vojenské štěstí přáti, jako jim přálo posud ve všech krajinách, které přepadli: tedy možno, že se i do naší Moravy přihrnou.“\n„I jen ať přijdou, však my je uvítáme!“ zvolal Protivín.\n„Uvítáme, jakož na křesťanské bojovníky přísluší,“ dosvědčil Milič vážně. „Avšak nesmíme zapomenouti, že je nepřátel jako hladových kobylek a síla jejich veliká; proto myslí královský purkrabí velmi moudře, že je potřeba míti se na pozoru před blízkým neštěstím a činiti všeliké přípravy, aby se zahnalo.“\nOd té chvíle pracovalo se u Holomouckého mečíře ještě pilněji, než kdy jindy. Hlučně rozléhalo se bušení a klepání každý den po dílně i zaznívalo až do odlehlé komnaty, kdežto Bohunka, spanilá domácí dcera, u přeslice sedala.\nZde se jednoho dne potichu dvéře otevřely, a do komnaty vešel kvetoucí mládenec.\n„Otíku!“ zvolala dívka radostně. „Ach, jak dlouho jsem tě neviděla!“\n„Ale doufám, že jsi na mne předce zpomínala,“ řekl jinoch a vzal ji vřele za ruku. „Musíme trpělivě snášeti, dokud se tvůj otec nerozmyslí.“\n„Neměj starosti, milá Bohunko!“ těšil ji mládenec. „Já mám pevnou víru, že budeme šťastni. Tvůj otec myslí, že neumím nic, nežli péro v ruce držeti, a nenávidí to pěkné umění; ale já ho bohdá přesvědčím, že jsem se v Praze i mečem vládnouti naučil.“\n„Jak to?“ ptala se Bohunka.\n„V krátkém čase vyskytne se u nás bezpochyby dobrá příležitost ukázati, kdo jaké srdce a jakou ruku má,“ odpověděl jinoch. „Právě za tou příčinou posýlá mě pan purkrabí k tvému otci, abych vyzvěděl, mnoho-li zbraně již přidělal; já toho použil a zaskočil jsem dříve k tobě.“\n„To jsi hodný!“ řekla dívka povděčně. „Ale co pak se zas přihodilo?“\n„Zlí Tataři porazili již opět křesťanské vojsko,“ vypravoval mladý písař, „které se ve Slezsku, nedaleko města Lehnice, proti nim do pole postavilo, a zabili v přeukrutném boji mnohonácte tisíc polských i slezských mužů, jakož i samého Vratislavského vévodu Jindřicha, pána pobožného. Nyní se pohrnou bezpochyby dále do Čech, ačkoli již král Václav proti nim s velikým počtem svých udatných až do Lužice vytrhnul; anebo se poženou na Moravu, jakž se náš pan purkrabí domýšlí.“\n„Nedopouštěj Bože!“ zvolala dívka, ustrašená k nebi pohlédnouc.\n„My stojíme všickni v rukou Páně,“ těšil ji zase Otík, „a bez jeho vůle nesejde ani vlas s hlavy naší.“\n„Ale prosím tě, Otíku, jací pak jsou to lidé, ti Tataři? a co chtějí?“ ptala se dívka malomyslně.\n„Jsou šerední pohané z dalekých krajin, které leží na východě,“ poučoval ji mládenec, pokud vlastní vědomost jeho stačila. „Ukrutný panovník jejich, kterého nazývají chánem, umyslil si podmaniti sobě celý svět a vypleniti svatou naši víru; proto vytáhl ze svých končin s nesčíslným vojskem a pohubil již tolik zemí, že na celé křesťanstvo hrozný strach připadá.“\nZa oněch časů nacházelo se v Čechách a na Moravě mnoho královských hradů. Na každém vládnul zvláštní královský úředník, který měl se svým hradním lidem v celém okolí veřejný pokoj opatřovati a při nastalém nebezpečí krajině pomoc poskytovati. Za starodávna jmenoval se takový úředník čili hlava celého kraje župan, protože se krajům župy říkalo; později ho ale nazývali kastelánem nebo purkrabím.\nPodobný královský hrad nalezal se i v Holomouci, a toho roku, když divocí Tataři po sousedních zemích zuřili, byl na něm kastelánem statečný pan Vítek z Hradce.\nBedlivý tento muž stál jednoho dne zamyšlen u okna své komnaty a hleděl ven přes hradby, kdežto se daleko za městským okolím, za pěknou planinou, pásmo temných hor vypínalo. Hlava jeho byla plna starostí; neboť myslil na Tatary a vyhledával již v duchu místo, kudy by mohli do Moravy vraziti, ačkoli se vůbec myslilo, že si tito nelidští vrahové českou zemi za své příští rejdiště vyberou.\nV těchto těžkých myšlenkách zastihl jej písař Otík, který nyní do komnaty vstoupil.\n„Posel a přípis od pana Jaroslava z Divišova,“ oznamoval pánu svému, přinášeje v ruce svinutý pergamen.\n„Z Čech?“ zvolal pan Vítek mile překvapený. „Čti honem: co píše přítel náš?“\nOtík rozvinul pergamen a počal čísti:\n„Služba moje napřed, milý příteli! Věděti dávám rychle, že dle vůle královské za několik dní se zástupy českými do Holomouce přitrhnu, kdežto se mám s tebou a s moravskými pány spojiti proti množství Tatarův, kteří dle jistých zpráv již k vašim hranicím pospíchají. Milost královská dala do mých rukou nejvyšší správu nad lidem českým i moravským, a já se naději, že mi bude lze s pomocí Boží, tvou a našich udatných učiniti, co bude prospěšno.\nRač zatím, milý pane, k přátelům posly vypraviti, aby s branným lidem do Holomouce přitrhli, a nezapomeň způsobiti přípravy, aby se hrad Holomoucký i s městskými zdmi opravil, jakož o to zároveň i k přátelům a královským služebníkům do Brna, Znojma i Přerova posýlám, aby na svých hradech taktéž učiniti nezameškali.“\nTakto Otík četl a potom utichnul.\n„Tedy měli vyzvědači moji dobře a zdání moje mě neklamalo!“ řekl na to pan Vítek jako sám k sobě. „Do Čech se ti chlastači krve křesťanské pustiti netroufají, neboť jim král Václav se svým vojskem překáží, a pomezí české jest nepřístupným učiněno velikými zásekami a ohrazeno vysokými horami: tedy se vyhrnou pohodlnější cestou do Moravy. Nu, děj se vůle Páně! — Otíku, chystej se psáti listy k pánům, aby sebrali houfy své. Také se učiní přípis k obecním starším, aby se daly cihly páliti a kamení voziti; musíme vše nejenom na první opravu zdí, ale i do zásoby zjednati a zachovati se tou měrou, jako učiněno na hradech v Čechách, kdežto nedávno i kněží a mniši při kvapném díle pomáhali.“\nBrzy na to povstal v Holomouci náramný strach a zmatek.\nAž posud děsili se obyvatelé jen hroznými pověstmi o zlých Tatařích a mnohý se těšil nadějí, že to při těchto pověstech zůstane; ale teď se již opravovaly hradby, ano teď přibíhaly již také lidé z okolních dědin, kteří prchajíce před blízkým nepřítelem za pevnými zdmi hlavního města útočiště hledali: — teď poznával již každý, že se Holomouc brzy hrozného navštívení dočká.\nNa šírém prostranství před hradem panoval veliký shon. Tu se hemžil zástup rolníků se ženami i dětmi; tam se rojila tlupa zvědavých měšťáků; onde se prodíral čacký bojovník, jinde otrhaný chuďas. Všecko mluvilo a vypravovalo; někteří plakali, jiní křičeli.\n„Jak vám povídám, ti Tataři jsou poloviční zvířata, lidem zcela nepodobní; mají u sebe čarodějníky, a samo peklo jim pomáhá!“ tak se dával mezi množstvím hubený človíček slyšeti. „Tuhle o poslední bitvě ve Slezsku lítala nad nimi veliká umrlčí hlava, a z té vycházel oheň a kouř.“\n„A padl ti na mozek, že nevíš, co mluvíš!“ zasmál se mu hřmotný ramenáč, řemesla svého řezník.\n„Cože?“ osopil se na něho mužíček. „Nemám na to svědka? Nemám tuhle syna vlastní sestry, kteráž je v Polsku provdána? Ten byl při tom a viděl to na své oči. Mluv, Janoši! nemají Tataři čarodějníky?“\n„To věřím!“ dosvědčoval vychloubavě bývalý polský žoldnéř, který nyní u moravského strýce kus chleba hledal. „Já to viděl, když náš Krakov hořel; to vám bylo zrovna, jako by ti neznabozi hořící moře po ulicích byli rozlili. A u Lehnice by nás nebyli potloukli, kdyby si nebyli pekelná strašidla vypůjčili.“\n„Anebo kdybyste se nebyli přeslechli,“ namítal veselý a světem prohnaný řezník. „Mně vypravovali tvoji vlastní krajané, kteří z té porážky šťastně vyklouzli, že jste mezi sebou: Ubíjejte! křičeli; jiní prý ale rozuměli: Ubíhejte! a vzali nohy na ramena.“\nPosluchači se dali do smíchu, a Polák se chtěl zlobiti; ale v tu chvíli povstal na městských hradbách takový pokřik, že se najednou všecka pozornost v tu stranu obrátila a všecko se tam hrnouti začalo.\n„Již táhnou! již táhnou!“\n„Kdo? Tataři? — Běda nám!“\n„I ne — Čechové! — královští vojáci!“\nTak se ozývaly kolem pomíšené hlasy a všecko hledělo na polední stranu, kdež se nyní ve sluneční záři vojenská zbroj leskla a dlouhá řada bojovníků černala.\nByl to vskutku Jaroslav, nejvyšší vůdce v této výpravě proti hrozným nepřátelům, který stáhnuv co možná se všech stran branný lid u Jihlavy hranice překročil, pak Brno opatřil a nyní k Holomouci pospíchal.\n„Zdá se jich býti hodná hromada!“ prohodil řezník po chvíli.\n„Ale nevím, k čemu jich potřebujeme,“ zabručel vedle něho temný hlas. „Jako bychom se nemohli sami ubránit!“\nByl to Protivín, jenžto z hradu přicházeje, u zástupu diváků se zastavil.\n„Ah, jsi ty to, kmotře?“ obrátil se řezník po hlase. „Tenkráte nepomůže hořkost k těm pánům z království, a mně se zdá, že budeme muset vespolek za provaz táhnout, abychom kus štěstí přitáhli.“\nJeště horlivěji pracovalo se teď na hradbách a ještě hlučněji pohyboval se mezi nimi život vojenský. Jaroslav přivedl do města osm tisíc lidu českého, a moravští páni sebrali čtyry tisíce. Mimo to se ozbrojil také lid obecný a rolnický, který tu hledal ochranu, i přivážela se potrava, a vůbec chystalo se všecko velmi živě ku příchodu zlých Tatarů.\nZ města je nebylo sice ještě nikde viděti; ale vědělo se, že již po moravských dědinách loupeže a vraždy páchají, že v Benči stříbrné doly zasypali a že se okolo vrchu Kotouče položili, na jehožto nepřístupném vrchole a ve skalnatých jeskyních množství okolního lidu se bylo ukrylo.\nRozličným spůsobem rozprávěli o tom na velké síni královského hradu shromáždění pánové, měšťané a obecní starší, jež byl dnes Jaroslav k sobě obeslal.\n„Víte již, přátelé?“ vkročil teď mezi ně purkrabí. „Sklíčenému lidu na Kotouči přišla nenadálá pomoc s nebe. V noci na vstoupení Páně strhnul se tak prudký příval, že Tatarům stany pobral, a co ušetřily vody s hůry, to uchvátil potrhaný rybník. Tataři se tedy hnuli, postoupili až k Lipníku a Přerovu — a takž je tu máme na krku, nežli se nadějem.“\n„S Pánem Bohem!“ ozvalo se mezi shromážděním několik hlasů najednou. „Vždyť snad budou ještě ruce na světě, které ty tatarské housenky s krku shoditi a rozmačkati dovedou.“\nV tom vešel do síně Jaroslav, ta veliká, statečná postava, a celý zástup shromážděných bojovníků jej hlučně uvítal. On jim učinil krátké, ale srdečné poděkování a potom takto k nim promluvil:\n„Pánové a přátelé! Již se blíží ono velké okamžení, kde se okáže, byla-li důvěra pravá a našeho jména hodna, kterou na nás nejen domácí, ale i vůkolní země skládají. Uvažme dobře, s kým se potkati a v jaké dílo se uvázati máme. Zuřiví zástupové tatarští vytrhli ze svých dalekých vlastí na východě, pobořili tam slavná města, zavlekli jich obyvatele do otroctví, zavraždili děti v mateřském lůně, přitáhli do zemí ruských i před veliké město Kyjev, zmocnili se jich, pohubili a vyvrátili je, a jak nejnovější zprávy znějí, zdrancovali již také Uhry a porazili polské i slezské vojsko spojené. Nyní se přivalila moc jejich do země moravské, bezpochyby se octnou brzo u Holomouce, a my — rozvažte smysl těch slov dobře — my máme proud jejich zastaviti a sílu jejich zmařiti! Veliké to dílo, rovněž tak nebezpečné, jako slavné; my ale zpomeneme na rod, z něhož pocházíme, na své jméno, na svou svatou víru, spolehneme na Boha a na své meče — a tak ochráníme otcovské kraje před zlou záhubou i oslavíme novou září jméno dvou bratrských národů!“\n„Oslavíme je, oslavíme!“ ozvali se kolem zvučné hlasy a mužné ruce udeřily na meče. „V životě i smrti budeme pevně státi při sobě a proti nepříteli křesťanstva!“\nNedlouho na to rozléhalo se žalostivé bědování již po půl Moravě a denně přicházely do Holomouce hrozné noviny.\nJednoho dne pod večer ozářila se daleká obloha.\n„To hoří Přerov!“ zaznělo po celé Holomouci, a všecka srdce naplnila se úzkostí.\nPřerov byl silně ohražen a předce stál nyní v jednom plamenu.\nMnohý Holomoučan si myslil: „Jak se asi nám povede?“\nDruhého dne z rána pozorovali strážníci na hradbách malé houfy bystrých jezdců, kteří se rovinou od Rokytnice k městu blížili. Když přijeli tak blízko, co by asi dvakráte šípem dostřelil, tu se náhle zastavili; pak objížděli kolem, jako by si město prohlíželi, až najednou svými kopími nad hlavou zatočivše, do křiku se dali a na svých malých koních zase nazpátek letěli.\nZatím se však bylo rozednilo, a strážníci, vidouce nyní jezdce v neobyčejných černých pláštích, učinili pokřik: „Tataři! Tataři!“ a za malou chvíli byla skoro celá posádka na hradbách.\nMezi dnem okázalo se ještě více takových jízdeckých zástupů, a k večeru povídalo se již po celém městě, že leží Tataři u Rokytnice.\nAčkoli se v Holomouci tato zpráva již dávno očekávala, byla nyní přece strašlivá a obyvatelé padli u velikou bázeň. Bojovníci byli arci mysli statečné a chystali se odhodlaně na krvavé potržky; ale tím sklíčenější byli mírumilovní měšťané a jejich ženy, jsouce postrašeni hroznými pověstmi o nelidské ukrutnosti blízkých nepřátel.\nU veliké starosti seděla toho dne i paní Kateřina se svou dcerou v tiché komnatě.\nMistr Protivín byl na hradě; neboť měl za oněch dnů napořád se řemeslem vojenským co dělati, a hlas jeho platil mnoho mezi měšťany, jižto se byli zavázali, že budou při bránění města pilně pomáhati.\nObě ženštiny byly se vřele pomodlily a hleděly nyní pobožnou rozprávkou se těšiti.\nTu k nim vešel písař Otík, a matka i dcera upřely na něho oči s nemalým podivením. Krásný mládenec měl na prsou lesknavé brnění, na hlavě pěknou přílbu s chocholem a po boku hodný meč.\n„Otíku!“ zvolala dívka a blednouc pokročila mu naproti; srdce její svíralo se velikou bolestí.\n„Dobrého zdraví, milá Bohunko! Pozdrav Pán Bůh, ctěná paní Kateřino!“ pozdravil jinoch svým líbezným hlasem na obě strany a přistoupiv k paní mistrové, políbil jí ruku jako matce vlastní syn.\n„Pozdrav tě Bůh, milý hochu!“ řekla paní Kateřina. „Jak pak to vypadáš? Odložil jsi péro a půjdeš také do boje?“\n„Půjdu,“ řekl mládenec živě. „Pokládám se za šťastného, že mohu k odvrácení nastávajícího nebezpečí pomocnou ruku podati a spolu snad štěstí života svého dobýti.“\nPři tom pohledl na Bohunku, která se zarděla a oči sklopila.\n„Nemysli na věci světské, milý Otíku!“ řekla Bohunčina matka, „kdežto je potřebí s celou duší k nebesům se utíkati, aby odvrátila neštěstí od tolika duší křesťanských.“\n„Jáť proto nepřicházím,“ odpověděl jinoch tiše, „nýbrž abych si ke dnům budoucím tvého požehnání vyžádal. Uděl mi je ve jménu matky mé, kterou Bůh již dávno k sobě povolal!“\nPři těch slovech před ní poklekl.\nOna pohlédla nábožně vzhůru, sepnula ruce a položila je pak mládenci na hlavu. Při tom šeptala:\n„Bůh tě opatruj, milý synu!“\nBohunka tiše plakala.\n„Byl bych také rád mistra o požehnání požádal,“ řekl nyní mládenec, ale paní Kateřina mu skočila do řeči.\n„Nech toho, nech, milý Otíku!“ prosila. „Za jedno není mistr doma a za druhé —“\n„Myslíš, matko, že by mně svého požehnání nedal?“ doložil mladík smutně. „To nevěřím. Byť mě ani nemiloval jako člověka, jenž se o lásku jeho dcery uchází: dozajista by mě požehnal jako sirotka, jež s ním pro jednu věc bojovati zamýšlí.“\nJako černé mraky pokryli Tataři Holomoucké okolí, obklopili město a poplenili předměstí i blízké dědiny. Pak začali města dobývati. Až posud nenašli na svém tažení žádných hradeb, ježto by nebyli sbořili; proto myslili, že své bílé, červené a žluté korouhve i na Holomoucké zdi brzo povznesou, i hrnuli se k nim tedy strašlivě křičíce, jako by šli k jistému vítězství; ale obležení je zmužile přivítali, a učinivše jim krvavou lázeň, udatně je zahnali. Sami trpěli při tom arci také škodu nemalou, neboť ze zástupů nepřátelských lítalo šípů, jako by pršelo; avšak nikdo mezi nimi neklesal proto na mysli, vida, že byl první vzteklý útok šťastně odražen.\nTataři hnali na to ke zdím ještě několikráte; ale každý den musili s potlučenými lebkami zase couvnouti.\nPři tom pobili arci vždy také nějaký počet obležených i porouchali hradby: ale za hradbami byla ještě dosti silná posádka, a ta opravila zdi pokaždé tak rychle a pilně, že je museli nepřátelé při novém útoku vždy znova trhati.\n„To byl zase jednou parný den!“ řekl mistr Protivín, vcházeje do síně domu svého, kde na něho manželka i dcera již s bolestí čekaly.\nObě ho najednou obejmuly a vedly do jizby. Manželka mu pomohla odepnouti meč, sundala mu železnou přílbici a přistrčila mu širokou židli, aby si odpočinul. Dcera přinesla zatím číši chutné medoviny.\n„To byl zase parný den,“ začal mistr poznovu, „a poctivý křesťan by mohl vskutku mysliti, že ti proklatí pohané zrovna z pekla vylízají. Tak se vám jich všude hemží a takové jsou příšery! Tváře mají jako ze žlutého vosku, k tomu široké; mezi nimi krčí se rozplesklý nos, a oči jejich — na mou víru, mně se zdá, že jedno výš a druhé níž. Při tom se vrtí na hubených hnátech, a hned je máte zde a hned zas jinde. Člověk se nemůže mezi ně ani dostati; beztoho překážejí hradby, a náš pan Jaroslav,“ doložil s trpkým úsměchem, „nemá jaksi chuti podívati se jim v širém poli na zuby.“\n„Za to jej chválím,“ řekla paní Kateřina; „protože chce křesťanské krve a drahých životů ušetřiti.“\n„Ty tomu nerozumíš!“ prohodil Protivín. „Na hradbách teče také ta křesťanská krev, a také tam padají drahé životy; ale kdybychom mohli jednou mezi ty neznabohy, to by to padalo na druhé straně. Ale já to povídal, že s těmi Čechy nic dobrého nepřijde.“\n„Já však slyším pana Jaroslava vůbec chváliti,“ podotkla žena. „Je prý to moudrý a statečný pán.“\n„Že je moudrý?“ opakoval mistr. „Může být, alespoň je velmi opatrný, a jeho statečnost podobá se bázni.“\n„Ale muži, muži — neutrhej!“ prohlásila se teď paní Kateřina horlivěji. „Vůbec jde hlas jediný, že čeští bojovníci pravé divy dělají.“\n„Divy! jako by našinci také tolik neuměli! Divy! To jsi ty hned po ruce, když se tvoji Čechové vychvalují. Ale já ti povídám, že jsme tady s nimi nespokojeni a že bychom si bez nich byli snad již pomohli.“\n„Pomohli?“ vzdychla žena. „Jako si ostatní krajiny moravské pomohly! Nepřinášíš sám denně zprávy, že ti zlí neznabozi po celé zemi pořád větší a větší neřesti páchají?“\n„Tím hůře,“ horlil mistr, „že tu, jako bychom se báli, pořád za ohradou ležíme a nepřítele po zemi se rozptylovati necháváme. Jak ti povídám — o panu Jaroslavovi a o těch českých hrdinách máme hořké myšlénky.“\nA vskutku vzmáhalo se v Holomouci jakési rozhořčení. Skoro celá posádka, vidouc, že posud všechny útoky nepřátel šťastně zmařila, domnívala se již také, že i na šírém poli hlavy tatarské porubá, i nemohla pochopiti, proč se napořád jen za zdmi zdržeti a nepřátele od hradeb odháněti má. Semtam počínalo se již i hlasitě reptati, a zvláště po moravské straně dosáhla nespokojenost vysokého stupně, když Tataři, nemohouce nic před Holomoucí svésti, zuřivě na blízký klášter Hradišťský se obořili, jej po dlouhém odporu tamnější posádky zapálili a tak posléz plamenem i mečem všechny řeholníky a jich posvátné obydlí i s krásným kostelem zničili.\nU veliké žalosti dívali se na to Holomoučtí bojovníci s hradeb, jak tam z velikých plamenů černý dým jako hrozný sloup k nebi vystupoval. Mnohý setřel bolestnou slzu z mužného oka, a každé srdce rozpálilo se žádostí vraziti mezi ty vrahy na šíré pole a pomstiti všelikou hanebnost. Ale vůle vůdcova je zdržovala za hradbami a nedovolovala vyjíti z brány.\nV hlubokých myšlenkách pohřížen stál i Jaroslav na městské zdi a hleděl ku slavnému klášteru. V duši jeho dozrával veliký úmysl, ale on ho ještě nesměl na denní světlo propustit.\n„To je do nebe volající!“ zahučel nyní mezi houfem hlas. „Tady státi, civěti a nechat svaté místo hořeti!“\n„Nemoudrá bázeň je to,“ zamumlal jiný; „naše hanba, a svět se nám vysměje.“\nA celí zástupové začali hlavy sestrkovati. I hučelo to kolem, jako v nepokojných oulech, až pak najednou hlasitý pokřik vypuknul:\n„Ven, ven z města — na ty proklaté vrahy! Otevřte brány! my se nedáme déle zdržovati!“\nA spolu povstalo mezi zástupy veliké pohybování.\nTu se protrhnul Jaroslav ze svého zamyšlení a pozvedl hlavu. S podivením hleděl na lid nepokojný.\n„Co se to děje?“ zvolal na to vážným hlasem. „Pozbyli jste smyslů? Není tu již hlavy, podlé nížto se řídíte? Co chcete venku na šírém poli? — jistou smrt? záhubu svou i města tohoto? ztrátu života a statků svých? Podívejte se na ta černá hejna pohanská, ježto co hladoví vlci okolo zdí našich běhají, a děkujte Bohu, že vás tady za pevnými hradbami až posud milostivě zachránil! Umírněte svou horlivost, neboť až posud nechci vaši žádost po boji jinak nazvati, a důvěřujíce v upřímnou i pevnou vůli svého vůdce, čekejte času příhodnějšího, nežli je nynější! To vám pravím ve jménu krále a pána našeho!“\nPo těch slovech se obrátil a odešel do hradu.\nZástupové mlčeli, věšeli hlavy, a jenom zde onde proskočilo nespokojené zamumlání.\n„Strýče!“ bylo na jednom místě pološeptem slyšeti, „přijď dnes pod večer ke mně! Já objednám ještě několik přátel, a poradíme se, co by slušelo učiniti. Já tomu Čechovi nevěřím!“\nS mrzutou tváří vešel tenkráte mistr Protivín do své jizby a neodpovídal na manželčiny otázky. Mělť hlavu plnou divných myšlének a chtěl býti samoten. Manželka i dcera se tedy vzdálily; ale za malou chvíli na to vešel k němu Otík. Protivín se tomu nemálo podivil.\n„Co jest? co chceš?“ ptal se ho kvapně a poněkud i nevlídně.\n„Chci s tebou promluviti, pane,“ řekl Otík mírně, „dříve nežli budeš s jiným mluviti.“\n„Co? s kým mluviti?“ ptal se zase mečíř, a do tváře mu vstoupila krev.\n„Tys objednal dnes k sobě přátele — nekaboň čelo, milý mistře! a drž hněvy na uzdě! — Já to slyšel, neboť jsem stál na blízku.“\n„Ha, proklatý vyzvědači!“ rozpálil se Protivín a zaťal pěsti.\n„Žádný vyzvědač!“ odpověděl mládenec vážně. „Mne přivedla náhoda s tebou do jednoho zástupu a nebo, chceš-li, hlas mého srdce.“\n„Co zde mluvíš o svém srdci? nevíš to dávno, že je v mém domě hostem nevítaným? A mimo to, co se mísíš do mých záležitostí? Co je ti do toho, koho já k sobě zvu?“\n„Do toho jest mi tuze mnoho, pane!“ řekl jinoch, „neboť jsem věrný občan a služebník královský, a pak nesmím dopustiti, aby se otec mé Bohunky nějaké zpozdilosti nebo něčeho horšího dopustil.“\n„Ha, ty nedospělé mládě!“ zkřikl Protivín. „Ty se opovažuješ mé kroky mistrovati a mně jako na posměch o dívce mluviti, ačkoli víš, že je mi to na příkoř!“\n„Tedy o ní mlčme,“ řekl Otík trpělivě, „a mluvme o tom, co s přáteli svými před se vzíti zamýšlíš! Vy nejste spokojeni s panem Jaroslavem, zamýšlíte násilím vůli jeho se protiviti a na pole vtrhnouti, kujete potají věci nedovolené —“\n„Ha, ty český Jidáši!“ zasoptil nyní mistr a rozehnal se po meči. „Ještě jedno slovo takové, a utrhačná ústa tvoje umlknou na věky!“\n„Pak umlknou v povinnosti, kterou ty porušiti hodláš!“ ozval se jinoch neohroženě. „Já tě tedy prosím a varuji —“\n„Mlč — mlč — a odejdi z domu mého,“ křičel Protivín, „nežli ti učiním podle zásluhy, hade úlisný!“\nV tom přiběhla paní Kateřina s Bohunkou; obě byly nemálo vyděšeny.\n„Co se to zde děje?“ ptala se první, hledíc při tom ustrašena brzo na manžela, brzo na mládence.\n„Tu máš svého miláčka,“ soptil mistr, „který se novým způsobem o dceru poctivého Moravana uchází!“\n„To není pravda!“ zkřikl nyní mládenec, hněvem i studem celý se zapýřiv.\n„Nezapírej!“ opřel se mu mečíř. „Nepřišel jsi, abys mi vyhrožoval? abys mě zastrašil, že budeš vyzváněti, já pak abych se lekl a holku ti dal, abys nevyzradil, co jsi neprávě vyzvěděl? Ale já ti pravím, že nebude má dcera tvoje — nikdy! Leda bych se naučil o tobě a tvých krajanech jinak smýšleti, a tomu přirozenost vaše nepřipustí. Nyní běž ku svému panu Jaroslavu a pověz mu, jak o něm Holomouc smýšlí! Já se ho nebojím!“\n„On tebe také ne, ani celé tvé Holomouce, jakožto poctivý český pán!“ zvolal nyní mládenec, a hlas jeho se třásl šlechetným hněvem i lítostí. „Co jsi řekl ostatně, to jsem neslyšel, protože to bylo z hněvu mluveno. Já nejsem žádný zrádce ani donášeč, ale zachovalé české matky zachovalý syn, a že mě tvoje záští nechce lépe poznati, není vina má; proto přece náleží moje srdce tvému domu tak dlouho, dokud je tatarský šíp neprobodne.“\nPři těch slovech hodil svýma upřímnýma očima po ženských, jako by se s nimi loučil, a odešel.\nMatka i dcera počaly bědovati a mistru nové otázky předkládati; ten je ale nevrle odbyl, odešel do dílny, a když k němu pod večer objednaní přátelé přišli, nenašli ho doma.\nStav lidnatého města den po dni se horšil, a strachu v něm napořád přirůstalo. I nedostatek denních potřeb začínal se již tu onde vyskytovati. Byloť tedy skoro všeobecné přání vytrhnouti z bran a na šírém poli buď zvítěziti nebo padnouti.\nAle Jaroslav zdál se býti posud jiného mínění a nečinil žádné přípravy, aby svedl s nepřítelem boj, který by byl celý stav věcí těchto snad převrátil. I povážlivější hlavy a nejvěrnější jeho přátelé začali nad tím již nepokoj projevovati.\nAvšak i v tatarském táboře nezůstalo toto váhání Jaroslavovo bez účinků. Vůdce nepřátelský, jménem Paidar, považoval to za bázeň, i počal s menší přísností na kázeň a opatrnost zástupů svých přihlížeti, ano dovoloval jim také se rozptylovati a po loupeži vyjížděti; sám pak s pozůstalými v táboře oddával se neobyčejnému hodování, k čemuž ho zvláště víno a pivo ponoukalo, jejž po Moravě nakořistili. Doma ovšem takového nápoje neměli; tam pili nanejvýš koňské mléko nebo jakousi svařeninu z rýže a medu, k tomu jedli jako pochoutku koňské maso — a nebylo-li takové, brali kočky, psy a myši.\nTakto uplynul čas až k nejdelšímu dni letnímu, o kterém pravověřící křesťané památku sv. Jana Křtitele slaví.\nTento den míval od pradávných časů také u všelikých pohanů velkou důležitost, i vyváděla se o něm rozličná kouzla a tropily se přepodivné pověry, jakož se toho památky až podnes skoro na celém světě uchovaly.\nTataři strojili toho dne až pozdě do noci veliké veselí a prováděli rozličnou kratochvíli: honili se na koních, házeli kopím, přijížděli k městu a stříleli z bujnosti po hradbách, ačkoli se na nich živé duše neukazovalo.\nAle pan Jaroslav obeslal pod večer všechny přednější mezi branným lidem a měšťany Holomouckými na hrad královský, a když se všichni sešli, nevědouce ani, co se díti bude, učinil k nim tuto řeč:\n„Pánové a přátelé! S nemalou bolestí jsem to nesl, vida času posledního, že se ode mne i mysl oněch odvracuje, v něžto jsem doufal nejvíce. Avšak nedivím se tomu; neboť nastaly časy těžké, a sklíčená mysl neví tak snadno, čeho se chopiti. Skoro celá Morava utrpěla již od zuřivých nepřátel, a jenom několik pevných míst, jako je Brno, Unčov a naše Holomouc, vzdoruje posud vzteku hubivého množství. Zvláště my tady byli jsme pomocí boží tak šťastni, že jsme všecky útoky nepřátel šťastně zničili; ale toto štěstí bylo by nám zas bez mála jinou stranou zkázu přineslo, a to horlivostí v čas nepravý. Předobře vím, že jste moje váhání pochopiti nemohli, ano i o mé choulostivosti mluvili; ale příští den okáže, zdali jste na omylu nebyli. Já vás nesměl v jistou záhubu vydati. Tataři porazili již četnější houfy a rovněž tak statečná vojska, jako je naše posádka; já musel tedy na příznivou dobu čekati. A ta se nyní přiblížila! Zástupové tatarští se rozptýlili, v táboře panuje neopatrnost, a dnes, jak mi vyzvědači oznámili, drží se tam veliké veselí. Nechme je tedy se doveseliti — před smrtí, a zejtra před úsvitem, když bude celý tábor ještě v tuhém spaní ležeti, vytrhneme do pole a padneme na ty vrahy jako metla v rukou Páně!“\nShromáždění mu nedalo radostí skoro ani domluviti. I povstalo mezi ním veselé pokřikování a velebení vůle vůdcovy, a zpráva o ní roznesla se jako blesk po celé Holomouci.\nS nastávající nocí počal se pak divný život mezi oblehnutými; bylo mluvení a běhání, bylo nových nadějí a nového strachu. Branný lid musel časně na lože, ale o půl noci byl již zase ve zbroji a shromažďoval se v kostelích, kde potom k oltáři Páně přistoupil.\nA ještě ležela hluboká tma po celém okolí, kdyžto se městská brána tiše otevřela a zástupové spojeného vojska Čechů a Moravanů beze všeho hluku pozorně do pole vytrhli. První, na stráž rozestavení Tataři, jsouce po veselém dni i noci uchváceni pevným spaním, padli pod mečem vybraných odvážlivců, kteří opatrně ku předu se berouce, ostatnímu vojsku cestu do táboru klestili. A jako rozvodněný proud hrnuli se pak za nimi zástupové mezi nepřátelské stany, kdež ihned strašlivé krveprolití, divoké křičení, volání, zuření a zoufání povstalo. Na mnohých místech vyšlehnuly také ze stanů hltavé plameny a osvěcovaly hrozné divadlo.\nVeliké množství Tatarů se z tuhého spaní již ani neprobudilo; jiní ovšem procitli, ale hned zas také do jiného, a to ještě tvrdšího spaní upadli — a ještě jiní počali se vztekle brániti. Ale rekové čeští a hrdinové moravští konali proti tomu velikému množství pravé divy statečnosti, a nikomu neodpouštějíce, hubili vrahy křesťanské napořád i bez milosrdenství. A když počalo slunce vycházeti, zaleskly se první jeho paprsky po šíré planině v proudech krve tekoucí kolem jako potoky a svítily na tisíce posekaných těl tatarských.\nV Holomouci byly mezi tím časem otevřeny všechny kostely, a zástupové lidu klečeli tam na vroucích modlitbách. Jiné houfy obyvatelů stály po hradbách v bázni a naději čekajíce, k jakému konci dnešní odvážlivá bitva dopadne. Jiní zase netroufali si ani z domu vykročiti, a trvajíce na modlitbách o samotě, čekali na nějaké zprávy. Mezi těmito posledními byla také paní Kateřina s Bohunkou. Obě měly Boha oč prositi, a obě to také vroucně činily.\nMezi tím ubylo však dne, a najednou začalo se všemi zvony zvoniti, po ulicích rozléhalo se radostné pokřikování, zněly chvalozpěvy, a kolkolem roznášela se pověst o šťastném vítězství nad ukrutným nepřítelem křesťanstva.\nI pod střechu mečíře Protivína vešla tato novina, a matka i dcera se zaradovaly, ačkoli ještě nevěděly, co asi manžela a otce, pak nešťastného miláčka potkalo. V tom se rozmnožil hluk po ulicích, neboť se vraceli zástupové s bojiště, i přiblížil se také k domu statečného mečíře. On sám vešel na to do jizby, a za ním přinášeli dva tovaryši raněného Otíka.\nS radostným pláčem vběhla mu paní Kateřina do náručí a on ji přitisknul k srdci svému; ale Bohunka se dala žalostně do křiku, neboť poznala mládence.\n„Mlč, mé dítě — mlč!“ těšil ji otec velmi vlídně, „a připrav honem lože, ať hocha složíme! Bůh dá, že nebude tak zle. To proklaté tatarské kopí zavadilo mu jen o žebra, a já požádal již pana kastelána, aby mi sem svého lazebníka poslal; to je muž učený, a když budou tvé ruce hocha ošetřovati, zajisté se brzy zotaví.“\nŽenské si nedaly dvakrát poroučeti; lože bylo hned připraveno, a mezi tím, co se paní Kateřina o raněného jako o vlastní dítě starala, navrátila se Bohunka zase k otci. Prsa její byla sklíčena velikou bázní a nadějnou zvědavostí.\n„Nevíš, co se to děje — viď, mé dítě?“ začal k ní otec laskavě mluviti a pojal ji do náručí. „Ale jen se oddej naději! Vidíš, na těchto svých rukou odnesl jsem Otíka z bojiště — ano, ano, jen se div! Tak se tvůj tatík proměnil. Ale hoch toho také zasloužil, a s ním všichni jeho krajané. Dnešní den mě s Čechy smířil. Jen poslechni! — Když jsme vytrhli na pole, pozoroval jsem arci v našem houfu štíhlého mladíka, ale v nočních tmách nemohl jsem ho dobře rozeznati, a mimo to přikrývalo hledí u přílbice jeho tvář. Když jsme ale začali na Tatary dorážeti, fičel meč jeho kolem jako ostrá kosa a vysekal mě z houfu, který mě byl náhle obklopil. Zaplať Pánbůh, krajane, až na odslouženou! zvolám na mladíka a začnu znova maso dělati; ale prudkost mě zase zanesla a zas jich bylo okolo mne hrozný chomáč, a jeden mezi nimi — ještě tu proklatou ohavu vidím — žene mi své kopí zrovna do prsou, právě an jsem musel rány několika mečů odrážet. Ale v tom se vyskytne vedle mne zas můj mladý ochránce, srazí to zlořečené kopí a počne mi svým mečem dělat průseku. Ale ta tatarská netvora mrštila sebou jako had hrozným skokem po mladém rekovi, a nežli se mohl tento ubránit, vrazila mu kopí — nu, nu, jenom nebledni! Hoch se na štěstí ještě uhnul, ale začal předce hned klesati. Já ho levicí ještě zachytil a pravičkou začal jsem pak tím strašlivěji mezi těmi dravci řáditi; v tom okamžení přibylo k nám několik našinců, a brzo jsem zůstal s raněným mezi hromadou posekaných neznabohů samoten. I vynesu ho tedy z toho vraždění, a když mu shodím přílbici, hledí na mne bledé tváře našeho Otíka. Já myslil, že se v tu chvíli propadnu! Přišloť mi na mysl, jak jsem o hochovi a jeho krajanech soudíval a co jsem mu nyní povinen; ale tu chvíli jsem také Bohu slíbil, že napravím, co jsem z pošetilé kyselosti provinil — a ty, milé dítě, doufám, že mi v tom pomůžeš!“\n„Ó můj dobrý otče!“ zvolala dívka, s radostnými slzami ruce jeho líbajíc.\n„Ano, dobrý jsem odjakživa,“ řekl mistr sám nemálo pohnutý, „jen že jsem musil ještě do školy a nemravům se odnaučiti. Nu, člověk je křehký a dobře ještě, když přijde k poznání. Je-liž pravda? Však já si složím teď o Češích jinou písničku; u tvého Otíka začnu a u pana Jaroslava přestanu. Dobře má tvoje matka: Čech a Moravan je všecko jedno; všichni mluvíme jedním jazykem, všichni musíme také jedno srdce míti.“\nNedlouho na to se statečný Čech Otík uzdravil a stal se šťastným manželem spanilé Moravanky.\nSlavné bylo vítězství Čechů a Moravanů nad Tatary. Od prvního až do posledního muže křesťanského uhasilo všecko své toužení po mstě v krvi nepřátelské, a Jaroslav sám dostihnuv u velikém hněvu tatarského vůdce Paidara, započal s ním litý boj a šťastně ho zabil. Což Tataři vidouce, s hrozným křikem na útěk se dali. Jaroslav ale vrátil se do města, kde ho veškerý lid s plesáním uvítal, maje k tomu se všemi západními zeměmi věru velikou příčinu; neboť toto pobití krutých nepřátel zbavilo je všeho dalšího hubení.\nPamátka tohoto vítězství udrží se na věčné časy, a rod slavného vítěze Jaroslava žije až podnes v Čechách i na Moravě pod jménem hrabat Šternberků. Za tehdejších časů panoval totiž mezi českým panstvem ten divný obyčej, že si rádo německá příjmení dávalo, dílem proto, že jazyk německý u královského dvora oblíbení docházel, dílem že se v tu dobu mnoho hradů dle německého způsobu stavělo, a tudíž povstali na př. páni Rožmberkové, Švamberkové, Valdštýnové, Ryzmburkové, Vartmberkové a jiní, sami čeští pánové. I páni z Divišova a Chlumce, z nichžto Holomoucký vítěz Jaroslav pocházel, učinili dle toho zvyku a nazvali se Šternberkové po dvou hradech stejného jména, které brzy po tomto vítězství nad zlými Tatary v Čechách a na Moravě založili.\nCitováno z „https://cs.wikisource.org/w/index.php?title=Tataři_u_Holomouce&oldid=243918“\nStránka byla naposledy editována 27. 1. 2020 v 11:48.


Škoda Auto pokračuje v zavádění logistických inovací. V Boleslavi zkouší inventurní drony | Hospodářské noviny (iHNed.cz)\nŠkoda Auto pokračuje v zavádění logistických inovací. V Boleslavi zkouší inventurní drony\nDron je schopen ze vzduchu rozpoznávat a počítat prázdné palety na vnějších plochách závodu. autor: Škoda Auto\n28. 10. 2018 23:29 / 4 minuty čtení\nautomatizace dron skladování robotizace\nKromě toho automobilka nasadila ve svém závodě v Kvasinách nový robotický vozík s laserovou navigací, čímž zautomatizovala celý proces od příjmu po zavážku na montážní linky.\nPřed dvěma a půl lety informoval šéf logistiky společnosti Škoda Auto Jiří Cee v rozhovoru pro časopis Logistika, že firma plánuje nasazení dronů pro inventury prázdných obalů. Letos v květnu pak automobilka na konferenci Zóna Logistika uvedla, že spustila pilotní projekt, a nyní přidává další podrobnosti.\nŠkoda Auto na projektu spolupracuje se společností Robodrone. Šestirotorový dron, vycházející z modelu „Kingfisher“ této firmy, létá rychlostí až 20 km/h a unese až pět kilogramů užitečné zátěže. Během aktuální zkušební fáze dron třikrát denně zcela autonomně zaznamenává počet prázdných palet na vnějších plochách jedné z výrobních hal v Mladé Boleslavi. Data se následně předávají do IT-systémů logistiky Škoda Auto, kde se dále zpracovávají.\nJelikož se pozice palet pomocí technologie GPS nedá zjistit s dostatečnou přesností, je dron vybaven technologií LIDAR (Light Detection and Ranging), která měří vzdálenost a rychlost pomocí odrazu laserového paprsku. Dron je navigován prostřednictvím 3D-mapy vzniklé na základě této technologie, která zároveň rozpoznává a počítá palety pomocí algoritmů. Automobilka do této technické inovace investovala zhruba 200 000 eur (asi 5,2 mil. Kč).\nVideo Škoda Auto tests autonomous drone in logistics | Mladá Boleslav plant\n„Průběžně pracujeme na zvyšování efektivity našich každodenních výrobních procesů a ulehčování práce našich zaměstnanců. Dron ulehčuje a urychluje proces inventury. V budoucnu budou takové procesy probíhat zcela automaticky, což je i jedním z hlavních pilířů naší Strategie 2025,“ uvedl člen představenstva Škoda Auto za oblast výroby a logistiky Michael Oeljeklaus.\nZkušební provoz dronu při inventuře prázdných palet běží podle tiskové zprávy od května a výrobce vozů počítá ve střednědobém horizontu s nasazením do běžného provozu. Ve druhé fázi vývoje se dron Kingfisher dočká i vlastního „hnízda“, kdy elektřinou poháněné zařízení bude autonomně létat do nabíjecí stanice. V ní bude i meteorologická stanice, která bude dronu poskytovat krátkodobou předpověď počasí.\nNa letošní konferenci Zóna Logistika uvedl také logistický manažer Hyundai Motor Manufacturing Czech Jan Planka, že i nošovická automobilka plánuje vyzkoušení dronu pro inventury. V současnosti je ale tento projekt odsunut na neurčito. Důvodem je to, že ztráty, respektive inventurní rozdíly, které by měl dron odhalit, jsou tak nízké, že by byla návratnost investice do vývoje technologie příliš dlouhá. Navíc by si i nasazení automatického dronu vyžadovalo zapojení kvalifikovaného technika, který by se o dron staral, což by si vyžádalo další náklady. "Momentálně vyčkáváme, jak se technologie chytí, a případně budeme aplikovat už hotové řešení," řekl Jan Planka.\nLaseroví roboti v Kvasinách\nZhruba před rokem otevřela Škodovka ve svém druhém závodě v Kvasinách, kde nyní vyrábí modely Superb, Kodiaq a Karoq, nový automatický sklad menších dílů. Nyní k tomu vydala tiskovou zprávu, z které vyplývá, že celý proces dále zautomatizovala už na vstupu pomocí autonomního vysokozdvižného vozíku s laserovou navigací.\nTento vozík přebírá dodané boxy při příjmu zboží, pomocí kamery a skenerů rozpozná jejich tvar a obsah a dopraví je dále do skladu. Tam pak dva roboty a dva zaměstnanci společnosti překládají díly na dopravníky, po kterých jezdí do zakladačového systému.\n„V případě technologie AKL je místo určení ta část technologie, ze které robot odebírá z palety jednotlivé KLT přepravky,“ potvrdila propojení automatických technologií Martina Gillichová, tisková mluvčí závodu Kvasiny.\nKdyž si pak výroba díly objedná, další automatické vozíky je převážejí na montážní linku. Tyto takzvané AGV vozíky, dlouhé 1,40 metru a široké 0,90 metru, jezdily původně podle magnetické pásky nalepené na zemi. V poslední době ale Škoda část z nich vyměnila za modernější, laserovou technologii.\nCelkem tak dnes pracuje v Kvasinách 35 automatických vozíků s původním naváděním a dalších 11 s laserovou navigací. Tyto stroje mají, stejně jako zmíněný automatický vysokozdvižný vozík, namontovanou otočnou laserovou hlavu, která vysílá paprsek. Ten se odráží od reflexních bodů rozmístěných kolem trasy a dává tak informaci o poloze stroje a jeho rychlosti.


Můj dodavatel energií končí. Jak postupovat dál? — ČT24 — Česká televize\nFirma Bohemia Energy skončí a přestane dodávat elektřinu a plyn zákazníkům společností Bohemia Energy, Comfort Energy, Energie ČS, Europe Easy Energy a X Energie. Klienti se ale nemusí obávat, že by zůstali bez energií, zajistí jim je takzvaný dodavatel poslední instance. Ten se zákazníkům sám během několika dní ozve. Ti pak musí do půl roku uzavřít novou smlouvu. Pro klienty společnosti Amper Market, která do skupiny také patří, hledá Bohemia Energy podle oznámení řešení.\nInstitut dodavatele poslední instance má povinnost zákazníka informovat o zahájení dodávek, jejich cenách a podmínkách.\n„Běžně takové vyrozumění probíhá do pěti dnů. Tentokrát se však ukončení činnosti týká jednoho z největších tuzemských dodavatelů. Je tedy velmi pravděpodobné, že bude docházet k drobným zpožděním, než dodavatelé poslední instance stihnou informovat všechny zákazníky,“ uvedl v souvislosti s koncem Bohemia Energy předseda Rady Energetického regulačního úřadu Stanislav Trávníček.\nPrávo na dodávky od dodavatele poslední instance mají jen ty domácnosti, které v předcházejících dvanácti měsících neměly spotřebu plynu vyšší než 630 MWh.\nDodavatelem poslední instance jsou v případě dodávek elektrické energie v současné době v závislosti na konkrétním regionu společnosti E.ON Energie (jižní části České republiky), Pražská energetika (Praha a nejbližší okolí) a ČEZ Prodej (střed a sever České republiky). U plynu pak E.ON Energie (Jihočeský kraj), Pražská plynárenská (Praha a nejbližší okolí) a innogy Energie (zbytek České republiky). Tito dodavatelé ujistili, že jsou připraveni se o zákazníky skupiny postarat.\nPřechodné období šesti měsíců\nDodavatel poslední instance dodává spotřebitelům energie za ceny stanovené Energetickým regulačním úřadem. Ceníky dodavatele poslední instance přitom mívají vyšší ceny než běžné nabídky dodavatelů, proto je pro zákazníka výhodné uzavřít řádnou smlouvu co nejdříve.\nKlienti Bohemia Energy mohou nadále využít kontaktní infolinky či e-maily a zároveň jsou průběžně aktualizovány webové stránky jednotlivých společností se všemi potřebnými informacemi.\nVydáno pod DomácíEkonomikaEnergieBohemia EnergyElektřinaEnergetický regulační úřadPražská energetikaE.ONČEZPražská plynárenskáInnogyPlyn


ijournal.cz | Přirozenost nám sluší\nred Zdroj: Tchibo 27.6.2015 Móda, obuv, doplňky\nBiobavlna pro dobrý pocit //\nNěkdy není potřeba nic víc, než se cítit dobře. A proto jsme naši novou kolekci prádla vyrobili z kvalitní biobavlny, která je šetrná jak k vaší pokožce, tak k životnímu prostředí. Bavlna, ze které jsou tyto produkty vyráběny, pochází ze 100% kontrolované biologické zemědělské produkce. Naše jednoduché modely jsou výjimečně jemné a poddajné, jako stvořené k tomu, abyste se v nich cítili skvěle ve dne i v noci.\nZahájení prodeje 13. července 2015 v síti obchodů Tchibo a prodejních místech Tchibo v obchodních řetězcích, v e-shopu www.tchibo.cz pro držitele TchiboCard již 8. července.\nNáš cíl → 100% udržitelné podnikání\nJsme si jisti, že trvalá udržitelnost je klíčem k trvale udržitelnému podnikání a produktům vysoké kvality. Naše výrobky přispívají k lepší budoucnosti lidí a životního prostředí po celém světě. V roce 2014 pocházelo již 70 % námi používané bavlny z odpovědných zdrojů.\nNáš závazek → Kontrolované biologické zemědělství\nEkologický způsob pěstování biobavlny dokáže chránit rozmanitost rostlinných a živočišných druhů a úrodnost půdy, což významně pomáhá farmářům. Naše biobavlna je certifikovaná podle Organic Content Standard, stvrzují to loga OCS 100 a OCS Blended.Logo OCS 100 garantuje, že na výrobu produktu bylo použito nejméně 95 % ekologicky vypěstované bavlny. Logo OCS Blended garantuje, že na výrobu Tchibo bylo použito nejméně 50 % ekologicky vypěstované bavlny (běžně označuje výrobky pouze s 5 %).\nNaše aktuální nabídka → Krásné prádlo v biokvalitě\nNaše bavlněné výrobky přicházejí do přímého kontaktu s pokožkou. Proto je pro nás způsob, jakým je bavlna pěstovaná neobyčejně důležitý. Bavlna ve všech produktech této kolekce pochází výhradně z kontrolované biologické zemědělské produkce.\nPodprsenka s 91% podílem biobavlny. Materiál je zdvojený v oblasti prsou, proto skvěle drží tvar. V nabídce je bílá, světle šedá nebo s černo – bílým proužkem. Předběžná cena 199 Kč.\nTriko s 58% podílem biobavlny. Má raglánové rukávy tříčtvrteční délky. Předběžná cena 299 Kč.\nKalhoty s 96% podílem biobavlny. Mají po stranách vsadky ze síťoviny. Předběžná cena 399 Kč.\nPodprsenka s 91% podílem biobavlny. Má košíčky beze švů a je z prodyšného materiálu Spacer. V nabídce je bílá nebo proužkovaná v kombinaci tmavě šedé a bílé barvy. Předběžná cena 349 Kč.\nPyžamo ze 100% biobavlny. Je z jemného single jersey materiálu.\nPředběžná cena za oba díly 399 Kč.\nPonožky se 75% podílem biobavlny. V nabídce jsou dvě sady různě barevných kombinací. Předběžná cena za sadu 139 Kč.\nKalhotky s 91% podílem biobavlny. Dvoje kalhotky mají ozdobné knoflíčky.\nPředběžná cena za sadu 399 Kč.\nŠortky ze 100% biobavlny. V pase se stahují šňůrkou. Jsou příjemné a pohodlné.Předběžná cena 349 Kč.\nPodprsenka s 95% podílem biobavlny. Je z jemného single jersey materiálu. Díky integrované podprsence skvěle sedí. V nabídce je v oranžové barvě nebo proužkovaná v kombinaci světle šedé a bílé barvy.Předběžná cena 299 Kč.\nBoxerky ze 100% biobavlny. Jedny jsou kostičkované a druhé proužkované, v nabídce jsou v šedé nebo oranžové variantě. Předběžná cena za sadu 299 Kč.\nPyžamo s 95% podílem biobavlny. Je z jemného elastického materiálu. Triko má vykrojená záda. V nabídce je s proužkem nebo květinovým vzorem.Předběžná cena za oba díly 349 Kč.


Seznamka je pro všechny věkové kategorie. Měli všechno před sebou. Jágrovi je sedmatřicet, a přestože prodělal virózu a cpal se jen rohlíky, do Švýcarska dorazil se svým věčným klukovským úsměvem.\nNovinky - my-clip.eu more – Vaše seznamka online\nStali jsme se ale kamarády. Ledacos z toho, co se mezi Trnavským a Munzarovou odehrávalo, se pochopitelně doneslo i do moravské metropole Haně Zapletalové. Na šampionátech to platilo beze zbytku. Stejně jako na Musila, Straku, Hamrlíka. Nečeká na něj ještě něco? Platíte si jen a jen pouze za připojení\nDva tátové: Prachy, sex, soukromí...\nHolky na sex Mladá Boleslav\nMěli všechno před sebou. Ani nevím, jestli ještě někdy budu v nároďáku hrát. Martin měl tak doma co vysvětlovat. Skoro jakýkoli měsíc se ve vyhledávačích objeví nějaká ta nová seznamka, a je v podstatě jedno, že o ni nevíte, stačí ve vyhledávačích zadat slova:\nTeď se na známá místa vrací. Říkal mi, že nechápe, proč si v Pittsburghu vybrali zrovna takové dítě. Jaroušku, už se holíš…? Seznamka je pro všechny věkové kategorie. Josef Augusta a Vladimír Martinec. Že by předzvěst okamžiků budoucích?\nNaučil jsem se počkat na svůj moment. A o jednom jsem se přesvědčil. Ani nevím, jestli ještě někdy budu v nároďáku hrát. To byl Jaromír Jágr na mistrovství světa ve Švýcarsku. Držák, houževnatý chlap, co en route for nevzdá. Chovej se přirozeně, proto se pozná, že nejsi přirozený a to se líbit nebude. Přítelkyně vyhrála Sympatický Trnavský a dál vystupuje v roli gentlemana a milostný poměr s Munzarovou neustále popírá.\nPosledního půl roku se kvůli Ordinaci vyskytuje víc v Praze než na Moravě a vztahy po mobilu moc nefungují. Na velkém kluzišti se hledal, byl unavený. Češi měli hvězdný tým. A hráli doma, v nové hale. Kterak Jaromíru Jágrovi soupeř přerazil prst, ale jemu to pranic nevadilo, zlomeninu ovázal, nacpal accomplish rukavice a vyválčil s týmem zlato.\nV hokeji má téměř všechno za sebou. Češi měli hvězdný tým. Každý z Vás u nás může mít profil a en route for zcela zdarma. Klukům, co case ním hráli, prý nakázal, ať mě pořádně prověří, ať accomplish mě šlápnou. Říkal mi, že nechápe, proč si v Pittsburghu vybrali zrovna takové dítě. Nakonec vypadli na penalty s Američany.\nMasturbace Kluci Mature Tube\nPrivat Praha Mlada Holka


Posilovací lavice s kladkou HMS X2 MULTIPRESS\nSleva 3% (1 035 Kč)\nPřed slevou: 34 484 Kč\n34 484 Kč\tvč. DPH\n33 449 Kč\tvč. DPH\nkvalitní česká osa 2200/30mm s uzávěrem na kličku i pro komerční využití\nHMS X2 3,82 MB\nUživatelský návod Multipress HMS X2 cz 3,82 MB\nDiskuze ke zboží Posilovací lavice s kladkou HMS X2 MULTIPRESS\nDobrý den,zajímá mě samotný rozměr klece bez lavice\nDobrý den, vnější rozměr nožiček klece HMS X2 MULTIPRESS je 135 x 175 cm (šířka x hloubka), z ní ale vyčnívá osa multipressu (dlouhá 205 cm) a trny na naložení kotoučů. Celkový vnější rozměr klece je tedy 205 x 175 cm (šířka x hloubka) + na hloubku je třeba počítat ještě s prostorem pro naložení kotoučů vzadu na kladkostroji + cca 20-30 cm dle jejich průměru. No a pochopitelně rozměr vyčnívající lavice.\nDobrý de, rád bych si tuto věž pořídil, jen mám otázku ohledně vnitřních průměrech kotoučů, v popisu se uvádí že se můžou použít 25,30 a i 50mm, ale nějak mi nejde do hlavy jak tam dám pěkně všechny 3 velikosti. Nejradši bych volil velikosti 25 mm, za účelem nakoupení všech kotoučů stejných, abych nemusel mít jiný na jednoručky a volnou osu kterou si objednám také od vás.\nDobrý den, posilovací věž HMS X2 MULTIPRESS má 25 mm trny na kotouče + součástí jsou adaptéry 50 mm. Pokud tedy máte kotouče 25, nebo 30 mm, jednoduše je dáte na základní 25 mm trn (30 mm budou mít nepatrnou vůli, což ale ničemu nevadí). Pokud máte kotouče s vrtáním 50 mm, použijete na trny 50 mm adaptéry, je to časté řešení.\nPokud ještě žádné kotouče doma nemáte, určitě bych doporučil koupit kotouče s vrtáním 30 mm, nebo 50 mm (je dnes považováno za standard, s kotouči 25 mm většiny výrobců končí).\nDobrý den, jaké je maximální zatížení na lavici? Myslím tím cvičenec + volná osa na bench press. Moje váha je cca 107 kg + 120 kg osa plus závaží je to reálné?\nDobrý den, výrobce posilovacího stroje HMS X2 MULTIPRESS uvádí celkovou nosnost (uživatel + činky) 272 kg, vámi udané zatížení je tedy možné.\nDobrý den. Nevím, zda bych nakloněné vedení multipressu označil za nevýhodu. Spíše naopak. Zrovna u klasických dřepů vést těžiště kolmo k zemi není ideální. Je vhodné k hacken dřepu. Posun mírně dopředu u běžného dřepu při fázi směrem dolů je naopak přirozenější. To samé u ramen, prsou. Ale dělat dřepy na vedené ose není moc doporučovaný cvik.\nDobrý den, měl jsem na mysli dřep, při kterém mám nohy jakoby "před sebou", tedy obdobu hacken-dřepu - klasický dřep na multipressu ani rozumně cvičit nejde. Nechci se zde pouštět do nějakých polemik na toto téma, věřím ale , že se shodneme na tom, že pro klasický dřep je ideální cvičení s volnou vahou, kdy je dovolený přirozený pohyb těla :-).\nCo se týče tlaků na ramena a prsa, lavici v multipressu nelze umístit tak, aby jste zátěž tlačil dopředu jak popisujete, nevejde se tam, musíte ji dát tak jak je na fotce a pak tlačíte zátěž dozadu za sebe. Měl jsem možnost vyzkoušet tyto cviky na rovném, i nakloněném multipressu a na tom rovném je to opravdu podstatně příjemnější.\nDobry den, jaky je rozdil mezi touto vezi a Tunturi SM80 Full Smith? Dekuji\nDobrý den, rozdílů je více, níže uvádím výhody i nevýhody multipressu HMS X2:\nVýhody multipressu HMS:\n+ součástí je lavice v ceně, k TUNTURI je třeba ji dokoupit\n+ součástí je více adaptérů\nNevýhody multipressu HMS:\n- multipress není kolmo k zemi, ale nakloněný, což na některé cviky vadí (např. dřepy, tlaky na ramena ...)\n- nemá hrazdu, kdežto TUNTURI ano\n- nemá závěs na boxovací pytel\n- je méně precizněji zpracovaný než TUNTURI\n- má kratší záruku a nemá zajištěný servis doma v případě problému se strojem\nDobrý den v technickém popisu je:\nHmotnost stroje: 131 kg a ve druhém 191 kg, která hodnota platí.\nDobrý den, hmotnost posilovacího stroje HMS X2 MULTIPRESS je 191 kg, chybu jsme opravili, děkujeme za upozornění.\nco to je "nemá volnou osu!"a kolik stoji?Hledal jsem to u vas a neni nic k nalezení\nDobrý den, součástí stroje je samozřejmě osa na multuipress, další osa na činku (která se dá položit do stojanu) ale už součástí není, tu je třeba dokoupit. Sortiment samostatných os (hřídelí) na činku najdete buď dole na stránce věže v produktech k dokoupení, nebo v kategorii "Činkové tyče, osy" - https://www.fitham.cz/cinkove-tyce-osy, doporučil bych osu délky minimálně 200 cm, ideální pro pohodlné odkládání činky je 220 cm.


Vyhledávání podle autority: Edice = Časové otázky\nOsvobození rolnictva : na čtyřicetiletou památku zrušení roboty / napsal Karel Adámek\nŠvédská cesta z krise : základní příčiny úspěšné hospodářské politiky švédské / Theodor Pistorius ; předmluvu napsal Josef Macek\nNakladatelské údaje: V Praze : Nákladem "Orbis", tiskařské, nakladatelské a novinářské společnosti akciové, 1926\nCelní válka nebo celní mír? : přes 70.000 kilometrů celních hranic k hospodářskému sblížení v Evropě / napsal Václav Schuster\nNakladatelské údaje: V Praze : Orbis, 1930\nCo znamená spotřeba pro hospodářský život / Theodor Pistorius\nZahraniční politika anglické strany dělnické / J. Ramsay MacDonald ; přeložil O. Butter ; předmluvou opatřil J. Kraus\nNakladatelské údaje: V Praze : Nákladem "Orbis", tiskařské, nakladatelské a novinářské společnosti akciové, 1924\nSvětová krise zemědělská / napsal Kurt Ritter ; přeložil Karel Stokláska ; předmluvou opatřil R. Buchtela\nNakladatelské údaje: V Praze : Nákladem Orbisu, 1930\nDiagnosa a léčení světové krise : kapitalismus na rozcestí / Od Jana Loevensteina\nLoevenstein, Jan, 1886-1932\nNakladatelské údaje: V Praze : Nákladem Orbisu, 1931\nAmeričtí komunisté před soudem Wall Streetu / George Marion ; [z anglického originálu The Communist Trial přeložil J. Vinař]