Máme za sebou náročný víkend. Prezident rozdal státní vyznamenání, zavřelo Neone. Foukal vítr a já zase neuklidila a ani jsem nedopsala resty, co jsem měla odevzdat už před týdnem. Navíc jsme si sobotu s Janou zpestřily mazáním 50 chlebíčků a smažením asi 80 kusů různého smáža. Když nás před pár měsíci oslovily holky z projektu Czechia s návrhem, abychom jim pomohly s občerstvením v rámci jejich prezentace na Designbloku, tak jsme neváhaly. Projekt zněl skvěle, tři holky (návrhářka, fotografka a zahradní architektka) cestují po Čechách a svoje cesty mapují svérázným způsobem. Sbírají inspiraci pro přetváření symbolik každého regionu v novodobý folklor. Jany slabost pro bizár zaplesala a já jsem zase doufala v úspěšnou propagaci knížky.\nNaše fantazie se rozlétla do všech koutů české země. Daleko jsme ale jít nemusely, stačilo prolistovat Vývařovna knihu, o které si stejně všichni myslí, že jde o kuchařku. Na základě knížky se nám holky prý i ozvaly, takže bylo rozhodnuto. Ještě jsme se ujistily, že jim opravdu nevadí trochu toho realness, který na Designbloku moc nebývá, ale prý ne. Ať je to Čechia.\nŠtítky: czechia, česko, designblok, fontána, holky, chlebíčky, konec, majoneza, miloš zeman, raut, řízek, smážo, vyznamenání, život je raut\nŠtítky: dotazník, hm, holky, husa, karlín, oáza karlín, pivo, terno, u hada\nGASTRIFIKACE A ZOBCOVÁ FLÉTNA U HADA\nJakou má příchuť gentrifikace? Tedy její gastronomická podoba? A prochází gentrifikace žaludkem? Určitě prochází. A hlavně prochází gastroprovozovnami. A mění je. A některý dokonce nechává v tichým (i hlasitým) zapomnění zmizet. Mlíčňák na Kulaťáku. Bistro Flip. Všechno ulepený se musí vyčistit, všechno s lehkým nánosem prachu oprášit. A přesto kouzlo některých míst je právě v tom lehkým nánosu mastnoty a prachu. Není čas ztrácet čas. Mezi prací a životem od výplaty k výplatě se musí žít. A je dost jedno, jestli u toho budete sedět na designový sesličce nebo starý sektorový židli z Aska.\nKaťák deluxe a sladkokyselá verze "cool" okurkový limonády - okurkovej salát za 12 Kč z Lidovky na Těšnově.\nNikdy jsem moc nepochopila proč musíme za každou cenu být světoví. Proč propadáme donutům, když máme koblihy? Je ta podivně umělohmotná poleva fotogeničtější než třpytivě lesklá marmeláda, která vyteče z čerstvý koblihy, když se zakousnete těsně vedle "dírky" (koblihy jsou stejně překrásně perverzní). Pakliže se gastro-gentrifikace smrskla do instargramovýho sex appealu jídel a gastrozařížení, proč neukážeme, jak "sexy" je trnková marmoška v tlustý smažený koblize, nebo že vysmívanej "kaťák" je vlastně docela dobrý lečo s masíčkem z biofarmy (volba termínu není čistě náhodná) nebo fajná česká Čína.\nTenhle díl SaC je další důvod, proč nejíst donuty.\nOk, budete namítat, že tohle se přece děje. Ambi začalo svojí kariéru na (a podotýkám vůbec ne špatným) konceptu redesignu klasický český soc-hospody. Jenže když se z hezkýho nápadu po čase stane stále se zdražující byznys plán, přestává mi to vonět. Iracionálně mně znervozňuje, když forma nahradí obsah, který se vyprazdňuje, stejně jako se z kdysi nejsympatičtější obsluhy (U Bílý Kuželky) stanou podmračený pinglové, kteří mi připomínají podniky z Kamaráda do deště ovšem plus cenová přirážka (Stromovka). A nezachrání to ani zdánlivě nejlepší smažák ve městě (no a rozhodně nejdražší). Možná jsem ze starý školy, ale žiju ve světě, kde smažák za dvě stovky (s přílohou a tatarkou) prostě není ok. Kde se smaží smažák na oleji, páč máslo je spíš pro hodobóžovej telecí řízek. #sorrynotsorry\nŠtítky: česká legenda, gastrifikace, gastrogentrifikace, gentrifikace, hoposdy, HOSPODA, MAK, u hada\nfoto: Ondřej Konrád\nVyjely jsme si na víkend do Liberce. Nebo spíš - byly jsme pozvány. A to je dost důležitý. Fakt, že můžete s holkama nasednout do auta a jet společně do Sudet je bezva. Připadáte si jako Destiny's Child. V Liberci pak teda spíš jako jejich česká odpověď - Black Milk.\nKolo jsme píchly až při slavnostním vjezdu do tohohle krásnýho města. Díky Ředitelství silnic a dálnic jsme vjely na kousek nešikovně daných zátaras v zatáčce obchvatu za kterým už se skrývá chrám devadesátkový zábavy aquapark Babylon. A bylo.\nNahodily jsme signalizační trojúhelník a pět minut se snažily samy sebe přesvědčit, že tu gumu přece zvládneme vyměnit samy. Představa luxusního hotelu Imperial se vzdalovala. A veškerá emancipace 3 holek na cestách taky. Nakonec jsme usoudily, že kdo čím zachází, tím taky schází a poprosily dělníky z rozvrtaný silnice, jestli by nám gumu nevyměnili. Smáli se a s poznámkou o holkách za volantem nám jeden z nich gumu vyměnil. My jsme seděli na patníku a dělaly, že se teorie možná jednou promění v praxi a při příštím píchnutí už to zvládnem samy. No nevim. Já dokážu i za střízliva zakopnout o vlastní nohu a blbě sestavit i tu nejzákladnější polici z Ikey. Na druhou stranu za sebou mám kurz přežití v přírodě a vím, že díky youtube tutoriálům umím otevřít konzervu sebedivnějším otvírákem. Pánovi jsme poděkovaly a Daniela mu svůdně do náprsenky jako projev díků strčila i přes jeho námitky 2 stravenky, aby si na nás při obědě vzpomněl. Myslím, že tohle by se v romantický komedii dost vyjímalo.\nŠtítky: alkohol, alkoholka, destinys child, ještěd, ještěrky, ještěři, jizerské ticho, liberec, prosecco, rip od ještěd, sekt\nChodila jsem kdysi dávno s klukem, co o sobě rád prohlašoval, že žije v bublině. Mlčel, když jsme s přáteli a rodinou řešili politiku a společenská témata...do své bubliny nepustil nic kromě pár svých koníčků. Netrápilo ho, že si pletl Stalina s Hitlerem a když jsem měla letět do Bejrútu, zaměňoval to s Kuvajtem. Trefil se do regionu a to mu stačilo. Já jsem to v rámci studentský horlivosti brala úporně, chtěla jsem tehdy nasávat nejen alkohol, ale hlavně co nejvíc informací a jediný bubliny, kterýma jsem se oháněla, byly ty akciový.\nDost silná polarizace nejen český společnosti v posledních letech mě ale utvrdila v tom, že jsem taky dorostla do limitů svojí vlastní bubliny, kterou pojďme nazvat gastro bublinou s přesahem do lehké sociální fóbie. Ne, že by společnost okolo nás rozděloval názor na smažák a používání solamylu k zahušťování guláše (fuj, hnus!), ale přeci jen, není v závěru důležité provětrat někdy i svojí gastronomickou bublinu? LOL, to zní lehce perverzně, lidi prosím nevětrejte bubliny doslovně, ok?\nŠtítky: all inclusive, bubble tea, bublina, daniela, gastrobizár, prostřeno, rodina\nU ROZVAŘILŮ S MIMI POND\nZnáte Mimi Pond? Pokud čtete Vývařovnu a rádi chodíte do bufetů, bister a jídelen, tak byste měli. Autorka stripů a komixů, která mimojiný napsala první díl Simpsonů. A pak jí k tomu nepřizvali. Proč se dozvěděla až nedávno a můžete si to celý přečíst v rozhovoru na Jezebel (fakt si to dejte, je to vážně zajímavej a hezkej rozhovor).\nMenu - karbanátek s kaší, řepa, voda a vývar s nudlema.\n"Over Easy" napsala a nakreslila na motivy několika let, který těsně po ukončení studia na umělecký škole trávila jako servírka v americkým zaplivaným dineru v Oaklandu. Je tam všechno: životní gastro-metafory, servírky hledající svůj kousek štěstí se zákazníkama i kolegama, první vztah, konec hippie éry a začátek punku, cítíte smrad laciných cigaret a volských vok, životní ambice utopený v přepuštěným másle nebo spálený v trávě, ale bez patosu, protože to je prostě život a tak to chodí. Bistro je vlastní mikrokosmos, má svoje vlastní pravidla, hierarchii a rodinný vztahy. Kdo někdy pracoval v pohostinství, tak ví. A Mimi Pond je obyčejně chytrá pozorovatelka s citem pro banální drobnosti, který přesně vystihují ducha doby, místa a života.\nŠtítky: bílá labuť, česká kuchyně, česká legenda, jídelna, legenda, lidová jídelna, lidovka, u rozvařilů, vše za 10\nJSI MŮJ MEKÁČ\nExistujou věci, který chcete, aby se nikdy nezměnily. Konstanty, který musí zůstat tak, jak jsou, aby byla zachovaná rovnováha vesmíru. Nebo minimálně vaše vnitřní rovnováha. Čím jsem starší, tím hůř snáším změny. Oplakala jsem zavření cukrárny na Újezdě a smutno mi bylo ze zavření mlíčňáku na Dejvický. Zavření bistra Flip na Masaryčce a fakt, že do pár let se celá tahle oblast nejspíš změní v anonymitou zastřený místo podobný jakýmukoli jinýmu podobnýmu městskýmu uzlu, mně vlastně docela děsí.\nDítě devadesátek, co se v každý vesnický hospodě dokáže radovat z prostýho faktu, že tam prodávají žužu myši, ve mně prostě pořád žije a nevypadá to, že by se chtělo jen tak vzdát.\nA stejně jako zvířata hledají místa, kde se cítí dobře a necítí se ohrožený, já si hledám tyhle schovky ve městě, který se mění a roste čím dál rychleji.\nA pak je tu Mekáč.\nPro děti devdesátek mýtický místo, kde dodnes končí nejeden večírek papundeklovým čízem a nejedna kocovina postmixovou kolou a vyšisovanýma hranolkama.\nKdo jako dítě netoužil po oslavě v Mekáči? Kdo nechtěl sedět v "salonku" vedle dětskýho koutku s papírovou zlatou korunkou na hlavě a připadat si jako královna svýho dětskýho gangu? A ten svátek, když vás rodiče konečně, jednou za uherák, do Mekýse vzali?\nV pubertě byl Mekáč můj záchytný bod na nádraží Holešovice. Středobod holešovický pustiny, ze který se rozjížděly autobusy do nekonečných periferií pražských sídlišť. Bohnice. Čimice. Ládví. Prosek. Na trase Barrandov - Bohnice byl Mekáč zářící oáza mezi paneláky a tunely metra.\nMekáč u nás získal auru lepšího místa, zhmotnělá představa západního blahobytu vtisknutýho do pochybný placky v gumově nasládlý housce.\nŠtítky: číz, devadesátky, Mekáč, mekýs, nostalgie\nPORTO - MĚSTO, KDE STAČÍ DOBRÝ ALKOHOL\nZdá se, že Bibionem roku 2017 se letos pyšní Porto. Levné letenky a server Cestujemelevne.cz zařídily, že se české instagramové účty zaplnily fotkami modrých, bezpochyby ručně malovaných, kachlí. Možná jste taky záviděli kámošům jejich vysmáté a romantické fotky z Portugalska...Já ne, já si romantickou vykachličkovanou dovču v Portu užila na vlastní kůži a byl to jeden z nejhezčích výletů ever. Porto je všechno, co jsem si mohla přát - je akorát šmuci, autenticky oprýskaný, ale přitom má skvělou infrastrukturu, lidi jsou milý a ochotný, ceny víc než příznivý. Když mi ale kamarád Radek psal, že Portugalsko je země hnusného jídla a levného piva, ještě jsem nevěděla, že mu dám za pravdu. To, co mi Portugalsko nedalo na talíři, mi ale nalilo do sklenice, což je v závěru to nejdůležitější.\nEkonomická krize a velká nezaměstnanost se zemí asi docela zatočily, takže jsme vedle nápisů "TOURISTS GO HOME" zažili i největší profi servis v restauracích, co pamatuji. Dobře to ilustruje rozhovor s majitelem rybí restaurace. No rozhovor... My mluvili anglicky, on portugalsky, dobrých pět minut to tak bylo. Nakonec jsme vytáhli červený šátek a zjistili, že red je tinto a červený víno bylo na stole. Následoval krab a sardinky, na ty jsme už taky jen ukazovali. Ani jednou nebyl agresivní, podrážděný, byl celou dobu neservilně profesionální a za nejlepšího kraba v mým životě, co vážil 1,5 kilo, láhev vína, talíř grilovaných sardinek, salát, dvakrát chleba si naúčtoval 50E. Spoko.\nNa krabovi se nedá nic zkazit, ten se živý hodí do hrnce s vařící vodou, pak se mu otevře tělo, kde se vnitřnosti s jikrama zamíchají, zakapou citronem a voila - máte jedno z mých nejoblíbenějších jídel. Nervozita, že nebudeme vědět, jak používat kladívko a háček v rodinném podniku plném Portugalců, co si nás zvědavě měřili, rychle vyprchala s prvním soustem krabího masa. Bylo tak nasládle dobrý, že bych ten krunýř loupala i nehtama, abych z toho dostala všechno.\nTím ale dobrému jídlu na týden odzvonilo.\nDOVOLENÁ NA RŮŽÁKU (#KVIFF)\nNa západ od východu (od autobusový zastávky ÚAN Florenc) leží Karlovy Vary. Je to dobrých deset let co jsem tam nebyla, a poprvé, kdy jsem si dala celej filmovej festival se vším všudy.\nTy roky před tím jsem se tam stavila 2x - dala náhodně dva filmy, ne moc dobrý drinky, hodně teplých oplatek, první koncert Midi Lidí v životě a náhodný setkání na jednu noc s někým, kdo bydlel v hotýlku na hlavní ulici a byl tzv. "od filmu".\nTakže ne, nevím, co znamená, když je někdo "typickej" návštěvník KVIFFu, tím pádem nevím, jestli se do týhle kategorie po deseti dnech a 27 filmech můžu řadit. Asi ne. Každopádně- myslím, že místo ústavního zákona o držení zbraní, bych chtěla po týdnu ve Varech ústavně zakázak fedory jakožto reklamní předmět, jakožto i jejich nošení a jakokoukoli další distribuci. Záplava lidí ve fedorách mně totiž zneklidňovala svojí masovostí snad ještě víc, než tříhodinovej portugalskej film o továrnických odborářích za asistence levicových filosofů.\nKaždopádně - přežila jsem hektolitry prosecca a Becherovky, film Čiara i jeho delegaci, která se nejspíš před premiérou šla vykoupat v Opiu od YSL (od téhle premiéry necítím nic, díky), přežila jsem polosyrovou palačinku ve 3 ráno a snídání kroket, takže považuju za vhodné vám dát pár festivalových tipů. Samozřejmě, čistě subjektivních.\nSídlištní výčep a já po 10 dnech festivalu. Obojí level středně umolousaný spoko.\nZa hlavním kruháčem, přes kterej přijedete do Varů a kterej budete potkávat každý den na svojí pouti k/od hotelu Thermál vede most, nad ním je lesopark, nad kterým se v hromadě stavebních prací snaží napůl schovat a napůl zlověstně trčet nový vlakový nádraží. Podivná skloplechová stavba zářila do noci pokaždý, když jsem se vracela domů a ráno mě zase vítala.\nJedno dopoledne jsem cestou do centra potkala před vlakáčem partu blondýn v šortkách a krásně konturovanými obličejíky, jak si fotí selfíčka s velkou cedulí stavební firmy Strabag. Ošklivý nový nádraží je pomyslnou vstupní bránou na sídliště Růžák. Klasický paneláky se sektorovým nábytkem a křehkým bytovým jádrem, hospoda, ukazatel směru "krematorium" a večerka. To bylo deset dní moje varský sousedství. V hospodě točili Gambáč 12 (letos v létě jsm se poprvý setkala s dvanácti stupňovým Gambrinusem) a nefiltrovanou desítku (22 Kč). Milej vietnamec, kterej stál za výčepem mi klidně ochotně natočil pivo do skla s sebou. Musím říct, že půllitr jsem poctivě vrátila. Fakt.\nŠtítky: film, filmový festival, karlovy vary, kviff, pakočka, smážo, život je film, život je raut\nDOVOLENÁ: NA VÝCHOD OD VÝCHODU\nČlověk má furt pocit, jak je jediněčnej. Že se nikdy nestane součástí nějaký tabulky nebo koláčovýho grafu, že to dělá všechno úplně jinak. Bohužel, od dob volejte řediteli a Železnýho populárních koláčů, jsme součástí nějakých nesmyslných tabulek - sledovanosti, poslechovosti, volebních preferencí, zákaznickýho chování.\nPanebože. To zoufalství, když hledáte smysl života a zjistíte, že jste jen bod v nějaký datový analýze? To jste nevěděli? Google je totiž Bůh.\nMně tabulky vždycky sraly. Kdysi na gymplu na hodinách informatiky jsem se sice naučila v Excelu vytvořit funkční vzorec (na vysoký jsem složila i zkoušku z mikro a makro ekonomie s podvojným účetnictvím v italštině - jak? To dodnes sama nechápu, ale když jste v Římě, tak to asi funguje jako zesilovač modliteb nebo co), ale to je všechno pryč.\nVlastně - s těma tabulkama a mýma znalostma praktický informatiky je to fakt zajímavý, vzhledem k tomu, že nám náš mladej profesor spíš většinu času pouštěl první youtube legrační videa ever - takže z informatiky jsem si do života než vzorce a kódování odnesla kulturní základy v podobě Keybord Cat, chlápka, co umí hrát na klavír penisem a hodiny finskýho diska ze sedumdesátek.\nŠtítky: cuky a luky, česko, češi, google analytics, google česká republika, google je bůh, chlebíčky, pakočka, rakúsko, snídaně\nVydaly jsme knihu. Jmenuje se ŽIVOT JE RAUT a slovy Dity P. - je nejúžasnější ne světě a rozplývá se na očích. Není to kuchařka, není to dívčí román, je to hodně #vývařovna. Co byste taky čekali? Teda...dost lidí do poslední chvíle čekali receptář. Fakt. Žádný recepty tam nejsou. I když to receptář vlastně je, ale asi ne úplně "príma" nápadů. Spíš receptář na to, jak přežít. Furt zklamaní, že žádný vaření, omg? Ok, dám vám se RECEPT na náš ultimátní rautovej stůl:\n(když ti klient proplatí fakturu, tak si zajdi do Lidlu, mají tam lahodný sušený salámy a šunky, který tě nezruinujou, zrovna tady platí, že čím víc, tím víc/líp. Bez pečiva, prosím. Když peníze dojdou a nový prostě nejsou, protože sociálka se rozhodla, že posvětí exekuční a dluhopisové statistiky ČR a pošle vám exekuci, tak gothaj nebo junior jsou jasná volba. Nepotěší, neurazí, pečivo je v tomhle případě víc než vhodné, i gumovej rohlík bodne).\n(nikdy nevíš, kdy vypadne na Vinohradech elektřina nebo přijde zombie apokalypsa, mimochodem, z Vývařovny na ní je nejlíp připravená Daniela, Jana to nejspíš zaspí a Hannah protančí na technu).\n(efektní sci-fi ubrus, praktická při nejrůznějších životních katastrofách)\n(Není v životě nic jistějšího/nejistějšího než kombinace 3 holky - 6 let - alkohol - jídlo - kluci)\nSKVĚLÁ ART DIRECTORKA A FOTOGRAF\n(Trochu retro inspirace, trochu jako stůl u nás doma, trochu jako esence všech rautových archetypů. Tohle všechno domyslí, sestaví a vyfotí dva nejlepší - v našem případě Lucie Šatková a Jaroslav Moravec).\nDobrou chuť! A nebo víte co? Přečtěte si tu knížku, jo?\nŠtítky: bullerbyn, kniha, nákupy, page Five, pakočka, recept, reklamka, reklamní agentura, život jak v pohádce, život je braník, život je hledání, život je raut\nŠtítky: alexis, citrus, crocs, dynasty, happy socks, lenka lanczová, léto, recycle with love, rohlíky, romace, romány pro dívky, shit alexis says, stanislav rudolf, toms, urbanlux, život je raut\nO ČEM SLUŠNÝ DĚVČE NEMLUVÍ\nJsou věci, o kterých se moc nemluví, nepíše a vůbec se tak nějak ještě dělá, že se to nesluší a už vůbec nepatří. Jo. Už dlouho přemýšlím o tom, že na každej opravdovej foodblog (a ještě víc na foodblog, který asi ani není foodblogem) patří článek o nejdůležitější věci hned po smažáku:\nKakání. (Od začátku vnímání mluvený řeči dodnes - furt ok)\nSraní. (ve třiceti se cítím dostatečně ok to říkat nahlas a nezčervenat)\nChození na velkou. (můj nejoblíbenější eufemismus, na českoitalským gymplu jsme si vymysleli bliblabli doslovný ekvivalent "jdu ala grande", dodnes mě to rozesměje jen při tý vzpomínce)\nČlověk požívá potravu, co tělo nevyužije (nebo si nenechá ve formě podkožního tuku, achjo), to vyloučí. Je to přirozený a je to tak správný. To, co za sebou necháváte v porcelánových mísách, je zpráva, kterou s váma vaše tělo komunikuje:\n"O dvě Becherovky včera míň a mohlo ti být líp."\n"Pho a lívance byly dobrá volba."\n"Mekáč ve tři ráno? Levný víno? A pak sis myslela, že to napravíš freshem a veganskou snídaní, víš, co? LOL."\nŠtítky: holky jsou víly, na velkou, o čem ženy nemluví, pakočka, po čem ženy touží, sraní, záchod\nMastný písničky, smažený videoklipy. Někdo se připodobňuje k bufetu, někdo vaří vesmírný párky, kečup teče proudem. A hraje k tomu hudba.\nBeyoncé má sice možná hot sauce in her bag (swag), ale Mr. Oizo se pálivejch omáček teda taky nebojí. Totální bizár klip na track, který se jmenuje "šunka", rozhodně tabascem a umělou krví nešetří. A nešetří ani diváka. Chudák Flat Eric, ale co jinýho čekat od francouze, který natočil celovečerní film o pneumatice v poušti? A ano, viděla jsem to, a ano, je to opravdový bizár. A ano, Quentina Dupieux bych chtěla poznat. Můj Flat beat hrdina.\nJestli je život raut, tak podle Katy je raut taky sex a tím pádem se rovnice uzavírá: život je sex. Podle jednoduchý rovnice textařů Katy Perry #asio. A víte co? Mně to nevadí! Naopak, takovýhle text popový písničce bych chtěla napsat taky. No a co. Vývar z Kejty ála carte. Možná, že na poprvé vás to nechytne, doporučuju si přidat.\nHope you got some room / for the worlds best cherry pie.\nŠtítky: gastro hudba, gastro tunes, hudba, video, výběr\nLetos slavíme s Letnou kulaté výročí. Bydlím zde až na malé pauzy už deset let. A jelikož se za ezo návaly po třicítce už stydět nemusím, dost se mnou cloumá dojetí. Při každodenní ranní procházce přes Letenské sady do práce jsem se dokonce zarazila přívalem sentimentu natolik, že jsem si pohledem na Prahu pobrečela. Je to tak, Prahu miluju. A Praha je pro mě prostě Letná.\nNěkdy mě napadá, že těch deset let, co tady bydlím v tom samém bytě, možná bude nejdelší vztah, kterého se kdy v životě dočkám. Asi to bude znít přehnaně fatálně, ale někdy mi přijde, že je mému bytu souzeno poslouchat moje pofňukávání, loupání v zádech a vzteklé přivolávání kocoura, jemuž je pochopitelně nejlépe, když mu dám svatý pokoj. Pamatuji si den, kdy jsem si byt šla prohlédnout úplně poprvé. Bydlela jsem před tím v podkroví jednoho smíchovského šmajchl pokojíku a středobodem mých nadějí byla touha bydlet na Letné. Zdálo se, že mě tato adresa katapultuje do zářných zítřků. Nepodařilo se. Myslím, že i se Smíchovem na krku bych byla, kde jsem ted, jen bych asi míň brečela dojetím nad krásou rozkvetlých kaštanů. Nebo ne? Nebo rozjedu naplno ezo a přistoupím na to, že jsem přesně tam, kde být mám, že je tohle můj domov a nikde jinde být nemůže a že i přesto, že jsem v tomhle bytě zažila hodně špatného, dokážu v něm dodnes spát krásných osm hodin v kuse a nedávno jsem utírala za kredencem a byla tam jen jedna suchá pecka od meruňky. Žádná plíseň, žádná hniloba, žádný strašák, ze kterého bych omdlela. Moje space čakry jsou očividně vymeteny.\nŠtítky: 30ok, billa, bistro, bistro8, daniela, doma, ezo, letná, mamserada, mr. hotdog, praha, sushi\nWTF BURGER: MIKROFARMA JSOU NOVÝ VÍČKA\nPo loňskym failu se sbíráním braníkových víček jsem zanevřela jednak na sbírání víček, tak na Braníka. Nicméně se zdá, že duben je soutěžním měsícem. Soutěž s Mikrofarmou nicméně slibovala klobásy, a vlastně víc než to, už na začátku, takže jsem do ní mezi sbíráním razítek v jednotlivých pražských kavárnách samozřejmě musela jít.\nV podstatě jsme dostali kód na nákup zadax s tím, že ze surovin máme vymyslet recept: ten vítězný bude nejen odměněn něčím ve stylu vína z roku 2010, který jsme si všechny tři moc užily, ale taky se zařadí na menu.\nI bez soutěže máme občas problém shodnout se, co chceme jíst.\nSrirachu na špičku prstu?\nIdeálně všechno a hned. Takže tady je náš: WTF BURGER.\nMarcipánový chlebíček v dolní části fotky slouží jako měřítko a vzor krásy, pozn. red.\nOmáčka je důležitým pojícím materiálem každýho sendviče. Ta naše se skládá z majonézy, křenu, pomerančové dužiny (bez šlupek) a Srirachi.\nBůček je taková jakoby 3D slanina. A my jsme 3.\nBůček s rozteklým cheddarem: ideální cheese + bacon vsuvka. Samotný je to každopádně až moc dobrý, takže opatrně s nimi.\nPůvodně jsem chtěla flank steak, ale ten neměli. Milá obsluha mi nabídla alternativu, Dvakrát zopakovala název a pak už mi bylo blbý se ptát. Steak si každopádně můžete vybrat podle svých preferencí a stejně tak ho i připravit. My osobně máme všechny rády krvavější. A pak ho nechte dojít v troubě. Puštěná šťáva dodá brioškám tzv. vývařovnovou vláčnost.\nŠtítky: burger, holky, maso, mikrofarma, steak, večeře\nMUŽ V RŮŽOVÝ ZÁSTĚŘE\nVěčný guilty pleasure - to je Dita P. V těhle dnech působí její blogísek jako z jiný planety. Padá vláda. Nepadá vláda. V Čečensku mají koncentrační tábory pro gaye. V Americe Trumpa. Nechci sama zplošťovat a zjednodušovat komplexní záležitosti, nesnáším to. Nicméně, když pak ve světle toho všeho přijde cukrová panenka, která má úspěšnou značku díky člověku, který úspěšnou značku udělal z Babiše, a bezelstně v jakési postpost moderní variaci na deníček stepfordské paničky říká, že "muž v růžové zástěře" není muž, mám chuť řvát na celý kancl, co se to se všemi, k sakru, děje?\nPro někoho to není muž. V Čečensku možná muž v růžový zástěře není ani člověk (pokud to vezmeme všechno optikou Ditina a obecnýho stereotypu kluk v růžový - gay).\n"Muž v zástěře je profesionální kuchař a o jeho mužství se skrze zástěru nic nedozvím. Muž v růžové zástěře není muž. To fakt není. Růžová zástěra je ženská. Totálně, něžně, mile. jedinečně ženská."\nPíše Dita. Aha. Ani se nenamáhá tuhle svoji teorii a těžkotonážní klišé uvodit byť jen obyčejným "v mém světě" "v mém pojetí" "tak, jak to vidím já" nebo čímkoli podobným. V Ditině světě a její v článku načrtnutou logikou, totiž nejspíš singl třicítky, který nemaj a možná ani nebudou mít dítě, občas nosí klučičí oblečení a páteční večery většinou tráví se svým nejlepším kamarádem u seriálů, asi nejsou ženy. Neboco.\nDitě (a její značce a týmu) se nedá upřít několik věcí:\n- našli díru na trhu a úspěšně ji zaplnili\n- recepty, kuchařky i pornografické záběry v televizní adaptaci kuchařek s příběhem jsou vážně skvěle a profesionálně udělané\n- to nádobí je hezký (preferuju ovšem "Kolbenka-chic")\n- díky Ditě je masírování vepřové kýty nový český porno. Dita posunula "Český ložnice" do "Českých kuchyní"\n- píše tak prapodivně, že se tomu nedá upřít určitý styl, pro mně je guilty pleasure Ditu číst (ani ne tak kvuli obsahu, ale kvůli mimozemský stylistice, což, od někoho, kdo gramatice mává z rychlíku, je asi dost odvážný přiznání :) a svým způsobem, proč to neříct, podivné ztotožnění\n- má hodně ráda máslo a jí majolku lžičkou\nŠtítky: český bizár, Dita Pecháčková, pakočka, pink, too much i can handle\nU KOCOURA: FONTOVÁ OLYMPIÁDA A PIVNÍ SÝR\nZnáte pražskou zvířecí osu? Od Vola k Hrochovi, Kocour, Tygr a když můžeš, dáš ještě z posledních sil Medvídky a klidně i U Dvou koček. V poslední jmenovaný se prý někdy začátkem osmdesátek, za plíživý normalizace, seznámila moje máma s tátou. Jak jinak, než u piva.\nJe tím pádem jasný, že ke Dvěma kočkám mám fakt osobní vztah. Pokaždý zajdu hezky na malý pivo nebo dvě, pokaždý zacláním ve výčepu u pultíku na stojáka, protože jinak je to lokál veskrze turistickej. Mně to nevadí. Mají moc dobrý pivo a ten skvělej obrázek naproti výčepu s výjevem kočky, která "kojí", teda čepuje pivo.\nKe Dvěma kočkám jsem během posledních dvou měsíců přidala další klasiku: U Kocoura. Znala jsem z vyprávění, jistě jsem tam párkrát posvačila pivo v pubertě, ale od tý doby nic. Možná taky díky tomu, že Malá strana se od dob romantizování nerudovejch povídek ve filmech pro pamětníky, od dob Hříšnejch lidí města pražskýho a nejvíc od dob, kdy jsem chodila na základku a odpoledne jsem bývala pečená vařená v Italským kulturním institutu, dost změnila. A tak je to se vším. Proto je skvělý, že původní hospody mají mezi turistickýma kokotinkama typu "pivnice feat. typická italská kuchyně" nebo "trdelník, pivo, burger, wifi" pořád ten autentickej šmrc zakouřenýho pajzlu, přiměřeně přísnýho výčepního nebo svéráznýho štamgastskýho stolu.\nU Kocoura není v tomhle výjimkou, naopak. Výčepní nejsou klasicky nerudní tvrďáci, jako je to dobrým zvykem U Vola, naopak, jsou to dobří strejdové, který se nedurděj ani na bandy turistů a ještě stíhají házet pivní frky českýmu osazenstvu.\nZdejší jídelák je fascinující přehlídkou toho nejlepšího, co se urodilo za posledních 15 let ve světě typošky ve slevě. Základní typy písma z Wordu 95 prohnaný veškerýma efektama, který byly tehdy dostupný: kurzíva, tučně, nadpis. Pak přichází na řadu veselé efekty z powerpointu: linkové stínování, stužkový písma a samozřejmě clipart, vkusně, taky v lince.\nŠtítky: česko, český bizár, dáma s hermelínem, hermelín, hezky česky, HOSPODA, hospody, jana pakočka, pakoč pathos, pakočka, pivo, u kocoura, v hospodě\nKARMA DETOX - OBTÍŽNOST TĚŽKÉ\nPosledním článkem jsem se poučila, že psát cokoliv na dojezdu je špatný nápad. Tentokrát zůstanu u jedné dějové linky, moje mysl je čistá jak křišťálová voda šumavských potůčků. Od potůčku jsem se totiž vrátila. Rozhodla jsem se před týdnem odjet pryč z Prahy (a přitom ne do Brna) na venkov. A jelikož jsem už vykazovala jasné známky přetížení (kolegyni v práci jsem odpověděla na informaci, že jde na oběd "děkuji" nebo jiný den jsem místo ahoj v práci řekla "jonák"... fakt díky, podvědomí), rozhodl můj kluk, že mi zabaví mobil. Chtěla jsem protestovat, ale tik v oku si vyložil jako souhlas. Jelikož v životě mám máloco zadarmo, tak se ochladilo na bod mrazu a internet hlásil sníh. Na bod mrazu spadla před odjezdem i moje nálada, ale celá ztuhlá natolik, že jsem si skoro ani nezavázala tkaničky u bot, jsem usoudila, že se extaticky a trhaně cukat na dalším pražským technu už opravdu nezvládnu, a rozhodla jsem se opravdu odjet. Do auta jsem naložila Ikea tašku se všema svetrama a vlněnýma punčocháčema, co mám, a přepravku s kocourem Benešem. Beneš měl po roce v pražském bytě poprvé okusit svobodu, ačkoliv s paničkou v patách.\nMůj civilizační detox započal u mámy na chatě. Dřevěná chata s kachlovými kamny je plná dětských vzpomínek a divného zatuchlého odéru, který nevyvětráte. Moje jediná starost byla, jestli se mi bezlepkové banánové lívance povedou a zda už konečně doluštím to zatracené sudoku. Starost o moji bezlepkovou dietu stejně vyšla vniveč, jelikož nám máma upekla nádivku. A spálená topinka z kamen? Say no more.\nŠtítky: 30ok, beneš, bizár, daniela, detox, dovolená, gluten, hezky česky, internet, jaro, jižní čechy, kamna, keltové, kopřivy, na chatě, romantika, sudoku, venkov, výlet\nLÍVANCE VE MĚSTĚ\nMůj oblíbenej víkendovej rituál jsou lívance. V sobotu nebo v neděli prosedím, teda spíš poloproležím, na gaučíku našeho oblíbenýho bistra se svým nejlepším kamarádem u lívanců (a on u waflí).\nWafWaf- letenskej ráj waflí a palačinek. Po lívancích ani stopy.\nJe to rituál, něco jako kocovinový smažák nebo nedělní mše. Síla rituálu je v tom, že vás dokážou vždycky uklidnit. Vůbec mi nevadí, že šlehačka je v tomhle bistru sójová (naopak), protože obvykle bývá vyšlehaná tak hodně, že je skoro jako beton. Takovej ten typ betonu, který se rozplývá na jazyku. A pokud vám to nedává smysl, tak se s tím budete muset srovnat vy, ne já.\nJenže - co, když je gaučík obsazenej? Nebo...ho nahradí dalším velkým stolem? A proč je na Vinohradech tak málo míst, kde dělají lívance, nejlíp celý den i o víkendu, kam můžu přijít ještě tak trošku uválená z víkendovýho dlouhýho spaní?\nProč některý dopoledne končí tak, že sedíte sama v kavárně a všichni kolem právě dostávají přesně to, co chtějí, ale vaše lívance prostě nejsou? A stalo se vám někdy, že jste se uprostřed plný kavárny, s vaším lungem, prostě najednou jen tak rozbrečeli?\nDalší rituál, který se se mnou táhne je nekonečný hledání místa. Toho místa. Svatej grál utkvělý představy o dokonalým brunchi, obědě, večeři nebo drinku. Stává se nám to s mým bff až podezřele často. Vlastně pokaždý. Už je to rituál. Neplánuju, prostě dostanu chuť teď a tady jít na oběd (večeři, lívance), ale úplně pokaždý se stane něco, co promění vysněnou představu o dokonalým jídle ve skoro biblickou pouť. Je to vlastně dokonalý velikonoční příběh o Zaslíbený zemi. Já a můj nejlepší kamarád jsme v tomhle příběhu jako dva Mojžíšové z prvního světa, kteří místo vysněného hodování putují mezi Vinohradama a vrchníma Vršovicema a snaží se najít "to" místo. Zaslíbenou zemi lívanců, dobrýho jídla a dvou hodin naprostého zenu.\nJe to v nás? Je to v mojí uktkvělý představě o spontánní dokonalosti? Je to lívancový sobectví? Moje absolutní odmítání tyhle malý radosti plánovat s tím "že to prostě přijde" a bude to absolutně dokonalý jako v mých představách?\nA tak sedíme, po hodině putování po Vinohradech, v jiné kavárně, bez lívanců a gauče, s kafem a divnou náladou a mně najednou jen tak, začnou téct slzy.\nVím moc dobře, co bych měla dělat. Měla bych vzít svůj lívancovej život do vlastních rukou a udělat si je sama. Jenže...to nejsem já. To není moje zaslíbená země. Některý věci prostě musí přijít samy. A tak vím, že se i další víkend vydáme na nekonečnou pouť za vysněným zaslíbeným lívancem. Každý další víkend povstanu z popela jako Fénix, naděje, která minulý víkend zemřela se zase narodí a já budu hledat dál. A věřím tomu, že jako Mojžíš a jeho parta izraelitů do tý země zaslíbený jednou doputujem. Jen si přeju, aby to netrvalo těch 40 let.\nŠtítky: lívance, pakočka, poučky pakočky, rituál, velikonoce, život je raut\nDnes to bude jako z kuchařky Dity P. Recept s příběhem. Včera jsem byla na drinku s přáteli a jejich přáteli. Stala se mi taková příhoda, která se mi krásně vztáhla k Velkému pátku, a tak se s ní svěřím. Odjakživa ráda vyprávím příběhy, nebo řekněme spíš bonmoty. Většinou v nich hraju hlavní roli já a lidé okolo mě se smějí. Jsem společenská a vtipná žena. Chudák Jana s Hannah některé moje vtipy slyšely už hodně krát, přeci jen mám arzenál svých vtipných historek omezený. Včera jsem opět venku na cigaretě nezaváhala a potěšila ostatní příběhem o jednom našem společném známém. Ve zkratce: Randila jsem s ním před pár lety. Je to vysokoškolský pedagog a pozval mě na zapíjení konce semestru se svými kolegy a studenty, tedy studentky. Přišla jsem ve velké parádě, šaty, makeup, prostě o několik úrovní výš než hloupý holky, co ho obklopovaly. I wish. Hodila jsem si kabát nonšalantně na židli a sedla si. Akorát že až na zem, protože kabát židli tíhou shodil. Pamatuji si letmo kolena vedle uší, vyhrnutou sukni a unisono smích. Jeho smích. Jejich smích. Přišla jsem o řeč vlivem šoku a seděla tam několik dlouhých minut jako oběť hromadné nehody. Málem že přese mě nehodili termo fólii. Au. Většinou se všichni během této historky smějí, já se směju a kompenzuju si trauma. Včera se ale jeden člověk nesmál a v oku se mu zaleskla lítost. Zarazilo mě to. Vlastně je to opravdu ponižující historka. Byl už hodinu Velký pátek a já to otočila v další vtip. Nemohla jsem si pomoc. Dnes je den velkých obětí. Někdy je ale fajn si některé odpustit. Shodit se pro dobro atmosféry, shodit se, aby z ponížení byla sranda, vypadat, že jsem nad věcí a vyhrát nad tím. Lidi mě snad nemají rádi, protože se dokážu zasmát tomu, jaká jsem kráva (?!?!?!?!?!) I když se muži v mém životě hodně snažili, většinu bolesti jsem si stejně přivodila sama. A když už se za mě Ježíš obětoval, co takhle u této oběti skončit? Stejně jako s poslední debilní historkou.\nA víte co? Pojďme si raději něco uvařit. (škoda, že to není formou videa, ráda bych ted udělala takové napůl dramatické a napůl spiklenecké mrknutí a s kamerou se otočila směrem ke sporáku. Velká škoda!) Mám ráda romány Nikose Kazantzakise - Řecko, pastevci, Ježíš a fíky. A z těchto ingrediencí si dneska uvaříme.\nŠtítky: bláznivá ženská, daniela, fíky, ježíš, mám se ráda, maso, někdy, recept, řek zorba, trapas, velikonoce, velký pátek\nNA JEDEN DEN V BRNĚ DOBRÝ\nMinulý týden jsem jela na výlet do Brna – asi po třech letech. Kousek od nádraží, po cestě na akci, kvůli které jsem přijela, mě zběžně uvítala výloha KFC. V ten moment mi bylo jasný, že to bude skvělý jako vždycky.\nDalší den ráno jsem si uvědomila, že se celý výlet udál tak narychlo, že jsem si ani nestihla najít všechny ty nový podniky, co tam za poslední dobu vznikly. Po probuzení v Brně jsem byla stejně bezradná jako tenhle nebohý, zmatený fanoušek Divokýho Billa nalevo od dvou atlantů.\nNaštěstí jsme večer předtím míjeli nejen KFC, ale i urban hub SKØG, takže jsme šli tam. Fotka z něj nemůže chybět na žádnym trendy foodblogu. Vývařovna není ani jedno z toho, ale nevadí, i tak je tu máte.\nŠtítky: bizár, brno, industra coffee, jednohubky, Mekáč, skog urban hub, smažený, výlet, žít brno\nVEČEŘE PRO PRINCEZNU: LIDOVÁ JÍDELNA TĚŠNOV\n"Von vám teda pěkně nadržuje, tolik nudlí vám dal do polívky, asi jste jeho typ."\n"Tak to mám velký štěstí."\nTakhle nějak jsem se uvedla na svojí první večeři v Lidový jídelně na Těšnově. Je to prostě srdcovka a možná, že navečer ještě útulnější než přes rušný oběd.\nPo šestý poloprázdná a večerní nabídka pořád pestrá, včetně mých oblíbených doplňků, jako je mrkvový, okurkový nebo šopslý salát navrch. Kuchaři se nebáli rozjet bodrou podvečerní konverzaci, ale ani mi vyhovět a ke koprovce mi místo knedlíků dát vařený brambory. Tak jí mám totiž úplně nejradši. Jídlo s hovězím vývarem mně celkem stálo 92 Kč a to už je opravdu Těšnovský luxus! Desítka Krušovic vás totiž vyjde na 15 a nejlevnější - nejčastěji vege - jídlo ve večerní směně na 70-75 Kč.\nŠtítky: kráska a zvíře, lidová jídelna, lidovka, pohádka, recenze života, těšnov, život, život jak v pohádce, život je braník, život je hledání, život je raut\nICELAND: ZDE NEJSEM ČLOVĚKEM, ZDE NAKUPUJI\nLidl ke svýmu neoddiskutovatelnýmu sortimentu a týdnům jak z katalogu CK Fisher přidal modely všech barev do letáku a čtvrtinu platu svým zaměstnancům. Vše zní víc než fajn, až na to, že každý mileniál potřebuje svůj tragický diskont, jak kvůli nízkým cenám, tak kvůli pocitu naprostý beznaděje a zoufalství. Naštěstí je tu Iceland. Ještě jste na něj nenarazili? Jakto? Je přeci v Hloubětíně, Malešicích, na Ládví, na Kladně a v Říčanech.\nCo přesně znamená Lidl? To nevim. Co přesně znamená Iceland? Přeci led + ráj. Nebo teda spíš peklo.\nKdyž jsem přijela poprvý do Londýna na delší dobu, už při prvním nákupu v supermarketu mě zarážely polotovary převažující svým množstvím nad většinou sortimentu. Ještě dlouho po příjezdu jsem obcházela Tesco, Sainsbury's a Waitrose jen proto, abych se přesvědčila, že většina toho, co nabízí, spočívá jednoduše v tom, že to strčíte do mikrovlnky. I když jsem si časem zvykla, Iceland mě fascinoval do poslední chvíle.\nKdyž jsem před pár týdny poprvý vešla do jedný z jeho českých poboček, bylo mi, jako bych se teleportovala. Všechno je až tak původní, že na většině etiket najdete i cenu v librách.\nHned u vchodu vás přivítá to nejtypičtější z anglický kuchyně. Octový chipsy, černý čaj v balení po 500 kusech, digestive bisquits, tikka masala v zavařovačce a deodoranty. Myslí to opravdu vážně.\nNo a pak už následuje typická selekce jídel pro singles, kteří si nechtějí vařit, neumí vařit, a nemají ani z čeho, protože základní suroviny se přeci neprodávají. Třeba Mac'n'Cheese nebo Saussage and Mash, anglická obdoba KašPárka.\nKdybyste chtěli samotnou brkaši, taky může být. Nevadí, že je zmražená, že ne? Aspoň dýl vydrží.\nPárky tu mají taky bez kaše, až na to, že jsou teda obalený pizzou:\nŠtítky: apokalypsa, bizár, brkaše, diskont, fish and chips, hannah v londýně, heinz, humr, chipsy, Iceland, levné, mražený, pizza\nMám takovou super vlastnost, nebo dokonce powermoc jako z komiksu. Dokážu vynervovat chlapy na maximum. Na jejich maximum pochopitelně, každý si laťku za život posunul jinam, někteří zůstávají celoživotně na bodě nula. A to není špatná věc…jen by se mnou nevydrželi ani jeden měsíc. Vypozorovala jsem totiž, že měsíc je taková průměrná doba, kdy dokážu vydržet bez scény, která přivede někoho (vlastně to nemusí být a priori muž…někdy se můžu spokojit s kamarádem/kamarádkou/mámou) na pokraj nervovýho zhroucení. Po takové scéně většinou musím vynaložit maximum energie do potencionálního usmíření, které může a nemusí přijít. Vabank.\nSnažím se dlouhodobě vypozorovat spouštěcí faktory těchto scén a za poslední půlrok jsem empiricky vytipovala těchto 6 situací / stavů / okolností, které zásadně ovlivnily jeden den v životě mě a někoho. Ve 100% případech si tyto faktory neuvědomuju a během intenzivního bitching záchvatu jsem přesvědčená o své křivdě. To je asi všem jasný, jen rekapituluju pro úplnost.\nŠtítky: 1 těsto 100 muffinů, basic bitch, bea, bláznivá ženská, daniela, deadline, hlad, hysterie, mam se rada, milan chovanec, nabaarovou, pms, prekariát\nLevný je rohlík. Krásný český tukový rohlík. Poslední levná věc ve vesmíru. Ještě sirky jsou možná levnější. Tukáč byla moje svačina do školy. Babička ho podélně rozřízla, namazala máslem a přidala šunku. Existují lidé, co ho mažou máslem bez rozříznutí na podélnou plochu rohlíku!!! Nepochopim. To pak nejde zabalit do ubrousku a do mikrotenovýho sáčku, takže my jsme to v rodině dělali správně.\npivsoň se solí, asi nejzákeřnější exemplář\nDneska je pro mě tukáč totální tabu. Mouka je bílý jed. Už devadesátková lobby celozrného pečiva mu zasadila těžkou ránu. Matky ted plesknutím strhávají namazaný rohlíky k zemi, když je babičky podávají vnoučatům. Peče se domácí chleba. Já taky peču domácí chleba a rohlíky rozhodně nekupuju. Jen na nádivku. Ale asociace levné-špatné mě dráždí. Jsem ale už hlavou příliš hluboko v dnešní demagogii a tak neustále počítám. ne peníze, ale nutriční hodnoty. Pak si někde na rodinné návštěvě dám pár jednohubek - tedy koleček rohlíku s plachetkou z uheráku - a cítím se provinile málem tak, jako bych jedla živý jehňata* za bučícího pláče krav. Všechny tyhle instagramový jogínky, paleo bloggerky a fanatičtí běžci mě připravili o chut si dát starej levnej bílej rohlík. Což je hrozně smutný. Tohle je vlastně příspěvek o tom, jak Danielu připravil mainstream o rohlík namazaný nutelou.\nŠtítky: bilyjed, daniela, dětství, gluten, instalife, lepekneradejipervitin, levné, máma, peklo, pilates, remoska, rohlik, těstoviny, trauma\nVíte, co to je definice parodie? Možná, že právě já. Absolvovala jsem cvičení, který mi rovná záda zmršený z víceméně (spíš více) sedavýho zaměstnání a jím v indonéským bistru. Tempeh. Moje dvacetiletý já se popadá za nikterak tvarovaný břicho, moje třicetiletý já (s břichem stále naprosto středním) se snaží v dobrým i špatným jídle furt, neustále, pořád, konstantně a kontinuálně utopit podivnej smutek Monalisy.\nA už vůbec ne středně. Fňukám vší silou, demonstrativně a okázale s plnou tlamou bio tempehu z farmy Slunečná (nebo odkud vlastně).\nPotom si dám chai a možná arašídovej dortík (používám neironicky zdrobněliny, bojím se sama sebe) a kafe. Ještě jednou si přečtu svojí adaptaci voice-overu televizního spotu na naprosto převratný nosní sprej na alergii, vyřídím další maily, plný informací, který se repetitivně přelívají z jednoho dne do dalšího, otevřu diář, napíšu zprávu, odškrtnu další položku v to-do-listu. What a life.\nZdá se, že čím se zmenšuje můj dluh u jistých státních správních úřadů, tím víc bych měla být radostnější a volnější. Svobodnější. Místo toho mám pocit, že mi okovy rutiny svazujou kotníčky jako nikdy před tím. Sedím v bistru a ironickými slovy Zuzany Fuksový se cítím jako digitální nomád. I když nejsem v Berlíně, ale ve Vršovicích. A i když je to pocit, kterej ve mně vyvolává závan parodie na život.\nJsem stará. Jsem unavená. A patetická. Co jsem dokázala? Co tady zůstane? Kocour šibnutý, který je ještě větší asociál než já poslední dobou? Statusy na FB? Kupa oblečení? Urna s popílkem? Nedopsaný články? Dopsaný články? Sbírka hrnečků s logem Becherovky? Ty snad jo.\nŠtítky: alpro, fňukám, holka, jana pakočka, pakoč pathos, soja, sojový mlíko\nNEDĚLNÍ KUŘE S NÁDIVKOU\nRáda držím neděle. Moje životní peripetie s víkendem jsem tady už popisovala...zdá se, že celý život se zcvrknul na zúženou víkendovou perspektivu realizování plánů a úklidu koupelny, třeba. A jelikož není tajemstvím, že ráda vařím, v neděli se většinou pouštím do odvážnějších receptů. Bývá to kachna, kterou miluju, ale už mě upřímně nudí. Zkusila jsem tedy kuře.\nŠtítky: bio, bondáž, daniela, grilovaný kuře, kamura, kuře, mam se rada, maso, nádivka, neděle, Pan Cuketka, recept, sadomaso, stará nádivka, víkend


Středoevropské měny kopírují náladu investorů | Akcie.cz\nAkcie.cz»Zpravodajství»Komentáře a doporučení»Středoevropské měny kopírují náladu investorů\nStředoevropské měny kopírují náladu investorů\n10.02.2010 16:07:00 | Komerční banka\nDíky absenci domácích ekonomických dat dnes středoevropské devizové trhy opět žily kauzou Řecko. Během dopoledne (nejen) středoevropským měnám pomáhaly informace, že německá vláda intenzivně jedná na domácí i mezinárodní scéně o možné pomoci pro zadlužené Řecko. Trhy povzbudily především spekulace, že Německo údajně zvažuje širší pomoc nad rámec úvěrových záruk. Nicméně ještě před polednem se situace na trhu otočila, když nejmenovaný francouzský zdroj podle agentury Reuters uvedl, že v tuto chvíli žádná dohoda zemí eurozóny o pomoci Řecku neexistuje. Zatímco dopoledne tedy měly středoevropské měny tendenci spíše posilovat, v odpoledních hodinách se prosazovala tendence opačná. Vzhledem k velké míře nejistoty se však hráči na trhu do žádných větších obchodů nepouštěli a kurzové výkyvy byly relativně malé. Konkrétně česká koruna proti euru během prvních hodin dnešní seance posílila ze zahajovacích 26,11 až ke 26,02 CZK/EUR, aby se v odpoledních hodinách opět stabilizovala v okolí 26,10 CZK/EUR.\nKlíčovou událostí zítřka je i pro středoevropské měny summit EU, který bude řešit pomoc Řecku. Klíčové bude, jak se evropským představitelům podaří uklidnit a přesvědčit trhy. To totiž buď povzbudí či naopak dále utlumí náladu investorů a jejich poptávku po rizikovějších aktivech včetně středoevropských měn. Z domova se zítra dočkáme zveřejnění prosincové průmyslové a stavební výroby. U průmyslové výroby již známe předběžný odhad, který ukázal na prosincový vzestup o 2,1 % m/m, což byl výsledek mírně nad tržním konsensem. Nicméně po očištění a efekt pracovních dnů se průmysl nachází stále v záporných číslech (-0,4 % y/y). Dle našich předběžných propočtů zveřejněná čísla ukazují na mírný meziměsíční růst (po očištění o sezónní vlivy a vliv rozdílného počtu pracovních dní), což je pozitivní. Příznivý je i vysoký růst nových objednávek ( 12,5 % y/y). Klíčová bude struktura - statistika exportů naznačuje koncentraci pouze do jednoho sektoru - automobilového průmyslu, který profitoval za zahraničních programů šrotovného. Ty však již letos nebudou.\nNejdůležitější událostí dnešního dne na domácím dluhopisovém trhu byla aukce patnáctiletého státního dluhopisu. Tak skončila pozitivním výsledkem, když byla zaznamenána celkem výrazná poptávka (13,1 mld. CZK versus nabízených 5,1 mld. CZK v konkurenční části aukce). I tak se však financování státního sluhu prodražuje. Prosincová aukce stejného papíru se upisovala za výnos 4,779 %, zatímco dnešní průměrný výnos činil 5,158 %. Výnosy tak dnes rostly, sklon výnosové křivky se dále zvýšil.


Jiří Bělohlávek zanechal velikou stopu v české hudbě\nVIDEO: Zemřel světově uznávaný dirigent Jiří Bělohlávek\n1. června 2017 10:07, aktualizováno 10:39\nCelosvětově známý český dirigent Jiří Bělohlávek zemřel po dlouhé nemoci v jednasedmdesáti letech. Pedagog AMU působil šest let v roli šéfdirigenta BBC Symphony Orchestra a následně opět převzal vedení České filharmonie. Za své služby britské hudbě byl jmenován komandérem Řádu Britského impéria. celý článek\norchestr, rodina, Antonín Dvořák, BBC, Bedřich Smetana, Berlín, Bohuslav Martinů, Česká filharmonie, Herbert von Karajan, Jiří Bělohlávek, Josef Suk, Leoš Janáček, Magdalena Kožená, Národní divadlo, New York, Rudolfinum\nS67c67h72n33e80i78d74e46r37o81v70á Obrovská ztráta pro hudbu a celý kulturní svět. Pan Bělohlávek byl úžasný muž, který mi bude nesmírně chybět. Díky PANE...\nS30t25r60a90k24o61š Líbilo se mi jeho pojetí Mé vlasti se studenty na zahajovacím koncertu Pražského jara. Nezbývá než věřit, že se setká s...\nK31i59n11c Čest jeho památce a upřímnou soustrast rodině. Byl to pan umělec.\nA29d81l38e31r skoda skveleho chlapa a vynikajiciho umelce ...\nV diskusi je 48 příspěvků, poslední příspěvek 3. 6. 2017, 1:01


Manželství pro všechny ve Švýcarsku? Možná později než u nás - JSME FÉR\nPodobně jako Itálie patří Švýcarsko mezi konzervativnější západních země. Je známo, že se tam obtížně prosazovalo třeba i volební právo žen: Švýcarky mohou na federální úrovni volit až od roku 1972 a na kantonální dokonce od roku 1990, a to nikoli z politické, ale soudní vůle.\nJe vcelku pravděpodobné, že obě země v prosazování sňatků pro gay a lesbické páry předhoníme. Podobně tomu ostatně bylo s registrovaným partnerstvím, které je ve Švýcarsku legální od roku 2007 a v Itálii až od roku 2016, a to i díky rozhodnutí Evropského soudu pro lidská práva v kauze Oliari a další proti Itálii.\nŠvýcarsko a LGBT práva\nŠvýcarsko jako takové je založené na tradici přímé demokracie a lidových iniciativ, kdy jsou občan nebo občanka chápáni jako držitelé státní moci, kteří jí zákonodárcům a zákonodárkyním (tedy svým reprezentantům a reprezentantkám) pouze propůjčují. Většina zákonů se schvaluje v referendu, které je v případě změn ústavy povinné a v případě běžných zákonů dobrovolné – tedy za splnění určitých zákonných podmínek, jako je získání určitého počtu podpisů, případně souhlas určitého počtu kantonů.\nTak tomu bylo i v případě registrovaného partnerství, které v referendu konaném 5. června 2005 podpořilo 58 procent Švýcarů a Švýcarek. Švýcarský zákon o registrovaném partnerství garantuje gay a lesbickým párům téměř stejná práva a povinnosti, jako mají manželé, vyjma společného osvojování dětí (přiosvojení je legální od letošního roku). Pro zahraniční partnery a partnerky švýcarských občanů a občanek je také obtížnější získat v zemi občanství.\nSpory o ústavu i nadějná budoucnost\nJak už jsme nastínili, Švýcarsko je země velmi specifická a v lecčems konzervativní. Jako jediná ze Západního bloku dokonce koketovala s myšlenkou ústavní definice manželství jako svazku muže a ženy – obdobné jako ta, kterou u nás navrhlo 37 poslanců a poslankyň krátce po předložení návrhu zákona o manželství pro všechny.\nZačalo to v roce 2011, kdy Křesťanskodemokratická lidová strana CVP/PDC přišla s lidovou iniciativou „Für Ehe und Familie – gegen Heiratstrafe“ („Za manželství a rodinu – stop útokům na manželství“). V jejím rámci požadovala ústavní změnu, která by manželství definovala jako jedinečný svazek muže a ženy.\nPříslušné referendum se po nasbírání povinného počtu podpisů konalo 28. února 2016. Ústavní zákaz manželství pro všechny odmítla těsná většina švýcarských voličů – 50,8 procenta. Stačilo málo a Švýcarsko se skutečně mohlo stát první západní zemí s ústavní definicí manželství jako svazku muže a ženy.\nSpolu s výše uvedenou iniciativou nicméně probíhá také jiná – ta usiluje o přijetí ústavní změny, která bude garantovat rovnost v manželství, respektive jeho přístupnost i pro gay a lesbické páry. Zpracováním příslušného návrhu zákona a všech souvisejících změn je pověřen parlamentní výbor pro právní záležitosti, který by tak měl učinit do léta 2019. Potom může proběhnout referendum podobně jako tomu bylo v Irsku nebo v Austrálii, ovšem s menší jistotou, že zákon doopravdy projde.\nFoto: ZHPF / Wikimedia Commons


4 Nouzová jídla, na kterých nemůžete dělat žádnou záležitost, co je ve vaší lednici - Tradiční recepty - 2021\nMěl jste v úmyslu jít v neděli do obchodu s potravinami a zastavit se u tohoto velkého malého produkčního stojanu na cestě z práce včera z práce. Ale odešli jste z práce pozdě, protože ta schůzka trvala dlouho, a pak jste zjistili, že to byl váš týden pro carpool.\nTakže teď jste doma a čas na večeři je blízko a dobře, a co teď?\nNemějte obavy, stále se vám podaří dát skvělé jídlo na stůl - stačí se kreativně věnovat tomu, co již máte v lednici a spíži.\nPro tyto okamžiky je užitečné mít několik šablon večeře, které vám mohou poskytnout odrazový můstek, aby zjistily, jak tyto večeře a konce v lednici a spíži přidat k večeři.\nA jakmile se připraví večeře, dejte si na záda velký starý potlesk pro kreativitu a vymyslete si peníze, které jste ušetřili tím, že si neobjednáte odběr! Nemluvě o tom, jak velké množství potravinového odpadu můžete zabránit, pouhým spotřebováním náhodných položek, které by se jinak mohly přehazovat do koše po setrvání o několik dní déle.\nFrugalské, vynalézavé a šetrné k životnímu prostředí - to není špatná platforma k večeři.\nKuřecí polévka a rýžová polévka\nPokud existuje jedno jídlo, které můžete připravit s jakoukoli sbírkou ingrediencí, je to polévka.\nZačněte restováním některého člena rodiny cibule (česnek, pór, šalotka, ať už máte cokoli) v nějakém oleji nebo másle, pak přidejte nějaké delší přísady do vaření, jako jsou nakrájené brambory, nakrájenou mrkev nebo pastinák a další kořenovou zeleninu, a pak nějaký vývar nebo, pokud to není možné, voda .\nZde lze přidat i delší zrna vaření, jako je rýže nebo ječmen, stejně jako syrové nakrájené kuře nebo jiné maso.\nPokud se chystáte přidat malé tvary těstovin, než to uděláte, počkejte, až zelenina začne zjemňovat (a nezapomeňte, že nevařená zrna a těstoviny mohou vyžadovat přidání dalšího vývaru, protože se během procesu vstřebání absorbuje). Sušená čočka také vaří přibližně stejné množství času jako některá zrna, obvykle asi půl hodiny, takže je přidejte nyní.\nPřiveďte k varu a vařte, dokud nebude všechno docela něžné. Pak můžete přidat jakékoli přísady pro rychlé vaření, jako jsou nakrájenou zeleninu, kukuřici, malou brokolici nebo květák květáku, hrášek, fazole v konzervách, nakrájenou letní tykev, rajčata, bylinky nebo zrna.\nVaříme ještě víc, dokud všechno voní úžasně a je vařen, pak osolte a pepřem a možná hitem horké omáčky. Jste připraveni podávat polévku!\nMůžete také přemýšlet o pyré z polévky pro hladší a krémovější verzi. To funguje nejlépe u zeleninové polévky, zejména u zeleninové zeleniny, jako je zimní tykev a brambory, ale i jiné polévky lze úspěšně očistit: přemýšlejte, zda to má smysl pro jakoukoli polévku, kterou jste vytvořili. Nalijte jej do kuchyňského robotu nebo mixéru, v případě potřeby v dávkách (Pozor: Nepřetěžujte spotřebič horkými ingrediencemi!). Můžete se také rozhodnout, že na závěr zamícháte trochu krému.\nPodívejte se na tyto recepty, kde najdete nápady, jak sestavit polévku z různých ingrediencí, a pak neváhejte a vyměňte si vše, co máte po ruce.\nBrokolice Cheddar Polévka: Zkuste to s květákem a směsí jiných sýrů\nJedna polévka s kuřecím masem a rýží: místo cibule používejte šalotky, pastinky místo mrkve.\nNejjednodušší zeleninová polévka (Mom 100)\nTěstoviny se špenátem, artyčoky a Ricottou\nPokud máte ve spíži krabici těstovin, pak určitě máte večeři. Nejdřív si připravte těstoviny a potom se vypořádejte s omáčkou, zeleninou nebo s čímkoli, co chcete do těstovin zamíchat.\nChcete-li omáčku nebo jiné polevy, zahřejte trochu oleje v oddělené pánvi a přidejte trochu česneku, cibule, listů nebo jakéhokoli člena rodiny cibule, který visí kolem. Poté (podobně jako polévka) přidáte další ingredience v pořadí podle doby vaření, od nejdelšího vaření po nejkratší.\nNapříklad můžete uzit nějakou klobásu, dokud nebude opečená (psst… máte v mrazničce snídani klobásy? Rozdrťte je a použijte je!), přidejte nakrájenou brokolici rabe (nebo brokolici nebo kale) a restujte, dokud nezměkne, poté přidejte vločky z červeného pepře a sklenici vína z otevřená láhev.\nNaběračka v několika kopečkách škrobové těstoviny na vaření vody přidat do jídla trochu smetany - to je jeden z nejlepších triků s těstovinami! Jak se těstoviny vaří, těstoviny uvolňují škroby do vody. Když je tato tekutina přidána do zeleniny, táhne všechno dohromady do soudržnější omáčky.\nNakonec zamíchejte hrst strouhaného tvrdého sýra, jako je parmezán, dochutíme solí a pepřem a promícháme s vařenými těstovinami. Večeře!\nTěstoviny se špenátem, artyčoky a Ricottou: Místo špenátu použijte kale, žampiony místo artyčoků a místo ricotty přidejte džem smetany.\nBowtie těstoviny s hráškem, prosciuttem a rukolou: Místo hrášku použijte cukrové kousky, prosciutto přeskočte, pokud chcete, nebo použijte slaninu a kousky mangoldu místo rukolou.\nŠpagety s fenyklem, slaninou a parmazánem (Mom 100): místo fenyklu používejte pór, klobásu a slaninu a jakýkoli sýr, který máte kolem.\nCuketa Ricotta Frittata\nFrittata je italské vaječné jídlo vařené v pánvi. Doplňky - jako jsou brambory, šunka, vegetariáni, rýže, co máte - se bijí přímo do vajec a celá věc se vaří, dokud se vejce nenasadí.\nObecně se fritata vaří jako první na pánvi na varné desce a pak skončil pod brojlerem. Není třeba žádné míchání ani převracení.\nA víš, co je dobré ve frittatech? Téměř cokoliv! Vejce, jako kuře, jsou téměř prázdné plátno. Můžete mít spoustu legrace hledat v ledničce pro různé věci přidat do frittata.\nFrittatas netrvá dlouho vařit, takže vše, co potřebuje pečlivé vaření (malé kostky brambor, klobásy atd.), by mělo být nejprve vařeno před přidáním vajíček, zatímco ostatní ingredience, které na vaření nepotřebují příliš mnoho času (nasekané kapusta, sýr, mleté cibule), být přidán surový.\nTo vše je třeba říci: Pokud máte po ruce asi osm vajec, frittata je skvělým prostředkem pro spotřebování posledního šálku pražené tykve nebo jediného rajčete, které sedí na přepážce.\nZde jsou některé recepty, které vám ukážou základní způsob vaření pro frittata a slouží jako odrazový můstek pro přizpůsobení vašim vlastním dostupným ingrediencím.\nArtyčok Leek Frittata\nHoubová, karamelizovaná cibule a feta Frittata (Mom 100)\nÚplný dětský potěšitel, pokud vůbec nějaký byl: roztavený sýr vložený mezi dvě moučné tortilly. Vše, co musíte udělat, je ujistit se, že máte po ruce nějaké tortilly a sýr a večeře quesadilla je obvykle asi 15 minut.\nObloha je limitem toho, co lze přidat- je to tak chutný způsob, jak spotřebovat ty kousky a kousky různých sýrů, které zbyly z kuřecích prsíček, dva šálky špenátu, které se nedostaly do salátu, polovinu houbičky.\nUjistěte se, že ingredience jako maso nebo tvrdá zelenina, jako je brokolice, jsou již uvařenya všechno nakrájejte na tenké nebo nakrájené na malé kousky, aby náplň zůstala uvnitř vařené tortilly.\nBonus: Děti si mohou přizpůsobit některé ingredience ve své quesadille, pokud máte děti se specifickou chutí, řekněme.\nChcete-li udělat quesadilla, ohřejte pánvi lehce potaženou olejem na středně vysokou teplotu. Do pánve vložte velkou moučnou tortilu. Polovinu tortilly zakryjte sýrem a všemi ingrediencemi, které chcete zahrnout, a druhou polovinu tortilly překlopte přes vrchol.\nVařte asi tři minuty na každé straně dokud nejsou vnější strany quesadilly lehce zhnědlé a pevné a sýr se uvnitř neroztaví. Podávejte se zakysanou smetanou a salsou, nebo cokoli, co se zdá být vhodným doplňkem pro vaši náplň!\nŠpenát, žampiony a kuřecí quesadilly (Mom 100)\nPodívejte se na video: TOP 10 Skrytých symbolů ve známých logách #2 (Listopad 2021).\nCopyright 2021 \_ 4 Nouzová jídla, na kterých nemůžete dělat žádnou záležitost, co je ve vaší lednici...


FAST-FOOD v českém balení - Euro.cz\nFAST-FOOD v českém balení\nFast-food - specifický a dnes atraktivní systém veřejného stravování - má už i u nás svou domácí verzi či spíše verze.\nČeské řetězce zápolí s americkou konkurencí. Těžko u nás najít někoho, kdo by neznal značky McDonald´s či Kentucky Fried Chicken. S pojmy Paneria nebo Express to asi bude horší. Přitom se jedná o stejný obor.\nA úspěšné. Řetězec Paneria má dnes po Praze a některých dalších městech přes dvacítku provozoven. Jde o podnik ryze český, inspirace je ale zahraniční. „Budujeme něco podobného tomu, co jsou ve Francii prodejny Paul,“ tvrdí Kristina Nikolaev, ředitelka společnosti Eureca Shops, která Panerie provozuje. Jiné pozadí má fast-food Express - sandwich&salad. Jeden z jeho duchovních otců, Jiří Nejezchleb, vysvětluje: „Původně jsme se chtěli stát franchisanty u nás zatím spíše neznámého amerického řetězce Subway. Nakonec jsme si všechno vymysleli sami.“ Panerie a Express představují dvě originální koncepce, které mají s jinými fast-food řetězci společné jedno: důraz na čerstvé pečivo, často dopékané přímo v prodejně, a zeleninu, přípravu pokrmu doslova před zákazníkem, rozmanitost nabídky a možnost vzít si jídlo s sebou (take away). Přes mnohé společné rysy je ale leccos dělí. Nápad přenést do našich poměrů rychlé občerstvení v podobě sendvičů a salátů amerického střihu se zrodil v hlavě Jiřího Nejezchleba někdy na přelomu tisíciletí: „Stavěl jsem rodinné domky, ale to je u nás dnes velice problematický obor podnikání. Často jsem jezdil za synem, který studoval v USA, a tam jsem se seznámil se Subway, kde klíčovým sortimentem jsou nejrůznější sendviče a zeleninové saláty. Je to americký styl: rychle a zdravě!“ Když se ujaly hamburgery, proč ne sendviče? Jednání o franchise ale nevedlo nikam. „Podmínky byly velmi tvrdé, navíc Subway nedává žádný prostor k jakýmkoli úpravám smlouvy. Vypočítali jsme si rychle, že v našich podmínkách to není finančně únosné, tím spíš, že sendviče u nás nejsou běžným jídlem,“ líčí své snahy Nejezchleb. Řešení se našlo: nakonec vznikla firma „Express - sandwich&salad“, která na trh vstoupila s originálním sortimentem. Vytvořit nový produkt zabralo zhruba rok a někdy v polovině roku 2001 byla otevřena provozovna v Praze na Vinohradech, o pár měsíců později další ve smíchovském Anděl City, k nimž letos v červnu přibude ještě Express v letňanském Tesku.\nPilotní prodejna je už v provozním zisku, a to při obratu 30 000 korun denně, smíchovská má zatím poporodní potíže. „Všechno je závislé na lidech. V zimě bylo na programu spousta atraktivních filmů, po dost skromných začátcích se velmi brzy obrat dostal na úroveň 20 tisíc za den, což nás velmi příjemně překvapilo. Ale zasvítilo slunce, oteplilo se, kino má menší návštěvu a obrat klesl na polovinu,“ vysvětluje startovní potíže druhý z ředitelů Expressu Ondřej Blažek. (Za zmínku stojí, že v Eureca Shops považují 30 000 Kč za ekonomicky nutný obrat na jednu provozovnu.)\nMarko Pařík opustil Československo jako tříletý v roce 1948. Vrátil se do něj v roce 1991 a v krátké době vybudoval potravinářské impérium Delta. To je dnes gigant s několikamiliardovým obratem, takřka třemi tisícovkami zaměstnanců a výrobním spektrem zahrnujícím výrobu pečiva čerstvého a mraženého, mlýny, výrobu lahůdek, produktů zdravé výživy, síť restaurací Le Patio a v neposlední řadě také řetězec Paneria. Co je to panerie? Latinsky je to pekárna, v české verzi jde v podstatě o jakousi kombinaci pekařství, cukrárny, kavárny a rychlého občerstvení. Svůj podíl na vytvoření tohoto konceptu měla nepochybně dlouhá léta, která zakladatel společnosti strávil ve Francii. „Rádi bychom vytvořili něco ve gastronomickém stylu Francie a celého Středomoří. Máme za to, že je to bližší českému naturelu než technicistní a chladná kultura amerických fast-foods. U nás se tolik nepospíchá, předpokládáme, že host se chce nejen najíst, ale také napít včetně alkoholických nápojů, poklábosit s přáteli, dát si kávu a cigaretu,“ komentuje styl Paneria ředitelka Nikolaev. „Středomořskou“ atmosféru dokresluje i interiér, kde se hojně využívá dřeva, keramiky, a to vše v sytých, veselých barvách. Rozvoj řetězce byl a je velmi dynamický a velkorysý, samozřejmě také díky finanční a marketingové síle skupiny Delta. V roce 1999 byla otevřená první panerie na pražské Bělohorské ulici, do roka jich bylo v provozu dalších pět a dnes jich už je přes dvacet s obratem 25 mil. korun měsíčně (co do počtu provozů, je řetězec Paneria srovnatelný s KFC, který má dnes u nás 21 restaurací, oproti „Maku“ je to zhruba třetina). Dominantním působištěm společnosti je metropole, ale panerie najdete už i v Brně, v Ostravě a Znojmě. Vyšší „hustota“ panerií v Praze není podle ředitelky Nikolaev náhodná: „Naše zkušenosti mne vedou k přesvědčení, že klíčovým momentem úspěchu je lokalita. Bez zákazníka je i ten nejlepší koncept k ničemu a my zákazníka nejlépe získáme na rušných frekventovaných městských komunikacích.“\n„Máme trochu potíže s dodavateli některých surovin, rádi bychom si proto časem postavili vlastní přípravnu. Nepochybně by to leccos vyřešilo a zmírnilo i nároky na pracovní síly v provozovnách,“ sní ředitel Expressu, protože - centrální přípravna náplní, hlavně zeleniny, by se vyplatila až při pěti provozovnách. Úvahy na podobné téma vedou i v Panerii: „Stále pečlivě počítám, příprava polotovarů na jednom místě by byla efektivnější, jenže když se zelenina do salátu krájí průběžně celý den, pak je skutečně čerstvá. Pokud ji nakrájenou přivezou ráno, jaká bude odpoledne? Nehledě na situaci, kdy něco dojde - jak rychle budeme schopni doplnit, co je třeba? Ještě nejsme rozhodnuti,“ říká Kristina Nikolaev. Jisté koncentraci činností i produkce se při zvýšení počtu provozů nejspíš nevyhne nikdo, zatím je to ale spíše problém Panerie. Express má podle ředitele Nejezchleba před sebou období stabilizace jak finančního hospodaření, tak získaných pozic: „Nová provozovna stojí kolem šesti milionů korun, vlastními silami v nejbližší době nebudeme naši minisíť rozšiřovat. Měli bychom zájem o franchisanty, ale to vyžaduje dost důkladnou přípravu, je nám jasné, že musíme nabídnout skutečně kompletní servis.“ Eureca Shops naopak s další expanzí počítá. Chce každým rokem - v ideálním případě a pokud bude k dispozici vhodná lokalita - otevřít pět nových panerií. A to vlastními silami nebo prostřednictvím franchisingu. Jeho systém je vytvořen a osm panerií už na tomto principu funguje. „Teoreticky vzato vám k tomu stačí milion korun. Ale samozřejmě je to složitější,“ říká ředitelka Nikolaev. Převzetí kompletního know-how (od sortimentu až po vnitřní vybavení) není tak úplně snadné a ještě těžší je ho ve všech směrech respektovat. Mateřská firma to samozřejmě kontroluje, zachování standardů kvality je pro ni životně důležité. „Nekontrolujeme, abychom mohli trestat, ale abychom věděli, kde a jak pomoci,“ ilustruje systém franchisingu ředitelka Nikolaev. McDonald´s a KFC - kráčející ruku v ruce s Coca-Colou - jsou nejlepší americkou invazní armádou všech dob. Prakticky dnes už neexistuje místo, které by neobsadili. Jak je ale vidět, neznamená to, že vedle nich není místo pro jiné.


SENNHEISER HD 25 Plus | Muzikant.cz - hudební nástroje\nZvuk a nahrávání / Sluchátka / Sluchátka pro poslech / SENNHEISER HD 25 Plus\nSENNHEISER HD 25 Plus - profesionální uzavřená sluchátka\nUzavřená sluchátka HD 25 PLUS jsou speciálně navržená profesionální sluchátka pro monitoring a poslech kvalitních přenosných přehrávačů. Poskytují vysoké pasivní potlačení hluku na pozadí a jsou schopna poskytnout mimořádný audiofilní zážitek. Kromě široké a rovné frekvenční charakteristiky jsou schopna reprodukovat i vysoký akustický tlak. Vynikají vysoce robustní konstrukcí a jsou ideální pro zvukaře, DJ, kameramany, studiovou práci a testování zvukové techniky. Otočná mušle umožňuje poslech jedním uchem.\nJsou ideálním doplňkem k vysoce kvalitním přenosným přehrávačům, kde vynikne jejich lehká konstrukce, kvalitní zvuk a výborné pasivní tlumení vnímání okolního hluku. Tento model vyniká linearitou reprodukce a neuvěřitelně detailním zvukem. Pro svoji mimořádnou kvalitu, konstrukční odolnost a velký úspěch na trhu (jak profesionálním, tak u milovníků zvuku) jsou vyráběna již déle než 25 let a pokračují v této luxusně vybavené variantě.\nStejná sluchátka ale s omezenou výbavou je možné zakoupit pod označením HD 25


Zatímco klasické pleťové vody, po kterých saháte při dočišťování pleti, pokožku spíš vysušují, tyhle čiré elixíry jí dodají hydrataci a výživu. Dají se přitom používat budˇ samostatně, anebo před nanesením krému či séra, čímž jejich účinky... (Pokračování...)\nI když má stres svou pozitivní stránku, aktivuje vás a motivuje, měli byste být obezřetní. Jakmile je stresu příliš, jste dlouhodobě vyčerpaní a v neustálém napětí, o pozitivním vlivu nemůže být ani řeč. Naopak, chronický a nadměrný stres se může podílet na řadě zdravotních problémů a v každém případě negativně ovlivňuje vzhled pleti. MUDr.... (Pokračování...)\nInovace bestsellerové řady spočívá nejen v nových složkách pro ještě viditelnější okamžitý výsledek, ale také v neuvěřitelně relaxační a exkluzivní štětcové masáži, která byla přidána k dosavadní masáži comfort touch™. Navštivte naše partnery a... (Pokračování...)\nMáte v těle toxiny, jste dehydrovaná nebo jste se zpotila.\nNetrpíte náhodou alergií na potraviny? Anebo vaše játra volají po očistě…\nZlobí vás ledviny nebo potřebujete závlahu pleti (i těla).\nLevé: Nejste dehydratovaná?\nPravé: Nechte si pro jistotu vyš... (Pokračování...)\nNejlépe několikrát do týdne své pleti dopřejte vitamínovou bombu a to tím nejlepší, čím váš domácí salon krásy disponuje.\nVitamín A – chrání a omlazuje\nTato složka má téměř zázračný účinek na pleť. Vyhlazuje vrásky,\npodporuje tvorbu kolagenu, zlepšuje obnovu kožních buněk, mininalizuje póry, zabraňuje vysušování a hrubnutí pleti. Nejsilnější formou... (Pokračování...)\nKam nanášet korektor?\nStačí jen málo a uvidíte, jak vám trocha světlého korektoru rozzáří obličej.\nOční gelové sérum proti tmavým kruhům a otoků...\nKorektor a tónovací krém 2 v 1 na pleť s nedo...\nIdealia BB a Idealia PRO\nPro ideálně sjednocenou pleť bez skvrn\nDual Action Eye Make-Up Remover


Studenty čekají státnice na dálku. V květnu, červnu i v září | Časopis Atrium\nNeobvyklé ukončení studia čeká kvůli koronavirové pandemii studenty, kteří letos budou na fakultě sociálních studií státnicovat. Podle aktuálního nařízení rektora Masarykovy univerzity Martina Bareše studenti mohou absolvovat státnice na konci jarního semestru od 25. května do 24. června či na podzim v termínech po celé září. Záleží jenom na nich, který termín si vyberou. Přitom je pravděpodobné, že studenti budou na fakultě sociálních studií státnicovat v obou termínech online a téměř všechny zkoušky budou ústní. Studenti mají z distanční zkoušky obavy. „Jsem nervózní, že mi vypadne internet nebo nastanou jiné technické problémy,“ uvedla studentka veřejné a sociální politiky a lidských zdrojů Zuzana Hudcová.\n21. 5. 2020 Radka Rybnikárová\nStudenty čekají státnice online. Podmínkou je mít stolní počítač, notebook nebo tablet, funkční webkameru i mikrofon. Foto: Radka Rybnikárová\nStudent mezinárodních vztahů a politologie Tomáš Vondra se na státnice připravuje se svého domova v Nových Hradech na Českobudějovicku. Na svém vedlejším oboru mezinárodní vztahy se rozhodl státnicovat už v červnu a u politologie se rozhodne až podle toho, jestli stihne dopsat bakalářskou práci.„Doma je pro mě těžší se soustředit a něco napsat. Nemám tu stejný klid, jako v knihovně,“ říká Vondra. Podobně je na tom i studentka mediálních studií a žurnalistiky a genderových studií Lucia Pekárová, která si obhajobu a státnice z hlavního oboru, žurnalistiky, přesunula na září. „Vzhledem k situaci, kdy se nemohu setkávat s respondenty pro výzkum do mé bakalářky, je pro mě nemožné ji teď odevzdat,“ uvádí studentka. Pro studenty s dvouoborem je běžné, že si státní zkoušku rozloží do více semestrů. Státnice v září tak mohou být pro mnohé i příležitost, jak si zkoušky rozložit a zároveň nemuset prodlužovat studium o celý semestr.\nStudenti mají podle rozhodnutí rektora Martina Bareše závěrečné práce odevzdat tak, aby měli možnost státnic v termínech do konce září. „Termíny pro definitivní odevzdání závěrečných prací jsou pro všechny obory bakalářského a magisterského studia upraveny tak, aby právě o čtrnáct kalendářních dnů předcházely první den obhajoby závěrečných prací oboru,“ uvedl v mailu pro studenty děkan fakulty sociálních studií Stanislav Balík. Státnicovat budou studenti přitom na konci semestru výhradně online. „V květnu a červnu budou za všech okolností ústní státnice a obhajoby na všech oborech probíhat přes videokonferenční aplikaci Zoom. Jak to bude v září, není ještě rozhodnuto,“ řekl Balík. Podle jeho slov se státnice budou na všech oborech odehrávat v květnu, červnu i v září formou ústní zkoušky, na bakalářské žurnalistice doplněné ještě o praktickou písemnou zkoušku.\nTermíny obhajob a státních závěrečných zkoušek mají podle nařízení rektora Martina Bareše stejnou váhu. Zářijový termín můžou studenti využít také jako opravný pro červnový. Podobně pokud opakují lednové státní závěrečné zkoušky, můžou si studenti vybrat, jestli k nim půjdou v červnu nebo v září.Vedení fakulty sociálních studií stanovilo, že podmínkou přístupu studenta k online státní zkoušce je technické vybavení jako stolní počítač, notebook nebo tablet a funkční webkamera i mikrofon. Pokud nemají možnost počítače ani notebooku a chtěli by zkoušení absolvovat přes smartphone, musí svůj záměr předem zkonzultovat s Centrem informačních a komunikačních technologií fakulty sociálních studií.\nStudenti musí katedře poskytnout také telefonní číslo, které sekretariát využije pouze v případě, když se při zkoušce přeruší spojení mezi studentem a zkoušejícími. Pokud by se tak stalo při obhajobě závěrečné práce, bude zkoušení pokračovat přes telefon, který bude na hlasitý odposlech. Komise komunikaci zároveň nahraje do aplikace Zoom. Pokud půjde o přerušení spojení u státnic, nelze v nich pokračovat a student si domluví se sekretářem náhradní termín, který je pro takové případy připravený. Všechny pokyny postupu při zkouškách studenti najdou v Návodu pro studenty.\nObhajobu závěrečné práce letos studenti absolvují online. Někteří jsou za pohodlí domova rádi, jiní se bojí o kvalitu připojení. Zdroj: Facebook katedry mediálních studií a žurnalistiky\nOnline státnice mají své příznivce i odpůrce\nStudentka Zuzana Hudcová jde ke státnicím v červnu. „Už chci mít zkoušky za sebou a zářijový termín je příliš daleko. Myslím, že obhajobu bakalářské práce zvládnu online dokonce lépe, protože doma nebudu tak nervózní,“ uvedla studentka. Obává se ale technických problémů, které by při obhajobě mohly nastat. Online obhajoba se naopak nezamlouvá studentce žurnalistiky a genderových studií Lucii Pekárové. „Na druhou stranu státnice z obou mých oborů bývají částečně písemnou formou i normálně, takže nevidím rozdíl mezi tím, zda sedím doma nebo ve škole,“ vysvětlila Pekárová.\nPodle informací katedry mediálních studií a žurnalistiky budou mít studenti na písemnou zkoušku čtyři hodiny. „Musíme napsat dva žurnalistické texty na aktuální téma, které se dozvíme až v čase zkoušky. Je nutné mít k dispozici internetové připojení, textový editor a kameru, takže předpokládám, že budeme psát pod dohledem vyučujících přes aplikaci Zoom,” upřesnila Pekárová. Na rozdíl od minulých let budou mít žurnalisté u státnic přístup k internetu, změnil se i počet článků, který musí napsat. Za běžných podmínek musí za stejný čas stihnout napsat texty tři. Zatímco dříve ale dostali všechny podklady v písemné formě, nyní si je budou muset vyhledávat sami podle zadání na internetu.\nOnline zkoušení klade zvýšené nároky na studenty i na pedagogy, jelikož vyžaduje vyšší úroveň technického zabezpečení. Jde například o dostatečně rychlý internet, svou roli hraje i prostředí, ve kterém student státní závěrečnou zkoušku skládá. Obavy má i vedoucí katedry psychologie Lenka Lacinová. „Problematická je především kontrola studentů při zkoušení. Mezi státnicujícími studenty na naší katedře jsme dělali anketu, která ukázala také to, že ne všichni mají k dispozici klidné a ničím nerušené prostředí. Znamená to pro ně další úkol k řešení před státnicemi. Není to sice neřešitelný problém, ale na klidu jim to určitě nepřidá,“ řekla Lacinová. Na katedře sociologie má státnice na starosti sociolog Tomáš Doseděl. „Ústní zkoušení s sebou nese ve srovnání s obvyklými písemkami na počítači větší časové i personální nároky. Kdybychom ale zkoušeli formou písemek, které by studenti psali samostatně doma, nemohli bychom zaručit, že někdo nepodvádí. Při ústních zkouškách se toho nemusíme bát, takže zůstává jen obava z možných výpadků spojení. To by nám zkoušení nepříjemně zkomplikovalo,“ uvedl Doseděl.\nStátní závěrečná zkouška je oficiálním ukončením studia skládajícím se ze dvou částí: obhajoby bakalářské či diplomové práce a předmětové části. Jednotlivé předmětové zkoušky studenti absolvují písemně, ústně nebo kombinací obojího, obhajoba je vždy ústní.Státní závěrečnou zkoušku je na bakalářském stupni obvyklé absolvovat na závěr šestého semestru studia a u magisterského studia se obvykle skládá ve čtvrtém semestru. Bakalářské a magisterské závěrečné práce odevzdávají studenti v letošním jarním semestru pro květnový, červnový i zářijový termín pouze elektronickou formou prostřednictvím Informačního systému Masarykovy univerzity. Neodevzdávají je tedy fyzicky ve vytištěné a svázané podobě. Pokud někdo úspěšně složí státní závěrečné zkoušky až v zářijovém termínu a bude mu vyměřený poplatek za prodloužení doby studia, děkan fakulty sociálních studií zváží jeho odpuštění.\nPodmínky pro připuštění studenta ke státní závěrečné zkoušce:\nÚspěšně absolvovat dostatek povinných, povinně volitelných a volitelných předmětů stanovených katedrami.\nDosáhnout minimální kreditové hodnoty studia:\nU jednooborového prezenčního studia musí bakaláři splnit minimálně 180 kreditů, studenti magisterských oborů aspoň 120 kreditů.\nU dvouoborového studia si student může státnice rozložit do vícero semestrů. Pro připuštění k bakalářským státnicím z hlavního oboru musí splnit minimálně 120 kreditů.\nV bakalářském studiu absolvovat dva semestry tělesné výchovy.\nÚspěšně vykonat předepsanou zkoušku z jazyka v jednom z následujících jazyků: angličtina, francouzština, němčina, ruština, španělština. U bakalářského studia musí student dosáhnout úroveň B2, u magisterského studia prezenční formy je vyžadovaná úroveň C1, u studentů kombinované formy úroveň B2. Studenti doktorského studia jsou povinní prokázat znalost z anglického jazyka na úrovni C1.\nPřihlásit se ke státním zkouškám i k obhajobě závěrečné práce přes Informační systém Masarykovy univerzity. Studenti se k státnicím přihlašují přes aplikaci informačního systému Rozpis témat nebo přes odkaz, který jim přijde e-mailem.\nS úspěšným přihlášením ke státnicím se studentům snaží pomoct i referentky studijního oddělení. Často studentům do e-mailu přesně vypisují, jaké kredity už získali a které jim ještě chybí. „Někdy čtrnáct dní před státnicemi zjistíme, že studentovi chybí zkouška z cizího jazyka, hned mu voláme a píšeme e-mail, abychom ho upozornili. Většinou se to ještě na poslední chvíli podaří zachránit, student se nechá přezkoušet a může jít ke státnicím. Potom za námi chodí s kytkou a s diplomem," popisuje proces referentka studijního oddělení pro magisterské studenty Naděžda Kotoulová.\nCelý článek v Atriu k přečtení zde\n„Nejčastějším důvodem pro nepřipuštění studentů ke státnicím bývá nesplnění dostatečného počtu kreditů. Často se objevuje i nesplnění minimální jazykové kompetence nebo studenti zapomenou na podmínku absolvovat alespoň jeden předmět na každém oboru v anglickém jazyce.“\nJan Písařík, vedoucí studijního oddělení fakulty sociálních studií\nSeznam doporučených odkazů z Návodu pro studenty:\nStránka Cesnetu věnovaná Zoomu\nNápověda k Zoomu\nStránky MU věnované online SZZ\nŘešení pro ústní zkoušení – Zoom\nMetodika distančního zkoušení na MUNI


Vyprázdněte tlusté střevo od toxických látek pomocí této čisticí metody - www.Vitalitis.cz\nDomů/Jídlo a stravování/Vyprázdněte tlusté střevo od toxických látek pomocí této čisticí metody\nZuzana Žáková 11.8.2016\nČištění tlustého střeva je známé už od starověkého Řecka. Tyto metody čištění se hodně chválily zejména díky výhodám, které poskytují. V USA se metody čištění tlustého střeva dokonce i propagovaly, a to v letech 1920 a poté znovu 1930. Podnět k propagaci činila teorie autointoxikace.\nDíky nestravitelnému masu a jiným potravinám se v těle hromadí jedy, toxiny a sliz. Toxiny v těle mohou vést k únavě, bolestem hlavy, nízké hladině energie a k nárůstu tělesné hmotnosti.\nČištění na bázi ovoce a zeleniny\nRozhodnete-li se pro metodu čištění na bázi ovoce a zeleniny je velmi důležité vybírat vlákninu, vitamíny a živiny (pomáhají tělu zbavovat se toxinů). Zde je příklad pro očistu tlustého střeva. Doporučuje se začít s jablky, ty jsou bohaté na rozpustnou vlákninu. Ta přidává na objemu a mírní zácpu.\nDalší složka, která umí skvěle pročistit tlusté střevo je lněné semínko. Obsahuje velké množství vlákniny, což zpomaluje vyprazdňování žaludku a zvyšuje absorpční proces živin ve střevech. Snižuje riziko rakoviny tlustého střeva a navíc dodává žaludku pocit sytosti. Součástí receptu níže jsou lněná semínka. Mají pro tělo dvojí význam. Chrání srdce a podílí se na zabránění kardiovaskulárních chorob. Lněná semínka jsou také bohatá na zdravé omega-3 mastné kyseliny, které jsou pro tělo prospěšné.\nChia semínka mají velké množství vlákniny – ta přispívá ke zdravému zažívacímu traktu. Disponují živinami a vitamíny. Díky nim se cítíte plnější a zároveň se podílí na snižování hmotnosti. Chia semínka jsou bohatá na omega-3 mastné kyseliny. Ty udržují zdravé a silné srdce.\nJablečný čistič tlustého střeva\n1 lžíce lněných semínek (jsou snadněji stravitelné)\nZačněte tím, že smícháte všechny složky do jedné jediné směsi, kromě chia semínek. Vzniklou směs nalijte do sklenice. Přidejte chia semínka a míchejte dál, dokud se nedostanou všude nenabobtnají. To bude asi tak po pěti minutách. Nyní si můžete užívat tento chutný nápoj. Je vhodný pro vaše tlusté střevo.\nKonzumace potravin bohatých na vlákninu, jako třeba jablka, musí splňovat i pitný režim. Pijte velké množství vody. Tímto způsobem zajistíte tělu dostatek hydratace a nebudete trpět zácpou. Tento tip vám pomůže udržet zdraví a funkčnost celého těla.\nchia semínka jablka jedy tlusté střevo toxické látky Vláknina zácpa


Meloun Cantaloupe: Fotografie a popis odrůdy\nMeloun melun nebo meloun meloun je chutné a zdravé ovoce, pěstované na rostlině melounu. Z dálky může být použito pro rugbyovou kouli – je to tak drsné, jak je vidět, oválné, malé, oranžové nebo žluté, oddělené lehkými pruhy na segmenty. Jeho vnitřní obsah se však velmi liší od plnění sportovních míčků, toto vytvoření přírody obsahuje mnoho užitečných látek a vyznačuje se vynikající chutí.\nExterně, rostlina je podobná jako u jiných odrůd a druhů melounu – svými drsnými listy, lezení trnité stonky, a vlastně i meloun je snadno rozpoznatelná – tmavě hnědé na vnější straně a oranžové uvnitř, oválné nebo kulaté, 15-25 cm dlouhé, váha je také velmi typický. , meloun – od 0,5 do 5 kg. Zásadní rozdíly mají jen jeho chuť a vůni, pro kterou se říká pižmo.\nMísto narození cantalupu je Indie, s největší pravděpodobností tam byla volána jiným způsobem. Jeho moderní jméno bylo již v Evropě, nebo spíše v panství papeže – Cantalupie. Pope představil ovoce rytíři vracející se z křížové výpravy, protože meloun je pevně stanovena na základě papežských zahradách, a později se stal populární v celé Evropě a Americe.\nChemické složení a aplikace\nJako součást džusu a melounové dužiny je spousta užitečných prvků a spolu tvoří nádhernou kytici chutí a chutí. Toto a velké množství karotenu a kyseliny listové a draslíku a vlákniny. Existují další prvky nezbytné pro lidské zdraví.\nNavíc, meloun meloun velmi sladký, cukr a fruktózu v něm než v melouny, takže jíst tyto plody je třeba mírně, aby nedošlo k poškození zdraví.\nVšechny látky jsou tělem snadno absorbovány a nejsou uloženy ve formě tuků a strusek. Spíše naopak pomáhají čistit cévy a střeva od toxinů nahromaděných během let života.\nPěstování melounu není obtížnější než jiné odrůdy melounů, neexistují žádné zvláštní požadavky na půdní a růstové podmínky, ale pouze v jeho klimatické zóně. Rostlina snadno snáší letní teplo a sucho, ale bude trpět chladným a vlhkým počasím.\nJe obtížnější udržovat zralé ovoce – rychle se zhoršují, ačkoli je doprava snadná. Nicméně, tato nevýhoda je snadno eliminována tím, že meloun je dobrá ve zpracované formě, získané z ní lahodné kandované ovoce, konzervy, soufflé a džemy.


💡 Solight LED reflektor s čidlem 30 W WM-30WS-L | Ceny.Odpadneš.sk\nPorovnanie cien Dom, byt a záhradaVylepšenia domu a domácnostiLED osvetlenie...\tSolight Solight LED reflektor s čidlem 30 W WM-30WS-L\nLED reflektor příkon 30W, LED, životnost 30 000 hodin, 2550lm, 5000K (studená bílá), světelný kužel 120°, krytí IP 44. Pátráte po praktickém LED reflektoru s čidlem? V tom případě je Solight WM-30WS-L to pravé pro vás, jeho senzor dokáže detekovat až do 9 metrů. Na tomto cenově dostupném reflektoru si můžete nastavit jak čas svícení, tak světelnou citlivost. Solight WM-30WS-L má příkon 30 W a svítivost 2550 lm. Světlo, které vyzařuje, je teploty 5000 K, což zname...\nSolight LED reflektor s čidlem 30 W WM-30WS-L - ponuka obchodu\nna sklade\t 22,19 €\nParametre produktu Solight LED reflektor s čidlem 30 W WM-30WS-L\nLED reflektor příkon 30W, LED, životnost 30 000 hodin, 2550lm, 5000K (studená bílá), světelný kužel 120°, krytí IP 44. Pátráte po praktickém LED reflektoru s čidlem? V tom případě je Solight WM-30WS-L to pravé pro vás, jeho senzor dokáže detekovat až do 9 metrů. Na tomto cenově dostupném reflektoru si můžete nastavit jak čas svícení, tak světelnou citlivost. Solight WM-30WS-L má příkon 30 W a svítivost 2550 lm. Světlo, které vyzařuje, je teploty 5000 K, což znamená studeně bílou barvu. Reflektor Solight ve stylovém černém provedení z hliníku disponuje krytím stupně IP44. Stačí ho zapojit do sítě a celkově vám vydrží svítit až slušných 30 000 hodin. Světlo vyzařuje za pomoci LED a má světelný i detekční kužel 120°. Klíčové vlastnosti LED reflektoru Solight WM-30WS-LCenově dostupný LED reflektor s čidlemSenzor snímá do 9 metrůPříkon 30 W, svítivost 2550 lmTeplota světla 5000 K (studeně bílá barva)Solight WM-30WS-L se napájí


Oázy lásky a romantiky | Umění Milovat\nPro muže | Pro ženy | Rituály lásky\nromantická oáza | romantika | sváteční romantika\nRomantika pro dva jako součást intimní hygieny vztahu\nFotografie: Unsplash.com / Shutterstock\nV dlouhodobých vztazích je nutné vytvářet oázy intenzivní lásky a romantiky. Romantická dostaveníčka mohou mít různou podobu podle časových a finančních možností, vkusu, zájmových preferencí a oblíbených aktivit. Může se jednat o večeři, celé odpoledne, válecí neděli, prodloužený víkend, týdenní dovolenou, měsíc na cestách… Způsobů, jak takovou oázu lásky a romantiky pojmout, je mnoho a fantazii se meze nekladou.\nProč? Velmi jednoduchá odpověď – je to běžná hygiena, kontrolní servis vašeho vztahu. Opatření kvůli ubíjejícímu stereotypu. Stereotyp sám o sobě není nic zlého a do běžného života prostě patří. Bez všedního stereotypního uspořádání bychom se asi brzy zbláznili. Aby ovšem plnil svou funkci, ale zase příliš nepřebujel a nevysál občerstvující tvořivý aspekt života, je nutné jej čas od času, pravidelně, narušit. Dlouhodobé manželské či partnerské vztahy jsou obtěžkány mnoha funkcemi a praktickými záležitostmi. Je toho na nás prostě moc. Proto je nesmírně důležité umět si udělat na chvíli pauzu. Je důležité vyhradit si prostor a stáhnout se ze všedního koloběhu každý sám – každý z partnerů má mít pro sebe a své vlastní aktivity vyhrazený čas (o tom někdy jindy), ale stejně tak je důležité naordinovat si čas společně, ve dvou, vypnout v hlavě povinnosti běžného provozu a plně se soustředit na společnou lásku.\nJestli to bude jednou za měsíc, za dva nebo dvakrát do roka, to už záleží na každém páru, zátěži a výdrži. Zaplaťpánbůh za každou oázu romantiky. Udělat si čas jen pro sebe je dobré brát jako úkol a hlavní náplní je projevovat si všemi možnými způsoby lásku. Když víte, že oba lezete rádi po horách, lozte po horách. Jestli se raději válíte, válejte se a milujte. Jestli je jeden aktivní a druhý raději pasivní, nějak to prostě skloubíte po vzoru chytré horákyně – túra do lesa a pak vířivka třeba. To se všechno dá řešit.\nMěla bych ale pár doporučení, takových základních pravidel, řekněme:\nVyznávejte si lásku, chvalte se, upozorňujte se na pozitiva, která se vám na tom druhém líbí, zavzpomínejte, proč jste se do sebe zamilovali. Vzpomínejte na společná období, která vás bavila, co jste dělali a líbilo se vám to, co bylo například nejlepší na éře „před dětmi“. I z toho se vám může něco vyjevit, minimálně zase nějaký motiv třeba na další romantickou oázu.\nObjímejte se, líbejte, držte se za ruce, mazlete se. Chovejte se jako puberťáci. Klidně, proč ne? Věnujte pozornost společné dotykové lásce. Hýčkejte se. Masáže všeho druhu vřele doporučeny – nechte si udělat od profesionála nebo si nastudujte nějaký základní postup a pusťte se do toho. Válejte se spolu v posteli. Zatančete si. Cokoliv.\nZakažte si drtivou kritiku a negativní hodnocení. Jedete si projevovat a vyznávat lásku, ne se peskovat.Jestli vám chybí např. dotykové projevy lásky a chcete to sdělit, můžete místo „No, ty mě nikdy nepohladíš, jsi hroznej.“, říct raději: „Já si tak užívám když mě vezmeš za ruku nebo mě pohladíš jen tak. Mohl bys to prosím dělat častěji? Nebo co za tím je, něco ti vadí, je ti to nepříjemné?….“. Naučte se dívat na kritické záležitosti víc od sebe, co vám dané chování nebo naopak nečinnost způsobuje, co vás trápí, bolí – a naznačte, jak byste si představovali, aby k tomu druhý přistoupil. To má vždycky daleko lepší efekt, než označit druhého jako viníka a říct mu, že je v něčem nedostatečný a špatný.\nOtevírejte diskuse. Chybí mi intimní kontakt, trápí mě to – co s tím? Mě napadá tohle, co ty na to, šlo by to? Nebo máš jiný nápad? Viděla jsem, že kamarádi xy zkusili tohle a zaujalo mě to, co kdybych sehnala víc informací a třeba to taky můžeme zkusit…\nÚkol romantické bubliny: ať spolu probíráte cokoliv, klidně i nepříjemné věci, snažte se oklikou vrátit k podstatě věci – máme se rádi, chceme být spolu a pokusíme se ošemetná společná témata doladit (a na základě diskuse se nejlépe už rýsují tipy, jak). Jestli jste něco ve vztahu fakt podělali, asi nechcete, aby vám to vaše žena nebo muž pořád vyčítali do kola, to je pochopitelné. Než se ale urazit a komunikaci zablokovat stylem: „Nech mě bejt, to jsem si mohl myslet, že mi to zase budeš vyčítat…“, můžete říct: „Já vím, že jsem tě tenkrát zranil a je mi to moc líto, ale pochop, že se chci soustředit na teď a na společnou budoucnost, na naši lásku a snahu, aby se to už nikdy nestalo.“.\nDámy, jestli chcete pro ideu romantických oáz získat chlapy, zařaďte do programu nějakou tu erotiku. Nalijme si čistého vína. Na menšinu mužů to možná fungovat nebude, ale na drtivou většinu mužů zcela určitě ano. Naučte se erotickou masáž. Není to nic složitého a efekt je obrovský. Najděte si tipy a triky pro zpestření erotického repertoáru, seberte odvahu a vyzkoušejte to. Striptýz? Ale taky to může být úplná maličkost – že třeba při sexu necháte rozsvíceno, svedete svého muže kdekoliv jinde místo tradiční ložnice, orální sex atd. Cokoliv je lepší než nic.\nPánové, zanalyzujte si všechna pozitiva institutu romantických oáz ve vašem vztahu (vyjdou z toho jednoznačně pozitivně) a během těchto chvil se soustřeďte plně a pozorně na své ženy. Věnujte se jim. Během předem vyhlášených romantických dostaveníček mějte oči, uši i všechny ostatní relevantní části těla nastraženy pouze a jedině pro svou ženu. Hýčkejte ji, zahrnujte láskou a komplimenty. Povídejte si s ní a naslouchejte jí. Možná se vám dostane ochutnávky Bohyně domácí a začne vás to bavit natolik, že romantické fígle zařadíte i do běžného stereotypu.\nJen tak spolu buďte a mlčte. I chvíle společného mlčení a ticha mají velkou váhu. Pokud je ovšem společné zaryté mlčení právě tím běžným stereotypem, měla by naopak převládat živější komunikace. To je případ od případu.\nPřipravte se na návrat do reality. Když se romantická intenzivka dobře povede, bývá návrat do reality všedního dne dost ostrý. Je dobré s tím počítat, pak vás to tak nezaskočí. Z občerstvení v romantické oáze budete ještě nějaký čas živi – než vás úplně pohltí běžné starosti a povinnosti. A až nastane čas na další oázu, jednejte a zařiďte si ji – nenechte se semlít úplně.\nKdo si vezme plánování, vymýšlení a zařizování časoprostorových oáz lásky a romantiky na starost, to už je celkem jedno. Prosím vás, opravdu je to jedno. Někdy se ve vztazích až moc řeší, kdo s čím má začít nebo že to či ono má druhého „samo“ napadnout. Ale když to pak vyjde a daná činnost má na vztah jako celek pozitivní dopad, je nakonec úplně fuk, kdo tu pozitivní změnu vyvolal. Jestli jsem to „zase byla já“ nebo ne.\nZ podstaty věci mohou být lepší romantické plánovačky ženy, ale také nemusí. Dokonce se mi podle mého soukromého průzkumu zdá, že daleko větší romantici bývají při plánování společných chvil muži. Možná déle trvá, než se k tomu chlapi rozhoupou, ale pak mají výborné nápady. Ať je to tak či tak, pokud unavený plánovač vyhlásí „Pořád to plánuju a vymýšlím já, příště je řada na tobě, za měsíc máme oba volný víkend.“, měl by se toho ten druhý bez řečí chopit. To je snad jasné. Ženy by se neměly ostýchat si o romantické dostaveníčko bez skrupulí říct, pokud cítí potřebu. Nebuďme naivky, dámy. Romantika jako taková nestojí na tom, že si o ni za žádnou cenu nesmíte říct a muž na to musí přijít sám. Romantika a rozum jdou náhodou velmi dobře dohromady. Takže když vím, že potřebuji se svým mužem někam vypadnout a užít si, tak mu to prostě řeknu a nejlépe mu pod nos přinesu diář, aby hned vybral termín.\nEfekt speciálních romantických chvil je pro vztah velmi důležitý. A extrémně důležitý bývá pro ženy. Ženy potřebují vědět, že jsou milovány a láska je mezi manžely či partnery pořád platná veličina. Pro přirozeně ženskou ženu je ujištění, že láska neustále proudí, naprosto zásadní. Pokud se jí takové jistoty nedostává, strádá, v hlavě se košatí různé domněnky, narůstá nejistota a ta otravuje celkovou atmosféru vztahu. A muži touží po spokojených a šťastných ženách.\nPokud se ženě ujištění dostává, kvete a září spokojeností. Ideální je pravidelná a častá porce takové výživy, v hubených obdobích krizí a nepříjemností se ovšem žena dokáže podobně jako sukulent vyživit i z občasných injekcí. A těmi mohou být právě mimořádné společné romantické chvíle, oázy, bubliny, dostaveníčka nebo jak jinak to ještě nazvat. Romantické oázy ale asi nejlépe evokují občerstvení – a to v dlouhodobém vztahu potřebují ženy i muži jako sůl.


MOTOLEVEL.com | Motokrosové národy veteránů se odkládají na rok 2021\nMotocrossFIM MS, AMA MXMotokrosové národy veteránů se odkládají na rok 2021\nMotokrosové národy veteránů se odkládají na rok 2021\nProtože negativní koronavirové zprávy zatím neberou konce, máme pro vás bohužel další takovou informaci. Ta se tentokrát týká Motokrosu národů veteránských družstev (2020 Vets MXdN), které měla o víkendu 12. - 13. září hostit Velká Británie. S ohledem na dosavadní stav, týkající se pandemie, se organizátoři rozhodli přeložit tento závod na příští rok s prozatímním datem 11. - 12. září 2021.\nPrimárním důvodem pro tohle rozhodnutí je dodržování předepsaných vzdáleností, z čehož vyplývá bezpečnost jezdců, pořadatelského týmu i diváků samotných. A nejde jen o sport jako takový. Druhotným důvodem je, že k těmto závodům neodmyslitelně patří rovněž večerní forma zábavy (bary a diskotéka), což jsou další části programu, které by se musely zrušit, přičemž bez nichž by neměl závodní víkend tu správnou atmosféru a šťávu.\nTřetí problematickou částí je samotná britská vláda, která trvá na čtrnáctidenní karanténě všech lidí, kteří cestují do Velké Británie. A to je s přihlédnutím k velkému počtu jezdců, jejich doprovodů i fanoušků ze zahraničí nemožné přehlédnout. Nebyl by to ten pravý mezinárodní závod, pakliže by se ho většina lidí nemohla zúčastnit. Naneštěstí v UK stále platí stupeň pohotovosti číslo čtyři, od něhož bude dlouhá cesta k uvolňování restrikcí, přestože počet případů a nakažených je nízký.\nNa závody se tradičně chystá velké množství závodníků z celého světa, z čehož vyplývá další logistická problematika. Nicméně pořadatelé se rozhodli, že všechny přihlášky uschovají na příští rok a nebudou vracet žádná startovné. Pokud však někdo bude trvat na vrácení financí, může se do 30. června rovnou prostřednictvím emailu obrátit na manažera závodu:\nPokud tak některý jezdec učiní, jeho místo bude automaticky přenecháno dalšímu, který čeká na příležitost. Pořadatelé věří, že všichni pochopí jejich rozhodnutí odložit takto důležité závody na příští rok, neboť jde o bezpečnost nás všech.\nZdroj a foto: Motocrossplanet


Přibývá bezdětných seniorů | i60.cz\nNa bezdětné seniory tam zaměřuje pozornost čím dál více neziskových organizací, protože trend nepořizovat si děti bude časem znamenat velký problém, až se současní bezdětní dostanou do seniorského věku. Bezdětní se ve stáří totiž často nemají kam obrátit o pomoc, tíží je samota.\n„Jsme dvě dlouholeté kamarádky a často si povídáme o tom, jak rozdílný život jsme sice prožily, ale na stará kolena žijeme vlastně přesto obě dvě úplně stejně,“ vypráví pětasedmdesátiletá Světlana z Prahy. „Já děti nemám. Nikdy jsem po nich netoužila. Měla jsem zajímavou práci, manžel pracoval v zahraničí, já ho doprovázela. Stačili jsme si sami sobě a nechtěli jsme si život komplikovat dítětem. V šedesáti jsem ovdověla a zvykla jsem si žít sama. Mám pěkný dům, auto, jsem finančně nezávislá. Ale čím dál více přemýšlím nad tím, co bude dál. Nedávno jsem si zlomila nohu a najednou se o mě neměl kdo postarat. Z nemocnice mě už chtěli pustit domů a mně došlo, že to tam sama se sádrou o berlích nezvládnu. Prosila jsem, aby mě v nemocnici nechali co nejdéle. V tu chvíli jsem poprvé v životě zauvažovala, jak fajn by bylo mít dceru či syna, vnučku či vnuka, který by mi přispěchal na pomoc a já tam nemusela sama ležet. Nakonec jsem si musela platit pečovatelku,“ říká.\nJejí stejně stará kamarádka Jitka to vidí jinak. Vychovala tři děti, má sedm vnuků. „Jediný, kdo občas přijde, je jeden vnuk. A to jen proto, že mu dávám peníze, aby rychleji splatil dluhy, které nasekal. Jinak je jim úplně jedno, jestli něco potřebuju nebo ne. Kolikrát bych potřebovala někam odvézt, pomoct s něčím doma. Ale raději řeknu sousedům, než abych se jich doprošovala. Jsem úplně stejně sama jako Světlana, která děti a vnuky nemá. Rozdíl je v tom, že jsem oproti ní v životě nic pěkného nezažila, neviděla a ani jsem nenašetřila peníze, protože jsem vše dala dětem,“ tvrdí.\nBezdětnost se nazývá společenským tabu. Na ženy, které veřejně přiznají, že děti prostě mít nechtěly, se společnost dívá divně. A v minulosti byly přímo odsuzovány. Často jsou nazývány kariéristkami, jsou podezírány z pohodlnosti, lenosti.\nMnozí lidé ani nerozlišují, jestli žena ve stáří zůstala bez dětí proto, že je prostě nechtěla nebo po nich naopak toužila a trápila se, že je nemá. „Já se tím trápila hodně a dodnes je to pro mě velmi citlivé téma,“ říká zpěvačka Hana Zagorová. „Sestra mi říkala, vydrž, ještě vydrž, ono to přejde. Měla pravdu. Po čtyřicítce jsem se tím trápit přestala,“ dodává. Ale zároveň s manželem Štefanem Margitou říkají, že je stále, i ve věku, kdy jemu je šedesát a jí sedmdesát, občas napadne: Jaké by to bylo?\nLidé, kteří dobrovolně a promyšleně zestárli bez dětí, velmi často říkají, že to byla chyba. Uvažovala tak například herečka Jiřina Jirásková, která řekla: „Já jsem děti nikdy nechtěla, tvrdila jsem, že je nechci přivést do doby, ve které jsem žila. Teď už vím, že to byla chyba. Kdybych to mohla změnit, rozhodla bych se tehdy jinak.“ Takto uvažovala oblíbená umělkyně krátce před svou smrtí.\nNa druhé straně se psychologové shodují v tom, že je absolutní nesmysl pořizovat si děti s přesvědčením, že se o nás jednou, až budeme potřebovat pomoc, postarají. Právě v této době na to není radno spoléhat. Mnohé rodiny jsou rozstřílené po celém světě, mladí lidé nyní často zakotví v jiné zemi, v lepším případě v jiném městě. Seniorů, kteří žijí sami a potýkají se s tím, že jim nemá kdo pomoct, přibývá i mezi těmi, kteří děti a vnuky mají.\n„Mezigenerační sounáležitost se z mnoha rodin vytratila, takže se rozhodně nedá problém zjednodušit tvrzením, že kdo má děti, má ve stáří vyšší šanci, že nezůstane sám, bez pomoci,“ říká psychiatrička Tamara Tošnerová. „Mnohdy se lidé bezdětní cítí méně osamělí než ti, kteří sice potomky vychovali, ale ve vyšším věku s nimi nejsou v takovém kontaktu, jak by si představovali. Naopak bezdětný senior může mít více přátel a aktivit. V tomto směru opravdu nelze paušalizovat,“ vysvětluje.¨\nKaždopádně prognózy demografů mluví jasně: Bezdětných seniorů už bude jen a jen přibývat.\nDana Nepejchalová 13.1.2020 21:47\nKolikrát i když senioři děti mají, stejně zůstanou sami, tak je to jedno.\nVěra Halátová 19.11.2019 00:20\nTo je snad samozřejmé, že bezdětní budou bezdětní až do smrti. Ta paní, kamarádka Světlany, jakto, že s ní děti nekomunikují? Nemůže si za to, třeba náhodou, sama?\nAlena Gebauerová 18.11.2019 19:58\nJe smutné, že pro mnohé mladé jsme přítěží, ztrácí se ohleduplnost, dnes vás nikdo ani nepustí sedout v MHD, svět žije mamonem a kariérou, nevím, proč každý musí mít to, co druhý, bohužel kdy už vychováte dítě právě k té ohleduplnosti, mezi dravými se ztrácí a neprosadí se.