Jak poznat pravý heřmánek, proč je ho čím dál méně a k čemu je dobrý ten "nepravý? -\nKouzlo vůní Láska a péče Jak poznat pravý heřmánek, proč je ho čím dál méně a k čemu je dobrý ten “nepravý?\nVeronika Němcová Zanechat komentář na Jak poznat pravý heřmánek, proč je ho čím dál méně a k čemu je dobrý ten “nepravý?\nHeřmánek pravý je jedna z původních silných aromatických bylin na našem území. Přestože je to naše domácí bylinka, ne všichni mají v lásce jeho vůni. Někteří si stěžují, že jsou na něj alergičtí. Na trhu však najdeme řadu kosmetických produktů, které jsou jím alespoň provoněny. Pravý heřmánek je ve volné přírodě vytlačován rmenem, kterému se ale také říká heřmánek. Možná, že to všechno nám jen něco dokazuje. A co když výskyt heřmánku jen odráží zátěže dnešní společnosti?\nPatřím mezi ty, kteří heřmánek moc nevyhledávají (možná jen, když si chci udělat melír ve vlasech). Jsem divná, když se všude píše, jak ho lidé zbožňují? Ne. Uklidnila mě moje lektorka Anusati Thumm, která nám představila jednu německou studii, jež udává, že ani většině německé národnosti tato bylina nevoní. A to mají geneticky blíže ke germánským a keltským kmenům, kteří heřmánek využívali jako jednu z hlavních lokálních bylin.\nHeřmánek pravý je jedna z původních bylin na našem území.\nKdyž nabízím svým klientům éterické oleje, před heřmánkem pravým (Matricaria chamomilla) raději upřednostňují řebříček (Achillea millefolium), který obsahuje také hojivý chamazulen, a nebo s nadšením sáhnou po rmenu, přesněji rmenci sličném (Chamaemelum nobile), který je často nesprávně označován jako heřmánek římský.\nTIP redakce: Článek o působení éterických olejů z obou heřmánků najdete tady\nHeřmánek pravý – bylina dětství a jeho nemocí\nČaj z heřmánku byl univerzálním lékem již pro staré civilizace\nDůvod, proč lidé v dospělosti heřmánek spíše odmítají, je jejich čichová paměť. Vůně jim připomíná situace z dětství, kdy museli kvůli nějakému neduhu popíjet z něj připravený čaj. Samozřejmě. Heřmánek má silné protizánětlivé a protikřečové účinky, zároveň zklidňující a uvolňující charakter, a to jak na psychiku tak na fyzické bolesti.\nNavíc je lehce dostupný, při běžném dávkování nemá žádné kontraindikace a lze jej užívat i dlouhodobě. To vše z něj činí bezesporu ten nejvhodnější univerzální lék už pro malá miminka. Možná také právě proto lze najít nejrozšířenější řady kosmetických produktů s heřmánkem právě pro tato stvoření.\nAle pozor! Heřmánek je opravdový lék, nikoliv bylina k preventivnímu nebo běžnému užívání.\nMůže heřmánek opravdu způsobit alergickou reakci?\nVýrobky na(ne)štěstí většinou neobsahují výtažek z celého heřmánku. Dívejte se na složení produktu. Pokud NEnese celý latinský název byliny, tak pravděpodobně neobsahuje žádný heřmánek, pouze jeho aromatickou, často synteticky vyrobenou, složku, která takto separovaná může způsobovat různé alergie.\nBylina je sama o sobě zklidňující a čistící a ve správném dávkování se užívá právě na různé kožní alergie. Pokud se někomu po koupeli nebo obkladu z heřmánku alergická reakce objeví, pravděpodobně ho zvolil příliš velké množství. Vždy myslíme na to, že dávka drogy z ní činí lék.\nHeřmánek, který si zakoupíte v obchodě s potravinami nebo v čajovém pytlíčku navíc ani neodpovídá lékařské kvalitě (Ursel Bühring). Jde o nadrcené „zbytky“ bylinné drogy, často vyprchané a bez účinných látek.\nalergiebylinkyBylinky našich babičekBylinky našich babiček 2018heřmánekheřmánek pravýheřmánek římskýrmenzánět\nPředchozí článek Oslavte s námi Den matek... rozdáváme dárečky všem!\nNasledující článek Jak ošetřit koleno po úrazu s aromaterapií? Ihned sáhněte po řebříčku a šípkovém oleji\naktualizováno na 17.5.2022 7.12.2015\naktualizováno na 17.5.2022 20.12.2018


Narodila se v Jihlavě. Zpěvačka, skladatelka a textařka, jedna z nejvýraznějších postav českého folku a folk rocku. Nejprve chtěla být herečkou nebo malířkou. Zatímco s malířskou paletou se důvěrněji seznámila jen při pózování pro fotografa, v několika českých filmech si zahrála epizodní role. Hlavní roli v jejím vlastním životě však hraje muzika. Od dvanácti let zpívala ve sboru, později zkoušela štěstí s tanečním orchestrem i rockovou skupinou. V roce 1971 vytvořila s banjistou a zpěvákem Jiřím Jeřábkem folkové duo, které vzápětí rozšířil na trio vynikající, bluesově cítící kytarista, zpěvák a hráč na foukací harmoniku Petr Kalandra. V roce 1973 nahradil Jeřábka invenční autor, kytarista a zpěvák Oskar Petr a začala se psát historie Marsyas. V roce 1986 vydala mimo Marsyas ve spolupráci s Michalem Pavlíčkem sólové rockové album Rány.\nInfo ze stránek Marsyas.\nMuzikant, který se vlastně vždy soustředil spíše na nekomerční sféru a paradoxně složil hudbu k nejpopulárnější písni našich luhů konce minulého tisíciletí? písni Medvídek, která přinesla Lucii 1. cenu Klip desetiletí. Po osmi letech, kdy se jako interpret víceméně stáhl z české hudební scény, se OSKAR PETR vrací s novým sólovým albem Fabrica Atomica. Album produkované Milanem Cimfem vznikalo ve vyhlášeném nahrávacím studiu Sono a podílela se na něm celá řada předních českých muzikantů. Za všechny jmenujme alespoň Oldu Krejčovse, Milana Cimfeho, Marka Žežulku nebo Kryštofa Michala. Oskar Petr je mimo jiné zakladajícím členem skupiny Marsyas, Jazz Q a autor několika českých hitů. Umělecká a kulturní činnost Oskara Petra je na tuzemské poměry vskutku ojedinělá. Skladatel, textař, zpěvák, fotograf, publicista, výtvarník, architekt interiéru, ale především skvělý hudebník tím vším je Oskar Petr.\nInfo ze stránek Oskara Petra.\n(v současnosti hraje v skupinách: ŠVIHADLO, BABALET - občas)\nčlen kapel: MÁMA BUBO od 1983, BABALET od 1984, ŠVIHADLO od 1991. S Marsyasem (pravděpodobně) od podzimu 1992 do července 1995 (do Kalandrovy smrti).\nTehdejší sestava do r. 1995: Pavel Skála-bicí (resp. Tomáš Krček od ??? do 1995); Olin Nejezchleba - basa; Pavel Skála - kytary, zpěv; Ondřej Konrád - fouk. harmoniky, zpěv; Jirka Charypar - kytary, zpěv; Petr Kalandra - zpěv, kytara, fouk. harmonika; Zuzana Michnová - zpěv. "Do kapely jsem nastoupil jako doprovodný kytarista za zraněného Petra Kalandru - jedna z jeho mnohých zlomenin ruky - a zůstal tam až do jeho smrti. V roce 1995 na jaře jsme s Petrem absolvovali sérii asi 5 koncertů jen ve dvou kytarách. Potom ještě koncert v Arše na počest Petra K. a pár blues sessionů s O. Konradem. K nedožitým padesátinám P. K. koncert na Slamníku s hosty (O. Petr, D. Koller atd. - existuje videonahrávka). V květnu 2003 pokus o resuscitaci kapely ve složení: Z.Michnová, O.Petr, J.Hrubý, J.Charypar.\na samozřejmě skupina Petr Kalandra Memory Band.\nměsíčník FOLK - květen/2011, autor Honza Hučín\nkliknutím na jednotlivé obrázky se otevřou tyto v novém okně a vy můžete v klidu číst.\nPetr Kalandra: Blues posledního hippie\nInstinkt č. 35/10, 02.09.2010, autor: Ilja Kučera ml.\n„Petr Kalandra? Slušnej, štědrej člověk. Způsob jeho života, jeho životní styl, odpovídal tomu, co hrál. Víte, v showbyznysu se pohybujete mezi šaškárnami. A najednou jsem potkal člověka, který byl normální. To, co říkal, byla pravda, co hrál, byla." Tak vidí Jan Spálený charizmatickou a neopakovatelnou osobnost zpěváka, kytaristy, hráče na foukací harmoniku. Muzikanta, který své blues nejen hrál, ale i beze zbytku žil až do hořkého konce.\nDítě svojí hlavy\n„Můj táta byl hrozně hodný člověk, ale nenechal si nikdy nic diktovat nebo nařizovat. Když něco nechtěl udělat, tak to prostě neudělal, nikdo s ním nehnul," vzpomíná na svého otce Kalandrova prvorozená dcera Karolína.\nPozdější guru české folk-bluesové scény byl svéráznou osobností od dětství. Narodil se v rodině mikrobiologa Jaroslava Kalandry a zdravotní sestry Elišky Kalandrové. Rod Kalandrů má své kořeny na Frýdlantsku a ve Frenštátu pod Radhoštěm. K jeho moravské větvi patřil i marxistický intelektuál Záviš Kalandra, popravený komunisty v roce 1950 v procesu s Miladou Horákovou. Po rodinné větvi Kalandrů přišel k Petrovi i hudební a výtvarný talent. „Byly tři tetičky Kalandrovky," vzpomíná dcera Karolína. „Jedna učila hudbu, druhá výtvarnou výchovu a třetí tanec. Od nich se táta učil na piano a malovat. Na klavír dobře hrál i dědeček Kalandra, tátův otec."\nO poznání menší úspěchy slavil zasněný a duchem nepřítomný Petr ve škole. S výjimkou kreslení, hudební výchovy a tělocviku se jeho vysvědčení hemžila čtyřkami a bylo osudovým štěstím, že si talentu problémového žáka všiml tehdy ještě pedagog Miloslav Šimek. Petr si zahrál v jeho a Grossmannově Besídce zvláštní školy a už jako čtrnáctiletý se poprvé objevil před televizními kamerami, kde nazpíval písničku Chtěl bych umět hrát blues Jana Hammera staršího a Jaromíra Hořce. Unikátní nahrávka zůstala zachována a vyšla na Kalandrově posmrtném albu Live and studio 1964-1995. Jako patnáctiletý se Petr stal jedním z proměnlivých frontmanů bigbítové skupiny Karkulka, ale srdce ho táhlo víc k folku a záhy i ke květinovým myšlenkám, před kterými nedokázala východní Evropu ochránit ani železná opona. Ve společnosti Jaroslava Hutky býval k vidění a ke slyšení na Karlově mostě, začal psát i první písničky.\nV běžném životě to bylo těžší. Učil se na zedníka, z čehož vzešel rok beznadějného trápení, tak beznadějného, až ho otec po roce z učení vyreklamoval. Navíc právě tohle prostředí nebylo pro Petra jako těžkého astmatika zrovna ideální. V té době pracoval doktor Kalandra v Tunisu, a když po návratu viděl, že jeho syn přenesl pohodu květinové generace i do rodinného bytu, napříště už Petr cestoval do Tunisu také. V Tunisu navštěvoval konzervatoř, hru na kytaru, a co bylo ještě důležitější, prostřednictvím příslušníků mezinárodních mírových sborů, které tam působily, poznal v Tunisu několik zásadních celoživotních přátel. Především to byl Peter Kresge, který tu v mírových sborech pracoval, pak další Američan Edgar Taylor, který si do Afriky vyjel coby hippie, a v Holandsku žijící pár Martha a Marius Knipfer. „Na Peterovo pozvání pak táta odjel v roce 1971 z Tunisu do Ameriky, kde tak různě jezdil, hrál si, seznamoval se s lidmi. Byl pak pověstný tím, že o Americe hodně vyprávěl, možná si něco přikrášlil, ale jak postupně se sestrou zjišťujeme, mnohé z toho byla pravda," potvrzuje dcera Karolína. Každopádně se Petr Kalandra v roce 1971 vrátil do Prahy, vybaven bezpočtem zážitků, nedostupných desek a prosycen duchem volnosti a svobody, tedy ideálně připraven vkročit na českou hudební scénu a pořádně jí zatřást.\nStalo se to náhodou. 1. prosince 1971 se Petr Kalandra ocitl v Jablonci po boku zpěvačky Zuzany Michnové, když na poslední chvíli zaskočil za nemocného Jiřího Jeřábka. Zuzana Michnová vzpomíná: „Petra jsem znala už dlouho předtím, z doby, kdy hrával s Hutkou na Karlově mostě a v Platýzu, džípem jezdili po Praze a byli pro nás něco neuvěřitelného. Takové zjevení. Krom toho vlastnil Petr na svou dobu neskutečné věci, jako kytaru Yamaha 160, spoustu desek, kazeťák, a když se vrátil do Prahy z Tunisu, i Volkswagena Brouka, kterým jsme později s Marsyas jezdili na koncerty. Tenkrát v Jablonci jsme se bez přípravy sešli na jevišti, znali jsme stejné písničky a hráli čtyři hodiny. Usoudila jsem, že Kalandra je ten pravý, s kým chci hrát. Když jsem o tom mluvila s Hutkou, tvrdil, že nám to vydrží tak půl roku. A ono to vydrželo třináct let."\nZuzana Michnová, přes den bankovní úřednice v kostýmku s minisukní, s Petrem Kalandrou položili základ jedné z nejpodstatnějších skupin českého folkrocku, Marsyas. Nakonec se k nim připojil ještě Oskar Petr: „Milovali jsme barevné trojhlasy, které sahaly od folku až k jazzu. Pilovali jsme je u Zuzany v obýváku, občas i u Petra ve Vokovicích na dvorku. Náš vícehlasý vokál nebyl občas Petrova parketa, tvořil v něm ale nezastupitelnou barvu a napjatý bluesový feeling kytarou dotvářel." Marsyas v proměnlivých sestavách ovšem s Petrem Kalandrou a Zuzanou Michnovou po sobě zanechali tři výjimečná alba. První eponymní v roce 1978, druhé Kousek přízně o tři léta později a třetí Jen tak v roce 1983. To už byl členem kapely i Jaroslav Olin Nejezchleba, který na první setkání s Kalandrou vzpomíná: „Nejsem si úplně jistý, kdy to bylo, ale patrně tehdy, když jsem se octl bůhví jakým řízením osudu na nějakém z prvních bluessessionů. Hrál jsem tam myslím na tamburínu. Byl jsem v té době mladou máničkou, hrozně mě bavilo hnutí hippies, jejich názory, myšlenky a muzika, která se okolo něho líhla. Petr mně osobně dokonale naplňoval model hippíka, nezávislého, ujetého, trošku rozlítaného. To, že se v té době vesele popíjelo, a on se s tím nikdy moc nemazal, mi v podstatě také trochu imponovalo. Říkal jsem si, že kdyby se mi podařilo jako muzikantovi takhle fungovat, bylo by to úžasné."\nPetr Kalandra se stal pro generaci dospívající v sedmdesátých a částečně i v osmdesátých letech symbolem. Za všechny vystihuje jeho dobový obraz vzpomínka Richarda Slacha, muzikanta o dvanáct let mladšího než Kalandra, pro kterého se stal svého času vzorem. „S Petrem Kalandrou jsem se seznámil asi v roce 1976. V době, kdy jsme s kamarády poslouchali pravidelně v jednom suterénním bytě ve Vokovicích hudbu a pořádali nekonečné debaty o všech zásadních kapelách té doby, chodíval stejnou pražskou lokalitou, kde i bydlel, pro nás naprosto nepřehlédnutelný a svým zjevem nás zcela fascinující človíček. Vzezřením přesně zapadal mezi všechny ty tehdy těžko sháněné obrázky tváří našich obdivovaných muzikantů, vylepených v celé místnosti. Dlouhé tmavé rovné vlasy mu dosahovaly na zádech téměř konce džínové bundy, no co mám povídat. Svědkem našeho prvního osobního setkání je jeho autogram, mám ho stále schovaný, který mi dal v hospodě U Loupežníka, tehdy jsem tam byl ještě na limonádě, se slovy: Normálně mi tykej, dyť nejsem tak starej, já jsem Petr. Pivo na sebe nedalo ale už dlouho čekat a za krátký čas jsme se běžně potkávali U Lupiče na pivu. Je obecně známo, že Petr měl vždy po ruce spoustu úžasných, méně či více uvěřitelných historek, báječně se poslouchaly. Při jednom takovém zaníceném poslouchání „uvěřitelné" historky kolem zahrady pod kaštany projel žlutobílý žigulík, zastavil za rohem, z něho vystoupili dva příslušníci a tázali se po občankách. Bylo jasné, že mně do osmnácti ještě nějaký měsíc zbývá a průšvih byl na světě. Výčepní se vykoupil kartonem spart a večeří pro dvě uniformy. Když žigulík odjel, Petr šel do výčepu, zaplatil karton spart a dvě večeře, vrátil se s jedním pivem pro dva a pokračoval ve vyprávění. Často si na Petra vzpomenu, protože stále používám jeho držák na foukací harmoniku. Mimochodem svědky předání onoho držáku byly kočky, kterých měl Petr plný dům. Moji kocouři ho teď doma občas očichávají, jako by tam bylo pro ně něco napsáno."\nKousek přízně na dálku\nSkupina Marsyas brzy začala intenzivně koncertovat a pětadvacet vystoupení do měsíce nebylo výjimkou, ale na profesionální statut si musela nějaký čas počkat. Petr Kalandra v té době pracoval na letišti, což s sebou neslo dvě výhody. Jeho dcera Karolína upřesňuje: „Táta fyzicky pracoval a dost jedl. Na tehdejších fotkách je vidět, že byl udělaný, docela korba." Krom toho měl Petr snadnější přístup k zahraničním a u nás nedostatkovým elpíčkům, která pak s příslovečnou laskavostí prodával pod cenou svým známým. Štědře rovněž zásoboval novinkami publicistu Jiřího Černého pro jeho poslechové Antidiskotéky. V Černého hlavě se pak zrodila Petrova přezdívka Dobrá víla Kalandra.\nPrvní jarní den roku 1975 se Petr Kalandra oženil s Alenou, tentýž den přesně o dva roky později se jim narodila dcera Karolína. Petr se tuhle zprávu dozvěděl v okamžiku, kdy vstupoval s Marsyas na jeviště vyprodané Lucerny. Druhá dcera Kristina pak přišla na svět v roce 1981.\nSpolupráce Petra Kalandry se Zuzanou Michnovou v řadách Marsyas skončila v roce 1984, kdy kapelu opustil společně s Jaroslavem Olinem Nejezchlebou. Nejezchleba popisuje: „Mám pocit, že jsme se hudebně vyčerpali. Byli jsme pořád kamarádi, nebyl žádný problém, ale cítili jsme, že začínáme upadat do stereotypu. Pořád ty samé písničky, pořád na podobných místech, a každý jsme měli bokovky. Petr Blues Session, kytarista Pavel Skála jamoval s Ivanem Hlasem, já si občas zahrál s Vláďou Mišíkem. Zdá se mi, že tyhle boční záležitosti nám připadaly zajímavější, tak jsme se dohodli a šli každý svou cestou." Zuzana Michnová přitakává: „V podstatě se mi ulevilo, když mi kluci včetně Kalandry oznámili, že odcházejí. Smůla byla jen, že mi to pověděli v okamžiku, kdy jsme v Lucerně nastupovali na jeviště. No, to jste si vybrali tu pravou chvíli, řekla jsem jim na to." Petr Kalandra byl v té době už široce vyhledávaným muzikantem. Za sebou měl studiovou spolupráci s nejrůznějšími interprety od Jiřího Schelingera či Vladimíra Mišíka po Pavla Bobka a další tváře folku i popu. V roce 1980 účinkoval spolu s Jiřím Veselým na albu Hof Musik populárního německého bluesmana Stefana Diestelmanna, býval ke slyšení na společných jamech volné formace Čundrgrund s Vladimírem Mišíkem, Vladimírem Mertou a dalšími. Krom toho okolo sebe stále častěji shromažďoval příležitostnou partu Blues Session, kde s každým, kdo měl chuť, čas a byl podobně naladěn, hrával písně svých zamilovaných amerických folkařů.\nNad hlavou Petra Kalandry ovšem nesvítilo stále jen slunce. Jeho těžké astma se více než špatně snášelo se silným kouřením a velmi otevřeným přístupem k alkoholu. Ten způsoboval i další komplikace. Olin Nejezchleba říká: „Petr nebyl vždycky úplně přesný a spolehlivý. Občas něco zaspal, něco zapomněl, a pak si vymýšlel různé historky, které se nestaly, ale kterým často sám uvěřil. Nebyla to žádná zlá vůle, byl prostě takový."\nAby mohl rozdávat pocit svobody a volnosti, potřeboval ho i sám cítit. Rád pobýval doma, chodil s dcerami na ryby, pořádal večírky na zahradě, ale stejně tak potřeboval být nesvázán, volně se vzdalovat a vracet. Po odchodu z Marsyas spojil na devět let své muzikantské síly s Janem Spáleným a Františkem Havlíčkem v triu ASPM. Spálený popisuje: „Natáčel jsem v Mozarteu jako hudební režisér desky Marsyas. Občas jsme s Petrem po nahrávání zůstali sami ve studiu s kytarou, u klavíru, povídali si, popíjeli lahváče a hráli si. On mně Neila Younga, já jemu Ray Charlese. Hledali jsme poměrně těžko stylové pásmo, kde bychom se mohli spolu pohybovat. Ale chtěli jsme spolu bejt." Jan Spálený se na koncertních cestách snažil omezovat Petra v konzumaci alkoholu, kterým stále častěji nahrazoval jídlo. Společně si v hotelových pokojích vařili, ale ani Jan Spálený nebyl všemohoucí.\nTak jste teda slyšeli celej můj příběh...\nOsudovou ranou pro Petra Kalandru byla v roce 1989 smrt otce, s nímž ho celoživotně pojilo velmi silné pouto. Sám měl čím dál větší zdravotní potíže a k tomu se přidalo zklamání z polistopadového vývoje. Před očima svobodomyslného idealisty se země vydávala absurdním směrem. I pro mnohé v jeho okolí znamenal zisk najednou víc než volnost. Kalandra se přestal živit hudbou, pracoval v nejrůznějších zaměstnáních, třeba jako prodavač hudebních nástrojů. Rozešel se i s ASPM, bořilo se mu manželství. Nakonec se v roce 1992 rozvedl, ale jejich vztah přetrval. Od roku 1991 býval Petr Kalandra o středečních podvečerech ke slyšení i v rozhlasovém éteru ve vlastním pořadu na dnes již neexistujícím rádiu Golem. Zdravotní potíže ovšem pokračovaly a bohémský život rovněž. Přesto stačil v roce 1993 vydat velmi sugestivní a vysoce ceněné album Petr Kalandra & Blues Session s coververzemi svých oblíbenců. Mnohé z nich už doslova zlidověly právě v jeho pojetí. V létě 1994 se přímo na pražském koncertě Boba Dylana dostavilo nekompromisní varování osudu. Petr zkolaboval, byl hospitalizován v nemocnici Pod Petřínem a slíbil, že hned po propuštění pojede do lázní. Sotva se mu ale ulevilo, začal ještě na lůžku promýšlet a chystat další album a přímo z nemocnice zmizel do studia. Deska vyšla roku 1994 pod názvem Petr Kalandra Blues Session vol. 2. Koncertně spolupracoval Kalandra v tomto čase hodně s kytaristou Jiřím Charyparem, s nímž působil i v krátkodobě obnovených Marsyas. Charypar vzpomíná: „Do skupiny Marsyas mě v roce 1992 přivedl můj kamarád Pavel Skála jako záskok za zlomenou ruku Petra Kalandry, který si za různých obskurních situací občas lámal nějakou tu končetinu. Kapelu jsem léta poslouchal a obdivoval, takže naučit se rychle repertoár nedalo práci. Zůstal jsem tam ve společnosti dobré hudby a skvělých lidí až do Petrovy smrti v roce 1995. Posledních pár měsíců už byl Petr hodně unavený a hraní s kapelou ho přestávalo bavit. Chtěl hrát akusticky, v malých klubech, v blízkém kontaktu s lidmi. Ještě na jaře 1995 jsme spolu absolvovali v duu několik vystoupení, poslední snad v Litvínově, a pak v létě už jen ty smutné věci a konec."\nSmutné věci nabraly spád 7. července 1995, kdy se Petr Kalandra při pádu vážně zranil a byl převezen do pražské střešovické nemocnice. Tady po dvou měsících na jednotce intenzivní péče 7. září navždy doznělo blues posledního hippie následkem celkového selhání organismu.\nMarsyas se Zuzanou Michnovou měli premiéru na festivalu Jazzinec\nTrutnovinky, 07.02.2011, autor: (pac, kat, cec), foto: Miloš Šálek\nTrutnov - Velké splněné přání. Tak označili organizátoři Jazzince čtvrteční koncert festivalu. Ve společenském centru Uffo totiž zahrály dvě kapely - legendární Marsyas a novodobí Eggnoise. Atraktivitu vystupujících skupin potvrdilo i publikum - bylo vyprodáno.\nFolkrocková skupina Marsyas se předvedla i s českou legendou Zuzanou Michnovou. Na Jazzinci byla úplně poprvé. V minulosti totiž musela odmítnout ze zdravotních důvodů. "Kapelu Marsyas jsme se pokoušeli dostat na Jazzinec už před lety, ale tehdy to nenabralo správné obrátky. Tentokrát přijela, a vyšlo to na jedničku," přiznal dramaturg přehlídka Tomáš Katschner.\nMichnová pochválila vstřícné pubklikum, které ji výrazně ulehčilo premiéru na Jazzinci. "Hrálo se nám tady nádherně, jsem ještě z toho celá dojatá, mám hodně dobrý pocit. Lidi byli skvělí a hlavně, že jste měli vyprodáno, to také o něčem svědčí," prohlásila Michnová po koncertu. V podání Marsyas zazněly všechny staré známé písně jako Marsyas a Apollon, S Luisem a další.\nDruhá skupina večera Eggnoise se snaží o hodně současnou tvorbu. A předvedla kvalitní tvorbu i v Uffu. "Mě ta kapela obrovsky baví. Neustále experimentuje, hledá, zkouší a jde neustále dopředu. Není to retronávrat zpátky nebo vzpomínání na něco, co bylo. Ale naopak ukázka toho, jak neustále tvoří a zkouší posouvat věci vpřed. To se mi na ní líbí," dodal Tomáš Katschner.\nNutno poznamenat, že Eggnoise se stali příjemným překvapením a objevem večera. Zahráli skladby z nového alba Yolk i ze starších desek (Albumen, What a World).\nVideo reportáž z koncertu, kterou pro Trutnovinky natočil kameraman Dušan Mihalečko si můžete pustit TADY.\nMarsyas vrátili čas o pětatřicet let\nHorácké noviny, 07.02.2011, autor: Milan Zeibert\n„Á, pustili domov důchodců!“ „Vzal sis naslouchátko?“ Takové poznámky zaznívaly první únorový pátek z davu postarších pánů dam hrnoucích se do třebíčského Národního domu na koncert skupiny Marsyas. Veselé průpovídky natěšených návštěvníků připomínaly skutečnost, že kapela existuje od neuvěřitelného roku 1973, přičemž ve své nejslavnější sestavě Petr Kalandra, Zuzana Michnová a Oskar Petr hrála jen do vydání prvního alba v roce 1978.\nZuzana a Oskar opět spolu\nPak Oskar Petr opustil skupinu a záhy i komunistické Československo. Když se po roce 1989 vrátil, dělo se toho tolik, že nějací Marsyas nikoho nezajímali. Jakékoli úvahy o obnovení legendárního tria skončily smrtí Petra Kalandry v roce 1995. Teprve po dalších patnácti letech se podařilo dát Zuzanu a Oskara dohromady. Husarský kousek se povedl Mírovi Kuželkovi, zpěvákovi skupiny Petr Kalandra Memory Band. Tím byl dán rámec večera. Kuželka, jehož hlas se barvou podobá Kalandrovu, odzpíval jeho party ve starých skladbách zachycených na albech Marsyas, Kousek přízně a Jen tak, k čemuž přidal i výběr z období Kalandrova působení ve Spáleného ASPM či vlastním Blues Session. Skupina Petr Kalandra Memory Band pak doprovodila i Oskara Petra v písních z jeho projektu Fabrica Atomica a Zuzanu Michnovou v písničkách z desky V přítmí vzniklé v době, kdy už v Marsyas zůstala ze slavného tria sama.\nPro pamětníky seznam skladeb stačí\nPro ty, kteří Marsyas znají, stačí vyjmenovat odehrané skladby. První půle: Lodník (I Used To Be A Sailor), Chci tě znát (Ballad Of A Thin Man), Dům z obilí, Dětské šaty (Heart Of Gold), Asi v tom bude nějakej háček, Odejdu, Měšťácký blues (Bourgeois Blues), Napiš, Pojď se mnou, Zmrzlinář. Přestávka. Druhá půle: Mašinka (instrumentálka harmonikáře Igora Šikuly), Zní (Teach Your Children), Hrnek (Sleepy Mountain Ectasy), Za městem, Sám ví líp, Země Bójů, Marsyas a Apollón, Dívka z plakátu (Pin Up Girl), Příště se ti radši vyhnu, Záliv žár, Břímě (The Weight). Přídavky: Jako solnej sloup (Like A Rolling Stone), S Luisem, Nebeská brána (Knockin´ On Heaven´s Door), Zavolej jen moje jméno (You´ve Got A Friend).\nAranžmá nová, texty původní\nPro ty, co ještě nepotřebují naslouchátka a původní Marsyas nezažili, je informace o atmosféře tříhodinového koncertu nutná. Petr Kalandra Memory Band začali nekompromisně, což vyplynulo z nástrojového obsazení: Jiří Charypar (g), Oldřich Šimků (g), Jan Petrásek (bg), Jiří Stárek (dr), Igor Šikula (harm). Místo Nejezchlebova violoncella bigbítový zvuk a světe, div se, ono to fungovalo. Teprve před přestávkou se na podiu objevil Oskar (dvakrát Fabrica Atomica + filmem Pupendo znovuobjevený Zmrzlinář), Zuzana dokonce až v druhé půli. Jen v triu s Oskarem a Mírou Kuželkou připomněli Zní (Teach Your Children), již si kdysi Marsyas vypůjčili od čtveřice Crosby, Stills, Nash and Young. Pak dlouho patřilo podium především jí, Oskar se znovu přidal až při Dívce z plakátu (s komunisty neschváleným textem Pin Up Girl) a dvojici písní ze singlu Příště se to radši vyhnu a Záliv žár. I zde bylo původní aranžmá se smyčci opuštěno, elektrická kytara Jiřího Charypara (s úsměvem a la sportovní komentátor Jakub Bažant) však má taky něco do sebe.\nPět krásných závěrů\nVybrat jednu skladbu na závěr je v případě Marsyas nemožné. Na rozdíl od jiných legend, které nás svým jediným hitem budou strašit i za sto let, mohla kapela zahrát ze svého repertoáru cokoli. Z mile zmateného konferování Míry Kuželky vyplynulo, že existoval scénář, který nebyl dodržen. Bouřlivě aplaudující publikum však detaily neřešilo. Ve vytržení, že vidí po létech opět Zuzanu Michnovou, vůbec nezareagovalo, když zpěvačka v The Weight opustila sloku, aby plynule pokračovala v jiné. Nadšený domov důchodců vytleskal Dylanovky Like A Rolling Stone a Knockin On´ A Heaven´s Door, Zuzanino S Luisem (věnováno režiséru Buňuelovi) a ještě Zavolej jen moje jméno, které začal Míra Kuželka českým textem Petra Kalandry, aby je Zuzana dozpívala v originále podle Američanky Carole King. S ní prý Kalandra hrál, když se jako mladíček dostal do Ameriky. Jestli je to skutečně pravda, se můžeme zeptat 14. dubna v Béčku Jiřího Černého při poslechovém večeru Petru Kalandrovi věnovanému.\nPřijede Marsyas či nepřijede?\niHoNem.cz, 31.1.2011, autor: Jan Zeman\nAčkoli nám původně v kalendáři nabízí MKS Třebíč na pátek 4. 2. 2011 koncert kapely Marsyas, pro zasvěcené je to překvapivé. Jak mi sdělil jeden známý - „ v prosinci jsem mluvil s Olinem Nejezchlebou a říkal, že comeback Marsyas se nepovedl a kapela kromě jednoho koncertu nefunguje.“ Pro mnohé, kultovní kapela Marsyas opravdu skončila v roce 1988. Ovšem v roce 2010 dostal nabídku Petr Kalandra Memory Band, kterou založil Míra Kuželka s Janem Petráskem na spolu učinkování s Oskarem Petrem a Zuzanou Michnovou. Petr Kalandra MB vznikl na počest tohoto předčasně zesnulého zpěváka, který zemřel v pouhých 45 letech v roce 1995. Hraje písně z repertoáru Marsyas, ASPM a Blue Sessions, ve kterých Petr Kalandra hrál. Tour 2011 tohoto bandu je okořeněno hostováním skoro původních členů kapely Marsyas Zuzany Michnové a Oskara Petra. Zazní hity, které z kapely udělaly legendu, jako Marsyas a Apollón, Zmrzlinář (taky zazněl ve filmu Pupendo), Dívka z plakátu aj. Slovo „skoro“ původních je proto, že málokdo ví, že kapelu založila v roce 1971 Zuzana Michnová s Jiřím Jeřábkem, ke kterým se přidal Petr Kalandra. Oskar Petr nahradil Jeřábka v roce 1973. Od roku 1978 do roku 1981 působil v kapele bratr Heleny Vondráčkové Jiří, který poté odešel do skupiny Turbo.\nV roce 1984 odchází Petr Kalandra do ASPM Jana Spáleného a tím prakticky končí nejlepší léta této skupiny. Ještě vydává album V přítmí a kapela se rozpadá. V roce 1986 natočila Michnová album Rány s kytaristou Michalem Pavlíčkem. Nahradit Petra Kalandru, který začínal s bigbeatovou kapelou již ve třinácti letech a v 17 letech hrál Jaroslavem Hutkou, bylo prakticky nemožné. Už ztráta Oskara Petra (mimochodem autora hudby k písni Medvídek, kapely Lucie), byla pro mnohé tak zásadní, že další kroky kapely už příliš nesledovali. V roce 2004 se pokusili o comeback Zuzana Michnová s Jiřím Vondráčkem a některými původními muzikanty (mj. právě Olin Nejezchleba), nahráli bonus na CD Marsyas 1978-2004, ale dále už to nešlo. Nyní tedy Oskar Petr a Zuzana Michnová opět na jevišti a společně s Mírou Kuželkou a jeho muzikanty opráší bývalou slávu. Tedy ne jako Marsyas, ale jako hosté revival skupiny. Dle současných referencí to bude určitě zážitek pro všechny fanoušky těchto interpretů a vzpomínka na skvělého jazzmana. Navíc Třebíč je startovní pole pro celé Tour, tak si určitě dají záležet, aby to stálo za to! A pokud vám na koncertě neběhal mráz po zádech, tak nejvyšší čas vyrazit na tento koncert!\niDNES.cz, 1.1.2011, autor: Ondřej Bezr


Maso za Maso, tak v Mohelnici začíná příprava fotbalistů - Šumperský a jesenický deník\nMaso za Maso, tak v Mohelnici začíná příprava fotbalistů\nMohelnice – Bez Aleše, ale s Lukášem vyrazí do jarních odvet divizní tým fotbalistů z Mohelnice. Mohelnici totiž opouští Aleš Masopust, vrací se jeho bratr Lukáš.\nLukáš Masopust se společně s Václavem Knopem vrací z Rakouska, kam naopak směřuje Aleš Masopust a Martin Chudáček.\nMohelnické řady by měl posílit i Aleš Heidenreich, který už za tým něco odehrál v minulosti a nyní se vrací po studijní pauze.\nPryč je i Jakub Šenk, který coby hráč Uničova absolvuje přípravu v mateřském klubu a pokud by se neprosadil do třetiligového kádru, vrátil by se zpět do Mohelnice.\nSvé hostování ukončil obránce Marek Okrouhlý, který se přesunul do Šumperku.\n„Zatím žádné další změny neproběhly. Máme v hledáčku dva hráče, o které bychom měli zájem, ale jestli nakonec přijdou, to teď není zřejmé,“ uvedl Aleš Heidenreich, sportovní manažer klubu FK Mohelnice.\nZimní příprava vypukla v Mohelnici v pondělí, tým A vede dvojice Josef Světlík a Karel Čihulka, s tímto týmem se připravují i vybraní dorostenci, B skupinu vede Roman Berka.\nPrvní přípravný zápas Mohelnice odehraje v sobotu 22. ledna od 12.00 hodin na Sigmě s tamní juniorkou, v sobotu 29. ledna hraje Mohelnice doma od 14.00 hodin s Uničovem.


poskytování sexuálních služeb za úplatu\nProstituce (z latiny prostituere) je poskytování sexuálních služeb za úplatu nebo jakoukoli jinou protihodnotu. Pro ženu se používá výraz prostitutka, moderně někdy z angličtiny callgirl, „eskort“ nebo „eskortní dáma“. České označení pro muže takovou službu poskytující je prostitut (srov. gigolo). Prostituci může organizovat kuplíř, slangově „pasák“.\nPřístup státu k prostituciEditovat\nLegalita se liší podle místních zákonů\nnelegální nákup sexu a pro zapojení třetí strany, legální prodej sexu\nŽádný trestní postih za prostituci\nV roce 2000 byla prostituce rozšířena při státní hranici s Německem (Hora Sv. Šebestiána, Cheb, Domažlice, Železná Ruda), Rakouskem Dolní Dvořiště, na mezinárodních silničních tazích do Polska (Náchod, Karviná) a ve velkých městech, především v Praze.\nTrestní zákoník potírá organizovanou prostituci ustanovením o trestnosti kuplířství (§ 189) a obchodování s lidmi (§ 168). Česká republika je od 14. března 1958 rovněž vázána Mezinárodní úmluvou o potlačování a zrušení obchodu s lidmi a vykořisťování prostituce jiného (úmluva nebyla nikdy publikována ve Sbírce zákonů). Samotná prostituce není v České republice trestná. Současná legislativa ji nepovoluje ani nezakazuje. Osoby, které sexuální služby poskytují, nemohou být za své jednání trestně stíhány.\n↑ http://www.21stoleti.cz/view.php?cisloclanku=2003102106[nedostupný zdroj]\nObrázky, zvuky či videa k tématu prostituce na Wikimedia Commons\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Prostituce&oldid=21249855“\nNaposledy editováno 9. 5. 2022 v 08:31\nStránka byla naposledy editována 9. 5. 2022 v 08:31.


Na sklonku 90. let jsem pobývala několik měsíců v Kostnici, a třebaže pode mnou nikdo nezapálil hranici, já byla i tak celá žhavá, a vůbec ne do studia na univerzitě, pojmenované trochu cynicky po upáleném mistrovi, kdepak, mně se zapalovala lejtka. A jen širým vodám jezera, kterým prochází hranice tří států, aniž by kdo věděl, kudy přesně ta čára vede, tedy jen té mezinárodní nádrži oxidu vodného dnes vděčím za to, že uhasil zbloudilou jiskru dříve, než přeskočila. Možná jsem se tehdy malinko spálila, ale než jsem se vdala, tak se to zahojilo. Na čas strávený mezi Šváby mám dodnes hezké vzpomínky a jedna z nejvýraznějších patří karnevalu. Děvče z města bez výrazných obyčejů a zvyků, co zažilo maškarní jen ve školce, kouká a nestačí se divit, jaké srocení se to vydává na průvod městem. Nejen děti, ale taky a hlavně dospělí, mladší i starší, prodavačky i docenti z univerzity, nahastrošení i převléknutí do náročných kostýmů, s alegorickými vozy i sehranými kapelami, srocení ohromující svou pestrostí a omračující svou hlučností. Však se na tenhle rej masek někteří připravují i celý rok, zakládají karnevalové spolky a vyrábějí masky a secvičují pochodový krok.\nPo dvou desítkách let jsem mohla něco podobného zažít znovu. TJ Sokol Mirotice oživil starou tradici a v půlce února se konal už osmý masopustní průvod. Jasně, nebyl zdaleka tak hřmotný ani výpravný jako ten kostnický, ale byl výrazně zábavnější, poněvadž tentokrát se pod maskami skrývaly tváře mnohých kamarádů. My dva jsme se letos mezi medvěda, klibnu, čerta, smrťáka a indiánského náčelníka vmísili ještě sami za sebe, náplavy s fotoaparátem - i tak jsme byli domkáři podél trasy průvodu hojně nakrmeni bůčkem a napojeni punčem. Bude-li nicméně naše sbratřování s místními pokračovat dosavadním způsobem, dá se očekávat, že příště už půjdu za čarodějnici a třeba přemluvím sousedovic černou kočku, aby mi seděla na rameni, a Petr bude držet chvost čínského draka a bude v hasičském, což nebude převlek, ale uniforma, protože jakkoli jsme to donedávna ještě nevěděli, jsme vlastně oba hasiči.\nJo, mirotičtí a najmě lučkovičtí dobrovolní hasiči, to vám je povedená partička! O těch ode mne ještě uslyšíte. První dojmy dávají tušit, že lepší sousedy jsme si na chalupě přát nemohli. Drazí drakobijci, řezníci a drůbežáři, princezny i vy, sousedé bez masek a převleků, děkujeme za to vlídné přijetí!\nA jak že to dopadlo s průvodem? Rozpustil se prý někde u obecního úřadu, ale to už víme jen z doslechu. Pro nás skončil v hostinci u Baťků nad sklenicí horkého čaje a famózním masopustním vdolkem. Však byl usmažený s láskou šikovnou sousedkou Janou, které mimochodem taky patří ten šikovný zelený traktor, kterým její šikovný manžel vytlačil na naši zahradu ten nešikovný modrý náklaďák, rozebraný v historce Přivezli nám dřevo.\nS vdolkem v ústech se nesluší mluvit, takže tady na místo slov nastupují obrázky. Jako by to bylo včera, vždyť ani to počasí se za ten měsíc nijak zvlášť nezměnilo…


To nejlepší z jihu Floridy :: Cestuj KolemZeme - praktické tipy a konkrétní informace\nCestujeme za zážitky, novým objevováním a mnohdy máme z určitých míst nějaké pocity, které se mění i podle toho kdy na místo jedeme. Jedno a totéž místo není stále to stejné, vždy se k tomu pojí nálada, pocity, aktuální rozpoloží. Pokud bych (tak trochu subjektivně) měla vypíchnout top z jižní Floridy, tak bych jmenovala:\nPrvotně lehký šok a instinktivní pocit úprku z této čtvrti města Miami. Původní spojka USA s Kubou a místo kriminální a drogové neřesti má své velmi silné kouzlo. Poprvé, kdy jsem se v USA nedomluvila anglicky a zároveň poslední popud k tomu, abych začala se španělštinou. Všudypřítomné doutníky, otevřené bary do ulic, živá hudba, výborné kubánské jídlo, pomalované fasády kaváren a restaurací, kubánští barevní kohouti v nadživotní velikosti, tak to je kousek Kuby na Floridě.\nK této akci jsem se dostali úplně náhodou. Jako všichni jsem se chtěli projet v air boat a podívat se na aligátory v místních bažinách. Jak jsem si předem nastudovala - okolo silnice 41 směr Carnestown je spousta cedulí s nápisy lákající na vyjížďku s tou a tou místní "agenturou", tak jsem tomu nechala volnější průběh. Nakonec nás upoutala odbočka na národní park. Netušíce, že se platí (tak vysoké) vstupné, jsme vjeli do parku a dojeli k informačnímu centru. Přímo z tohoto místa, kam jsme vjeli a zaplatili poplatek bylo možné dělat dvě věcí\n- v naprostém horku a teplotě hodně nad 30 stupňů si zaplatit půjčení kol a v pravé poledne si projet cca 10 mil parkem (rozumějte projet se naprosto přímo mezi bažinami, tedy aligátory - úzká cestička byla lemovaná vodou u samotného kraje cesty, a to z obou dvou stran)\n- nebo si zaplatit pohodovou vyjížďku v takovém jakémsi vláčku a pozorovat přírodu z bezpečné vzdálenosti...\nPřestože jsme někdy docela bábovky, tak jsem šli do varianty číslo jedna. Tato volba se ukázala jako více než dobrá! Aligátorů jsme viděli několik, spousta ptáků (nejsme ornitolog, takže jediné, co mohu s jistou říci je to, že byli obrovský), také želvy. Nerada vyhazuji zbytečně peníze, ale toto byl opravdu zážitek k nezaplacení - vstup do parku i půjčení kol!\nVoda z bažin mnohdy pokrývá i silnici\nJen pár metrů z cesty lze zahlédnout aligátory\nČasto projíždíte okolo ptáků, kteří klidně postávají na okraji cesty\nMalý baby aligátor - matku jsme naštěstí nepotkali...\nAir boat na okraji Everglades NP\nPo nepodařeném pokusu o let na air boat po bažinách v ENP (tam je zákaz, aby se nerušila zvířata) jsme hned u další odbočky zastavovali a domluvili se s místním pilotem, aby nás vzal na projížďku. I přes vypůjčená ochranná sluchadla to byl pořádný rachot. Smykovaly jsme bažinou, motor hřměl za našimi zády a aligátoři? Tam jsou naučený jak kočka na zachrastění granulí. Jakmile jsme zastavili, během chvilky připlaval mladý páreček a vzápětí větší samec s deformovanou přední končetinou (prý z bojů). Motivací nebylo se nám ukázat, ale sladké marshmallow, který dostanou "za odměnu". Aligátoři byli přímo u lodi, kterou podplouvali a pěkně se nám ukázali, bylo to něco nepopsatelného.\nJen kousek od lodí odpočívá aligátor\nObecně vyhledávám klidné oblasti, krásnou přírodu a ideálně se chci nacházet uprostřed ne-civilizace bez konzumu. Fort Lauderdale takovým místem není, a přesto oplývá (pro mě vcelku nepochopitelně) chytlavou atmosférou. Možná za to mohou super vlny, skvělá kombinace barvy moře a žlutého písku, tepající ulice, výborné jídlo, návštěva Bubba Gump Shrimp Co. restaurace. Abych nezapomněla! také výborné jídlo a výborné jídlo.


Poznávejte krásy naší republiky - Multimag\nČeská republika je plná přírodních krás, protkaná bohatou historií a také dochovaných památek. Cestovat po ní a poznávat nová tajuplná místa, je to samé jako otevírat dárek s překvapením. A jestli si někdo myslí, že ji dokonale zná, tak je na omylu, vždy ho může něco na cestách překvapit.\nRádi cestujeme a poznáváme nová místa. V létě je to možná o kousek lepší, protože se můžeme toulat venku do pozdních hodin. Ale vždy je pro nás důležité mít zázemí, odkud můžeme vycházet. Kde si odpočineme a načerpáme sílu na další den.\nJedním takovým místem je Hotel Mlýn Karlštejn. Že jste o něm ještě neslyšeli? Tak to je velká škoda. Jak už jste ale mohli tak trochu vytušit podle názvu, budeme se pohybovat v okolí hradu Karlštejna.\nPůvodně jsme chtěli navštívit pouze hrad, ale když jsme viděli, jak je tu krásně a tolik možností na výlety, trochu jsme pozměnili plány.\nHotel Mlýn Karlštejn je přesně tím místem, které potřebujete k odpočinku.\nIhned po příjezdu se cítíte jako byste sem přirozeně patřili. Romantické prostředí v přírodě, široká nabídka služeb a navíc posezení na terase. Přitom popíjet vínko, jen tak se kochat pohledem na Berounku a užívat si místní rybí speciality. Po náročném dnu plném procházek po místním okolí a památkách si můžete užít vířivky nebo finskou saunu. Kdo by náhodou ještě neměl dost, může si jít protáhnout svaly do malého fitness. Zkrátka dokonalý relax. Pokud přijedete s dětmi, tak je určitě neodtrhnete od domácí ZOO.\nPokoje jsou vybaveny stylovým nábytkem\nNově zrekonstruované, nádherná dubová podlaha a dekorace teplých barev působí opravdu moc příjemně. Vše je tak útulné. A nesmím zapomenout na pohled z okna. Řeka, obklopující zeleň, zkrátka neuvěřitelně romantické místo. Pokoje jsou nekuřácké, což nám vyhovuje. Nadstandardní vybavení pokojů dává možnost širokému využití. Satelitní LCD TV, Wi-Fi internetové připojení zdarma, trezor, minibar, koupelna s kosmetikou a další. Při ubytování u Karlštejna na vás dýchá romantická atmosféra a pohoda, možná je to tou historií, kdo ví.\nNapříklad pokoj Královny Elišky je vybavený i nádhernou postýlkou, v které se vaše děťátko bude cítit jako princátko. Jen je třeba si ho zarezervovat online pouze na webových stránkách hotelu. Musím říct, že Hotel Mlýn Karlštejn patří mezi jedinečné v tom, že myslí i na děti. Takže není problém na pokoj si zažádat o přistýlku a udělat si rodinnou dovolenou.\nJde se na výlet\nOkolí hotelu Karlštejn je nádherné a možností kam se vydat je opravdu mnoho. Svojí polohou spadá do chráněné krajinné oblasti Českého krasu. Skvělá je naučná stezka Karlštejn a ani jsem netušila, kolik zajímavostí se dozvím. Bylo příjemné se dostat na velmi zajímavá místa, která byla Národní rezervací zpřístupněna. S dětmi jsme navštívili krásné Muzeum betlémů Karlštejn, a bylo se na co dívat.\nLomy Amerika, ty mě úplně odzbrojily. Nádhera, na kterou člověk bude rád vzpomínat. Nebo Koněpruské jeskyně a to jsme se ještě nestihli podívat na hrad Tetín.\nRomantický Hotel Mlýn Karlštejn se nám skutečně stal perfektním zázemím, ze kterého jsme každý den vycházeli poznávat okolní krásy, a musím přiznat, do kterého jsme se i rádi navraceli. Díky příjemnému odpočinku a ochotnému personálu nám zůstaly nádherné zážitky a rádi se na tyto místa vrátíme.\nJeden komentář u “Poznávejte krásy naší republiky”\nKarlštejn je krásný a pobyt v hotelu musel zanechat příjemné pocity. My na Karlštejně byli, ale v hotelu ne.


Elm Cottage - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Starbotton\nStarbotton a zdejší nabídka všech 13 ubytování.\nOughtershaw, Starbotton, Velká Británie - Mimořádně dobré umístění – zobrazit na mapě\nAť jste turista nebo cestujete za obchodem Elm Cottage je skvělým místem pro ubytování v průběhu vaší návštěvy města Hawes. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nV Elm Cottage výborné služby a vynikající zařízení vytvářejí nezapomenutelný zážitek z pobytu. Tento hotel nabízí množství vybavení, které uspokojí i toho nejnáročnějšího hosta.\nKromě toho jsou všechny pokoje vybaveny celou řadou vymožeností. Mnoho z nich má k dispozici i topení, DVD/CD přehrávač, lednička, myčka na nádobí, sprcha, které potěší i toho nejnáročnějšího hosta. Hotelové zařízení jako zahrada jsou ideálními místy k relaxaci a uvolnění po náročném dni. Ať je důvod vaší návštěvy jakýkoliv, hotel Elm Cottage je skvělou volbou pro váš pobyt ve městě Hawes.


Žebračka vypadá jako ghetto - Bruntálský a krnovský deník\nŽebračka vypadá jako ghetto\nHeřmanovice, Vrbno pod Pradědem /FOTOGALERIE, TÉMA/ – Vyhledávaným turistickým cílem se na dlouhá léta stala propadlina Žebračka mezi Heřmanovicemi a Zlatými Horami. Do této propadliny se už ale turisté nejspíš nikdy nepodívají.\nVyhledávaným turistickým cílem se na dlouhá léta stala propadlina Žebračka mezi Heřmanovicemi a Zlatými Horami. Do této propadliny se už ale turisté nejspíš nikdy nepodívají. | Foto: DENÍK / Karel Janeček\nVrbenský turista a amatérský geolog Josef Kárník vždy rád chodil k propadlině Žebračka poblíž osady Worvis. Žebračka je bývalým důlním dílem, v podstatě jde o zavalený důl. „Těžila se zde převážně měď, ale v hornině byl i významný obsah zlata. Místo aby ze Žebračky udělali turistický cíl, podobně jako třeba na Macoše, veřejnosti tuto krásnou atrakci prostě ukradli. Postavili tu ploty jak v koncentráku," řekl Josef Kárník.\nA plot je teprve začátek. Už nyní snímají prostor okolo propadliny Žebračka kamery. Státní podnik Diamo, jehož zakladatelem je Ministerstvo průmyslu a obchodu, se chystá postavit okolo stávajícího plotu s ostnatým drátem ještě další, aby se nikdo nemohl k Žebračce ani přiblížit.\nPropadlina jako atrakce\n„Dřív jste si mohli zajít až na samotný kraj propadliny, a byla to opravdu velkolepá vyhlídka. Ten plot sem rozhodně nepatří, ochudili turisty o jednu z nejkrásnějších zajímavostí v okolí Zlatých Hor," stěžoval si Kárník, podle kterého se navíc tento typ plotu do přírody vůbec nehodí a působí zde jako pěst na oko. Amatérský geolog si sice uvědomuje, že Diamo stavělo plot ve snaze zabránit zranění obdivovatelů propadliny, ale podle něj mohlo najít i méně drastické opatření.\n„Pokud si vzpomínám, tak do Žebračky nikdo nikdy nespadl. Proč tu raději neudělali vyhlídkovou lávku se zábradlím? Na úžasnou scenérii se sem jezdili dívat turisté i ze zahraničí. Jsou tu pro turistický ruch podobné podmínky jako třeba na Macoše na jižní Moravě," dodal Kárník.\nŽebračku chtěli dokonce zasypat\nČeský báňský úřad původně rozhodl dokonce o zasypání propadliny Žebračka, přestože řada odborníků protestovala a vyvracela argument, že jde o geologicky nestabilní lokalitu. Tuto stomilionovou zakázku na zasypání Žebračky zrušilo až Ministerstvo financí jako nezákonnou. Diamo pak začalo stavět ploty, které vyšly jakožto bezpečnostní opatření mnohem laciněji. „Diamo zajistilo propadlinu proti vstupu nepovolaných osob," vyjádřil se mluvčí Českého báňského úřadu Bohuslav Machek s tím, že muselo plnit požadavek úřadu na zajištění propadliny.\nNechtěl ale potvrdit, že tím definitivně padl záměr zasypání dolu. „Vždycky jsem se na toto zajímavé místo rád vracel. Bohužel, nyní už sem nemá cenu jezdit, zřejmě jednou provždy už skončily i plány agentury CzechTourism na využití Žebračky jako významného turistického cíle. Jen pro připomenutí, Žebračka je od roku 1994 národní kulturní památkou," dodal geolog Josef Kárník.\n„Žebračku nelze zpřístupnit turistům," řekl ředitel státního podniku DIAMO Jiří Jež\nVyjádření k situaci kolem propadliště Žebračka u Heřmanovic poskytl Deníku ředitel státního podniku Diamo Jiří Jež. Podle něj se ploty začaly kolem Žebračky stavět kvůli obavám z dalších propadů, které by mohly mít na svědomí zranění nebo i smrt náhodných návštěvníků. Ploty s ostnatým drátem nepovažuje ředitel za nic neobvyklého.\nProč váš podnik přikročil k takovým opatřením u Žebračky? Je opravdu prostor lidem až tak nebezpečný?\nV zásadě je v místě propadu těžebních komor třeba odlišit dva stupně zajištění. Původní zajištění – drátěné oplocení na železobetonových sloupcích vybavené zákazovými tabulkami - uzavírá proti vstupu osob prostor zálomové oblasti s názvem Zlaté Hory – jih.\nTa byla zkonstruována na základě zálomových úhlů v Plánu likvidace I. etapa a schválena Obvodním báňským úřadem v Brně. Zálomová oblast je prostor, ve kterém může kdykoli a kdekoliv v průběhu času dojít k náhlému nekontrolovatelnému výraznému poklesu terénu nebo jeho úplnému zřícení do vydobytých podzemních prostor.\nČili ústředním důvodem stavby plotu jsou bezpečnostní opatření?\nNaše organizace, zajišťující správu lokality má z ustanovení báňských předpisů povinnost zajistit bezpečnost a ochranu zdraví široké veřejnosti a předejít škodám způsobeným na majetku. Z charakteru v minulosti provedených prací v podzemí nelze toto zajistit jinak než účinně zabránit vstupu osob, zažádat příslušný stavební úřad o vydání územního rozhodnutí o stavební uzávěře a omezit provádění jakýchkoli činností.\nV poslední době, zhruba od roku 2007 docházelo k častému narušovaní tohoto oplocení osobami neoprávněně vstupujícími do zálomové oblasti a do podzemí. Tím byla prokázána nedostatečná ochranná účinnost této zábrany. Vzhledem k velmi navýšenému počtu těchto vniknutí přistoupila naše organizace ke druhému stupni zajištění, a to přímo místa propadu, který je lákadlem pro zvědavé návštěvníky, neuvědomující si všechna rizika svého konání.\nProč byl zvolen typ oplocení s ostnatým drátem, u kterého si člověk připadá jak v lágru?\nPropad byl oplocen drátěnými mřížovými dílci na ocelových sloupcích a celé oplocení je vybaveno elektronickými prvky detekce pohybu osob. Dodavatelská firma zajišťující stavbu celého systému bezpečnostního oplocení se v daném oboru pohybuje již řadu let, nově postavené oplocení není proto oproti jiným bezpečnostním oplocením nijak výjimečné. K celé stavbě byla v dostatečném předstihu před jejím zahájením vyžádána stanoviska všech účastníků řízení a dotčených orgánů státní správy.\nJe vám líto, že turisté a amatérští geologové si nepřijdou u Žebračky na své?\nPropad těžebních komor, mezi veřejností též známých jako Žebračka, je možná atraktivní podívaná, rozhodně je ale důležité mít na mysli, že se jedná o havarijní stav, místo, kde v každém okamžiku hrozí nebezpečí úrazu, třeba i s fatálními následky. Z výše popsaného je jasné, že nelze lokalitu zpřístupnit turistickému využití, jako je tomu dosud.\nProjekt na obnovení těžby zlata skončil v šuplíku\nPoslední vozík české zlatonosné rudy vytěžila společnost Rudné doly v roce 1994 ve Zlatých Horách. V té době tvořila hranici mezi rentabilní a nerentabilní těžbou koncentrace kolem dvou gramů zlata na tunu vytěžené horniny. Platí to i dnes? Zdá se že ne.\nZa úvahami o obnovení těžby ve Zlatých Horách stojí rostoucí ceny zlata v dobách krize. Když se v devadesátých letech zavíraly doly ve Zlatých Horách, cena zlata se pohybovala mezi 200 a 300 dolary za trojskou unci. V roce 2009 poprvé překročila hranici tisíce dolarů a o rok později se už přiblížila ke dvěma tisícům dolarů. Není divu, že společnost Altenberg začala jednat o dalším osudu ložisek zlata ve Zlatých Horách.\nZatímco ministr průmyslu Martin Kuba byl obnovení těžby velmi nakloněn, těžařům udělal čáru přes rozpočet paragraf horního zákona, který u nás zakazuje při získávání zlata takzvané kyanidové loužení. To je běžné právě při dobývání ložisek s velmi nízkou koncentrací zlata. Zákaz prudce jedovatého kyanidu v hornictví prosadili do zákona kolem roku 2000 odpůrci obnovení těžby zlata.\nPodle Ministerstva průmyslu by se zlatá ložiska mohla využít při dodržení přísných požadavků ochrany životního prostředí, ale nakonec převládl názor, že bude lepší přenechat zlatá ložiska budoucím generacím. Státní surovinová koncepce obsahuje formulaci o nutnosti „zabezpečit ochranu zásob ložisek zlata a ponechat je jako rezervu pro případné ekologicky příznivé využití budoucími generacemi".\nSpolečnost Altenberg se opakovaně pokoušela dostat svolení k průzkumu ložisek nerostů v lokalitě Zlaté Hory západ. „Záměr společnosti Altenberg není v souladu se surovinovou politikou Česka. Ložiska jsou prozkoumaná, a tudíž není nutné je znovu mapovat. Zlaté rudy by se měly uchovat pro příští generace," uvedla mluvčí Ministerstva životního prostředí Jarmila Krebsová a podotkla, že tento názor zastává ministerstvo řadu let a nemění ho ani při střídání ministrů.\n„Odborná veřejnost očekávala, že ministerstvo rozhodne v náš prospěch. Doufal jsem, že se k problematice bude přistupovat věcně," uvedl šéf společnosti Altenberg Petr Brejla a potvrdil, že nevidí jinou možnost než plány na těžbu ve Zlatých Horách poslat k ledu. „Jedinou možností, jak zvrátit rozhodnutí ministerstva, by bylo obrátit se opět na soud. K ničemu by to však nevedlo. Už jednou nám dal Nejvyšší správní soud za pravdu a stejně to nepomohlo. To máme zase další tři roky čekat? Žalobu na verdikt ministerstva už znovu podávat nebudeme," dodal Brejla s tím, že jediným řešením patové situace by byla změna surovinové politiky státu.\nSpolečnost Altenberg upozorňuje, že zlatohorské ložisko formálně neexistuje. Doly totiž nejsou zakresleny v geologických mapách České republiky, přestože se ve Zlatých Horách ještě v devadesátých letech zlatonosná ruda těžila a vchody do štol zná každý z místních. Proto je nutný průzkum, který musí nejdříve ložisko „objevit" a prokázat jeho vydatnost a perspektivu.\n„Protože ložisko formálně neexistuje, není tedy v majetku státu, může sem kdokoli přijít, pozemky využít jiným způsobem a znemožnit tak jejich budoucí využití," varoval Brejla. Rozhodnutí ministerstva se příliš nelíbí ani radnici ve Zlatých Horách. „Pokud vím, tak průzkum má ještě k těžbě daleko," nechápal zamítavé stanovisko ministerstva starosta Zlatých Hor Milan Rác.\nMěsto bylo na tradiční hornictví zvyklé, a proto kroky Altenbergu podporovalo už kvůli možnosti vytvoření nových pracovních míst. Pohraniční oblast se stále potýká s nezaměstnaností. „Kdysi se hovořilo o tom, že by jen díky průzkumu vznikla stovka nových pracovních míst s výhledem na dobu pěti let. Také proto v roce 2004 přijalo zastupitelstvo usnesení, že podporujeme záměr společnosti Altenberg," zavzpomínal Rác.\nDnes rýžují zlato už jen sportovní zlatokopové\nSlavnou hornickou minulost Zlatých Hor dnes připomíná už jen muzeum, skanzen s naučnou stezkou a každoroční závody v rýžování zlata. Každý závodník dostane kýbl jemného písku, ve kterém je ukryto několik zlatých kousíčků. Jsou tak malé, že je okem lze sotva zahlédnout. To je kromě nádrže vody a pořádné zlatokopecké pánve nezbytná rekvizita pro klání v rýžování zlata.\nTo se konalo v sobotu ve Zlatých Horách na Jesenicku. Účastníci soupeřili o zlatou pánev starosty města. Putovní trofej letos získal Ján Hrabovský ze Slovenska, který ve stejné soutěži zvítězil již v roce 2009. „Do soutěže v rýžování se letos zapojilo téměř osmdesát účastníků. Diváků se během dne v areálu vystřídalo kolem tisíce," sdělila Gábina Kotasová z Městského informačního centra Zlaté Hory.\nZlatokopové, z nichž mnozí svou vizáží jako by vystoupili z éry zlaté horečky na Klondiku, se do zlatohorského hornického skanzenu sjíždějí pravidelně. Konala se zde už republiková, evropská i světová mistrovství. A vždy se rýžuje jako při zlaté horečce.\nA jak na to? Krouživý pohyb nebo spíše jakési kvedlání umožní těžkým komponentům, aby se seskupily uprostřed pánve. Ty lehčí se zároveň vylévají. Na dně pak zbude jen koncentrát těch nejtěžších minerálů, zvaný šlich. Ti nejzdatnější borci zmíněné zlaté kousky, kterým se odborně říká zlatinky, preparují z písku během několika minut. Méně šikovným laikům tento proces zabere i hodiny.\nZlatinky pak putují do zkumavek, které kontroluje porota. Všichni soutěžící totiž mají v kýblu písku stejný počet zlatinek, rozhodující je čas, za který je najdou.\n7.10.2012 Diskuze 2


Co ve třiceti , ale ve čtyřiceti třech to je teprve fuška!\nTak to je super, něco takového jsem hledal. Třeba někde najdu i něco navíc.\ndela to jen tuk tuk\nTak jsem se setkala taky jen s tukajicim F nebo B , spustit se to spusti, ale jen to tuka, nic vic…\nPříspěvek od ppaja vložený před 15 lety\nRe: dela to jen tuk tuk\nPotom někde nastalo k chybě, pravděpodobně poškozené soubory. Zkuste vše smazat, a stáhnout a rozbalit to znovu.\nPrávě jsem si prográmek stáhl a už se těším na procvičování. Máte precizní stránky,díky za ně! Hned je učení snažší.\nJe to opravdu super,…díky tipu se zkratkami a tímto cvičením jsem K O N E Č N Ě zvládla !!! a s chutí!!!spelling, Moc dík! galina\nVelmi ocenuji tvoji praci Marku, takze nasledujici nazor nebor jako kritiku ale spise snahu o dalsi zlepseni uz tak sikovneho programu.\nTak trochu si myslim,ze pouhe poslouchani a zapisovani sledu pismenek bez nejakeho vyznamu neni az tak uzitecne. Tedy je to dost dobre na to, aby se clovek naucil vyslovovat abecedu, coz je zaklad. Ale pokud clovek opravdu chce tento skill vyuzit v praxi tak tam jde myslim o neco jineho. Jde o to, aby si byl schopen si v hlave to postupne hlaskovane slovo sestavit a tedy mel jakysi jeho obraz. V praxi prece kdyz s nekym mluvis a on ti neco hlaskuje tak tezko se hned budes sapat po nejem papiru, tuzce a stolu kde by sis to napsal. Musis proste poslouchat a hlavne u xteho pismene si stale pamatovat ten sled od zacatku a v tom si myslim ten program nepomuze. Normalni uzivatel proste slepe pise pismena jak je slysi a vubec se nesnazi myslet na ten konecny vyraz protoze on ani nema zadny smysl. Ja bych spise navrhoval v tom programu zahrnout nejakou databazi zkratek a jmen, ktere jsou smysluplne a pak by nas to uz urcite nutilo se snazit opravdu si predstavit co ten sled pismen reprezentuje.\nJinak opravdu diky za tyto stranky i ten soft a ber to jenom jako snahu o konstruktivni kritiku\nPrávě že je až tak užitečné. Pokud se budete učit písmenka jen na slovech, budete ovlivněný tím, jestli písmenka dávají smysl dohromady jako slovo (a když ne, domyslíte si, jak to asi bude). Potom si budete neustále plést J a G a H, A -E – I atd atd. Pokud se ale naučíte prostě náhodně čtená písmenka zapisovat, a náhodná písmenka číst, potom tě nic nepřekvapí. Navíc tohle je jen ostříhaná verze mého programu Language Lab. V Language Lab si člověk může cvičit spelling na jednotlivých slovíčkách.\nNavíc, hláskování má v angličtině snad jediný účel – sdělit někomu druhému, jak se něco píše. Těžko se setkáte se situací, kdy by vám někdo hláskoval slovo, které si máýte domyslet. To je naprostý nesmysl. S hláskováním se setkáte tam, kde si budete potřebovat zapsat něčí jméno… tedy sled písmenek, které vám žádný smysl dávat nemusí. Nebo vám bude někdo diktovat e-mailovou adresu – opět písmenka, která nemusíé dávat smysl. Nebo instalační kód k nějakému programu atd.\nV podstate souhlasim ALE:\nja jsem snad nepsal nic o domysleni se vyznamu. Ja psal o tom, ze ne vzdy mas cas nebo moznost si hlaskovany vyraz zapsat a proto si ho potrebujes zapamatovat. Pracuji ted v Anglii a byl jsem nekolikrat v situaci kdy mi kolega hlaskoval nejake slovo, protoze budto on nebo ja jsem mel pocit ze bych ho mel znat ale nerozumim jenom jeho vyslovnosti. Ale ouha, ono mi to jeho hlaskovani moc nepomohlo, protoze pokud to bylo delsi nez 5 znaku, tak jsem si proste nebyl schopen v hlavne predstavit jak to slovo vypada. Nebo jsem se chtel naucit novy vyraz ktery jsem uz vedel co znamena a jak se vyslovuje a jenom jsem se chtel naucit i jeho psanou podobu. A zase jsem v situaci kdy by se mi hodila schopnost si to slovo predstavit v hlave kdyz mi ho kolega hlaskuje.\nAle je samozrejme mozne, ze je to jenom muj problem. Mozna nenam jenom ja vyvinutou tu cast pameti ktera je za toto zodpovedna. Ja se tady bohuzel zadneho cecha zepat nemuzu. To by si mohl vedet ty jestli kdyz budes svym zakum hlaskovat slova ale reknes jim aby si je zapsali az potom co to uslysi cele tak jestli s tim budou mit problem. Docela by me zajimal vysledek\nAle jo, ale nejdřív musíte písmenka znát. A učení moc nepomůže, když si budete neznámá písmenka domýšlet. Až se naučíte písmenka napřeskáčku všemi směry, bezmyšlenkovitě je zapisovat či bezmyšlenkovitě je číst, pak víte, že umíte písmenka. Když vám pak někdo řekne název své firmy, která se skládá z jednotlivých písmen (např. nějaká zkratka), nebudete si to muset na prstech odpočítávat od začátku.\nTo, jestli si v hlavě dovedete písmenka nějak utřídit, to už je jiná dovednost. Tu určitě stojí za to taky trénovat. O to já jsem se už v tomto prográmku nesnažil. Šlo mi o to, že většina studentů (i v maturitním ročníku) nedokážou vyhláskované slovo či skupinu písmen zapsat, nebo nedokážou slovo vyhláskovat.\nA jak jsem říkal, plná verze mého software tohle umí. Když neznáte nějaké slovíčko, vyhláskuje vám ho a pak hodnotí, zda jste ho napsali dobře. Prográmek, co je tady ke stažení, je skutečně jen pomůcka, která člověku pomůže naučit se písmena.\nuž se těším, jak budu někomu spellovat své jméno (Petra)\nTak jsem si to dneska stáhla, prográmek je perfektní, prokousala jsem se až nakonec docela rychle, jediné písmenko, které mi dělalo vážný problém bylo Zí. Já jsem ho nepoznala skoro nikde pro mě je to zkrátka zetko Jak to chtělo Zí, mačkala jsem ví, protože mi to zní téměř stejně. Ale ještě jednou, klobouk dolů a jen tak dál.P.S. Stejně bych to Zí zaměnila za zetko, protože britská angličtina je nám blíž (osobní názor).\nPříspěvek od Katekat vložený před 14 lety\nV plné verzi programu je možnost volby mezi britskou či americkou angličtinou.\nV čem nám jsou Britové blíž? Asi jen vzdáleností…\nVětšina Čechů dává přednost americké kultuře, humoru, filmům, seriálům, jídlu… Američanů je víc a jsou rozlezlí všude po světě. Osobně jsem se v životě setkal s daleko více Američany než Brity (tedy když nepočítám svoji kraťoučkou návštěvu UK).\nAle je to volba každého, ke které angličtině má blíž. Já do prográmku dal americkou variantu.. je to přece jen takové demo, a pokud to někomu vadí, může si koupit plnou verzi.\nstáhla jsem si tento prográmek, funguje a je fakt úplně super!!!!!!!!!!!!!!!!!\nDíky za to, že jsou vaše stránky, jsou úplně nejlepší!\nTak asi něco děláte špatně. A kdybyste chtěl/a, aby to ‚fakalo‘, tak sem alespoň napíšete nějaké detaily.


Slévárnu Foundeik z Hluboček koupila firma Metalabrasion – TechBiz.cz\nSlévárnu Foundeik z Hluboček koupila firma Metalabrasion\nSlévárnu společnosti Foundeik z Hluboček na Olomoucku, která je od loňska v konkurzu a zaměstnává zhruba 170 lidí, koupila za 13 milionů korun krnovská firma Metalabrasion. Transakci insolvenčnímu správci schválil soud a firma Metalabrasion se už stala majitelem slévárny. ČTK dnes informaci získala z insolvenčního rejstříku.\nMajitel společnosti Metalabrasion Koloman Búry dnes ČTK řekl, že chce zachovat provoz slévárny a udržet zaměstnanost. “Chceme rozšířit výrobu o další produkt. Máme ještě jednu slévárnu, ze které plánujeme část výroby převést do Foundeiku,” uvedl bez dalších podrobností Búry. Nevyloučil, že pokud firma získá nové zakázky, mohl by se počet zaměstnanců slévárny v Hlubočkách v budoucnu zvýšit.\nProdej slévárny Foundeik měla na starost společnost Naxos, která se zaměřuje na prodeje větších komerčních nemovitostí. “Díky prodeji pro tamní zaměstnance skončilo období nejistoty. Spolu s insolvenčním správcem i věřiteli jsme dělali všechno pro to, abychom tu zachovali pracovní místa,” komentoval prodej slévárny obchodní ředitel Naxosu Libor Nevšímal.\nSlévárnu Foundeik se podařilo prodat až na druhý pokus. Jiný investor, který letos na jaře vyhrál v prvním výběrovém řízení, totiž nabídnutou cenu 21,4 milionu korun nakonec nezaplatil a od záměru na koupi fungující slévárny odstoupil. Doporučená cena tehdy byla 25 milionů korun. Správce proto na podzim vyhlásil nový tendr a doporučenou cenu majetku slévárny s ročním obratem přes 100 milionů korun snížil na 15 milionů korun. Do druhého tendru se firma Metalabrasion přihlásila jako jediná.\nSoud zadlužené společnosti Foundeik nejprve v roce 2014 povolil reorganizaci. Loni ale zamítl reorganizační plán a na majetek firmy prohlásil konkurz. Znalecké posudky hodnotu majetku slévárny stanovily na 14 milionů korun a 22,4 milionu korun, přičemž blíž realitě je podle insolvenčního správce Davida Termera první posudek.\nSprávce Termer tvrdí, že prodej fungujícího podniku byl výhodnější než prodej majetku v případě, že by firma ukončila činnost. Odborníci odhadli, že po ukončení provozu by majetek mohl být prodán nejvýše za pět až osm milionů korun.\nVedení společnosti Foundeik celkovou výši pohledávek zajištěných i nezajištěných věřitelů už dříve vypočítalo na 117 milionů korun. Mezi věřiteli je s pohledávkou 29 milionů korun i správa sociální zabezpečení a dalších osm milionů korun firma dluží finančnímu úřadu.\nSlévárnu v Hlubočkách v roce 2000 od společnosti Mora Moravia koupila španělská firma Eika, která pokračovala ve výrobě plotýnek do elektrických sporáků. V roce 2009 ale ztrátovou výrobu ukončila a podnik, kterému hrozila likvidace, převzal jeho management.\nŠéfové slévárny její úpadek přičetli velkým ztrátám z doby, kdy firmu vlastnila Eika. Po převzetí slévárny jejím managementem se společnost Foundeik potýkala s hospodářskou krizí, nízkým cenami, vysokými náklady a špatnou úrovní výrobní technologie.