„Člověk obklíčený živly, které se spikly k jeho zkáze, by navždy zůstal otrokem, kdyby z něj kůň neudělal krále.“\nPo staletí byl kůň věrným a velmi užitečným pomocníkem člověka. S vývojem techniky rychle ztrácí svoji původní práci, ale stává se předmětem sportovního využití.\nJiž dávno se lidé snaží chránit díla, která vytvořili naši předkové, avšak teprve nedávno si začali uvědomovat, že každý živočich má na naší planetě své místo a svůj význam. To se týká také primitivnějších, méně užitkových plemen hospodářských zvířat. Ochranou málopočetných plemen hospodářských zvířat nejen vyjadřujeme úctu svým předkům, ale hlavně získáváme zdroj genů pro další šlechtění.\nHuculský kůň je řazen mezi primitivní plemena koní, která nejsou příliš vhodná pro sportovní využití a nevynikají krásou a ladností ušlechtilých plemen. Avšak pokud chcete mít spolehlivého koně do hor, vyberete si hucula, pro jeho skromnost, obratnost, vytrvalost a klidný temperament. A až vás bezpečně přenese přes neschůdné kamenité cesty, určitě vám nebude vadit jeho hrubší hlava a kravský postoj.\nVe své práci jsem se zaměřila na jeden z největších chovů hucula v České republice – Farmu Hucul na Janově Hoře.\nPráci jsem zaměřila na chov huculského koně na Janově Hoře, který patří mezi přední chovy tohoto plemene v České republice.\nCílem práce je posouzení exteriéru plemenných zvířat na podkladě měření tělesných rozměrů a jejich následné zpracování. Do rozboru chovného materiálu jsem zahrnula vyhodnocení průměrného věku stáda, výskytu barev a zastoupení kmenů. Pro posouzení úrovně plemenářské práce jsem použila výpočet koeficientu příbuzenské plemenitby.\nDruhým cílem je vyzkoušet v praxi a navrhnout metodiku použitelnou při hodnocení chovu hospodářských zvířat v tropech a subtropech.\n3.1. Původ huculského koně\nZjistit původ hucula není jednoduchou záležitostí a názory odborníků se různí.\nPodle Lerche et Michala (1956) patří hucul k čistokrevným potomkům nordických ponyů, kteří se výborně adaptovali v horských podmínkách Karpat, a v nejvyšších polohách se uchoval bez příměsi cizí krve.\nNěkteří hippologové se domnívají, že hucul je vlastně zakrnělý a zdegenerovaný arabský kůň, přizpůsobený horským podmínkám. Podle kraniologických studií je však pravděpodobnější, že hucul je nejjižnější větev severního (nordického) koně, který se přizpůsobil karpatským klimatickým a půdním podmínkám. (Štrupl, 1983)\nBláha (1977) píše, že původ hucula je odvozen od divokého koně severského, neboli nordického (Equus gracilis Ewart). Fylogeneticky je původ této skupiny nejméně prozkoumán a může jít pouze o varietu koně západního.\nTaktéž Dušek (1999) řadí hucula ke skupině koní severských – nordických.\nNaproti tomu Misař (1992) kostatuje, že původ hucula není exaktně prozkoumán a proto je sporné zda patří k plemenům stepního koně, nebo koně severního. Některé typy zdánlivě potvrzují, že jde o potomka nejzápadnější větve tarpana, exteriérové charakteristiky naopak naznačují, že vliv severských koní byl rovněž významný. Není vyloučena ani možnost částečného míšení obou plemenných skupin. Tarpaních znaků je zdánlivě více a proto je toto plemeno řazeno do skupiny koní orientálních, podskupina tarpanovitých koní.\nHitrík (1987) udává hucula za potomka tarpana (Equus gmeliny, Antonius, 1912), který přišel na začátku holocénu do uvolněného východoevropského areálu z Turanské nížiny jihozápadního Turkystánu (západ Turkménie a Uzbekistán). V Karpatech vznikla a stabilizovala se karpatská odnož horského poddruhu tarpana (Equus gmelini montanus, Hackl, 1938) známá jako horský tarpan karpatský, který byl autochtonním divokým horským koněm Karpat. Horský tarpan karpatský byl domestikován 4000 – 2000 let před naším letopočtem praobyvateli Karpat (Karpové), kteří ho soustavně lovili pro maso a chov. Ještě v prvním století našeho letopočtu žil na jižních svazích Karpat, severně od břehu Dunaje, jak se můžeme dozvědět z historické zprávy římského přírodovědce G. S. Plinia st. v díle Historia Naturae. Domestikovaný horský karpatský kůň nesl všechny typické znaky svého předka.\nVe své dřívější práci hitrík (1967) uvádí jako nejmarkantnější důkaz tarpaního původu hucula existenci samostatného pásma výskytu autochtonního divokého lesního tarpana (Equus gmelini Antonius, subspecies silvatica Vetulani 1928) mezi Skandinávií a Karpaty, na celém území Polska, západní Ukrajiny, západního Běloruska a pobaltských krajů, což svědčí o tom, že vlastní Karpaty nemohli být souvislou jižní větví koně nordického.\nLeiský (2000) považuje hucula za nejpřímějšího potomka divokého koně evropského – tarpana (Equus ferus seu gmelini), který byl ještě na počátku našeho letopočtu rozšířen i ve střední a částečně západní Evropě. Změnou biotopu a trvalým pronásledováním usedlými zemědělci se podařilo tarpana vyhubit. Poslední klisna byla ulovena v jižní Ukrajině roku 1879. Po tarpanovi se zachovala jediná úplná kostra v Zoologickém muzeu Akademie věd v Petrohradě a jedna lebka v institutu morfologie Akademie věd v Moskvě. Jediné co přetrvalo, jsou geny v krvi polodivokých potomků tarpana, z nichž je hucul jedním z nejčistokrevnějších.\n3.2. Vznik huculského koně\nDobroruka, Kholová (1992) klade centrum chovu malých koní do oblasti Poloninských Karpat a Muramurese. Ovšem vystopovat původní obyvatelstvo je poněkud problematické. Byli to patrně Kostobokové náležející k Dákům a snad i část Burů a Velkých Dáků. Zhruba ve 4.století před naším letopočtem pronikli daleko na východ též Keltové na svých nízkých konících a pravděpodobně ovlivnili typ zvířat zde chovaných. Zajímavé je období vlády římských císařů Domitia a Traina, kteří válčili s Dáky (definitivně je porazili okolo roku 105 našeho letopočtu). Z tohoto období pochází písemné zmínky o neobyčejně obratných dáckých koních, kteří se uplatnili zejména v horském terénu. Také na výjevech tehdejšího života Dáků nacházíme drobného méně ušlechtilého koníka. Římské legie však nedorazily až do Poloninských Karpat a tak se zde dále vyvíjel malý kůň až do příchodu Slovanů v šestém století.\nTěmi byli Huculové (rumunsky zbojník), karpatští pastevci rumunsko – rusínského původu po kterých nese hucul své jméno (Leiský, 2000).\nV roce 1850 si v bukovinském zemském chovu všiml harmonického horského koníka plk. Martin von Herrman, velitel Státního hřebčince v Radovci. A vzhledem k tomu, že rakousko – uherská armáda potřebovala soumary byl v roce 1856 založen samostatný huculský hřebčín Lučina, ležící 110 km západně od Radovce v typickém horském prostředí. Základ chovu tvořilo 10 klisen a 2 hřebci ze zemského chovu, všechny neznámého původu. Huculský hřebčín Lučina byl v roce 1872 zrušen, ale roku 1877 znovu obnoven. Nový plemenný materiál tvořilo 10 kobyl místního bukovinského rázu (Gajana, Kitka, Lučina, Kamjonka, Lukava, Žuravna, Magura, Tatarka a Bobejka) a 14 pepiniérů, zakladatelů známých kmenů a linií.\nStirbul nar. 1873, bez původu, z obce Moldava, arabský typ hucula\nMiška nar.1871, bez původu, z obce Lučina, norický typ hucula\nTaras nar.1878, bez původu, z obce Wamma, arabský typ hucula\nCzeremosz nar. 1883, bez původu, z obce Ciocanesti, tarpaní typ hucula\nDoboš nar. 1890, bez původu, ze zemského chovu, arabský typ hucula\nCzeremosz I nar. 1883, otec: Stirbul, matka: Lukava\nTaras I nar. 1887, otec: Czeremosz, matka: 4 Stirbul – I\nMiška I nar. 1883, otec: Miška, matka: 12 Stirbul – 2\nHroby nar. 1895, bez původu, z obce Ciocanesti, tarpaní typ hucula\nGoral nar. 1899, bez původu, z obce Žabie, ideální tarpansko – arabsko– norický typ hucula\nCapul nar. 1907, bez původu, ze zemského chovu, arabský typ hucula\nHroby I nar. 1909, otec: Hroby , matka: 79 Taras I – 1\nIspas nar. 1910, bez původu, ze zemského chovu, typ hucula - konik\nV hřebčíně Lučina se nejlépe uplatnili kmenoví hřebci Goral, Hroby I , Czeremosz, Miška I, Stirbul a Taras. (Hitrík, 1987)\nDobroruka, Kholová (1992) poznamenává, že v této době dostal hucul také své jméno, po Huculech. Ti si dodnes uchovali vlastní nářečí, tradiční kulturu a také původní typy domácích zvířat, nepříliš prošlechtěných, ale výborně přizpůsobených drsným podmínkám polodivokého chovu. Díky Huculům se nám hucul dochoval až dodnes v téměř dokonalé čistotě.\nHřebčín Lučina původně sloužil pro produkci vojenských soumarů, pro armádu Rakousko-Uherské monarchie. Koně byli cvičeni na nošení beden s municí a dalších vojenských zařízení po nejneschůdnějších terénech. Jejich kvality se prokázali až v první světové válce, kdy tito houževnatí a výkonní koně podávali výborné výkony nejen jako soumaři, ale i tahouni a koně jezdečtí, tedy v úlohách pro které nebyli cvičeni. Je ovšem pravda, že Huculové své koně používali k jízdě stejně jako k polním pracem, nebo nošení břemen, hucul byl tedy původně všestranným koněm, což je v horských podmínkách nejlepší a nejvýhodnější možnost. Hucul je nepřekonatelný ve zdolávání strmých horských svahů a poradí si s každou překážkou, či nástrahou na cestě. Je přímo mistrem v brodění dravými horskými toky s kamenitým dnem, a dokonce i po nezpevněné suti se pohybuje obezřetně a lehce jako koza. V těžkém terénu se vyrovná i osvědčeným mulám.\nKoubek (1937) se podrobně zabývá chovem koní na Podkarpatské Rusi. Popisuje přirozené prostředí chovu hucula, uvádí přírodní a půdní podmínky. Chov koní je většinou pastevní, bez možnosti přístřešku, což hlavně pro mladé koně a hříbata je nevhodné a doporučuje jim na noc a dobu největší nepohody poskytnout přístřešek.\nDále podrobně rozebírá chov a jeho úroveň v každém okrese. Území rozdělil na tři oblasti. První s chovem anglického polokrevníka, druhou s chovem arabsko – lipickým a třetí oblast horskou s chovem hucula. Hucul se choval v okresech Perečín, Veĺký Berezný, Svalava a Volové. Jako nejlepší hodnotí chov ve Veĺkém Berezném, kde je chov spořádaný se starší tradicí, ale poznamenává, že chov se zlepšuje rychlým tempem také v ostatních oblastech a je naděje, že se brzy vyrovnají a spojí v jednu oblast s dobrým chovem hucula. Podrobně se rozepisuje o hřebcích působících na připouštěcích stanicích a dále vyhodnocuje svody klisen a jejich základní míry. Zmiňuje se také o okrese rachovském, kde je chov koní na velmi špatné úrovni hlavně z důvodu volného zapouštění klisen s nelicentovanými hřebci. U huculů oceňuje jeho nenáročnost a skromnost, stejně jako neobyčejnou obratnost na cestách pro jiného koně neschůdných, možnost využití tohoto koně k tahu, pod sedlem, stejně jako soumara.\nPoznamenává, že křížení s haflingy nemůže přinést uspokojivé výsledky, protože hafling má jen málo dobrých vlastností, které bychom potřebovali přenést na hucula a upozorňuje, že v důsledku přikřížení orientální krve, může dojít ke zpětnému štěpení. Navíc hafling je dobrým zužitkovatelem hojné, ale málo hodnotné píce, zatímco hucul se musí spokojit nejen s méně hodnotnou píce, ale i s malým množstvím. Nedocenitelná výhoda hucula spočívá však právě v tom, že i za špatných podmínek a při nedostatku se vyvine v harmonicky uceleného a práceschopného jedince, třeba malých rozměrů, zatímco příslušník jiného plemene by se za stejných podmínek vyvinul v práce neschopné nedochůdče. Navrhuje, pokud bude osvěžení krve u hucula nezbytné, použít koně orientální ze Zakavkazí, jako je kůň karabašský a kabardinský, kteří také vynikají vytrvalostí a skromností.\nChov huculů v Lučině zmiňuje také Štrupl (1983), koně tam byli chováni tak, aby zůstali skromní, tvrdí, nenároční a snášeli skromné krmení a drsné klima. Proto byla stáda huculů celoročně na pastvinách pod širým nebem, pouze za studeného, větrného a deštivého počasí se zaháněli do lesa. Na podzim, když byli noční mrazy zapalovali ošetřovatelé na pastvinách ohně, aby se koně mohli ohřát a ráno je opět vyháněli na pastvu. Přes zimu byli ustájeni v otevřených volných stájích a přikrmovali se senem. Oves dostávali pouze plemeníci. Březí kobyly se hřebily bez pomoci na pastvinách.\n3.3. Chov hucula v naší republice\nHučko (1995) uvádí, že chov hucula navazuje přímo na chov v hřebčíně Lučina. Šlechtitelská základna chovu byla založena roku 1922 , kdy Ministerstvo zemědělství převzalo československou část huculského stáda a přechodně ji umístilo v hřebčíně Topolčianky. Stádo mělo 33 koní z toho dva kmenové hřebce Hroby I a Goral I, 15 plemenných kobyl ( 6 po hřebci Goral, 4 po Hroby, 4 po Hroby I a 1 po Miška I ) a 16 hříbat (12 po hřebci Hroby I a 4 po Goral I ).\nV roce 1923 bylo stádo přesunuto do hřebčína Turja Remety, při kterém byl v roce 1928 vybudován huculský hřebčín Močárky. Umístění stáda však nebylo trvalé a mezi hřebčíny se dělaly přesuny. V roce 1926 byla část stáda převezena do Topolčianek, zde byl roku 1936 chov hucula zrušen a stádo se mimo ročníku hřebečků stěhovalo zpět do Turja Remet. Topolčianky nezůstaly bez huculů dlouho, již v roce 1939 tu bylo znovu vybudované huculské stádo (2 kmenoví hřebci a 10 plemenných kobyl). Protože byl malý početní stav plemenného materiálu, chovaného pouze ve dvou liniích byl roku 1925 nakoupen na východním Slovensku hřebec Gurgul.\nHitrík (1987) poznamenává, že střediskem chovu nejlepších huculů v beskydských Karpatech byla oblast v okolí Sniny. Hřebec Gurgul pocházel z obce Pichné severně od Sniny , narodil se roku 1924 a byl typickým tarpaním huculem. Jeho otcem byl s největší pravděpodobností vynikající hřebec 452 Goral – 11, který působil na připouštěcí stanici v Snině.\nHučko (1995) píše, že Gurgul působil jako pepiniér v Topolčiankách šest let a velmi se osvědčil, také přispěl k rozšíření krevní základny plemene a založil kmen Gurgul , který se chová dodnes. V této době přichází požadavek od chovatelů a armády na zmohutnění hucula. V Topolčiankách se pokoušeli křížit lipicána s huculem, ale nepřineslo to žádané výsledky, stejně jako pokus v Turjach Remety o křížení s haflingem.\nDobroruka, Kholová (1992) píše, že přes vynikající výsledky hřebčín Lučina po rozpadu Rakouska - Uherska zaniká. Protože ležel na území o které se dělilo Polsko, Rumunsko a Československo, zdědila každá země část chovného stáda. Naše část stáda byla převezena do nového hřebčína v Turjanských Remetách, hřebčín leží v karpatských poloninách, jedná se tedy o drsnější prostředí na které byli huculové zvyklí. Nad údolím říčky Turji se zvedají poloniny do výše 1000 m. n. m., Runa je vysoká 1481 m. n. m. a Boršava 1679 m. n. m. Zde byli huculové chováni a takové prostředí jim vyhovovalo.\nAle již roku 1922 se naše stádo (15 kobyl, 2 hřebci a 16 hříbat) stěhovalo do Státního hřebčína Topolčianky, kde je šlechtitelský chov dodnes, přestože pro hucula jsou zde až příliš dobré podmínky. V takovém prostředí koně rychle ztrácejí svůj původní typ. Huculové z Topolčianek získali sice ušlechtilejší vzhled a větší mohutnost, ale ztratili svoji původní skromnost a obratnost.\nToto období je charakterizováno snahou o získání koně mohutného, silného a skromného, což jsou poněkud protichůdné požadavky, proto se křížila nejrůznější plemena. Hucul se v Topolčiankách křížil s lipicánem, který se osvědčil v nižších polohách, výsledek byl však neuspokojivý. Z Lučiny jsme získali hlavně kmeny Goral a Hroby a v Topolčiankách vyšlechtili slovenský kmen Gurgul, vynikající mohutností. V roce 1950 se stádo znovu stěhovalo do nově založeného hřebčína na Veľké Lúce pod Muráněm, v tehdejší CHKO Muránská planina. Hřebčín a okolní pastviny leží v nadmořské výšce kolem 800 metrů n. m., přímo pod zříceninou Muráně na rozlehlé planině obklopené lesem a od údolí potoka i obce Muráně oddělená strmým lesnatým svahem. Vznikla tak zajímavá enkláva s poměrně drsným podnebím a skromnou, ale druhově velmi pestrou pastvou ovlivněnou vápencovým podkladem.\nSnahou v pokračujícím šlechtění bylo rozšíření úzké krevní základny. Muráňský hřebčín měl vychovávat koně pro těžkou práci v horách. Po rozšíření krevní základny, začalo opět křížení hucula tentokrát s koňmi norickými, fjordskými a s haflingy. V této době byl importován hřebec Oušor z Rumunska (tento kmen existuje dodnes). Výsledkem byli koně mohutnější s dobrými vlastnostmi huculů, jako pružná a pevná kopyta, skromnost, otužilost a ovladatelnost. Přesto se pro tyto křížence nenašlo využití. Pro stahování dřeva je potřeba nejen kůň obratný, ale i dostatečně těžký, který uplatňuje mimo aktivní síly i pasivně svou velkou hmotnost. V extrémních terénech, kde by hucul uplatnil svoji menší hmotnost a obratnost, se počítalo s využitím netypické lesnické mechanizace jako např. lanovky. Navíc těžba v těchto oblastech je velmi náročná a také nízká, většina lesů patřila mezi lesy ochranné, kde se s větší těžbou vůbec nepočítalo.\nHucul náhle ztratil svůj význam a proto bylo rozhodnuto, že se jeho chov zlikviduje. Jednotliví koně, nebo skupiny tak byli rozesláni do jiných hřebčínů, zde sloužili většinou k pomocným pracem a k výcviku mladých jezdců. Zdálo se, že hucula čeká stejný osud jako jiná méně produktivní plemena domácích zvířat. V lepším případě by skončil v zoologických zahradách, nebo v zemědělských podnicích zaměřených na historii chovu, v horším případě by hucul zmizel ze světa navždy.\nPodobně popisuje chov hucula také Hučko (1995), Misař (1992), Štrupl (1983) a Leiský (2000).\nLeiský (2000) podotýká, že v obou světových válkách utrpěli huculové ze střední a východní Evropy obrovské ztráty, které se již po 2. světové válce nepodařilo nahradit a významně přispěly k zúžení krevní základny.\nJen v průběhu 2. světové války se snížil stav huculského koně o 21%. Hučko (1992)\nSnahu o zmohutnění hucula nejdříve křížením s jinými plemeny, později čistokrevnou plemenitbou na podkladě importovaných huculských hřebců dokazuje řada prací např. Mandelík (1963) a Richard, Munk (1968).\n3.4. Záchrana hucula\nV 70. letech se zvedla vlna zájmu o veškeré přírodní hodnoty a spolu s ochranou volně žijících zvířat se začala chránit i původní primitivnější plemena. Ta se tak stala kulturní památkou a zajímavostí. Věnuje se jim péče po stránce chovatelské i etologické, protože jde nejen o svědky (a důkazy) chovatelské historie našich předků, ale též jsou nositeli neobyčejných vlastností a v zájmu udržení pestrého genofondu Země bychom neměli likvidovat, co bylo již jednou vytvořeno. V roce 1971 zbylo v tehdejší ČSSR pouze 26 klisen schopných reprodukce, zbytek huculů byl příliš starý. Ale v Polsku, Rumunsku, Ukrajině a částečně i Maďarsku se v malé míře choval hucul v čistém chovu a tak bylo možno získat kvalitní chovné hřebce.\nZačátky byly přesto těžké, záchrany hucula se ujali nadšenci a amatéři, kteří byli rádi, když koním zajistili stáje, krmení a ošetřování. V roce 1972 byl založen Hucul klub, začínal s jedním hřebcem a čtyřmi klisnami od soukromých chovatelů. Po mnohém stěhování se usídlili v Hubenově u Kralovic a v Praze 5 na Zmrzlíku zůstala připouštěcí stanice, o pět let později bylo na Hubenově vytvořeno padesátihlavé stádo. Dobroruka, Kholová (1992)\nLeiský (2000) píše, že v roce 1972 založil Tis – Svaz pro ochranu přírody a krajiny (nejstarší ekologická organizace v ČR) Hucul Club, aby zachránil zbytky huculského stáda z Muráně. V této době byl celosvětový počet jedinců plemene hucul 300 kusů. K záchranné akci se postupně připojilo Polsko, Rumunsko, Ukrajina, Maďarsko, Rakousko a po rozdělení Československa také Slovensko. Od roku 1976 byla pod odborným dohledem Prof. MUDr. K. Lewita DrSc. zahájena hipoterapie, která se zde vyučuje dodnes. Dalším významným krokem bylo vyhlášení hucula chráněným genofondem FAO v roce 1979. V témže roce (1979) byl násilně zlikvidován Tis a Hucul Club se s obtížemi zachránil pod záminkou jezdecké turistiky v TJ Aster. Česká republika v roce 1993 uznala plemeno hucul jako genovou rezervu koní v ČR.\nHucul Club využívá koně také při jezdecké turistice, tábornictví a ekologické výchově. Tyto činnosti pro něž se hucul mimořádně hodí díky své pevné nervové soustavě, inteligenci, tělesné zdatnosti a důvěře k člověku, pomáhají chovné stádo zaměstnat a také přispívají k úhradě chovatelských nákladů, které jsou v České republice ponechány na bedrech dobrovolníků.\nHucul Club nebyl jediný, kdo se snažil o záchranu hucula Ščasný (1994) píše, že v sedmdesátých letech byl založen chov v Košicích při Vysoké škole veterinární. Postupně nakoupili chovné klisny a hřebce. Tamnější předseda jezdeckého oddílu prosadil využití hucula jako jezdeckého koně pro děti. Ačkoli se hucul nemůže výkonností rovnat např. malému arabovi, má řadu vynikajících vlastností, které ho předurčují být dětským sportovním koněm. S tímto cílem se začaly pořádat závody ve spolupráci se Slovenskou televizí pod názvem Cena televizní LASTOVIČKY, pro koně do 147 cm kohoutkové výšky, a jezdce od 8 do 16 let. Za 15 let zvítězil hucul osmkrát, hucul s příměsí cizí krve pětkrát a malý sportovní kůň dvakrát. Od druhého ročníku, byla zařazena drezůra a koně překonávali překážky ve výšce základního parkuru velkých koní. Koncem osmdesátých let chov huculů převzala Zoologická zahrada Košice.\nV roce 1979 byl založen další chov hucula a to hned pod třemi organizacemi. Materiální zabezpečení chovu, mzdy, údržbu, stroje a režijní náklady zaštítil Státní statek Vysoké nad Jizerou, v jeho vlastnictví byly také koně a budovy. Další byla základní organizace SSM při státním statku 01/11 a Český svaz ochránců přírody Hucul. Jako místo chovu byla zvolena Janova Hora u Vítkovic v Krkonoších. Během osmi let zde mladí lidé, převážně brigádníci přestavěli starou krkonošskou chalupu na stáj pro koně, kuchyň, seník, ubytovací prostory a postupně celou horskou chatu. Důvodem zřízení dalšího chovu nebyla jen záchrana hucula, ale také vypásání těžko přístupných pastvin a obnova přirozených květnatých luk Krkonoš, stejně jako vybudování dalšího centra pro zájmovou činnost mládeže. V roce 1987 byl chov huculů na Janově Hoře uznán jako rozmnožovací. Karbusický (1987)\nV dnešní době jak poznamenává Leiský (2000) je chov hucula velmi rozdroben a při udržení tohoto plemene nelze spoléhat na chovatele s jedním, či dvěma jedinci, často v nevhodných podmínkách bez možnosti pastevního odchovu.\nJe žádoucí podpořit iniciativu chovatelů tohoto koně o uchování a další zdokonalení této malé populace a dovézt ji do žádoucího rozsahu matek a hřebců odlišných chovných linií. Váchal, Bouška (1993)\nJelínek (1996) uvádí, že v roce 1995 u nás bylo evidováno 38 hřebců, 386 klisen a 354 hříbat, celkem tedy 778 koní označovaných jako hucul. Avšak jako skutečné příslušníky plemene (s podílem huculské krve nad 50%) bylo možno definovat pouze 37 hřebců, 164 klisen a 210 klisniček v odchovu nebo nezařazených. Za skutečné příslušníky plemene pak lze považovat pouze 410 koní.\nNa území ČR bylo k roku 1998 chováno asi 380 klisen a 36 hřebců označovaných v ústřední evidenci jako plemeno hucul, avšak řada jedinců vykazuje velký podíl krve haflinga, fjordského koně a chladnokrevníků. Pro čistokrevnou plemenitbu je k dispozici snad 170 klisen a 17 hřebců, ale pravděpodobně ještě méně. ŘÁD PLEMENNÉ KNIHY huculských koní (1998)\n3.5. Plemenný standard\nStandardem je dlouhověký kůň tvrdé tělesné konstituce, nesoucí co nejúplnější genetickou informaci svého plemene, s dobře vyjádřeným typem, tělesný rámec s delšími liniemi, fundament s korektním postojem a pravidelnými chody, odpovídající plemeni. Hucul patří mezi pozdní plemena, dospívá v 5 – 6 letech. Plně výkonným zůstává do 25 let, dožívá se 30 i více let. Hucul by měl mít tyto tělěsné míry:\nklisny kohoutková výška hůlková 134 – 142 cm\nobvod hrudi 160 – 180 cm\nobvod holeně 17,5 – 19,5 cm\nhřebci kohoutková výška hůlková 136 – 144 cm\nobvod hrudi 165 – 185 cm\nobvod holeně 18,2 – 20,2 cm\nU hucula je dobře vyjádřený plemenný typ s výrazným pohlavním dimorfismem, souladná tělesná stavba, tělo je dobře a pevně stavěné.\nHlava je masivnější, suchá, kratší v obličejové části, se širokou mozkovnou a mohutnými žuchvami.\nKrk je silný, svalnatý, středně nasazený, často spíše klenutý.\nKohoutek je většinou méně výrazný, hřbet pevný, bedra krátká a dobře vázaná. Záď je široká, svalnatá, středně skloněná, často kratší. Typický je široký a hluboký hrudník.\nKončetiny jsou suché s výraznými klouby a kratší přední holení. Kopyta pravidelná s dobrou a velmi tvrdou kopytní rohovinou.\nPostoj je vpředu pravidelný, vzadu někdy mírně šavlovitý a sblížený ve hleznech.\nChody jsou kratší a pravidelné, v terénu se pohybuje velmi jistě a obratně.\nNejčastější zbarvení je hnědák nebo plavák všech odstínů, méně ryzák a vraník, typický je výrazný úhoří pruh, často se vyskytuje zebrování bérce a předloktí a někdy oslí kříž. Albinotické odznaky jsou nežádoucí.\nSrst je delší, hrubší a hustá, dobře přizpůsobivá nepřízni počasí. Na kořeni ocasu se někdy vyskytuje štětka z krátkých žíní, ohon splývá až k zemi.\nHucul je skromný, vytrvalý s dobrými charakterovými vlastnostmi, psychicky vyrovnaný a s klidným temperamentem.\nJe konstitučně tvrdý, dobře krmitelný a jako primitivní plemeno si uchovává přirozené instinkty po předcích. Při dobrém zacházení je učenlivý, pracovitý a vytrvalý. Vzhledem ke svým tělesným rozměrům je velmi výkonný při práci, zejména v terénu, kde je jistý a obratný. Velká odolnost a konstituční tvrdost se projevuje zejména při nepříznivých životních podmínkách. Nevadí mu nízké teploty, je však citlivý na nedostatek čerstvého vzduchu ve stáji.\nBývá pevného zdraví a velmi plodný, natalita je vysoká a porody zpravidla bez komplikací. Vývoj hříbat bývá pravidelný a bezproblémový. ŘÁD PLEMENNÉ KNIHY huculských koní (1998)\nDušek (2000) popisuje hucula jako koně s menším rámcem, ušlechtilého výrazu, s velmi silným hřbetem a dobře osvalenou zádí, častěji se sblíženými hákovitými hlezny, což je však u huculů funkční znak. Je skromný, s pevnou konstitucí, všestranně výkonného typu. S velkou jistotou překonává v geograficky členitém terénu přírodní překážky a intuitivně se vyhýbá nebezpečným místům.\nDobroruka, Kholová (1992) udává, že nejpůvodnější zbarvení je šedý plavák. Dále v důsledku nekontrolovaného křížení je exteriér mírně neustálený, hlava může mít profil rovný (nejčastěji), mírně štičí (pravděpodobně dědictví po tarpanovi), nebo s náznakem klabonosu. Zadní nohy mívají kravský postoj, který má zřejmě své výhody v obtížných horských podmínkách, neboť se vyskytuje u všech horských plemen koní.\nŠpaček (1987) upozorňuje, že zbarvení hucula je většinou bez odznaků a pokud se vyskytují ve větší míře svědčí o přikřížení cizí krve. V PLR je hucul také ve zbarvení strakoš. Konstatuje, že má dobrou povahu, někdy je svéhlavý a nesnadněji se ovládá (tvrdohubost).\nŠtrupl (1983) dělí hucula podle hlavy na typ jemnější, ušlechtilejší se štičí hlavou typickou pro kmen Hroby. A na typ s hlavou delší, hrubší a masitější jako má kmen Goral.\nObdobně popisuje hucula také Lerche, Michal (1956), Edwards (1992) a Bláha (1977).\n3.6. Měření koní\nDušek (2000) udává, že měření koní je podkladem k charakteristice kohoutkové výšky a ostatních rozměrů k určení tělesného rámce a souměrnosti tělesné stavby. Základní tělesné míry jsou součástí plemenných standardů. U hříbat měření umožní zjistit růst a vývin a tak je možné ho kontrolovat. Měřením koní se zabývali již ve starořecké literatuře, kdy hodnotili hlavně výšku a srovnávali ji s délkou. Největšího rozmachu dosáhlo měření koní ve 20 století, kdy vznikla hipologická biometrika, která sledovala vztahy tělesných tvarů a hmotnosti k dosahované výkonnosti. Dále se zabývá měřícími pomůckami, zásadami měření, tělesnými rozměry a vyhodnocením tělesné stavby pomocí indexů.\nJelínek (1996) se zabývá obrazem struktury současného huculského stáda v ČR, při čemž do souboru zařadil jedince s genovým podílem hucula 50% a vyšším. Definuje je podle genové skladby, podle rozložení majitelů chovaných zvířat v tradičních krajích a okresech.\nDále analyzuje současnou věkovou strukturu stáda, frekvenci aktivních klisen v chovu podle otců, základní tělesné rozměry, kvalitu základního stáda podle zatřídění do tříd za exteriér, zastoupení základních barev a předpokládané zatřídění klisen do oddílů plemenné knihy.\nHučko (1995) ve své práci shrnuje působení huculů v Topolčiankách a navrhuje šlechtitelský program. Shrnuje průměrné hodnoty tělesných rozměrů huculů v období 1922 – 1984 a uvádí standardy tělesných rozměrů huculů.\nMandelík (1963) se zabýval měřením koní z chovů Turja Remety a Topolčianky (Zlobiny). Porovnával míry čistokrevných huculů a jejich kříženců s haflingem a fjordským koněm.\nRichard a Munk (1968) se rovněž zabývají křížením hucula s fjordským koněm, haflingem, chladnokrevníkem a ostatními teplokrevníky, ale hodnotí také míry hucula v čistokrevné plemenitbě podle kmenů.\nDále uvádí přehled autorů, kteří se měřením hucula zabývali.\n3.7. Indexy tělesné stavby\nMaŠek (1983) uvádí, že indexy tělesné stavby rozumíme číselné údaje stanovující vzájemný poměr dvou nebo více tělesných rozměrů, které jsou k sobě v určitém vztahu. Porovnáním hodnot indexu v různém věku, pak zjišťujeme, jak se mění se stářím tělesné proporce zvířete.\nDále poznamenává, ačkoli má měření a výpočet indexů značný význam pro zhodnocení exteriéru, nesmí se přeceňovat, protože je sice přesné, ale také jednostranné a neúplné. Nestačí k vystižení všech exteriérových vlastností např. utváření hlezna, nebo pohlavního výrazu. Při posuzování zvířat doporučuje kombinovat měření a výpočet indexů s exteriérovým posouzením podle bodového systému.\nVěříš (1983) poznamenává, že indexů používáme pro porovnání tělesné stavby u většího počtu jedinců, nebo k porovnání různých plemen koní.\nObdobně charakterizuje a udává vzorce pro výpočet indexů také řada dalších autorů jako Benešová, Hajič (1981), havel (1985) a Dušek (1999).\nVzorce pro výpočet příslušných indexů tělesné stavby uvádím v kapitole Materiál a metodika.\n3.8. Hodnocení tělesné harmoničnosti\nDušek (1999) uvádí, že pro zvýšení objektivity hodnocení tělesné stavby a k doplnění vizuálního posouzení tělesné harmoničnosti bylo vypracováno pomocné kritérium a to síť ke stanovení tělesné proporcionality, umožňující hodnotit její numerickou hodnotou.\nJejím základem je tělesný standard a na základě variability tělesných tvarů jsou stanovena i rozptylová pásma. Metoda umožňuje při odchylce od standardu základního rozměru – výšky, stanovit poměrné odchylky u ostatních rozměrů.\nNa podkladě tabelovaných kvantilů normálního rozdělení je sestrojena decilová síť, jejíž podstatou je souhrnné srovnání odchylek jednotlivých tělesných rozměrů od standardu. Kromě vyjádření tělesné souměrnosti jednou numerickou hodnotou, lze rovněž zakreslením tělesných rozměrů do této sítě tělesné stavby upřesnit výběr rodičovských párů, protože grafická interpretace jasně ukazuje přednosti a nedostatky tělesné stavby a je pro chovatele daleko přehlednější.\nPodrobný postup konstrukce decilové sítě a vyhodnocení tělesné harmoničnosti uvádím v kapitole Materiál a metodika.\n3.9. Příbuzenská plemenitba\nPodle Župka (1983) spočívá příbuzenská plemenitba v páření dvou zvířat, jejichž příbuznost je vyšší, než je průměrný stupeň příbuznosti v celé populaci. Názory na inbríding se v průběhu let měnily. V 18. a v první polovině 19. století byla příbuzenská plemenitba pravidelně používána a ceněna hlavně při zušlechťování plemen. V této době bylo vyšlechtěno mnoho moderních plemen zejména v Anglii, neúměrné používání vedlo ke zklamání a v druhé polovině 19. století byla považována za škodlivou metodu, která způsobuje degeneraci chovu. Nyní se soudí, že inbríding není sám o sobě škodlivý, je to metoda při níž může dojít k negativním i pozitivním důsledkům.\nPodstatou příbuzenské plemenitby je zvyšování homozygotnosti a konečný výsledek závisí na genotypu rodičů. Záporným důsledkem je inbrední deprese, kladným důsledkem je zvýšení homozygotnosti pozitivních vloh, ten však není velký, protože ho výrazně snižuje inbrední deprese. Důsledky příbuzenské plemenitby jsou dvojího druhu. V případě zpětného páření na rodiče se nezvyšuje homozygotnost, ale genetická podobnost, jestliže jde přitom o jedince heterozygotního s velkou individuální potencí, rozšiřuje se průrazně jeho typ v potomstvu. Využívá se zejména při tvorbě linií, nebo nového plemene.\nPři páření sourozenců se zvyšuje homozygotnost, ale žádoucí genotyp se rozkládá do více homozygotních genotypů, které se často liší. Zde je velmi důležitá selekce, která musí zachytit žádoucí genotyp.\nNepříznivé důsledky příbuzenské plemenitby je možné zmírnit např. použitím prostorové izolace, kdy pářené jedince chováme ve velmi rozdílných podmínkách.\nPři inbrídingu je důležitý stupeň příbuzenské plemenitby.\nÚzká příbuzenská plemenitba je páření rodičů s dětmi, prarodičů s vnuky nebo sourozenců mezi sebou.\nBlízká příbuzenská plemenitba je páření jedinců mezi kterými jsou 3 – 4 generace, nejčastěji jde o páření bratranců a sestřenic.\nVzdálená příbuzenská plemenitba je páření pravnuků s pravnučkami, kdy je mezi jedinci 5 generací.\nPáření jedinců, které mají společného předka v šesté a vyšší generaci se již nepovažuje za příbuzenskou plemenitbu.\nZ hospodářských zvířat je na příbuzenskou plemenitbu nejméně citlivý právě kůň.\nObdobně popisují příbuzenskou plemenitbu také ostatní starší autoři jako štrupl (1983) a benešová , hajič (1981).\nDušek (1999) poznamenává, že při příbuzenské plemenitbě se nemění genové složení populace, ale mění se složení genotypové. Podle prochovanosti na společné předky se příbuzenská plemenitba dělí na úzkou, blízkou a vzdálenou a z tohoto rozdělení vyplývá nutnost posuzovat ji podle stupňů příbuznosti. V běžné chovatelské praxi se dlouho hodnotilo na prochovanost společného předka v jednotlivých generacích a podle vzdálenosti se posuzoval stupeň příbuzenské plemenitby. Velmi rozšířené je také počítání volných generací na společného předka, přičemž generace rodičů se nepočítá, tato metoda se v chovu koní ještě aplikuje.\nUvedené způsoby jsou jednoduché, avšak příliš obecné, protože při opakovaném výskytu společného předka bylo hodnocení nedostačující. Nejvhodnějším vyjádřením intenzity příbuzenské plemenitby je výpočet koeficientu příbuzenské plemenitby podle Wrighta (vzorec pro výpočet uvádím v kapitole Materiál a metodika). Hodnocení příbuzenské plemenitby přichází v úvahu tehdy, když se společný předek či více předků vyskytuje v obou polovinách rodokmenu. V praxi chovatelé označovali takové rodokmeny jako uzavřené, zatímco za neuzavřené označovali ty, v nichž se společný předek vyskytuje jen v polovině rodokmenu (tedy jen u otce nebo jen u matky). V takových případech se musí koeficient příbuzenské plemenitby stanovit ne u hodnoceného probanda, ale u jeho rodiče, u kterého byla inbrední plemenitba využita, protože o příbuznosti u probanda mluvit nelze.\nPříbuzenská plemenitba se v chovu koní využívala již v předantických kulturách při upevňování vlastností v chovu. Stala se jednou z významných forem plemenitby, kterou se dosahovalo rychlejšího ustálení žádoucích vlastností. Příbuzenská plemenitba se zaměřila na využití vynikajícího předka, aby potomstvo získalo jeho vlastnosti a dále je pak přenášelo v chovu. Nelze přehlédnout, že s pozitivními vlastnostmi se mohou kumulovat vlastnosti negativní. Dlouhodobou příbuzenskou plemenitbou může dojít k inbrední depresi s negativními následky. Prvním náznakem deprese je snížení životaschopnosti, snížení plodnosti, zeslabení konstituce a tělesné stavby, až postupně po patologické nálezy. Proto se při využívání příbuzenské plemenitby musí věnovat značná pozornost studiu rodokmenů vybraných jedinců včetně podrobného rozboru vlastností předků.\nZávěrem lze říci, že příbuzenská plemenitba je účinná za předpokladu, že se provádí na podkladě odborného výběru jedinců po nezbytném prověření celého komplexu možných dopadů. Příbuzenská plemenitba byla použita při vzniku četných plemen. Nelze ji používat mechanicky, ale jen na podkladě konkrétních cílů. Bezkoncepčnost může naopak způsobit znehodnocení plemene. V chovech využívajících příbuzenskou plemenitbu ve větším rozsahu se sleduje stupeň heterozygotnosti, protože obecně se zvyšující se homozygotností se může snižovat fitness plemene. Proto stupeň heterozygotnosti spolu s hodnocením stupně příbuznosti zpřesňuje připařovací plán. Sledování genetického polymorfismu z hlediska heterozygotnosti a širší poznatky molekulární genetiky jsou a budou přínosem i pro usměrňování příbuzenské plemenitby.\n4. Materiál a metodika\n4.1. Úvod k materiálu a metodice\nCíl práce spočívá ve snaze vypracovat a ověřit v praxi metodiku měření velkých hospodářských zvířat, hlavně koní a následné vyhodnocení získaných výsledků, které by bylo možno aplikovat v rozvojových zemích. K dosažení cíle jsem použila následující materiál a metodiku.\n4.2. Měření koní\n4.2.1. Měřící pomůcky\nK měření jsem použila Lydtinovu hůl a pásmo.\nLydtinova hůl je kovová trubice dělená na centimetry a v ní je zasunuta slabší čtyřhranná kovová tyč rovněž s centimetrovou stupnicí. Při měření výškových rozměrů se narovná horní rameno a při měření délkových a šířkových rozměrů také rameno dolní. Hůl má stupnici po obou stranách tak, aby bylo možno údaje měřit shora dolů i zdola nahoru.\nHolí se měří výškové, délkové a případně i šířkové rozměry. Měřila jsem s ní následující rozměry: hůlkovou výšku v kohoutku, výšku v sedle, výšku v kříži, výšku kořene ocasu, šířku hrudi, přední šířku pánve, střední šířku pánve, délku pánve, šířku hrudi za lopatkou a šikmou délku těla. Šířkové rozměry jako šířka hrudi, přední a střední šířka pánve a délka pánve se obvykle měří Wilkensonovým kružidlem, které je velmi přesné, praktické a poskytuje přesnější výsledky než Lydtinova hůl.\nV rozvojových zemích bude postačovat Lydtinova hůl a zároveň se tak sníží náročnost na vybavení měřícími pomůckami, proto jsem místo kružidla použila Lydtinovu hůl.\nOstatní rozměry jako kohoutkovou výšku páskovou, obvod hrudi, obvod holeně a hloubku hrudi jsem měřila pomocí pásma. Pásmo bylo rozděleno po jednom centimetru a prvních 25 centimetrů bylo děleno na milimetry, aby bylo možno změřit co nejpřesněji obvod holeně.\n4.2.2. Zásady měření\nPřed měřením zkontrolujeme stav měřících pomůcek. Při opotřebení se výrazně snižuje přesnost měření.\nKoně je nutné postavit na rovnou zpevněnou plochu. Je účelné koně před měřením s plochou obeznámit a při měření zajistit, aby kůň viděl stádo.\nKůň se postaví tak, aby měl při měření rovnoměrně zatížené všechny končetiny a při pohledu z boku se kryly, tj. přední končetiny stojí vedle sebe a taktéž zadní. Pomocník koně uklidňuje.\nPři vlastním měření je třeba mít na paměti, že kůň je lekavé zvíře a s pomůckami zacházet klidně a obratně, aby se vyloučila možnost zranění.\nPři měření výškových rozměrů je nutné stále kontrolovat postavení měrné hole, protože už při malém vychýlení se prudce snižuje objektivita naměřených hodnot.\nPři měření obvodu hrudi a holeně je žádoucí dodržovat stejné přilnutí pásma a také stejné utažení u všech měřených koní.\nNení vhodné měřit vysokobřezí kobyly, protože zejména obvod hrudi je zatížen velkou chybou. Jako příklad mohu uvést kobylu Gladysu, kterou jsem shodou okolností měřila asi tři dny před porodem a zjistila obvod hrudi 195 cm, na podzim byla tato hodnota 185 cm.\nMěření by měl vždy provádět jeden člověk.\nKoně jsem měřila v září 2000 na Farmě Hucul, Janova Hora, celkem jsem změřila 31 koní. Moje měření probíhalo na prakticky jediném možném místě na farmě, které slouží jako příjezdová cesta, připouštědlo a úvaziště. Splňuje základní předpoklady – je rovné a zpevněné. Samotné měření jsem prováděla sama, aby se minimalizovala chyba a pomáhal mi jeden člověk, který koně držel a zapisoval.\nKaždý kůň byl změřen dvakrát a průměr z obou měření byl použit pro výpočty. U okovaných koní se od výšky kohoutkové hůlkové, výšky v sedle, výšky v kříži a výšky v kořeni ocasu odečetlo 0,5 cm na podkovy.\n4.2.3. Tělesné rozměry\nq Kohoutková výška hůlková (KVH) se měří od země kolmo k nejvyššímu místu kohoutku tkz. záseku\nq Výška v sedle (VS) je kolmá vzdálenost od země k nejnižšímu místu hřbetu\nq Výška v kříži (VK) se měří kolmo od země k nejvyššímu místu zádě ( křížová kost )\nq Výška kořene ocasu (VKO) je kolmá vzdálenost od země ke kořeni ocasu\nq Šířka hrudi (ŠH) se měří zepředu na zevním hrbolu ramenních kloubů\nq Přední šířka pánve (PŠP) se měří zezadu na nejvzdálenějších místech kyčelních hrbolů\nq Střední šířka pánve (SŠP) se měří rovněž zezadu na velkých chochlících\nq Délka pánve (DP) se měří z boku jako vzdálenost od zevního hrbolu kyčelního k zevnímu hrbolu sedacímu\nq Šířka hrudi za lopatkou (ŠHZL) se měří těsně za lopatkami v nejužším místě\nq Šikmá délka těla (ŠDT) je vzdálenost od ramenního kloubu k zadnímu výčnělku sedacího hrbolu\nq Kohoutková výška pásková (KVP) se měří od patky levé přední končetiny k nejvyššímu místu kohoutku (zásek)\nq Obvod hrudi (OH) se měří za kohoutkem v nejužším místě\nq Obvod holeně (Ohol) se měří v horní třetině, tam kde je holeň nejslabší\nq Hloubka hrudi (HH) se měří jako kolmá vzdálenost hrudní kosti (sternum) od země. Naměřená hodnota se odčítá od kohoutkové výšky, tímto postupem je vyloučena diferenciace vzniklá samotným měřením hloubky hrudi a výšky hrudní kosti, jejichž součtem by měla být kohoutková výška. Hloubka hrudi se může měřit holí nebo páskou, při měření jsem dala přednost pásce, protože měření s ní je rychlejší a méně zneklidňuje koně.\n4.3. Indexy tělesné stavby\nHodnocení zvířete pouze na základě absolutních naměřených hodnot je velmi obtížné, a samotné hodnoty nemohou charakterizovat tělesný vývin zvířete. Proto tyto hodnoty dále zpracováváme. Vyjadřujeme je jako indexy tělesné stavby, které jsou číselným vyjádřením poměru mezi dvěma (nebo více) absolutními rozměry. Tělesné rozměry musí být k sobě v určitém anatomickém, nebo fyziologickém poměru. Z naměřených hodnot jsem vypočítala následné indexy tělesné stavby podle těchto vzorců:\nIndex formátu těla\nšikmá délka těla x 100\nIndex kompaktnosti trupu\nšikmá délka těla x100\nobvod holeně x100\nobvod hrudi x100\nvýška v kříži x100\nIndex hloubko - výškový\nhloubka hrudi x100\nIndex šířky hrudníku\nšířka hrudi za lopatkou x100\nIndex délky pánve\ndélka pánve x100\nšikmá délka těla\npřední šířka pánve\n4.4. Hodnocení tělesné harmoničnosti\n4.4.1. Konstrukce decilové sítě\nSíť je sestrojena na podkladě tabelovaných kvantilů normálního rozdělení, jejichž podstatou je souhrnné srovnání odchylek jednotlivých tělesných rozměrů od standardu.\nZákladem konstrukce sítě jsou hodnoty pro stanovení šíře jednotlivých decilových pásem vypočítaných podle vzorce:\nXp ± kp . s\nKde s - je směrodatná odchylka jednotlivých rozměrů a kp jsou tabelované hodnoty kvantilů pro šíři deseti pásem (decilů), do kterých je soubor rozdělen tak, že při normálním rozdělení je v každém decilovém pásmu 10 % případů. Hodnoty kp jsou pak následující:\nk 10 = 0,251\nk 20 = 0,524\nk 30 = 0,841\nk 40 = 1,280\nPři konstrukci sítě na ose x nanášíme průměry jednotlivých tělesných rozměrů, které jsou relativně standardními hodnotami. K těm se pak u každého znaku připočítávají a odečítají hodnoty určující šíři jednotlivých pásem. Pásma jsou ohodnocena body.\n4.4.2. Tělesná souměrnost\nPodle polohy rozměrů v jednotlivých pásmech obdrží jedinec příslušný počet bodů, celkem tedy:\nJejich dělení počtem znaků se vypočítá průměrná hodnota jedince, od ní se pak odečítají jednotlivé body (znaménka se zanedbávají) a dělí se průměrem. Výsledná hodnota pak udává stupeň souměrnosti. Vypočítá se podle následujícího vzorce:\n`Xp = i = 1\nCelkový stupeň tělesné souměrnosti (Dp) pak:\n`Dp = i = 1\nKe kvalitativnímu posouzení této charakteristiky slouží kvalitativní stupnice v podobě následující tabulky.\nCharakteristika tělesné souměrnosti\nTělesná stavby vysoce souměrná\nTělesná stavba nadprůměrně souměrná\n1,08 – 1,42\nTělesná stavba průměrně souměrná\n1,43 – 1,72\nTělesná stavba podprůměrně souměrná\n1,73 – 2,07\nTělesná stavba nesouměrná\nUvedené numerické hodnoty mají platnost pro určité plemeno a rozsah jednotlivých tříd je podmíněn počtem sledovaných ukazatelů (rozměrů).\n4.5. Příbuzenská plemenitba\n4.5.1. Koeficient příbuzenské plemenitby podle Wrighta\nK vyjádření intenzity příbuzenské plemenitby jsem použila výpočtu koeficientu příbuzenské plemenitby podle Wrighta.\nFx = ∑ / (1/2) n + ń + 1x (1 + FA) /\nKde n - je počet generací předků v rodokmenu ze strany otce mezi jedincem a společným předkem.\nń – je počet generací předků v rodokmenu ze strany matky mezi jedincem a společným předkem.\nA FA – je koeficientem příbuzenské plemenitby společného předka, pokud takový případ v rodokmenu nastal.\n4.5.2. Index ztráty předků\nIndex ztráty předků jsem počítala podle následujícího vzorce:\nPn – Qn x 100\nIn = Pn\nPn je maximální počet předků, maximální počet předků můžeme vypočítat podle vzorce:\nPn = 2n+ 2n-2\nKde malé n je počet generací v rodokmenu.\nQn je skutečný počet předků.\nVzhledem k tomu, že uvedená metoda nezohlední ve které generaci ke ztrátě předků došlo, je vhodné procenticky vyjádřit ve které generaci dochází k největší ztrátě předků MACH (2001)\nVýsledky jsem zpracovala pomocí běžných matematicko - statistických metod.\n5.1. Všeobecná charakteristika\nFarma leží v Krkonošském národním parku asi 15 km severně od Jilemnice. Od roku 1992 funguje pod jménem Farma Hucul s.r.o, jejím majitelem je pan Ivan Karbusický. V současnosti farma obhospodařuje asi 320 ha, zhruba 150 ha je přímo u farmy a využívá se pro pasení, zbytek tvoří louky ve Sklenářovicích a na Mísečkách. Tyto dvě lokality jsou sklízeny po dohodě se správou KRNAPu. Mísečky jsou zpravidla jen sekány a sklízeny na seno, popřípadě se tráva kompostuje. Sklenářovice (5 km severně od Mladých Buků, nedaleko Rýchor) jsou název zaniklé vesnice. V současnosti je tato lokalita sklízena na seno a probíhá zde pastva ovcí, jalovic a mladých klisniček. Stádo jalovic (cca 20 ks) a ovcí (cca 40 ks) patří KRNAPu a zaměstnanci farmy je pouze pasou a starají se o ohrady. Na léto jsou zde umístěny mladé odstavené kobylky. Letošní rok to byla Majka, Mira, Malina, Mersi, Lada, Lyrika a starší klisna Halie.\n5.2.Klimatické a půdní podmínky\nStáj a budovy leží v nadmořské výšce 775 m. n. m.\nJako půdotvorný substrát se nejvíce uplatňuje fylit, půdní typ převažují půdy skeletovité podzolované (humusový podzol), půda je těžší jílovitohlinitá.\nKlimatická oblast je definována jako mírně teplá. Průměrná roční teplota vzduchu je 5 – 6 °C, průměrná teplota ve vegetačním období (IV – IX) je 10 – 11°C. nejnižší průměrné teploty jsou v měsících leden a únor (-4°C), nejvyšší potom v srpnu (16°C). Začátek období s teplotou vyšší jak 10°C spadá mezi 21.5. – 1.6. a průměrně trvá 100 – 120 dní. Průměrný počet letních dnů v roce je 10, letní den je den v němž maximální teplota vzduchu vystoupí na 25°C a výše. Počet ledových dnů je 60 – 70, ledový den je takový den v němž minimální teplota vzduchu nevystoupí nad -0,1°C, počet mrazových dnů je 140 – 160 tj. den ve kterém minimální teplota klesne pod –0,1°C nebo níže.\nPrůměrné roční srážky činí 1200 – 1400 mm, srážky za vegetační období jsou 600 – 700 mm, nejvíce srážek spadne v měsíci srpnu (125 – 150 mm). Počet dnů se srážkami nad 1,0 mm je 130 – 140 dnů, průměrný počet dnů se sněžením je 60 – 80 dnů, průměrný počet dnů se sněhovou pokrývkou 140 – 160 dnů a relativní trvání sněhové pokrývky je 80 – 90 %. Průměrný počet dní s bouřkou je 30 a více.\nRelativní četnost větrů v roce je východozápadní až západní. Relativní vlhkost vzduchu je v červenci 75 – 80 %, v prosinci dosahuje až 90%. Průměrná roční oblačnost je 65 – 70%. Průměrný počet jasných dnů v roce je 40 – 50 dnů, jasný den je takový v němž je průměrná denní oblačnost 0,00 – 1,9% pokrytí oblohy. Počet zamračených dnů v roce je 160 – 170 dnů, oblačnost je mezi 8,1 – 10,0 % pokrytí oblohy.\nPrůměrná délka trvání slunečního svitu v roce je 1600 – 1800 hod., průměrná délka trvání slunečního svitu ve vegetačním období je 1100 – 1300 hod.\nPočátek senoseče připadá na 21. – 25. 6.\nZ uvedených hodnot je vidět, že jde o horskou oblast typickou pro chov hucula, je tedy velmi pravděpodobné, že právě v takových přírodních podmínkách se podaří zachovat typické huculské vlastnosti.\nKoně na Janově Hoře jsou rozděleny na dvě stáda. Stádo valachů ve kterém jsou starší valaši a mladí hřebečci od odstavu do tří let. Stádo kobyl ve kterém jsou starší kobyly i s hříbaty do odstavu a mladé již odstavené klisničky. Plemenní hřebci jsou celoročně ustájeni ve stáji v boxe. Stáda se pasou odděleně a přes pastevní období jsou na pastvinách celodenně. V zimě jsou vyháněni do blízkých výběhů přes den a v noci jsou ve stáji.\nNa jaře jsou ze stáda vybráni mladí tříletí koně, hřebečci jsou buď vykastrováni, nebo vybráni jako potenciální plemeníci a všichni se zajíždějí. Později se vyžehávají nová hříbata do pravého sedla číslem okresu (47) a pořadovým číslem hříběte v okresní knize hříbat, výžeh provádí pověřený pracovník plemenářského podniku. V posledních letech jsou hříbata také očipována (provádí veterinární lékař).\nNa podzim skládají tříleté klisny a hřebci výkonnostní zkoušky v tahu a pod sedlem a podle jejich výsledků jsou zařazeny do příslušného oddílu plemenné knihy a jsou označeny výžehem na levé straně krku. Pravidelně první týden v říjnu probíhají křtiny hříbat a jejich odstav. Hřebečci jsou umístěni do stáda valachů a klisničky do oddělené ohrady, tak aby nebyly s matkami. Za jeden až dva roky se klisničky vrací do stáda kobyl.\nV zimě jsou odděleny kobyly před porodem a ustájeny v boxech. Brzy na jaře se rodí hříbata. Od roku 1986 dostávají jména podle ročníku narození v roce 1986 dostala hříbata jména začínající na A, letošní ročník 2001 bude mít písmeno O (Ornela, Olivie, Orion…). Na začátku pastevního období jsou roční klisničky převezeny do Sklenářovic.\nKrmení koní je založeno převážně na pastvě, pouze v zimě se krmí senem. Na podzim a na jaře, kdy ještě není dostatek pastvy se přikrmuje senem. Pro doplnění vitamínů (a pro zabavení koní) se v zimě do ohrad dávají větve na ohryz. Jádro dostávají pouze hřebci v připouštěcím období, popř. březí kobyly. Březí kobyly v zimě dostávají malé množství lněného semene.\nKoně jsou v současné době využívány pro rekreační ježdění. Celoročně poskytuje Farma Hucul ubytování a vyjížďky na koních, je možné jít s koňmi na jízdárnu, nebo na lonž. K tahu jsou koně využíváni velmi málo. Zejména v létě probíhají na farmě tábory s jazykovou výukou a jezdeckým výcvikem. Zároveň je potřeba zajistit sklizeň sena a průběžně pečovat o pastviny. Na farmě je zaměstnáno asi 10 – 15 zaměstnanců a příležitostně brigádníci.\nMěření jsem prováděla v září 2000. Celkem jsem změřila 31 koní z toho 25 klisen a 6 hřebců. Do měření byly zahrnuty pouze koně tříletí a starší, kteří absolvovali zkoušky výkonnosti. Nejmladší měření koně tedy Ken, Kilián, Kometa, Komedie, Keramika a Karkulka složili zkoušky výkonnosti den před měřením a budou zařazeni do plemenitby v roce 2001.\n6.1. Charakteristika stáda\nCelkem bylo v září 2000 na Janově Hoře 51 koní a ve Sklenářovicích byly mladé odstavené klisničky a jedna starší kobyla ( Majka, Malina, Mersi, Mira, Lada, Lyrika a Halie ). Stav koní se průběžně mění, protože někteří koně se odprodávají a naopak jiní jsou zde na pastevní odchov. V následujících tabulkách charakterizuji celé stádo tj. i klisničky ze Sklenářovic, kde nebylo měření prováděno, protože by byla měřena pouze kobyla Halie a místo je od vlastní farmy vzdálené asi 30 km.\nTabulka č. 1 uvádí přehled stáda kobyl tedy plemenné kobyly, klisničky dvouleté, tříleté a ročky, a také hříbata samičího pohlaví, jejich zbarvení, datum narození a otce. Plemenné kobyly a tříleté klisničky, které jsem měřila jsou odděleny dvojitou čarou (dále plemenné kobyly).\nTabulka č. 2 uvádí přehled stáda hřebců tedy plemenné hřebce, valachy, hřebečky dvouleté, ročky a hříbata samčího pohlaví, jejich zbarvení, datum narození a otce. Plemenní hřebci, a mladí tříletí hřebci, které jsem měřila jsou odděleny dvojitou čarou (dále jen plemenní hřebci).\nTabulka č. 1: Klisny\nOušor - 9\nGoral X - 6\n4189 Gurgul V - 2\n448 Goral Janovský\n82 Gurgul Artur\n344 Gurgul Edo 1\nOušor - 8\nTabulka č.2: Hřebci\nGurgul IV - 2\n449 Goral Janovský\nTyto údaje zpracovávám v následujících tabulkách, které jsou děleny na kategorie stádo tj. všechny koně na Farmě Hucul, kobyly, tj. všechny koně z tabulky č.1, hřebci – koně z tabulky č. 2, plemenné kobyly – koně oddělené dvojitou čarou z tabulky č.1 a stejně tak plemenní hřebci – koně oddělené dvojitou čarou z tabulky č.2.\nTabulka č. 3 udává věkové složení stáda ve výše uvedených kategoriích. Věkový průměr celého stáda, klisen a hřebců je nízký, protože je v něm započítán také ročník hříbat 2000, u kterých jsem počítala s věkem 0,5 roku. V kategorii plemenní hřebci je pouze 6 koní z toho pouze jeden se blíží průměrnému věku (Petr), tři hřebci jsou velmi mladí (Janek, Ken, Kilián) a dva staří (Ušák, Kaštan). Protože jména hřebců jsou podobná a budu je užívat častěji použiji jména hříběcí, v příloze pak uvádím oficiální jména hřebců a v závorce hříběcí jméno.\nTabulka č.3: Průměrné věkové složení (roky)\nTabulka č.4 se zabývá zbarvením huculů, je zcela zřejmé, že převažuje zbarvení hnědák. Na tomto místě bych chtěla podotknout, že jsem použila zbarvení uváděná v rodokmenech vydaných Centrální evidencí chovu koní ve Slatiňanech, kde nerozlišují, zda se jedná o světlého, tmavého nebo černého hnědáka. Zbarvení ryzák je u hucula podle standardu přípustné, ale nejedná se o typickou barvu a proto je většinou z chovu vyřazován. Starší kobyly se zbarvením ryzka byly v minulých letech prodány např. (Gorala, Gréta).\nTabulka č.4: Procentické zastoupení barev (%)\nTabulka č.5 uvádí přehled kmenů ve stádě. Vyskytují se zde pouze tři kmeny, z nichž je nejvíce zastoupen kmen Goral, zejména díky hřebcům 264 Goral XIII – 2 (Petr), 448 Goral Janovský (Dukát). Kmen Hroby není na Janově Hoře zastoupen.\nV kategorii plemenných hřebců jsou zastoupeny od každého kmene dva hřebci, ale je třeba si uvědomit, že dále se v plemenitbě tohoto stáda nebudou uplatňovat všichni.\nTabulka č.5: Procentické zastoupení kmenů (%)\n6.2. Výsledky měření koní\nVýsledky měření plemenných kobyl a tříletých klisen uvádím v tabulce č. 6, měření plemenných a tříletých hřebců pak v tabulce č. 7.\nTabulka č. 6: Tělesné rozměry plemenných kobyl (cm)\nTabulka č. 7: Tělesné rozměry plemenných hřebců (cm)\nPodle plemenného standardu by měly klisny dosáhnout\n- kohoutkové výšky hůlkové 134 – 142 cm\n- obvod hrudi 160 – 180 cm\n- obvod holeně 17,5 – 19,5 cm.\nZ tabulky je patrné, že u kohoutkové výšky hůlkové neodpovídají standardu klisny Ida, Izaura a Jara. Zde bych chtěla poznamenat, že hucul je kůň pozdní a zejména klisny Izaura a Jara mají šanci do plemenného standardu dorůst. Klisna Ida vzhledem k zdravotním potížím v minulosti zůstane pravděpodobně menší.\nU obvodu hrudi neodpovídá standardu více klisen. Je to Arka, Bajka, Bludička, Borka, Dálava, Elba, Eliška, Epika, Eržika a Gladysa u kterých je obvod hrudi větší než standard. Vzhledem ke kvalitnímu celoročnímu odchovu na horských pastvinách svědčí větší obvod hrudi o větší kapacitě plic a srdce, navíc jde o starší kobyly.\nU obvodu holeně je situace podobná, standardu nevyhověly Arka, Bajka, Bludička, Borka, Dálava, Elba, Epika, Eržika, Gladysa, Chyba a Kometa. Větší obvod holeně svědčí o vyšší mohutnosti kostry, což je v horských podmínkách spíše výhodou.\nHřebci by podle standardu měli mít:\n- kohoutkovou výšku hůlkovou 136 – 144 cm\n- Obvod hrudi 165 – 185 cm\n- Obvod holeně 18,2 – 20,2 cm\nZ tabulky č. 7 vyplývá, že z hřebců nevyhověl standardu Ušák a to menší kohoutkovou výškou a Ken s Kiliánem vyšším obvodem holeně.\nNásledující tabulky se zabývají statistickým vyhodnocením měření. Tabulka č. 8 je statistické vyhodnocení měření plemenných kobyl a tabulka č. 9 je statistické vyhodnocení měření plemenných hřebců.\nTabulka č. 8: Statistické vyhodnocení měření plemenných kobyl (cm)\nPři podrobnější analýze statistického hodnocení měření plemenných kobyl je patrné, že střední polohy rozdělení hodnot (aritmetický průměr, modus a medián) jsou v podstatě shodné.\nSměrodatná odchylka charakterizující střední stupeň kolísání hodnot znaku od průměru je nejvyšší u obvodu hrudi a šikmé délky těla.\nNízké variability dosahují klisny v hodnotách výškových tj. kohoutkové výšce hůlkové, kohoutkové výšce páskové, výšce v sedle, výšce v kříži a výšce kořene ocasu, kde se variabilita pohybuje do 2,42 %. Stádo klisen je tedy v tomto ohledu velmi vyrovnané. Střední variability dosahují v hodnotách obvodu holeně, obvodu hrudi, šikmé délce těla, hloubky hrudi a přední šířky pánve, variabilita se pohybuje od 2,86 % do 3,96 %. Vysoká variabilita je u hodnot šířky hrudi, šířky hrudi za lopatkou, přední šířky pánve a délky pánve (od 4,55 % do 7,74 %). V těchto rozměrech jsou tedy plemenné kobyly nevyrovnané. Je však nutno si uvědomit vzhledem k tomu, že jde převážně o šířkové rozměry, u kterých je větší pravděpodobnost chyby měření, a může být důvodem vyšší variability.\nVariační rozpětí je největší u obvodu hrudi, šikmé délky těla a výšky kořene ocasu, naopak nejmenší u obvodu holeně.\nHodnota šikmosti vykazuje největší odchylku u kohoutkové výšky hůlkové.\nStatistické vyhodnocení měření u plemenných hřebců vykazuje shodnost ve středních polohách hodnot znaku.\nSměrodatná odchylka je nejvyšší u obvodu hrudi a naopak nejmenší u obvodu holeně.\nJe nutné upozornit, že hodnocená skupina hřebců rozhodně není reprezentativní, nejen kvůli malé četnosti, ale i skutečnosti, že všichni hřebci se velmi liší svými kvalitami. Statistické vyhodnocení je pak přinejmenším problematické a nelze z něho vyvozovat obecné závěry.\nTabulka č. 9: Statistické vyhodnocení měření plemenných hřebců (cm)\n6.3. Indexy tělesné stavby\nVzhledem k tomu, že samotné měření nepodává informace o vzájemných poměrech mezi naměřenými hodnotami, vypočítala jsem následující indexy.\nIndex formátu těla udává poměr mezi šikmou délkou těla a kohoutkovou výškou hůlkovou a vyjadřuje tak rámec těla.\nIndex kompaktnosti trupu je poměr mezi šikmou délkou těla a obvodem hrudi.\nIndex kostnatosti je poměr obvodu holeně a kohoutkové výšky hůlkové a lze z něho usuzovat také na konstituci zvířete.\nIndex mohutnosti vyjadřuje poměr obvodu hrudi a kohoutkové výšky hůlkové.\nIndex přestavěnosti je poměrem výšky v kříži a kohoutkové výšky hůlkové, ukazuje zda je jedinec přestavěný, u mladých koní je to obvyklé.\nIndex šířky hrudníku vyjadřuje poměr šířky hrudi za lopatkou a hloubky hrudi, můžeme z něho usuzovat, zda je hrudník klenutý nebo plochý.\nIndex délky pánve je poměr délky pánve a šikmé délky těla a vyjadřuje relativní délku pánve.\nIndex pánevnohrudní vyjadřuje poměr šířky hrudi za lopatkou a šikmé délky těla.\nIndex hloubko výškový je poměrem hloubky hrudi a kohoutkové výšky hůlkové, vyjadřuje relativní hloubku hrudi.\nV tabulce č. 10 jsou vypočteny indexy tělesné stavby pro plemenné kobyly, v tabulce č. 11 pro plemenné hřebce.\nTabulka č. 11: Indexy tělesné stavby plemenných hřebců (%)\nTabulka č. 10: Indexy tělesné stavby plemenných kobyl (%)\ni.pánevno - hrudní\ni.hluobko - výškový\nNásledující tabulky se zabývají statistickým vyhodnocením indexů tělesné stavby. Tabulka č. 12 uvádí hodnocení plemenných kobyl a tabulka č. 13 pro plemenné hřebce.\nTabulka č.12: Statistické vyhodnocení indexů tělesné stavby plemenných kobyl (%)\nZ tabulky statistického vyhodnocení tělesných indexů plemenných kobyl můžeme vidět vyšší hodnoty pro směrodatnou odchylku u indexu kompaktnosti trupu, indexu mohutnosti, indexu šířky hrudi a indexu pánevno - hrudního. Hodnoty střední polohy nevykazují velkou diferenci, a maximální hodnota šikmosti je u indexu formátu těla (- 0,44). Vysoká variabilita je u indexu pánevno - hrudního a u indexu šířky hrudi, naopak nejmenší variabilitu vykazuje index přestavěnosti.\nTabulka č.13: Statistické vyhodnocení indexů tělesné stavby plemenných hřebců (%)


EnviWeb - Ostrava se přiblížila k sanování odpadových lagun\nOstrava se přiblížila k sanování odpadových lagun\nOdpady | Geologie\n21.11.2007 | zdroj: Český rozhlas | 129× přečteno vytisknout článek\nLikvidace ostravských lagun čeká na souhlas ministerstva životního prostředí. Sdružení firem Čistá Ostrava přepracovalo studii dopadů na životní prostředí, a ta má už velkou šanci na schválení. Nadějně ji vidí i ministr průmyslu a obchodu Martin Říman, který si dnes laguny prohlédl.\nNová studie dopadů na okolí už je taková, jaká měla být zhruba před rokem. "Dokumentace, která byla předložená koncem října, je podle mého kvalitní. Takže jsme ji minulý týden rozeslali na všechny dotčené samosprávy a úřady. Uvidíme, jak budou vypadat připomínky," říká Jaroslava Honová z ministerstva životního prostředí.\nZačátkem příštího roku se začnou na lagunách stavět drobné stavby, které nepotřebují úřední schvalování. A také proběhne velký test vybraného postupu těžby. "Šlo by o zpracování až šestnácti tisíc tun, kdy by se celá technologie odzkoušela v praxi. Příští rok se začnou dít už viditelné věci," dodal ministr Martin Říman.\nŠestnáct tisíc ověřovacích tun jsou pouhá tři procenta objemu lagun, ale mělo by to všechny ujistit, že neutralizace a smíchání odpadu s uhelným prachem je skutečně dobrý a výhodný postup.\nOstravský magistrát to vnímá jako velmi citlivou a ostře sledovanou věc. Jak nám řekl náměstek primátora Dalibor Madej, pro radnici existuje v podstatě jediné kritérium: "Nejpodstatnější pro město je jediná věc a to je termín odtěžení lagun v roce 2010."\nA rok 2010 je zatím reálný. Podle plánu skončí velká část lagunového odpadu v pecích dětmarovické elektrárny a počítá se i s dalšími odbytišti, například s cementárnami. U nás se likvidace tak velké masy chemického odpadu ještě nezkoušela.\n27.06. - Jarní úklidová sezóna úspěšně zakončena27.06. - Hodnota letošních zakázek na obnovu území přesáhne 1,2 miliardy27.06. - Pardubice podruhé neschválily peníze na odkup spalovny26.06. - Aktivisté vnikli do lomu Bílina, policie je zajistila26.06. - Ekologická soutěž E.ON Energy Globe představila nominované projekty26.06. - Liberec na rekultivaci skládky za 50 mil. Kč požádá o dotaci EU22.06. - Startuje hlasování veřejnosti o vítězích 9. ročníku ekologické soutěže E.ON Energy Globe21.06. - Po čtyřech měsících projektu uklízí Prahu 2 dvojnásobek vězňů21.06. - Třebíč spustí nový systém svozu odpadu ze židovské čtvrti20.06. - PAYT TOUR 2017 - 13 měst, přes 600 účastníků, velký zájem o chytrá řešení odpadového hospodářství20.06. - Praha zastavila možné rozšíření skládky v Ďáblicích20.06. - Statistika energetického využívání odpadů a alternativních paliv 1989-201619.06. - Výsledky celostátní soutěže obcí ,,O křišťálovou popelnici 2016"19.06. - V Litoměřicích vznikne centrum výzkumu geotermální energie19.06. - Nepořádek kolem popelnic v Plzni má omezit informační kampaň


Které osobní 3D tiskárny jsou nejrozšířenější? - 3D-tisk.cz\nKteré osobní 3D tiskárny jsou nejrozšířenější?\nNapsal Redakce 2. 4. 2014\nKomunitní web pro uživatele osobních 3D tiskáren 3Dhubs.com zveřejnil zajímavé statistiky o tom, jaká zařízení jeho klienti používají a k čemu. Výsledky se v různých světových regionech významně liší.\nAnalýza vycházející z únorových dat roku 2014 zahrnuje 3100 sledovaných 3D tiskáren. Jejich největší koncentrace (z hlediska zapojených uživatelů) je v Evropě a USA. Zbytek světa je zastoupen spíše sporadicky.\nDo komunity 3Dhubs.com bylo v únoru zapojeno už 3100 3D tiskáren a jejich počet dále strmě stoupá. Zdroj: 3Dhubs.com\nNejrozšířenější značkou osobních 3D tiskáren je podle těchto údajů americký MakerBot, jehož modely Replicator 2 a Replicator 2X ve statistice představují 16,7 % ze všech sledovaných zařízení. Jedničkou z hlediska nejvíce používané konkrétní 3D tiskárny je nizozemský Ultimaker 1 (11,8 %), následovaný tiskárnami Makerbot Replicator 2 (10,7 %), RepRap (8,3 %), Replicator 2X (6%), Prusa i3 (5,3 %), Mendel Prusa (5,1 %). Ostatním typům 3D tiskáren se v rámci daných značek nepodařilo v komunitě 3Dhubs.com prosadit nad 5 %. Ze všech zmiňme alespoň ty v Česku známé CubeX (1,8 %), Form 1 (1,7 %), Up! Mini (1,5 %), nebo Bits from Bytes (0,9 %).\nNejúspěšnějším výrobcem osobních 3D tiskáren je nyní díky koupi značky MakerBot americký Stratasys, kterému patří mezi klienty 3Dhubs.com více než čtvrtina trhu (26,4 %). Opensourcový RepRap reprezentuje 21,8 % používaných zařízení, za ním Ultimaker (15,4 %) a 3D Systems (10 %).\nZajímavé je srovnání oblíbenosti typů 3D tiskáren v různých regionech – zatímco v Evropě dominuje Ultimaker 1 následovaný RepRapem (tomu patří druhá, čtvrtá i pátá příčka, mezi které je na třetí napasován MakerBot Replicator 2), v USA je jasná nadvláda 3D tiskáren značky MakerBot, jež obsazují první tři příčky a RepRap se zde v první pětici vůbec neumístil.\nNejvíce populárním materiálem mezi uživateli osobních 3D tiskáren je PLA, následovaný ABS, s velkým odstupem pak nylon a dřevo. Více než čtvrtina (27,3 %) uživatelů pak upřednostňuje materiál bílý. Černým médiím patří 22 %, modrým 10,9 %, červeným 10,4 %, transparentním 6,4 % atd. přičemž nejméně využívanou barvou zdá se být hnědá.


Hugh Jackman: Pět rakovinových nádorů za dva roky. Už zase musel pod kudlu - Paparazzi.cz - revue českého bulváru\nzdroj: www.ihot.cz, přidáno 10.2.2016 v 06:23, prečteno: 12x\nzdroj: revue.idnes.cz, přidáno 9.2.2016 v 11:04, zobrazit podobné\nHugh Jackman: Na zákrok s rakovinou nosu musel už po páté\nHerec Hugh Jackman musel už po páté na zákrok se svým nosem, na kterém se mu opakovaně dělá karcinom. Přitom je to skoro přesně rok, co se stejným problémem musel absolvovat podobné léčení. Nemoc se mu tak vrací stále rychleji.Osmačtyřicetiletý herec ale zůstává optimistický a tvrdí, že platí za fakt, že se v mládí málo chránil opalovacím krémem. Nelenil, a vytvořil vlastní řadu dětský...


Full-Scene AntiAliasing - dodatek 1\nOd uvedení závěrečného dílu série FSAA ještě neuběhly ani tři týdny a už jsou tu opět další novinky. Protože se blíží oficiální uvedení další generace vizuálních procesorů (nVidia nV40, ATi R420), přichází velké množství nových informací. Nechci, aby následující informace vyzněly jako chvála či naopak kritika některé společnosti; jejich zmínka je ale důležitá - pochopíte proč.\nPrvním faktem je, že ATi R420 pravděpodobně nebude plně podporovat shadery 3.0; nV40 pravděpodobně ano. Společnost nVidia se tedy rozhodla tohoto náskoku využít a předvést některé novinky v podobě záznamů nových technologických dem. Možná nebyly vybrány nejvhodnější ukázky, nebo shadery 3.0 nepřinášejí prakticky nic nového, ale mám pocit že téměř vše jsem už viděl (Matrox, ATi). Téměř. Zaujala mě technologie Deferred Shading, která urychlí rendering, neboť budou (mj.) zpracovávány jen ty stíny, které budou ve výsledné scéně viditelné. V praxi by se mělo ušetřit na geometrických výpočtech. Nyní ale zpět k hlavnímu tématu.\nDynamic AntiAliasing (DAA):\nNejde o nový typ FSAA, ale pouze o automatickou regulaci úrovně antialiasingu. Samotná regulace má vycházet z aktuální snímkové frekvence. Jde o zajímavý nápad, ale v praxi se může objevit řada problémů. Vezměme to popořadě:\n• statické objekty: v případě, že jsou na scéně přítomny nějaké objekty, které se nemění (např. nějaké 3D logo), pak změna úrovně FSAA bude mít za následek změnu vzhledu tohoto objektu, který by měl být neměnný (u klasických pohybujících se objektů tento problém není, neboť během pohybu není oko schopno tyto změny zaznamenat). Tedy; při změně FPS dojde ke změně úrovně FSAA, čímž se bude měnit zubatost hran - takže náš objekt bude stále měnit strukturu okrajů, což samozřejmě bude působit velmi rušivě.\n• úroveň FSAA: pokud bychom se měli soustředit na samotné úrovně FSAA, které budou podle aktuální snímkové frekvence měněny, pak dojdeme k závěru, že jako maximum můžeme použít cca např. 6 vzorků, nižší hodnotu 4 vzorky a nejnižší 2 vzorky. To je ale celkem chudý výběr; nelze tedy zajistit, aby byla kolísavost snímkové frekvence vyrovnána úměrně k úrovni antialiasingu. (nemožnost homogenně vyhladit kolísavost FPS i aliasing)\n• mezistupně: nejjednodušší řešení je použít neceločíselné vzorkování, tedy postupné přechody mezi jednotlivými úrovněmi FSAA. Neceločíselné vzorkování je ale ve své podstatě sdílení vzorků mezi sousedními pixely, tedy něco jako např. Quincunx, nebo Volari FSAA. Výsledkem by tedy byla proměnlivá ostrost obrazu během různě náročných scén, což je neakceptovatelné.\n• praxe: další potencionálním problémem je benchmarkování. Není to problematika implementace DAA, ale nemožnost srovnání dvou různých karet po stránce výkonu s aktivovaným DAA. Zatímco na jedné kartě může být framerate nižší, ale může být použit vyšší stupeň FSAA (~vyšší kvalita obrazu), druhá karta bude po stránce čísel vypadat lépe, neboť poskytla vyšší framerate. Toto dává obrovské možnosti v cheatování v ovladačích, protože není možné ukládat všechny snímky vyrenderované v průběhu celého benchmarku (pro porovnání kvality). Tím by byl značně ovlivněn průběh celého benchmarku (zatížení systému ukládáním snímků by znehodnotilo objektivitu benchmarku). Ve výsledku by pak mohlo jít o další marketingový tah, neboť vyšší úrovně vyhlazování by nemusely být (kvůli cíleným výsledkům) v testu vůbec použity.\n• MultiSampling vs. Deferred Shading: Samotná podstata MultiSamplingu znemožňuje používat Deferred Shading. Ten profituje právě z absence výpočtů, které jsou pro realizaci MultiSamplingu nutné. Pokud tento problém nebude vyřešen, nebude možné tento (nejrozšířenější) AntiAliasing (a z něj vycházející dynamický antialiasing) praktikovat.\n• řešení č.1: nepoužívat AntiAliasing (samo o sobě ujetost)\n• řešení č.2: používat SuperSampling - propastný pokles výkonu. Legrace je, že Deferred Shading je technologie, která má zrychlit rendering. Jenže SuperSampling toto plus setře.\nDynamický antialiasing na mě působí příliš nedořešeně na to, aby mohl být kvalitně implementován (či v ovladačích aktivován) okamžitě po nástupu přicházející generace vizuálních procesorů. Na jeho realizaci se ale podílejí oba grafičtí giganti, takže z toho snad nakonec něco bude.\nMě osobně celkem překvapuje, že dosud nedošlo na implementaci FSAA podle rozlišovací schopnosti lidského oka. To totiž je schopné podrobně rozlišovat jen ten objekt, který sleduje (okolí vnímá v nižším rozlišení). Vzhledem k tomu, že při majoritě her je sledován primárně střed obrazovky, bylo by možné uvažovat o metodě, která by používala intenzivnější algoritmus pouze ve středu obrazu a po okrajích by pak stačila nižší úroveň vyhlazování:\nPokud bychom použili na okraje (tmavošedé) vyhlazování 4x a na střed (světlý) 8x, zvýšil by se počet vzorků na celé scéně jen o 25% (vyznačený střed zabírá jen 25% celkové plochy!), přičemž subjektivní kvalita obrazu by byla dvojnásobná (8x oproti 4x). Výkonnostní rozdíl mezi standardním FSAA 4x a tímto kombinovaným 4x/8x by byl o 50% menší, než je dnešní rozdíl mezi standardním režimem 4x a 6x. Tento systém by ale bylo možné používat jen přes multisampling, neboť supersampling ovlivňuje i ostrost textur a ta by vizuálně prozradila hranice mezi režimem 4x a 8x...\nPokud pominete moji závěrečnou odbočku, pak mi jako hlavní zdroj informací sloužil tento whitepaper. Doporučuju alespoň zběžně prolistovat, ať víte, co to na nás zase chystají :-)


Primátor Přerova: Musíme zabránit vzniku sociální ubytovny, odstranit ruiny, vyrovnat se se ztrátou vloženou do letiště a... Politických zátěží zděděných od minulých koalic je opravdu mnoho | (DEV) Krajské listy.cz\nROZHOVOR V rozhovoru, který poskytl naší redakci Vladimír Puchalský (Společně pro Přerov), se zamyslel nejen nad možnými nástupci současného prezidenta. Zevrubně jsme ale hovořili především o plánovaném vzniku nové průmyslové zóny či o dopravě, která patří mezi nejpalčivější problémy města. Zamyslel se také nad změnami, které způsobilo v Přerově vystřídání koalice s opozicí, a prozradil nám, na co nového se mohou občané v nejbližší době těšit.\nSvůj první rok ve funkci máte téměř za sebou. Jaký z něj máte pocit? V minulosti jste jako opoziční politik nenechal na vládní koalici nit suchou. Vnímáte vystřídání koalice s opozicí jako velkou změnu? V čem konkrétně?\nKaždá změna je za určitých okolností „velká“. Myslím, že současná koalice v Přerově přináší zásadní obrat v tom, co je pro město dobré a co chceme rozvíjet. Především jde o strategické věci – dopravní infrastrukturu a průmyslovou zónu. Naším zájmem je především zájem veřejný, rozvoj a prosperita města. Změna vyžaduje čas, její hmotná viditelnost je pomalá. Chápu, že jsou občané netrpěliví, ale jinak to nejde, nemáme kouzelné proutky.\nMusíme překonat městskou zadluženost, vyrovnat se s možnou druhou koupí hotelového domu Strojař, abychom zabránili vzniku sociální ubytovny, odstranit ruiny ve Škodově ulici, vyrovnat se s více než 20milionovou ztrátou vloženou do letiště Přerov, čelit tlaku ubytoven – to jsou politické zátěže zděděné od minulých koalic, které nás brzdí, ale neubrzdí. To je kontinuita vývoje. S tím souvisí i odpovědnost nové koalice dívat se dopředu. V tom jsem optimista a věřím, že postupně budeme – ve spolupráci s vládou a krajem – vytvářet dobré podmínky pro strategické investování. A to minimálně na dvacet třicet let. A přeji si, aby se v tomto smyslu situace v Přerově, postupně k rokům 2018 až 2019 začala viditelně zlepšovat.\nJaký vliv má na město dostavba předposledního chybějícího úseku dálnice D1 Přerov – Lipník nad Bečvou?\nDostavba páteřní dálnice D1 nejen v úseku Lipník nad Bečvou, ale i v úseku Říkovice – Přerov, pokud možno v dostupné časové návaznosti, je pro další rozvoj města klíčová a zásadní. Po dohodě s Ředitelstvím silnic a dálnic jsme zřídili v Přerově kontaktní centrum, kde s dotčenými vlastníky pozemků projednáváme návrhy kupních smluv, případně poskytujeme další informace. V současné době je vykoupeno 304 parcel v úseku Říkovice – Přerov, tedy 78 %. S Ředitelstvím silnic a dálnic a Olomouckým krajem spolupracujeme na dalších nutných dopravních realizacích ve městě.\nV červenci jste se obrátil na Ředitelství silnic a dálnic ČR s dopisem, kde vysvětlujete, proč je třeba rozšířit Palackého ulici. S jakou zpětnou vazbou jste se setkal? A jste optimista?\nŘeditelství s rozšířením souhlasí. A je na nás, jak provozně rozšířenou komunikaci využijeme – samozřejmě při respektování všech právních předpisů. Vždyť je to stále nosná městská komunikace, která v celém dopravním skeletu musí sloužit obsluze města jako každá jiná. To je naprosto racionální a logické – zejména s přihlédnutím k zátěži v Kratochvílově ulici a ve středu města –, že směřujeme k dvojsměrnému provozu. Věřím, že to občané pochopí.\nBezpečnostní informační služba loni zaznamenala rozsáhlé zneužívání veřejných financí v krajích a obcích. Zpravodajci ve výroční zprávě za rok 2014 napsali, že kvůli zákonům zůstává zneužívání peněz většinou skryté a nepostižené. Předpokládám, že souhlasíte s prohlášením Asociace krajů ČR a Svazu obcí a měst, které se od tvrzení distancovaly. Jste tak přesvědčen, že je magistrát v tomto směru maximálně otevřený a transparentní, nebo plánujete určité změny?\nOsobně se domnívám, že ano. Již jsme nastavili systém zveřejňování magistrátních smluv, v současné době projednáváme smluvní otevřenost v městských společnostech a příspěvkových organizacích. Postupně otevřeme přijaté fakturační toky.\nJiž zanedlouho vás také čeká schvalování rozpočtu. Máte představu, jaký bude?\nBude vyrovnaný, ale veliký investiční rozmach nám nedovolí. Neustále nás brzdí dluh více než 250 milionů korun.\nPřerov není v dobré finanční kondici. Máte nějaký recept, jak uzdravit finance města?\nJednoduchá, a přitom zásadní odpověď. Být projektově připraveni, tak abychom se úspěšně mohli ucházet o dotační zdroje na všech úrovních – jak z Evropské unie, tak z národních zdrojů.\nJak jste se svěřil pro naše stránky, sám se řídíte v politice Masarykovým „Nebát se a nekrást“. Je pro vás osobně náš první prezident vzorem? Nebo kterého z politiků, ať již ze současnosti či minulosti, si nejvíce vážíte?\nNelze říci, že vzorem, ale rozhodně je pro mě modelovou osobností, na kterou má smysl navázat.\nPrezident vstoupil do druhé poloviny svého volebního období. Vy sám se netajíte tím, že jste Miloše Zemana nevolil. Podle průzkumu agentury ppm factum by ale Miloše Zemana prezidentem zvolila znovu třetina voličů stejně jako ve druhém kole prezidentské volby v roce 2013. Šanci by podle průzkumu měl také ministr financí Andrej Babiš. Co vy na to? Máte představu, kdo by měl šanci proti Miloši Zemanovi v případě, že bude kandidovat znovu, uspět?\nAno, myslím, že to mají být osobnosti jako například pánové Robejšek nebo Švejnar. Koneckonců, proč ne Andrej Babiš, snad i pan Rychetský. Rád bych viděl v čele státu ženu.\nOkres Přerov má se svými osmi procenty nejvyšší nezaměstnanost v Olomouckém kraji. Proč má podle vás Přerov tolik nezaměstnaných?\nMěsto Přerov má dokonce nezaměstnanost 8,1 % – a jeví se jako nejvyšší v kraji. Analýza stavu, proč tomu tak je, neexistuje. Ale už na první pohled je jasné, že hlavní příčinou je absence dálnice, pak nedostatek atraktivních, dobře placených pracovních příležitostí, tedy míst s vysokou přidanou hodnotou. Vždyť průměrná mzda v Přerově je něco málo přes 21 tisíc korun. Pak stárnutí městské populace, odchody mladých lidí mimo Přerov a tak dále. Jasně řečeno, město bylo dlouhá léta rozvojově politickými reprezentacemi zanedbáváno. Minulé koalice vsadily na okamžitý volební úspěch: stavěly se maják u Bečvy, kašna na náměstí, nové mosty, autobusové nádraží a podobně. Nebo šly nesmyslné investice do přerovského letiště. Aby „to“ dobře vypadalo a bylo vidět. Ale hlavní osa, strategický rozvoj, trvale scházela – jako dálnice a průmyslová zóna.\nNezaměstnanosti v okrese by mohla výrazně pomoci plánovaná průmyslová zóna. Problémem je však prostor jejího vybudování. Vy byste preferovali, kdyby fungovala bez letiště v Bochoři. Rozdělení na severní a jižní část je ale údajně nezajímavé pro velké a strategické investory. Podařilo se vám najít řešení? Vidíte vůbec nějaké východisko?\nMyslím, že nic nestojí absolutně. Území v prostoru Přerov-Bochoř, tedy v prostoru letiště, je jedno z mála míst strategického významu v České republice – ale za splnění určitých předpokladů. To vláda již ví stejně tak jednotlivá zainteresovaná ministerstva, ale také agentura CzechInvest. Z aktuálních závěrů pracovní skupiny při Ministerstvu průmyslu a obchodu je zřejmé, že do vlády půjdou tři varianty řešení – a to průmyslová zóna bez letiště, průmyslová zóna s letištěm a průmyslová zóna s letištěm v menším rozsahu. A než vláda rozhodne, strategická zóna bude nabízena zájemcům jak s letištěm, tak bez něj. A co je velice pozitivní, je součinnost města a Olomouckého kraje, kde společně říkáme, že investiční rozvoj tohoto území je významný jak pro město, tak pro kraj.\nZeman, Puchalský, Přerov, ŘSD, dálnice D1, doprava, letiště,


Můj šéf je psychicky nemocný - Diskuze - eMimino.cz\nAhoj holky, před pár měsíci jsem nastoupila po mateřské do nové práce. Pěkná pozice, pěkné peníze, pěkná (zajímavá) pracovní náplň. Šéf mi při pohovoru přišel trochu excentrický, ale všude je něco, že? Brzy mě zarazilo, že tam většina kolegů pracuje jen krátce, to v našem oboru není zvykem.\nZkrátím to, šéf je magor. Prý má maniodepresivní poruchu (?).\nJe hodně náladový, všechno překroutí. A bohužel lže. V podstatě už stihl pomluvit kdekoho. Jakoby chtěl lidi rozeštvat mezi sebou. A sám vypadat jako ten nejchytřejší, nejlepší, nejpracovitější. Často používá zástupné důvody pro svá rozhodnutí, klidně sám sebe popře v jednom proslovu.\nO jakou poruchu byste řekli, že se jedná?\nJá jsem schopná vyjít v podstatě s kýmkoliv, ale tady se pomalu smiřuju, že prostě skončím\nNe - takhle to fakt nefunguje, diagnozu si vylosuj náhodným otevřením diagnostického manuálu - hlasuju pro nadměrnou kučeravost vlny.\nPodle toho co píšeš, tak třeba taky klidně může užívat drogy, nebo mít nádor na mozku, syfilis ve 3 stádiu by se v tom taky dal najít. A samozřejmě lupus. A ta nadměrná kučeravost vlny.\nSpíš než diagnozu hledej jinou práci. Tady budou téměř jistě velké skryté průsery v rámci hospodaření firmy. Jo a zkontroluj jestli ti platí pojištění, pokud jsi zaměstanec.\nK čemu ti bude dobré, kdybys zjistila, jakou má šéf poruchu?\notázku si postav jinak - je pro mě přijatelné zkousnout jeho chování a zůstanu tedy v této práci nebo nikoli\nJá už bych se poohlížel po jiném zaměstnání. Pod takovým člověkem dojde dříve, či později k nějakému prů..ru a on kolem sebe bude kopat jak stará mula. A kdo ví, jestli se tam v pozadí už něco takového neděje?\nMimochodem nemusí to být jen jedna porucha, ale kombinace poruch. Dle popisu to vypadá, že ten člověk je porouchanej celej.\nDěkuji, máte bohužel pravdu, jen se s tím těžko smiřuju. Ten člověk je zárověň špičkový odborník, pokud tam aspoň pár měsíců vydržím, dost mi to v kariéře pomůže.\nZdravotní a sociální je určitě v pořádku a nejde o soukromou firmu.\n@Ou Takže nadměrná kučeravost, jo?\nHele, kočko, ono není tak lehký po mateřské najít práci a navíc v téhle korona době. Pár nabídek jsem už před touhle prošla. No, teď chápu, proč to místo bylo volné. Všichni, co z oboru nezkysli x let na mateřské, o tom vědí a vyhýbají se mu obloukem.\nTahle dignoza se jmenuje proste jen curak.\nKlidně to mít může, ale s maniodepresivní poruchou to nemá nic společného. Znám osobně někoho, kdo ji má a je to úžasná osoba. Upřímná, milující a přátelská.\nTo, že tvůj šéf lže a pomlouvá, protiřečí si a považuje se za toho nej a rozeštvává lidi, je prostě špatným charakterem. A je zbytečné se schovávat za poruchu a vymlouvat se na to.\n@Ou Normální vedoucí typu rozděl a panuj. Když se daří, je to jeho zásluha, když ne, můžou za to ti blbci podřízení. Diagnóza je prostá - slabý neschopný šéf. Léčba jednoduchá- dát výpověď. Typický vedoucí v socialismu.\nTak prvne, kdo je maniodepresevni, neni „magor“, je to velice zla nemoc za kterou dotycny nemuze…chapu ale, ze ti o zadnou diagnozu nejde, tezko ti tu nekdo napise, ze je schizofrenik a vy mu budete s kolegama drtit prasky do kafe…nevim, co je to za obor, ale kdyz ti to pomuze, tak to par mesicu vydrz..jestli platej a vse je jinak oj..s kolegama teda vite jakej je, tak se nenechte rozestvat ne?! Jinak nevim, co jeste dela zlyho, rve na tebe? Musis delat prescasy? Nesmis na obed?\nMám kámoše, co má maniodepresivní poruchu a rozhodně se neprojevuje jako magor, nerozeštvává lidi kolem sebe. Náladový byl normálně jako všichni ostatní, spíš je na kluka víc citlivý a vnímavý. O lhaní nevím.\nNěco si načti z odborné literatury, pozoruj a nedej na klepy. Spíš bych to taky viděla na problémy v pozadí firmy.\nMáš hledat novou práci a nezkoumat na internetu, co by mohl mít šéf za diagnózu. K čemu ti to bude? Půjdeš ho vyléčit?\nTo se takhle určit nedá, hlavně Ti to k ničemu nebude. Tipuju histriónskou poruchu osobnosti podle manipulace, lhaní a excentrického chování. Píšeš, že to není soukromá firma - to nejde řešit s nějakým jeho nadřízeným?\nKdyž budeš znát jeho dg a vědět, že je nemocný, budeš k jeho chování tolerantnější? Myslím, že ne. Osobní útoky, pomluvy a lži asi zasáhnout pokaždé a můžeš si 100 x říkat, že za tohle nemůže.\nOT - mně to třeba dělá problém. Všude se píše, jak psychické nemoci jsou to samé jako fyzické, ale já to tak nevidím. Společné mají to, že by se měly léčit, ale pokud je někdo psychicky nemocný a jeho chování je abnormální ( např ve smyslu agresivní, útočné nebo když třeba lže), tak s tím mívám problém se nad to povznést.


Ford nasadí pracovníkům náramky, aby dodržovali odstupy - Seznam Zprávy\nZprávyByznysFord nasadí pracovníkům náramky, aby dodržovali odstupy\nNositelná elektronika se stává součástí našeho každodenního života, v současné chvíli pomáhá společnostem po celém světě se zavedením a kontrolou bezpečnostních opatření v boji proti koronaviru.\nAmerická automobilka Ford na svých pracovnících testuje speciální distanční zařízení, které zvýší bezpečnost při obnovení výroby. Dodržování doporučené vzdálenosti mají usnadnit náramky, jež při porušení vzdálenosti necelých dvou metrů upozorní zaměstnance vibracemi, uvedla pro agenturu Bloomberg Kelli Felkerová, mluvčí společnosti Ford.\nExperiment probíhá už v továrně v Plymouthu, který leží jen půl hodiny od Detroitu, mekky automobilového průmyslu. A jelikož chce automobilová korporace obnovit výrobu již příští měsíc, nové opatření v podobě náramků by mělo být součástí širší škály bezpečnostního protokolu.\nNa listinu se dostala další zařízení, která budou například měřit teplotu zaměstnancům u vchodu do továrny. Opatření dává automobilka dohromady s odborovou organizací United Auto Workers, jež zastupuje pracovníky v USA a Kanadě. Ochranné masky či plastové obličejové štíty pro personál jsou samozřejmostí.\nNové postupy se zavádí v továrnách vyrábějících ventilátory a respirátory pro zásobování nemocnic. Denně vyplňují pracovníci formulář o svém zdraví spolu s informací o těch, se kterými jsou v kontaktu. Tyto praktiky se mají po znovuotevření zavést i do tradičních výroben společnosti.\n„Ford a UAW úzce spolupracují na identifikaci různých způsobů, jak udržet naše lidi v bezpečí, když pracují,“ uvedla Felkerová pro agenturu Bloomberg.\nNávrat stovek milionů pracovníků do továren čínských výrobců automobilů, spotřební elektroniky a chytrých telefonů tlačí na automatizaci výroby a robotiku, která může snížit náklady na pracovní sílu a zvýšit produktivitu práce. Takový robot je navíc vůči virům odolný, minimálně tedy proti těm biologickým, takže se nemůže stát, že by došlo k zastavení výroby.\nManažery dodavatelských řetězců pandemie probrala, musí se totiž vypořádat s nedostatkem produktů. „Čína v loňském roce koupila více robotů než kterákoli jiná země a nyní nastal jejich čas,“ uvedla pro CNBC Rosemary Coatesová, výkonná ředitelka Reshoring Institute, k tomu, že probuzená Čína nasadí do výroby výrazně odolnější pracanty.\n„Vypuknutí viru znovu potvrdilo, že se nejlidnatější země světa opět vrátí k trendu zvýšené automatizace a používání robotiky,“ myslí si Emil Hauch Jensen, viceprezident prodeje ve společnosti Mobile Industrial Robots v Šanghaji.\nAutonomní roboty, kteří dokážou přemístit těžký náklad v továrnách a skladech, používají velikáni, jako je Airbus, Flex, DHL nebo již zmíněný Ford.


Houbaři trnem v oku ochranářů: V zakázaných místech parkují i houbaří | Informace z Liberecka\nInformace z Liberecka11. září 2017 v 07:35\nHoubaři trnem v oku ochranářů: V zakázaných místech parkují i houbaří\nHouby, houbaření (ilustr. foto)Foto: Fotobanka Pixabay\nS končící houbařskou sezónou se v lesích hlavně o víkendech objevují návštěvníci, kteří nerespektují zákazy vjezdu aut a často také sbírají houby na zakázaných místech. Podle lesního zákona je může sbírat kdokoliv pro vlastní potřebu i v chráněných krajinných oblastech. I v nich jsou ale pravidla, která musejí návštěvníci dodržovat.\nLidé mnohdy chodí v chráněných oblastech na houby i do míst, kde to není dovoleno. Někde totiž nelze vstupovat do lesa mimo turistické trasy. To je případ přírodních rezervací, které ale v našem kraji zasahují jen zanedbatelnou část území, řádově je jich několik procent v rámci rozlohy všech chráněných krajinných oblastí v kraji. Statut CHKO má oblast části Jizerských hor, Českého ráje, Lužických hor a taky Máchova kraje na Českolipsku.\nPozor na parkování kolem soušské silnice\nŘada houbařů se do lesů dopravuje autem a parkuje na místech zákazu, což je podle ochranářů větší problém než samotný sběr hub v lese. Provoz se zvyšuje ve vyhlášených houbařských oblastech o víkendech a svátcích. Podle Jiřího Huška z Agentury ochrany přírody a krajiny jsou to letos třeba tato místa: „Okolí Oldřichova v Hájích, na území Jizerskohorských bučin nebo na náhorní plošině Jizerských hor, například okolo soušské silnice, kde jsou zákazy zastavení a odstavování aut v lesích.“\nPřestupky může řešit policie nebo také vlastník lesa, tím jsou třeba státní Lesy České republiky. Ochranáři mohou dávat ale pokuty také, nebo věc předat do správního řízení.\nPolicie častěji hledá zbloudilé houbaře. Zachovejte chladnou hlavu a nechoďte dokola, radí\nHoubařská sezona ještě nekončí! Jizerky nabízejí václavky, kozáky i klouzky


Vězni místo utečenců. Horší by byla polorozpadlá ubytovna, říkají lidé\nOpuštěný uprchlický tábor ve Vyšních Lhotách na Frýdecko-Místecku se pravděpodobně změní na věznici. Nuceně by tady mohlo pobývat až pět stovek vězňů. Lidé z obce neprotestují s dovětkem, že bude lepší, když se prázdný areál změní na hlídanou věznici, než kdyby ho někdo koupil a přeměnil na ubytovnu pro nepřizpůsobivé.\nTo myslí vážně ?\nPodle toho co jsem se dočetl v článku jsem pochopil, že na provoz věznice o kapacitě 500 odsouzených je zapotřebí až 200 pracovních míst ? To si snad někdo dělá srandu ne ?\nCopak je to "VĚŽNICE"...?\nNo jho ale kde bude ubytován\nsoudruh Tymošenko ???\nV podstatě souhlasím. Jen bych doplnil, aby vězni museli pracovat - konkrétně by bylo fajn umožnit jim makat třeba v blízkých Nošovicích - pivovaru Radegast (ale dál od pěnivého moku) :-) a v automobilce Hyundai.\nRe: A pracovat...\nRadegast si svá luxusní místa nechá pro tlačenky. V Hyundai se už dlouho pracuje jako v trestaneckém táboře, takže nutit vězně do této práce by bylo "nehumánní"...\nJosef Novák z Prahy\nTodle by Václav nechtěl\nZa prvý budovat věznice je nehumánní a vodporuje to demokratickejm principům, za druhý pokud tam bude vězení, tak to přinese v tý konkrétní vesnici tak málo pracovních příležitostí (vemte si jenom ty nároky nejen na příslušníky ve služebním poměru, ale hlavně i nároky na civilní zaměstnance), takže se jim tam začnou sjíždět lidi vod někaď z Frýdku - Místku, Třince a todlencto. Za druhý, kdyby se tady soudilo rozumně, tak nemusely bejt plný kriminály lidí, který musí stát živit. Jestli někdo ukradl deset tisíc a je zavřenej, no tak má halt mít vomezený režim, má zaplatit pokutu sto tisíc a nebo propadnutí majetku, kromě toho by měl něco dělat venku. Ale ne pro každou cowinu jít bučet. Jednak vyleze z lochu, má flastr, místo nenajde, začne vopět dělat neplechu. Takhle tady vyrábí stát sociálně vodloučený. Co se tejče tý ubytovny, tak to by měli vomezit stavebně (nepovolovat tam ubytovací zařízení) a mělo by to sloužit primárně k získání pracovních příležitostí v místě.\nRe: Todle by Václav nechtěl\nHezká čeština . Ale v podstatě souhlasím, věznic je tady až příliš, vězňů na počet obyvatel také. Stavět nebo přebudovávat další nic neřeší.\npepo, to jsou hrozny blaboly... navic mas problemy s pocty...\nSouhlasím s vězením, hlavně na Moravě\nJe jich méně než v Čechách, kolik lidí čeká na nástup trestu?\nRe: Souhlasím s vězením, hlavně na Moravě\nvysni lhoty jsou ve slezsku...\nkecálek reloaded 1\nA není to řešení\nNež nechávat nepřizpůsobivé se volně množit po ubytovnách, předělat ubytovny na vězení (samozřejmě odděleně muži a ženy?).\nNa rozdíl od ubytovny, odkud mohou vyrážet na obohacování okolí, z vězení se přeci jen tak snadno nedostanou.


Záhadné úmrtí: Matka uložila trojčátka (5 měs.) ke spánku, ráno našla dvě mrtvá | Blesk.cz\nDva pětiměsíční chlapečci zemřeli a nikdo neví proč. Jejich maminka Sarah Owen (29) je objevila v postýlce bez známek života. Zoufalá žena začala ihned křičet o pomoc a pořád opakovala „mé děti, mé děti“. Bohužel jim už nikdo nedokázal pomoci.\nTrojčátka Noah, Charlie a Ethan spali v jedné místnosti a zatím není jasné, jak to že Ethan jako jediný přežil. Matka ho po tragédii svírala v náručí a odmítla ho komukoliv dát.\n„Sarah je svobodná maminka a trojčata byla její pýchou a radostí. Když se v sobotu ráno probudila, našla Noaha a Charlieho mrtvé. Křičela o pomoc, a když nikdo nepřišel, zavolala záchranku. Když záchranáři přijeli a odvedli ji z domu, stála venku a křičela ‚mé děti, mé děti‘. Byla naprosto rozrušená a tiskla k sobě Ethana. Pak je oba chtěli převézt do nemocnice, tak jsem jí nabídla, že jí podržím Ethana, než se obuje. Ale ona na mě zakřičela: ‚Nech mi mé dítě.‘ Byla na tom velmi špatně,“ popsala její kamarádka Anne (64).\nPodle Anne byly děti mrtvé nejspíš už několik hodin. Případem se už zabývá i policie. Vyšetřovatelé už vyloučili, že by šlo o otravu oxidem uhelnatým či jiným plynem. Násilná smrt je rovněž velmi nepravděpodobná a policie se kloní k verzi, že šlo o „tragickou nehodu“. Přesnou příčinu smrti určí až nařízená pitva.\nNelly (†4) se omylem zastřelila. U babičky v kabelce hledala něco sladkého\nVideo: Holčička se popálila při požáru dětské chůvičky, v nemocnici zemřela.\nvelká britániesmrtdítětrojčatasyndrom náhlého úmrtí kojencematka a syn\nOtec vzal syna (†5) do Disneylandu, pak ho zabil: Mstil se svojí exmanželce\nAutobusy Brno – Praha Vrchlabí – Praha Vlaky Praha – Ostrava-Svinov\nbalika ( 25. září 2017 19:28 )\nJe to velmi divné, jedno dítě může zemřít na syndrom "náhlého úmrtí", ale dva naráz? Uvidíme, co zjistí pitva a policie.\nverka1 ( 25. září 2017 18:18 )\nHezcí kluci Milující maminka, která by svým chlapečkům dala všechno...život není spravedlivý


Tenista Štěpánek trénuje na finále Davis Cupu a chystá překvapení - Sport.cz\n24. listopadu 2009 15:41 - PROSTĚJOV/BRADENTON\nJen necelé tři dny si Radek Štěpánek odpočinul od tenisu. Po vyřazení v semifinále turnaje série Masters v Paříži se přesunul na Floridu, kde se již od minulého úterý naplno připravuje na finále Davisova poháru.\nČeská jednička trénuje v teple pod vedením osobního kouče a bývalého druhého hráče světa Petra Kordy a kondičního trenéra Marka Všetíčka. "Vstávám v sedm, ráno hraji, odpoledne hraji, pak regenerace a ještě do toho kondička," pronesl dvanáctý hráč světa dnešním v telefonickém rozhovoru z USA s českými novináři.\nDo Španělska přiletí Štěpánek přímo z Ameriky v neděli, boty na antuku mu z Česka přiveze Tomáš Berdych. "Snad je nezapomene," řekl Štěpánek. Sám bude mít v tašce jako obvykle překvapení v podobě zajímavého oblečení nebo doplňku. "Jedna věc bude pecka, ale je to překvapení, nedostanete to ze mě ani heverem," usmál se.\nNa pomalou evropskou červenou antuku si zvyká v slavné akademii Nicka Bollettieriho. Zatímco v posledních turnajích ATP v sezoně se často tlačil po servisu k síti, tentokrát se bude muset krotit. "Na antuce by to byla sebevražda. Budu muset měnit rytmus hry, ale i dokázat zaútočit. Nějak hru vhodně poskládat," plánoval taktiku. "Petr (Korda) mi dá pokyny, aby to mělo hlavu a patu," dodal.\nMůže to být jednou za život\nVe finále by měl hrát dvě dvouhry i čtyřhru. Na tři zápasy se netradičně připravuje více než čtrnáct dnů, což u tenistů nebývá v sezóně zvykem. Klidně by ale na tak důležité utkání trénoval libovolně dlouho. "Tahle šance může být jednou za život. Chtěl bych ji využít a co nejlíp se na to připravit," řekl Štěpánek.\nDění na Turnaji mistrů v Londýně, kde hrají oba španělští singlisté Rafael Nadal a Fernando Verdasco, sleduje jen výsledkově. Nadalovu prohru v prvním utkání nepřeceňoval. "Na antuce v Davis Cupu to bude něco jiného. Prohry sice nejsou nikdy příjemné, ale on určitě přijede stoprocentně připravený, aby jim pomohl," řekl Štěpánek.\nV Americe ho míjí vzrůstající napětí před finálovým soubojem o salátovou mísu, který se uskuteční 4. až 6. prosince v Barceloně. "Tady o tom nikdo moc neví, takže mám čas se v klidu připravit, ale moje myšlenky už k zápasu směřují. Moc se těším," řekl hráč.\nNadal: Ztratil jsem sebevědomí a klid\nTenisový Turnaj mistrů v Londýně, čtyřhra - skupina A: Bhúpathí, Knowles (3-Indie/Bah.) - Fyrstenberg, Matkowski (8-Pol.) 3:6, 6:3, 10:7.


TOPENÍ: předělání příhřevu na nezávislé topení, odkazy : SAG - Sharan Alhambra Galaxy - Strana 18\nNapsal: 27.12.2012 21:02\nKaždý svého štěstí ten ..... strojvůdce.\nNapsal: 27.12.2012 21:36\nProč úlet? Ještě jsem neviděl originál nezavislé topení aby bufík spínal sám motor. Možná jsem asi neviděl všecno. Ale ještě jednou se ptám proč to je úlet? Topení ovládané hodinkama a v případě potřeby ruční sepnutí za jízdy. S autem si jezdím sám a nevidím jedinej důvod proč by to topení měl ovládat motor. Třeba na popojetí pár KM, podle mě je větší kravina tam cpát nějaké přepínače na ruční nebo automatické sepnutí případně uplné vypnutí. Ale prostě každému vyhovuje něco jiného\nNapsal: 27.12.2012 21:55\nOno staci cist a trochu uvazovat,proc tam asi ten "prihrivacek" je\nJedine stesti je,ze motor nema ruce to by bylo facek\nNapsal: 27.12.2012 22:06\nProtože bufík je tam především kvůli motoru. NT je už jen taková výbava navíc. Pokud je ve výbavě origo NT, tak si samozřejmě bufíka řídí motor a navíc se dá zapnout buďto ručně nebo podle času. Někteří jsou proti přepínači, ale ten se hodí třeba když potřebuješ jen popojet autem z garáže na dvůr. Bufíku nestihne ani naběhnout, natož aby začal topit. Naopak stálé zapnutí je dobré, když je teplota jen těsně nad vypínací teplotou termospínače. Největší nebezpečí přepínače je v tom, že ho uživatel zapomene v poloze vypnuto nebo zapnuto a bufík tím pádem běží, i když nemusí, nebo neběží, když by měl. V podstatě pak stačí jen tlačítko na zapnutí NT (nebo časovač nebo DO), a když už, tak teda ten přepínač. To jsou jen dva ovládací prvky, příp. jen jeden.\nedit: patper rychlejší a kratší\nNapsal: 27.12.2012 22:14\npatper???? Nechápu ty facky Fakt vím proč tam je ten příhřev, ale já neřeším holej příhřev.\nmichall: A v čem je problém v tom že si to topení zapnu sám? Nebo jsem snad blbější než motor? Měl jsem Sprintera 316CDI byl tam origo D5W S a vůbec se sám nezapínal, ani v mrazech. Bylo tam tlačítko závislého příhřevu a nebo velké týdení hodinky.\nFakt nechápu to kamenování za to, že to chci ovládat ručně. Pokud popojedu 2km k čemu mě je, že to naběhne a zase vypne? Hodinkama si to zapnu a nechám topit třeba 30 minut do vyhřátí motoru. Pak to hodinky zase vypnou.\nNapsal: 27.12.2012 22:30\nJá jsem od přírody línej tvor, takže jsem radši, ať si auto hlídá teplotu motoru samo a já se starám o řízení. Navíc si protiřečíš - jednou píšeš, jaký je to nesmysl, cpát někam přepínač a najednou ho sám chceš, i když v podobě prostého zapnutí a vypnutí bufíku. O hodinkách jsem už psal taky, pro mě jsou zbytečné.\nNapsal: 27.12.2012 22:48\nNebo jsem snad blbější než motor?\nFakt chces odpovedet\nTed vazne a odemne naposled - jak vis,kolik ma "motor" teplotu\nP.s. namas brachu????\nNapsal: 27.12.2012 23:10\npatper: co mě raději odpovědět na mou SZ než se dohadovat takovejma kravinama?\nHmmmm,zadnou SZ od tebe nemam....nicmene, pravidla jako kravinu neberu\nooooo sorry,ted koukam,ze jses to ty ohledne toho kablu hele,sorry,ale radsi se poohledni jinde...\nNapsal: 27.12.2012 23:29\njak chceš, vnucovat se ti nebudu a za kravinu považuju se dohadovat jak spínat bufík, ne pravidla pochopitelně. A ještě jedna věc, neznáš mě, tak mě nesuď podle pár komentářů tady. A pokud jsi byl ve Štokách tak jsem tam byl s tím stanem Allianz a pomáhal ten sraz sponzorovat. To jen aby jsi pochopil že nejsem nějakej blbeček co se jen hádá.\nPředmět příspěvku: Prestavba na nezavisle topeni cena 295euro\n1543_0.jpg [ 3.92 KiB | Zobrazeno 1391 krát ]\n1543_1.jpg [ 3.01 KiB | Zobrazeno 1391 krát ]\n1543_2.jpg [ 2.8 KiB | Zobrazeno 1391 krát ]\nNapsal: 28.09.2013 21:40\nA ... ??? Nějaký odkaz, zkušenost, ... Tohle je takové nicneříkající. Obrázky malé.\nNapsal: 28.09.2013 22:13\nJe to dovoz z Nemecka na objednavku podle toho jake poterujes hodiny\na jakou mas vybavu auta dneska jsem to montoval na svojem a je to docela jednoduche pokud je clovek zrucny\nNapsal: 29.09.2013 08:11\nA odkaz opět žádný... Příspěvek s informační hodnotou NULA !\nNapsal: 29.09.2013 09:47\ntady jsem nasel neco i s konfiguratorem trochu dal u Holandskych hranic za Duisburgem\nhttp://www.cum-cartec-shop.de/index.php ... izung.html\na tady kusek nad Ašským výběžkem u A72\nOba jsou na Ebay.de