Iniciativa #ProRodiny21 v Senátu – Alipro\n10. 6. 2021 12. 6. 2021 / Zveřejnil\tJan Gregor\nPřídavky na děti jsou alespoň částečnou pomocí rodinám s dětmi. I proto jsme využili projednávání návrhu zákona o sociální podpoře, který přídavky pro děti upravuje. Nelenili jsme a ve spolupráci s poslancem Juchelkou a Výborným vytvořili tři pozměňovací návrhy, které mají rodinám s dětmi pomoci v rámci naší kampaně #ProRodiny21. A příběh pokračuje. Se dvěma pozměňovacími návrhy týkajícími se brigád a praxe (pozměňovací návrhy poslance Juchelky) dětí jsme uspěli jak ve Sněmovně, tak i v Senátu. V případě třetího návrhu týkajícího se cílené podpory rodin se třemi a více dětmi jsme znovu zabojovali v Senátu.\nNovela zákona o státní sociální podpoře, kterou předkládá ministryně Jana Maláčová je myšlena dobře, ale realizace pokulhává. Určitě lze pozitivně hodnotit zvyšení přídavku na dítě pro pracující rodiče o valorizaci (26 %) a zavedení motivačního bonusu pro pracující rodiče z 300 Kč na 500 Kč. Taky je určitě pozitivní zprávou pozměňovací návrh poslance Juchelky, který umožní rodičům vyplatit nedočerpanou částku rodičovského příspěvku při narození dalšího dítěte.\nPřídavek na dítě jen pro každé 10. dítě\nV současnosti je přídavek na dítě nastaven natolik špatně, že na přídavek na dítě dosáhne jen každé desáté dítě. Přídavek na dítě není plošná dávka, ale dávka tzv. testovaná. O udělení přídavku na dítě se rozhoduje podle celkového příjmu rodiny. Ministryně Maláčová přišla s řešením, jak zvýšit okruh příjemců přídavku na dítě. Bohužel na to šla cestou nejednodušší pro IT systémy a byrokracii, nikoliv s ohledem na rodiny, a to především ty vícečetné, které navrhované řešení zase poškozuje. Ostatně posuďte sami:\nNovelou zákona je tato hranice stanovena na 3,7 násobku životního minima rodiny. Počítání této hranice vychází ze zákona č. 110/2006 Sb., o životním a existenčním minimu. V rámci rodiny tedy první posuzovaná osoba se započítává částkou 3550 Kč, druhá další společně posuzovaná osoba částku 3200 Kč. Děti však se započítávají menší částkou 2770 Kč u nezaopatřeného dítěte od 15 do 26 let věku, 2 420 Kč u nezaopatřeného dítěte od 6 do 15 let věku a 1 970 Kč u nezaopatřeného dítěte do 6 let věku. Je tedy vidět, že jednotlivé rodiny mají jinou hranici, při které je jim vyplácen přídavek na dítě, nejen na základě svého příjmu, ale i na základě svého složení. Při přijetí novely zákona by čtyřčlenná rodina skládající se ze dvou dospělých a dvou dětí ve věku 4 a 6 let, měla hranici příjmu na výplatu přídavku na dítě ve výši 41 218 Kč. Pokud by se rodině narodilo nové dítě nárok na přídavek na dítě by byl do příjmu 48 507 Kč. Původně by tedy rodina měla nárok přídavek na dítě, pokud na jednoho jejího člena připadal příjem 10 304,5 Kč, po narození nového potomka by na jednoho jejího člena připadal příjem 9701 Kč.\nOdůvodnění pozmněvacího návrhu\nVe spolupráci se senátorem Jiřím Čunkem se nám podařilo předložit při projednávání návrhu zákona při středečním jednání Senátu pozměňovací návrh, kterým by se cíleně pomohlo čerpat přídavky na děti rodinám se třemi a více dětmi. V současné podobě stát tyto rodiny poškozuje a navrhované řešení ministerstva v tom pokračuje. Jakmile máte vyšší počet dětí, pak najednou je „tabulkově“ vymezené životní minimum na děti velmi nízké (obzlášť v kategorii děti do 6 let) , tudíž vícečetné rodiny poškozuje, protože na testovanou dávku-přídavek na dítě prostě nedosáhnou. A to jen proto, že se rodiče chovají zodpovědně a vydělávají.\nProto jsme se rozhodli tuto nespravedlnost napravit. Poprvé v Poslanecké sněmovně ve spolupráci s poslancem Markem Výborným. Zde byl návrh zamítnut, protože jej nepodporuje ministryně práce a sociálních věcí, Jana Malačová.\nNezvdali jsme to a ve spolupráci se senátorem Jiřím Čunkem jsme inciovali systémovou změnu, která by mnohým rodinám v ČR velmi pomohla. Přitom zatížení rozpočtu by bylo oproti celkovému vládnímu návrhu (skoro 8 mld Kč) bylo maximálně 500 mil. Kč. Senátor Jiří Čunek pozmněňovací návrh při středečním plenárním zasedání Senátu předložil s tímto odůvodněním:\n„Ale naopak si myslím, že podpora rodin, ať už slevou na dani, což je také vynikající záležitost, ale také přídavkem na dítě by měla být co největší. A to z toho důvodu, že náklady, které vidíme kolem sebe, i s ohledem na inflaci a ostatní záležitosti, rostou. Rodiny, které jsou vícečetné, mají více dětí, jejichž rodiče navíc ještě pracují a mají nějaký příjem, de facto jsou v tomto smyslu bity za to, že tyto děti mají. ...Růst koeficientu podpoří výrazněji vícečlenné rodiny než výpočet životního minima rodiny, jelikož ten především v kategorii nejmladších dětí roste o velmi nízkou částku a nyní by více zohledňoval růst nákladů ve vícečlenných rodinách a zachovával by podobný příjem na jednoho člena rodiny, jako u rodin s méně členy. Vícečlenné rodiny by tedy nebyly postihovány za svou početnost a dávka by následně lépe naplňovala účel dávky přídavek na dítě a podporovala zlepšení životní úrovně rodin s dětmi a tím umožňovala uchování sociálního státu, který je v České republice založen na průběžném principu."\nA jak dopadlo hlasování? Bohužel pozmněňovací návrh nezískal potřebnou většinu. Návrh podpořilo 17 senátorů. Drtivá většina (58 senátorů) se zdrželo. A kdo jsou ti, co návrh podpořili?\nVýsledek není špatný\nLze tedy říci, že jsme neuspěli na 100 %, ale i tak kampaň #ProRodiny21 přináší po jednání Senátu pozitivní změny pro rodiny. Příjem děti na brigádách a při školní praxi se nebude rodinám započítávat. A jak ukazuje výše uvedené hlasování, na vyložený odpor jsme nenarazili, proto vidíme do budoucna ještě velký potenciál. A tomu jsme opravdu rádi. Chceme, aby bylo Česko skvelým místem pro rodiny. A na závěr jen malá zpětná vazba od jedné naší podporovoatelky, vidíme, že to má smysl.


Lughnasad 2016 - Lughnasad - festival keltské kultury\nMinulé ročníkyLughnasad 2017Lughnasad 2016Lughnasad 2015Lughnasad 2014Lughnasad 2013\nJubilejní desátý ročník Lughnasadu proběhl ve dnech 29. a 30. července v okolí nasavrckého náměstí a zámku.\nProgram byl zahájen v pátek, kdy se v půl páté uskutečnila přednáška Včely a Keltové o včelařství a výrobě medoviny za dob Keltů. Následovala přednáška PhDr. Jany Čižmářové o jedinečném nálezu, konvici z Brna-Maloměřic, jehož replika byla po celou dobu na festivalu k vidění. Po přednáškách následoval večerní koncert kapel: Irish dew, Asonance a Jull Dajen.\nSobota byla plná lákadel. V zámecké zahradě se usídlily dávné národy, jejichž příslušníci návštěvníky seznamovali s životem v mladší době železné a tehdejšími řemesly. K vidění byla práce kovářů, sklářů, koženářů, bronzířů a dalších. Equites Gabreta poodhalili umění výcviku bojových koní a letos poprvé se nad areálem prolétli také dravci a to při ukázce sokolnictví v podání Jaroslava Pelíška. Historické aktivity v zahradě obohatily dva keltské kmeny - Viviskes (Švýcarsko) a Boier in Bayern (Německo).\nDozvědět se něco o tehdejší době bylo možné nejen prostřednictvím přednášek, ale také díky komentované výpravě na oppidum v Českých Lhoticích s archeologem. Duchovní obohacení přineslo například ranní cvičení Wyda a mužský nebo ženský kruh. Živo bylo také v Kaštance, kde probíhaly hry a soutěže pro děti. Na pódiu se v průběhu dne představili poprvé tanečníci skupiny Quadrilla s ukázkou irských tanců. Po třídenních ročnících, v letech 2014 a 2015, se festival opět vrátil k dvoudenní variantě, takže skončil v tom nejlepším - večerním koncertem kapel Jauvajs, Dick O'Brass, Bran a Beerberries.\nFotky z desátého ročníku akce:\nJaromír Zajda Zajíček (FotoZajda)


Z ukradené karty vybírali, dokud ji majitel nezablokoval. Teď jim hrozí vězení | zivechebsko.cz\nZ ukradené karty vybírali, dokud ji majitel nezablokoval. Teď jim hrozí vězení\nPovedená dvojice způsobila škodu téměř 29 tisíc korun majiteli platební karty. Napřed s poškozeným popíjeli, pak se s ním žena přesunula na pokoj a v nestřeženém okamžiku měla ukrást platební kartu. Dvojice lapků nezahálela a začala z katy vybírat. Zlodějům teď hrozí v případě odsouzení až pět let za mřížemi.\n„V polovině prosince minulého roku měl jednatřicetiletý muž společně se svojí třicetiletou přítelkyní potkat v restauračním zařízení v Chebu jednapadesátiletého muže,“ vysvětlil policejní mluvčí Jakub Kopřiva. „S tím se měli dát do řeči, popíjet alkohol a následně s ním měla jít žena na jeho pokoj v místní ubytovně. Tam měla v nestřežený okamžik odcizit ze stolu platební kartu a mobilní telefon. Následně z pokoje odešla. O několik hodin později měla dvojice pomocí odcizené platební karty provést z bankomatu pět výběrů finančních prostředků,“ uvedl. Poté se měli pokusit vybrat ještě další peníze, ale tyto transakce byly z důvodu překročení limitu odmítnuty.\nTo ale nebylo vše. „Následně měla dvojice navštívit čerpací stanici v Sokolově a zde znovu platební kartu úspěšně použít. Druhý den v ranních hodinách se měli znovu pokusit vybrat z bankomatu finanční prostředky, a to v několika různých částkách a na několika různých místech v Sokolově. V těchto případech ale výběry nebyly úspěšné z důvodu zablokování platební karty. I přesto dvojice způsobila svým jednáním jednapadesátiletému muži škodu téměř 29 tisíc korun,“ upřesnil mluvčí. V případě, že by se jim podařilo uskutečnit všechny platby a výběry, tak by majiteli odcizené karty způsobili škodu téměř 113 tisíc korun.\nNásledně chebští kriminalisté zahájili trestní stíhání a dvojici obvinili ze spáchání přečinů krádeže a neoprávněného opatření, padělání a pozměnění platebního prostředku.\nJednatřicetiletý muž, který je v současné době ve výkonu trestu odnětí svobody ve věznici, se svého jednání dopustil i přesto, že byl za stejný čin v posledních třech letech pravomocně odsouzen.\nPrevious Previous post: K mariánskolázeňskému hotelu Krakonoš se slétnou čarodějnice\nNext Next post: Fotografové poměří sílu svého vidění


eSuba spuští vsadte-se.cz « Hitpoint.cz\neSuba spuští vsadte-se.cz\nČeský tým eSuba spouští po řadě úspěšných projektů další a to ve spolupráci se sázkovou kanceláří Fortuna. Už samotné spojení těchto dvou organizací může naznačovat, že se bude jednat o sázení s lehkým nádechem progamingu, vše ale s jednou podstatnou změnou – bude zcela bezplatné. Navíc se každý měsíc bude soutěžit o ceny v celkové hodnotě 20 000 Kč.\nSázení na různé, více či méně prestižní zápasy a akce se pomalu ale jistě stává obrovským fenoménem, obzvlášť v dnešní době, kdy lze pomocí internetu veškeré sázky provádět z tepla domova. Někdo to bere jako zdroj obživy nebo občasného přivýdělku, někdo v tom vidí zábavu, a někteří obojí. Právě v tomto jsme se inspirovali a rozhodli se vytvořit unikátní stránky na území České a Slovenské republiky.\nSpoluprácí eSuby a Fortuny vznikl projekt vsadte-se.cz, nový a zcela bezplatný portál pro sázení. Nenechte se však zmást slůvkem „sázení“, registrace je otevřená pro všechny, neexistuje žádné věkové omezení a účast je 100% bezplatná, k sázení tedy nejsou potřeba reálné peníze. Veškeré sázky využívají místo pěnez kredity, které získá každý nový zaregistrovaný uživatel. S nimi pak dle vlastního uvážení může libovolně naložit – buď je rozmnoží nebo ztratí. Pokud se dostane na nulu, jednou za den mu systém přidělí kredity nové.\nSoutěž lze rozdělit na dvě hlavní části – měsíční a týdenní. V měsíční se bude hrát o ceny v celkové hodnotě 20 000 Kč, v týdenní o ceny věnované přímo společností Fortuna. Dnešním dnem začíná testovací provoz webu, který bude probíhat 14 dní až do 1. března 2010, kdy web spustíme na ostro.\nMožností na co sázet je opravdu nespočet, nabídka zahrnuje téměř všechny sporty, u nichž jsou jednotlivé kursy čerpány přímo ze stránek www.iFortuna.cz – tedy od profesionálních bookmakerů. Velkou inovací je i část věnovaná progamingu, ve které můžete tipovat výsledky hned v několika počítačových hrách. O zajištění zábavy v části Progaming se bude starat tým složený z uznávaných osobností české a slovenské scény.


BenQ Grunex CoD4 LAN #25 - Aktuální informace\nA jsme opět zde :) V nové herně Battlezone a dnes se Vám hlásíme s další populární střílečkou Call of Duty 4. Můžete se opět těšit na várku slivestreamu, diváckou soutěž, a pravidelné aktualizace zde v novince, které pro Vás společně s Matějem přineseme.\nBig Shock! Grunex CoD 2 LAN #14 - DOHRÁNO\nA máme tu dalčí ze sérite lanek v Call of Duty 2. Jak už bývá zvykem je pro Vás připraven stream! Kdo Vás dnes bojištěm provede? Nevíte... Compactaj? ANO, ale POZOR dnes bude stream okořeněný o spolukomentátora a tím nebude nikdo jiný než ... David "Kosny" Kosnar.\nBenQ Grunex CoD4 LAN #25 (PLNO)\nCall of Duty 4 lanka nesmí chybět ani po novém roce. A proto přicházíme na konec ledna s další a doufáme, že komunita sebere všechny odážlivce a příjde si 19. ledna zastřílet do nové herny Battlezone.\nBenQ Školní Ajťák - shrnutí 4. ročníku\nVe středu 19. prosince se v Praze uskutečnilo celorepublikové finále 4.ročníku středoškolské znalostní IT soutěže BenQ Školní ajťák. Do finále se podívalo nejlepších 10 studentů ze všech koutů České republiky, kteří bojovali o velmi zajímavé ceny. A kdo vyhrál?\nBenQ Grunex CoD4 LAN #24 - DOHRÁNO\nProsinec, Vánoce, cukroví, nová herna Battlezone, livestream! Dnešek strávíte s oblíbenou střílečkou Call of Duty 4. Uvnitř článku najdete výsledky, průběžné informace fotky a také LIVESTREAM! Dnešním komentátorem je oblíbený Compactaj.\nGrunexTV BenQ Grunex Challenge 2012\nVideo reportáž z herní události tohoto roku je zde! GrunexTV reportáž z BenQ Grunex Challenge Vám ukáže, jak fantastická atmosféra panovala na pražském Holešovickém výstavišti na konci října 2012. Hráči hodnotí tuto akci jako nejlepší za několik posledních let!\nESWC 2012 - Sobota 3.11.2012\nDnešní den byl ve znamení rychlého konce, ale také mnoho a mnoho zajímavých fotografií. Jak dopadl TomikuS v Playoff? Jaké fotky jsme ukořistili?\nESWC 2012 - Živé zpravodajství české BenQ reprezentace 2.11.2012 [FOTKY A VÝSLEDKY]\nZdravíme Vás z pařížského výstaviště Porte de Versailles, kde dnes česká BenQ ESWC reprezentace bude bojovat v základních skupinách Mistrovství světa v PC hrách ve hře Starcraft 2. Sledujte aktuální zpravodajství, výsledky, fotky a videa!\nESWC 2012 - Reportáž z cesty\nBenQ reprezentace vyrazila do Paříže, jaká byla cesta z pohledu Houmího? ESWC 2012 - Živé zpravodajství české BenQ reprezentace 1.11.2012 [PRVNÍ FOTKY]\nNyní nastává vrchol sezony a sen všech hráčů! Electronic Sports World Cup, neboli ESWC. Začíná prvním listopadem a česká BenQ ESWC reprezentace zde nesmí chybět. Sledujte jejich herní i soukromý život v Paříži na portálu Grunex.com! « Předchozí


Hotely – Ukanc | Hotels.com\nHotely ve městě Ukanc\nHotely – Ukanc\nHledat hotely – Ukanc\nZobrazit hotely ve městě Ukanc na mapě\nPředstavujeme destinaci Ukanc\nPokud jste hledali svou novou oblíbenou destinaci, už nemusíte. Ukanc si zaručeně oblíbíte. V blízkém okolí destinace Ukanc se nachází řada zajímavostí, které rozhodně stojí za vidění, například Jezero Bohinj a Tolminská soutěska. Nevynechte ve svém programu návštěvu okolních turistických atrakcí jako Národní park Triglav and Tolminský zámek.\nKde se ubytovat v destinaci Ukanc\nUkanc je město, které vítá všechny návštěvníky a nabízí bezpočet hotelů i jiných možností ubytování. Na Hotels.com si můžete vybírat z 35 nabídek ubytování v destinaci Ukanc. U některých dosahuje sleva až 25 %. Ceny pokojů začínají už od 268 Kč za noc a zde je počet hotelů podle počtu hvězdiček v destinaci Ukanc i blízkém okolí:\n• 24 čtyřhvězdičkových hotelů s průměrnou cenou 1391 CZK za noc\n• 42 tříhvězdičkových hotelů s průměrnou cenou 945 CZK za noc\nDoprava do destinace Ukanc\nVětšina turistů přicestuje na letiště Lublaň (LJU-Letiště Jože Pučnika), které leží asi 48,4 km od středu města Ukanc.\nNenechte si ujít v destinaci Ukanc\n• Jezero Bohinj (4,3 km od centra města)\n• Tolminská soutěska (11 km od centra města)\n• Národní park Triglav (11,5 km od centra města)\n• Tolminský zámek (12,8 km od centra města)\n• Tolminské muzeum (13,2 km od centra města)\nKdy je vhodné navštívit Ukanc


Perly Matthewa Henryho: Exodus 19 | Hlas synů Izacharových\nPerly Matthewa Henryho: Exodus 19\nDatum:12 dubna, 2021\nApoštol Pavel musel podstatnou část své služby věnovat zápasu proti judaizujícím falešným učitelům, kteří se snažili převrátit čisté evangelium o milosti Boží učiněné skrze Krista, když vedle něj předkládali jako nezbytnosti dodržování židovských ceremonií. Ač jinak vystupoval vůči těm, kteříž pod zákonem jsou, jako by pod zákonem byl, aby ty, kteříž pod zákonem jsou, získal (1. Kor. 9:20), jiným, jenž chtěli vystavit svou vlastní spravedlnost na místo té Kristovy, v ničem neustoupil a nepoddal se (Gal. 2:5).\nS ohledem na to musel ve svých epištolách mnoho psát jakoby proti zákonu, který je pro náš hřích naprosto nezpůsobilý přivést kohokoliv ke spáse. O té první smlouvě, uzavřené spolu s vydáním zákona, píše v listu Židům jako o vetché, blízké zahynutí (Žd. 8:13), která je v přímém kontrastu s dokonalou novou smlouvou, zprostředkovanou Pánem Ježíšem. Tato mnohá kategorická slova vedou zástupy křesťanů k pohlížení na Starý zákon jako něco téměř zlého, od čeho se musí křesťan co nejvíce distancovat, aby snad neupadl v zákonictví a nezbavil se Krista.\nNovozákonní jádro starozákonní zvěsti\nNesmíme však zapomenout, že všechno to bylo napsáno v kontextu zápasu proti tehdejšímu judaismu, který – ač historicky vycházel z pravé starozákonní víry Mojžíše a proroků – nebyl s ní totožný; podobně jako římský katolicismus v nějakém smyslu historicky navazuje na prvotní církev (i když nemá žádnou „papežskou posloupnost“ odvozenou od Petra), ale ve svém jádře se od ní velmi liší. Praví věřící v době Starého zákona docházeli spásy skrze víru v očekávaného přicházejícího Mesiáše (viz např. Jan 8:56, Sk. 2:25-31, Gal. 3.16, Žd. 11:24-26), na jehož Osobu a dílo poukazovaly ony všechny Mojžíšovi vydané ceremonie. Judaismus 1. století naproti tomu vedl k vystavění si vlastní spravedlnosti před Hospodinem (např. Řím. 10:1-3).\nJistě se máme vystříhat všeho, čím bychom svou víru přiblížili oněm judaizujícím tendencím, proti kterým psal apoštol Pavel, ale to nás ještě neopravňuje distancovat se od onoho vpravdě evangelijního jádra Starého zákona. Rozdíl mezi vírou pravých starozákonních věřících a vírou naší nespočívá v podstatě, ale v míře zjevení. Ve starozákonní době spasení hleděli jakoby na stín Krista, zahalený v typusech (teologický termín pro předobraz, zjednodušeně řečeno), zatímco my na Něj smíme patřit v již plném světle. Pro příklad, typusem oběti Kristovy byly ony oběti zvířat, které ustanovil Mojžíš. Dřív věřící obětovali zvířata, která jim znázorňovala, co pro ně jednou učiní Mesiáš; když to již Pán Ježíš učinil, nemusíme dále hledět k předobrazu zvířecích obětí, můžeme patřit přímo k jejich naplnění. Jelikož ostatní části starozákonní bohoslužby – chrám, jeho vybavení, oltáře, osoba velekněze, jeho roucho apod. podobně ukazovaly na ten či onen aspekt Kristovy osoby a díla, i ony po zjevení plného světla odpadly a pro křesťany již není potřeba v této staré formě bohoslužby pokračovat (viz např. Jan 4:20-23).\nTo vše neznamená, že každý jednotlivý Izraelita byl spaseným věřícím, podobně jako ne každý člen viditelné církve je pravým, znovuzrozeným křesťanem. Někteří – nebo spíše mnozí – Židé vykonávali starozákonní bohoslužby mechanicky, jako vlastní zásluhy, a jejich životy zůstávaly neproměněné, plné hříchu. Takovým zněla slova proroků, že jejich bohoslužbu nemůže Hospodin snést: „K čemu jest mi množství obětí vašich? dí Hospodin. Syt jsem zápalných obětí skopců a tuků krmných hovad, a krve volků a beránků a kozlů nejsem žádostiv. Že přicházíte, abyste se ukazovali přede mnou, kdož toho z ruky vaší hledal, abyste šlapali síně mé? Nepřinášejte více oběti oklamání. Kadění v ohavnosti mám, novměsíců a sobot a svolávání nemohu [trpěti], (nepravost [jest]), ani shromáždění. Novměsíců vašich a slavností vašich nenávidí duše má; jsou mi břemenem, ustal jsem, nesa je“ (Iz. 1:11-14).\nKdyž přicházíme ke Starému zákonu a chceme jej správně aplikovat ve svém životě, musíme vždy s modlitbou za vedení Duchem Svatým hledat za závojem typusů a předobrazů to univerzální, ono evangelijní jádro, ať už se to týká naší spásy nebo žití posvěceného života vykoupených. Když máme toto na paměti, spadne ona zástěra chápání Starého zákona, o které hovoří apoštol Pavel: „Nebo až do dnes ta zástěra v čítání Starého Zákona zůstává neodkrytá; nebo skrze Krista se odnímá. Protož až do dnes, když čten bývá Mojžíš, zástěra jest položena na jejich srdci. Než jakž by se obrátilo ku Pánu, odňata bude ta zástěra“ (2. Kor. 3:14-16). To není jen něco, co potřebovali Židé v době apoštola Pavla, to potřebuje každý křesťan dnes, zejména ve vztahu k Božímu morálnímu zákonu, shrnutému v Desateru, což je dnes velmi špatně chápaná oblast.\nPříkladem Božího muže, kterému Pán při hledění na Starý zákon dozajista odňal zástěru porozumění, je dozajista puritán a komentátor Písma Matthew Henry, muž plný víry a Ducha Svatého. Jeho šestisvazkový komentář byl později pro praktické užití zestručněn do verze nazývané Matthew Henry‘s Concise Commentary (Stručný komentář Matthewa Henryho). Tyto zestručněné výklady mají vždy silný novozákonní přesah, a výjimkou není ani pasáž týkající se 19. kapitoly Exodu, popisující, jak se lid měl připravit na vstup do smlouvy s Hospodinem a vydání Desatera. V něm v několika odstavcích vysvětluje vztah mezi Starým a Novým zákonem, mezi starou a novou smlouvou, jakož i správnou aplikaci daného textu pro novozákonní církev.\nMojžíš byl povolán na horu, a byl zaměstnán jako posel této smlouvy. Tvůrce a prvotní hybatel smlouvy byl Pán Bůh sám. Tato požehnaná charta byla dána z pouhé Boží milosti. Smlouva zde zmíněná je národní smlouva, skrze kterou byli Izraelité učiněni zvláštním lidem pod správou Hospodinovou. Byl to typus té nové smlouvy učiněné s pravými věřícími v Kristu Ježíši, ale jako všechny ostatní typusy to byl jen stín budoucího dobrého (Žd. 10:1).\nJako národ porušili tuto smlouvu; proto Pán prohlásil, že učiní s Izraelem novou smlouvu a napíše svůj zákon ne na deskách kamenných, ale na jejich srdce (Jer. 31:33, Žd. 8:7-10). Smlouva, o které se na těchto místech mluví jako o blízké zahynutí, je ta národní smlouva s Izraelem, kterou pozbyli pro své hříchy. Nemáme předpokládat, že židovský národ byl pod smlouvou skutků, která neznala nic o pokání, víře v Prostředníka, odpuštění hříchů nebo milosti; ale ani že celý izraelský národ nesl charakter a měl výsady pravých věřících, jako by měli v pravdě podíl na smlouvě milosti. Všichni byli v dispenzaci milosti; měli vnější privilegia a výsady ke spáse, ale jako většina vyznávajících křesťanů se s tím spokojili a nešli dále.\nIzrael souhlasil s podmínkami. Odpověděli jako jeden muž: „Cožkoli mluvil Hospodin, budeme činiti.“ Kéž by vskutku měli takové srdce. Mojžíš coby prostředník oznámil slova lidu Pánu Bohu. Tak Kristus coby Prostředník a Prorok nám zjevuje vůli Boží, Jeho příkazy a zaslíbení, a pak coby Kněz obětuje Pánu Bohu naše duchovní oběti, nejen modlitby a chválu, ale i oddané city a zbožná předsevzetí, totiž dílo Jeho vlastního Ducha v nás.\nVážný způsob, kterým byl zákon vydán, měl lid zasáhnout náležitým vnímáním Božího majestátu. A též je usvědčit z jejich vlastní viny a ukázat jim, že nemohli obstát před soudem Božím skrze svou vlastní poslušnost. V zákonu hříšník odhaluje, čím by měl být, a co mu schází. Zde se učí podstatě, nezbytnosti a slávě vykoupení, a toho, že je učiněn svatým. Když byl naučen utéci se ke Kristu a milovat Jej, je zákon pravidlo jeho poslušnosti a víry.\nNikdy předtím ani potom nebylo kázáno takové kázání, jako to, které bylo kázáno církvi na poušti. Dalo by se předpokládat, že ony hrůzy by lid zadržely v jeho troufalosti a zvědavosti; ale tvrdé srdce neprobuzeného hříšníka dokáže brát lehkovážně i ty nejhroznější hrozby a soudy. Když se přibližujeme Pánu Bohu, nesmíme nikdy zapomínat na Jeho svatost a velikost, ani na svou nízkost a poškvrnu. Nemůžeme před Ním obstát na soudu podle Jeho spravedlivého zákona. Usvědčený přestupník se tak ptá: „Co já mám činiti, abych spasen byl,“ a slyší hlas: „Věř v Pána Ježíše Krista a budeš spasen“ (Sk. 16:30-31).\nDuch Svatý, který učinil zákon, aby usvědčil z hříchu, nyní bere z věcí Kristovy a ukazuje nám je. V evangeliu čteme, jak nás Kristus vykoupil ze zlořečenství zákona, učiněn byv pro nás zlořečenstvím (Gal. 3:13). V Něm máme vykoupení skrze krev Jeho, totiž odpuštění hříchů (Kol. 1:14). Skrze Něho jsme ospravedlněni ode všech hříchů, od kterýchž jsme nemohli skrze zákon Mojžíšův ospravedlněni býti (Sk. 13:39). Ale Boží zákon je závazný coby pravidlo života. Syn Boží přišel z nebe a snášel chudobu, hanu, bolest a smrt, aby nás nejen vykoupil ze zlořečenství zákona, ale úžeji nás zavázal k plnění jeho přikázání.\nNěkolik vysvětlujících poznámek\nText Matthewa Henryho předpokládá základní obeznámenost s reformovanou smluvní teologií (Covenant theology), proto je vhodné si ji zde základně představit. S ohledem na omezený prostor nemůžeme předložit více než jen zcela základní vysvětlení a opodstatnění z Písma.\nSmluvní teologie popisuje dvě základní smlouvy, na základě kterých v historii vstoupil Hospodin do vztahu s člověkem. První byla smlouva skutků, ustanovená s Adamem v ráji, kdy jeho postavení záleželo na poslušnosti zákazu jíst ovoce ze stromu poznání dobrého a zlého. Aspoň v teoretické rovině (odhlédneme-li od Božího předzvědění pádu a předurčení vykoupení lidstva skrze Jeho Syna, Beránka “zabitého od počátku světa” Zj. 13:8) můžeme říci, že kdyby Adam poslechl, na základě smlouvy skutků by měl věčný život ve stálé přítomnosti Boží, a my spolu s ním.\nNemáme zde nyní prostor na detailní obhájení, že Adam v ráji byl postaven do zvláštní smlouvy, takže můžeme poukázat jen stručně na dva důkazy. Prorok Ozeáš píše o Izraeli: „Ale oni smlouvu [mou] jako lidskou přestoupili, [a] tu se mi zpronevěřili“ (Oz. 6:7) – jak poukazují mnozí komentátoři, v originále se píše doslova „smlouvu mou přestoupili jako Adam.“ Adam tedy stál ve smlouvě, a překročení příkazu bylo přestoupením této smlouvy. To potvrzuje i srovnání mezi prvním a druhým Adamem v 5. kapitole Římanům, kde Pavel mezi oběma staví jasné paralely. Ti, kdo jsou v Adamovi coby své hlavě, propadli smrti pro jeho hřích, a ti, co jsou v Kristu coby své Hlavě, získali pro Jeho spravedlnost život. Jelikož však ti, co jsou v Kristu, jsou v Něm na základě smlouvy – což nám připomínají i Spasitelova slova při ustanovení večeře Páně „tento kalich jest ta nová smlouva v mé krvi“ (1. Kor. 11:25) – z celé analogie můžeme dovodit, že i Adam coby naše původní hlava stál ve své vlastní smlouvě. A vzhledem k tomu, že Adamovo setrvání v ráji ve vztahu s Hospodinem zjevně záleželo na jeho poslušnosti Božímu příkazu, musela to být smlouva skutků. Po pádu, když přišel hřích, není možné dojít spásy na základě plnění smlouvy skutků, ta je již porušená, a žádný hříšník nedokáže naplnit její podmínky, totiž naprosto dokonalou poslušnost v činech, myšlenkách i motivech. „Protož z skutků zákona nebude ospravedlněn žádný člověk před oblíčejem jeho“ (Řím. 3:20).\nUčení o smlouvě milosti je poté již zjevné a nepochybné. Jak už jsme poukázali, v Kristu vstupujeme do nové smlouvy, která je nám zprostředkovaná z pouhé milosti. „Podlé čehož lepší smlouvy prostředníkem učiněn jest Ježíš“ (Žd. 7:22). „ Protož tatoť jest smlouva, v kterouž vejdu s domem Izraelským po těch dnech, praví Pán: (…) Nebo milostiv budu nepravostem jejich, a na hříchy jejich, ani na nepravosti jejich nikoli nezpomenu více“ (Žd. 8:10.12).\nSmlouva milosti v širším smyslu má však dva aspekty nebo dvě součásti. Jedna je tzv. smlouva vykoupení, která je uzavřena jen mezi Otcem a Synem, že Syn na sebe přijme lidskou přirozenost a vykoupí Otci ty, které On vyvolil. Druhá smlouva, totiž smlouva milosti v užším smyslu, představuje aplikaci smlouvy vykoupení vůči těm, kteří se v Synu ukryjí a stanou se skrze víru Jeho údy. Že mezi Otcem a Synem je smlouva vykoupení, dokládají mnohá slova Pána Ježíše o onom poslání, které Mu Otec uložil. „Jáť musím dělati dílo toho, kterýž mne poslal, dokudž den jest“ (Jan 9:4). „Jáť jsem oslavil tebe na zemi; dílo jsem vykonal, kteréž jsi mi dal, abych činil“ (Jan 17:5). A že toto dílo má smluvní základ, ukazuje Lk. 22:29 („A jáť vám způsobuji, jakož mi způsobil Otec můj, království“), kde slovo způsobit, v řečtině διατίθεμαι, diatithemai, znamená „dát skrze smlouvu nebo závěť.“ Je to stejné slovo jako ve Sk. 3:25 – „Vy jste synové proroků a úmluvy, kterouž učinil Bůh s otci našimi“, nebo v Žd. 10:16 – „Tatoť jest smlouva, kterouž učiním s nimi po těch dnech, praví Pán.“\nJeště poznamenejme, že ve vztahu k Pánu Ježíši Kristu byla smlouva vykoupení vlastně také smlouvou skutků – závisela na skutcích, na Jeho skutcích. Jelikož první Adam smlouvu skutků porušil, druhý Adam musel smlouvu skutků naplnit. „Nebo jakož skrze neposlušenství jednoho člověka učiněno jest mnoho hříšných, tak i skrze poslušenství jednoho spravedlivi učiněni budou mnozí“ (Řím. 5:19). Naše skutky však s tím nemají co činit, ve vztahu k nám spočívá ona smlouva na pouhé milosti.\nZákon jako smlouva milosti\nOtázka však zůstává, kam si podle toho zařadit smlouvu s Izraelem, kterou zprostředkoval Mojžíš, a se kterou vydal Hospodin zákon. Přirozeně se zdá, že smlouva skutků. „Zákon pak není z víry, ale: Ten člověk, kterýž by plnil je, živ bude skrze ně“ (Gal. 3:12). Ale měl se Izrael za mojžíšovské dispenzace snažit dosáhnout života skrze svou spravedlnost?\nInu, odpověď je snadná. Kdy byl zákon vydán? Až po vykoupení a vysvobození z Egypta, které je velikým typusem onoho vykoupení z hříchu a světa; až po projítí Rudým mořem, které bylo typusem duchovního křtu, kterým jsme připojeni ke Kristu; až po dání chleba z nebe, typusu Krista, pravého chleba z nebe; a až po otevření zřídla z duchovní skály, kterou byl Kristus (1. Kor. 10:1-5). Nejdřív Hospodin vykoupil a dal chléb a vodu života, a až poté vydal zákon. Jistě, jak píše Matthew Henry, mnozí Izraelité neprohlédli k duchovnímu cíli těchto obrazů, spokojili se s tím vnějším, neměli pravou víru a proto zahynuli. Na duchovním významu těchto věcí – a významu jejich pořadí – to ale nic nemění.\nZákon logicky nemohl a neměl být příčinou spásy Izraele, když spása z otroctví a vše s ní spojené přišly již před ním. Ostatně, hned po vydání Desatera dal Pán Bůh instrukce o obětech na oltáři, což opět připomínalo, že bez zástupné oběti nebudou moci obstát, takže zákon není zdrojem jejich přijetí a života. Poslušnost zákona měla plynout z jejich spasení, ne mu dávat příčinu; podobně jako poslušnost křesťanů je důsledkem a důkazem jejich spasení z pouhé milosti.\nPokud byl však Mojžíšův zákon vydán jako smlouva milosti, a v jádru se tedy neliší od smlouvy milosti, v níž jsme zahrnuti my, novozákonní křesťané, proč je naše smlouva vůbec nazývána smlouvou novou? I to je jednoduché. Má se tomu stejně, jako u nového přikázání lásky, které Pán Ježíš vydal svým učedníkům (Jan 13:34), a které zdůrazňoval milovaný učedník Jan: „Bratří, ne nové přikázaní píši vám, ale přikázaní staré, kteréž jste měli od počátku. [A] to přikázaní staré jestiť slovo to, kteréž jste slyšeli od počátku. A zase přikázaní nové píši vám, kteréž jest pravé i v něm i v vás“ (1. Jan 2:7-8).\nV jednom ohledu přikázání lásky není v ničem nové, nacházíme ho už v Mojžíšově zákoně: „Nebudeš se mstíti, aniž držeti budeš [hněvu] proti synům lidu svého, ale milovati budeš bližního svého jako sebe samého: Já jsem Hospodin. (…) Jakožto [jeden] z doma zrozených vašich, [tak] bude vám příchozí, kterýž jest u vás pohostinu, a milovati ho budeš jako sebe“ (Lev. 19:18.34). A v jiných ohledech je velmi nové: přichází od nového, lepšího Zákonodárce, než Mojžíš; jsou nám dány nové, lepší důvody k jeho plnění, totiž společné spasení skrze Krista; je dáno spolu s novým, plným světlem a s novou mocí Ducha Svatého k jeho plnění.\nTak je tomu i s novou smlouvou. Není naprosto nová ve své podstatě, jako by předtím spasení Židé ve Starém zákoně nestáli pouhou milostí a nedocházeli spásy pouhou vírou. Ale je nová, protože nám ji dává nový Prostředník, s novým, cele naplněným vykoupením, nejen v typusu, ale v plné realitě; je dána s novým, plným světlem, bez zakrytí stínů a typusů, a s novým, plným vylitím Ducha Svatého. Židům, kteří si zakládali na Mojžíšově zákoně, bylo nutné onen aspekt novosti zdůraznit, aby nebyli v pokušení navracet se k judaismu – celá epištola Židům je jedním velkým varováním těmto židovským křesťanům, aby je to ani nenapadlo. Proto v tomto listě apoštol tak zdůrazňuje, že smlouva v Kristu je smlouvou novou.\nAspekt novosti vidíme i v tom, že podle nové smlouvy je nám dáno okamžité a dokonalé očištění od všech hříchů krví Beránka Božího. Podle Mojžíšova zákona takového okamžitého a dokonalého očištění Židé nedocházeli – myšleno z ceremoniálního hlediska. Často čteme o různých dobách očišťování (Lv. 11:24-25, 15:28), opakovaných obětech a podobně. Některé hříchy ceremoniální očištění nepřipouštěly, byla za ně smrt. Ano, ti Židé, co skrze ony typusy pravě pohlédli skrze víru k přicházejícímu Mesiáši, došli okamžitého a dokonalého očištění srdce stejně jako my, ale ceremonie staré smlouvy jim to takto nezjevovaly. To bylo jednak proto, aby Izraelité vnímali, že skrze pouhou krev beranů a kozlů nemůže přijít pravé očištění, že je to jen obraz dokonalého očištění skrze přicházejícího Mesiáše – a aby o to více vyhlíželi a toužebně očekávali čas, kdy Pomazaný přijde s tímto dokonalým očištěním. Proto apoštol Pavel radostně osvědčoval: „Protož známo vám buď, muži bratří, že skrze toho zvěstuje se vám odpuštění hříchů. A to ode všech, od kterýchž jste nemohli skrze zákon Mojžíšův ospravedlněni býti, skrze tohoto, každý kdož věří, bývá ospravedlněn“ (Sk. 13:38-39).\nPokud však byl Mojžíšův zákon dán ve smlouvě milosti, proč v Novém zákoně čteme tolik o tom, jak skrze zákon nelze dojít ospravedlnění, jak je zákon ze skutků a stojí proti víře a podobně? Inu, protože ti tělesní Židé, kteří nehleděli spolu s Abrahamem, Mojžíšem a proroky ke Kristu, si z Mojžíšova zákona smlouvu skutků učinili, když se nechtěli spolehnout na Spasitelovy zásluhy. Ten, kdo se neskryje v Něm, automaticky zůstává v Adamovi a jeho smlouvě skutků, nemá podíl na smlouvě milosti. Buď se cele spoléháme na Pána Ježíše, nebo budeme odsouzeni skrze smlouvu skutků, kterou nejsme schopni naplnit. To byl problém farizejů a zákoníků, násobený tím, že si mysleli, že skrze plnění zákona mohou dosáhnout věčného života. Proti tomu museli Kristus i apoštolové rázně vystupovat. „Nebo jestližeť jest z zákona spravedlnost, tedyť Kristus nadarmo umřel“ (Gal. 2:21).\nZákon nebyl dán jako cesta života, ale jako standard svatosti, o níž měl vykoupený Izrael z milosti Boží usilovat: „I mluvil Hospodin k Mojžíšovi, řka: Mluv ke všemu množství synů Izraelských a rci jim: Svatí buďte, nebo svatý [jsem], já Hospodin Bůh váš“ (Lv. 19:1-2). Na tom se ani v Novém zákoně nic nezměnilo, když stejný příkaz zopakoval Pán Ježíš i apoštolové (Mt. 5:48, 1. Pt. 1:16). Ale je rozdíl, když usilujeme o poslušnost Božím příkazům z moci Ducha kvůli tomu, že nás Pán Ježíš spasil, než když usilujeme o totéž z vlastních sil, aby nás přijal a spasil.\nPříklad farizejů a zákoníků je pro nás velikým varováním, neboť velmi snadno můžeme sklouznout k jejich napodobování – antinomiány, kteří proti jakémukoliv plnění Desatera velmi vystupují, nevyjímaje. Křesťané mají svoje duchovní povinnosti, o nichž není sporu: povinnost bdít na modlitbách, být v Písmu, svědčit o Kristu, neopouštět svých společných shromáždění svých a podobně. Na nich není samo o sobě nic špatného, naopak, jejich plnění je nezbytné pro duchovní zdraví a růst v milosti.\nAle i z nich si můžeme vytvořit zákon skutků, když nebudeme zůstávat v Kristu, jak nás Pán varoval (Jan 15:4). Můžeme si začít byť podvědomě myslet, že když správně děláme vše, co bychom měli, tak je to s námi dobré a Hospodin nás proto přijme. Pokud opustíme každodenní vědomé a aktivní doufání v Krista, v Jeho zásluhy na kříži, v moc Jeho krve a přímluv před trůnem Otce v nebesích, a nahradíme je doufáním v to, že ve svém křesťanském životě všechno děláme, jak máme, činíme si ze svých křesťanských povinností smlouvu skutků. A protože na základě smlouvy skutků nelze dosáhnout přijetí od Hospodina, budeme s tím vším odmítnuti – jako byli odmítnuti zákoníci a farizeové.\nStůjme tedy pevně ve smlouvě milosti a nenavracujme se ke smlouvě skutků. Ne, že máme odmítat jakékoliv plnění Desatera, ale stůjme ve víře a plňme Boží morální zákon v moci Ducha svatého skrze víru Kristovu. Vždyť Pavel řekl: „Což tedy zákon vyprazdňujeme skrze víru? Nikoli, nýbrž zákon tvrdíme“, potvrzujeme (Řím. 3:31). Jděme tedy, a čiňme jako apoštol, který, ač nestál pod zákonem, nežil bez zákona, ale byl v zákoně Kristu, kvůli Kristu, pro Krista (1. Kor. 9:21). Amen i amen.\nŠtítky:Perly z komentářů , Zákon\nPředchozí příspěvek: Ivan Foster: Stezky staré, stezky dobré\nDalší příspěvek: Ďábel ve shromáždění\nSamuelův vzor služby církvi7 prosince, 2020\nKristus před očima vymalovaný a vysochaný20 srpna, 2018\nO konfesích19 března, 2015\nProrok jako jehla v kupce sena12 listopadu, 2014\nJ. C. Ryle: Potřeby těchto časů23 března, 2017


Dotyk - Bez trapasu se neobešla ani Kaddafího návštěva Prahy: Husáka přivedl do rozpaků\nBývalý libyjský vůdce Muammar Kaddáfí udržoval v 70. a 80. letech s Československem zvláštní vztahy. Obě země spojoval čilý obchod se zbraněmi, z něhož ČSSR silně profitovala, a díky tomu byl u nás Kaddáfí vítán jako vzácný host. Funkcionáři KSČ nicméně nad jeho výroky v nestřežených okamžicích protáčeli panenky.\nV té době se ještě nevědělo, jakých zrůdností se Kaddáfího tajná policie dopouští na libyjském obyvatelstvu, nebo se o tom aspoň nesmělo mluvit. Kaddáfí ve své zemi roku 1969 svrhl monarchu, což bylo dle komunistické ideologie chvályhodným aktem, nehledě na to, co následovalo. Zatímco západní země Kaddáfího označovaly za diktátora a teroristu, ČSSR mu prodávala zbraně a tanky. Prezident Gustáv Husák mu dokonce roku 1978 slavnostně propůjčil Československý Řád bílého lva s řetězem.\nAni Husákovi a jeho týmu však nemohlo uniknout, že se Kaddáfí chová "trochu divně". Pro československé představitele bylo občas obtížné udržet diplomatický takt. Když například libyjský vůdce navrhl, aby se v Praze postavila mešita, ateističtí komunisté to ve vší slušnosti zamítli. Nezamlouval se jim ani Kaddáfího nápad slavit Svátek práce na výročí libyjské revoluce, tedy 1. září namísto 1. května.\nNa druhé straně pražská ZOO s povděkem přijala několik velbloudů, které jí diktátor zaslal jako dar.\nKaddáfího oficiální návštěvy Prahy znamenaly pro komunistické pohlaváry velký stres i z důvodu, že libyjský diktátor nepochopil jejich snahu utajit před občany podrobnosti o obchodování ČSSR se zbraněmi a během oficiálních ceremonií o těchto úmluvách otevřeně hovořil. Opět se ale muselo dostát bontonu, a tak se Kaddáfí vždy dočkal potlesku, bez ohledu na to, jaké pohledy si za jeho zády Čechoslováci vyměňovali.


Objednání nového zpěvníku : ČCE Prusinovice\nod Pavel Stehno | 08.03.2021 | Sborová oznámení\ntímto sdělením Vám nabízíme možnost, jak si objednat nový evangelický zpěvník. Objednávky přijímáme do konce března.\nJak jste zajisté slyšeli, mnohaletá práce na tvorbě nového evangelického zpěvníku je u konce a nyní budou zpěvníky hromadně tištěny. Za jeho přípravou, výběrem písní i koncepcí stojí tvůrčí skupina osmi lidí. Zaslouží si být jmenováni:\nZajímají – li Vás další podrobnosti o jeho tvorbě, kliknětě zde.\nDistribuce, cena a termín objednání\nDistribuce výtisků bude probíhat až na konci roku 2021 a cena je stanovena na 500 kč / kus. Koupí a pravidelným používáním zpěvníků podporujete nejen práci tvůrčí skupiny, ale také nové směřování křesťanského zpěvu v 21. století.\nKvůli časové prodlevě tisku velkého množství zpěvníků pro celou církev je třeba závaznou objednávku provést do konce měsíce března. Náš sbor bude objednávat zpěvníky do kostelních lavic. Objednávku rozšíříme o Vámi požadovaný počet kusů.\nMísto a způsob zapisování\nPro závazné objednávky jsme pro Vás připravili papírový formulář, který naleznete v předsálí kostela. Zde se můžete zapisovat.\nVelice dobře rozumíme tomu, že se v současné situaci mnozí z Vás do kostela nedostanou, proto Vám nabízíme následující možnosti, jak si zpěvník objednat:\nTelefonicky na čísle: +420 724 739 686 (mobil na faráře)\nTelefonicky na čísle: +420 571 892 194 (pevná linka na faru)\nMailem na adrese: prusinovice@evangnet.cz (adresa na faráře)\nMailem na adrese: cceprusinovice@seznam.cz (adresa sborového webu)\nTelefonujte, mailujte, zapisujte se.\nKrásný den Vám přeje celé staršovstvo.


První zprávy - Komentáře - Živé duše\nKdyž odcházím, zaslechnu její poznámku ke kolegovi: „Já bych do Ruska nejela ani za milión!“\nA to neví, že se tam chystám v krátké době už podruhé.\nTentokrát mě bohužel nedoprovází kolega fotograf, jako při návštěvě Petrohradu, a tak si nasnímané obrazy ukládám jen do paměťových buněk mozku. Když je po návratu vyvolávám, chybí mi pořadová čísla obrázků a do popředí se dostávají ty s nejsilnější emocí.\nPod číslem jedna se valí Volha. Nejprve viděná z okénka letadla před přistáním v Uljanovsku. Obrovitý přírodní úkaz, který lidský um přemostil bílým náramkem, aby propojil město rozložené na obou březích. Most na vysokých pilotech je dlouhý třináct kilometrů.\nJmenuje se Prezidentský, byl dokončen až za Putina a ještě mu chtějí přistavět druhé patro. V dohledu je další, mnohem starší most, Monarchistický, jehož umístění přestalo vyhovovat, když vzniklo nové sídliště pro pracovníky leteckého průmyslu a automobilek. Na Novém městě bydlí asi sto padesát tisíc lidí. Půl miliónu dalších žije na protějším břehu ve Starém městě, rodišti Lenina. Informace, jimiž nás zahrnuje veselá řidička, která nás vyzvedla na letišti, vnímám spíš okrajově, aktérem je stále Volha, nad jejímiž vodami projíždíme. Spolucestující Anja, původem z litevského Vilniusu, ale od dob studií domestikovaná a spokojená v Čechách, taky prožívá Volhu poprvé, a tak jsme svorně užaslé a zamlklé. Jenom Natálie, moskevská pracovnice Českého centra, vnímá veletok jako přirozenou součást své velké země.\nČlověk zná o Volze písně, sledoval filmy, četl knihy, ale teprve když stojíte na náhorní plošině břehu s řekou před sebou, vidíte, jak nedozírný rozdíl je mezi představou a skutečností. I Anja je pohledem uhranutá, stojíme nad Volhou jako dvě Lotovy ženy. Natálie otevírá láhev s minerálkou, aby nás oživila. Po dlouhém doušku se můj zadrhnutý mozek probere jako počítač ze spánkového režimu a nabídne mi základní slovo PROSTOR. Sedám si na sluncem prohřátou kamennou zídku, napjaté svaly povolí, myšlenky začínají naskakovat.\nProstor a krajina v něm tu byly dřív než člověk. Čekaly na něj. I Volha čekala, až někdo přijde a usadí se na jejích březích. Člověk je sice hospodář, ale krajina současně kultivuje i jej, utváří jeho životní pocity a snad i formuje charakter národů k obrazu svému. Hledím z vysokého ostrohu na mohutný veletok, o kterém praotec Čech neměl tušení a jako správná vlastenka se snažím své ohromení z tekutého živlu setřást obrázkem své vlastní krajiny. Komorní krajiny přetvořené v líbeznou zahrádku, v níž každá studánka a každý potůček mají svou legendu zapsanou v kronikách. Volha se ale suverénně valí napříč časem. Byla, je a trvá. Jaký otisk zanechává její od věků nashromážděná energie v duších „svých“ lidí? Souvisí snad její velkolepost i s tím, že právě oni dokázali jako první překonat uzemnění lidského osudu, když vyslali svého Gagarina na oběžnou dráhu, aby Volhu obhlédl v celistvosti?\nDalší emotivní obraz, který vybírám z ustalovače paměti, je z Moskvy. Ve vzpomínce se vracím do Sadové ulice, kde je dům Michaila Bulgakova, muže který překonal zemskou tíži a připoutanost k vymezenému životnímu prostoru silou svého talentu a fantazie. Starý činžák se zdobnou fasádou a pamětní deskou, ve dvoře historická tramvaj pro navození dobové atmosféry, kdy tu ve dvacátých letech minulého století autor žil a psal román Mistr a Markétka. V duchu znovu stoupám po úzkém schodišti. Stěny kolem jsou popsané a pokreslené do výše, kam člověk nedosáhne ani vyšponovaný na špičkách, autoři obrázků a glos museli mít žebřík, nebo stáli někomu na ramenou. I každý schod je hustě pokrytý vzkazy čtenářů a citacemi z Mistrova díla. Působí to jako koberec, jehož ornamenty stvořily tisíce duší.\nV horním patře je komunální byt, kde Bulgakov se svou ženou obývali jen jeden pokoj z mnoha. Kuchyně s oknem do dvora byla pro všechny rodiny společná. Na policích jsou ukázkově seřazené hrnce, pánve a staré samovary, otřískané stoly a židle jsou zavěšené na provazech pod vysokým stropem, aby místnost byla průchozí. V té kuchyni někdejší obyvatelé chovali i slepice a selata, čtu si na informační ceduli.\nNávštěvníci, hlavně studenti, procházejí terénem bytu s plachou úctou jako při zasvěcujícím obřadu. „V Rusku má spisovatel pořád auru proroka,“ objasnila mi Anja. „Na tom žádný režim nic nezměnil.“ Někdy to ale hodně zbrzdil! Kultovní román Mistr a Markétka poprvé vyšel tiskem až čtvrt století po Bulgakovově smrti. Okamžitě byl přeložen i do češtiny, v těch blahých šedesátých letech, kdy se zdálo, že i naše země mluví vlastními prorockými hlasy.\nS Pražským jarem a jeho násilným zmražením souvisí další obraz z mého putování po Rusku. Stojím na trávníku v uljanovském parku, blízko univerzitní knihovny a prezentuji posluchačům ruské vydání knihy mého táty Ať žije republika, opožděné o padesát let. Zatímco Natálie tlumočí, odstoupím od mikrofonu a rozhlížím se po zeleném prostranství, kde pod modrým odpoledním nebem probíhá Noc s literaturou. Působí to jako Hyde park, u každého mikrofonu se čte jiné dílo, nejblíž k nám jsou ctitelé proroka Puškina. K babylónskému zmatení jazyků ale nedochází, větve stromů nadkrývají shromážděné skupinky a vytvářejí izolační stěny zelených pokojíčků. Po cestičkách cirkulují návštěvníci a jako koštéři ochutnávají literární vzorky. Úryvek, který jsem vybrala a v jehož četbě se střídají místní dobrovolníci, láká i nahodilé chodce, kteří si přes park zkracují cestu domů a náš hlouček se utěšeně rozrůstá. Stará paní se opírá o hůl, velkou válku, jejíž poslední dny knížka zachycuje, jistě pamatuje, a tak se zaposlouchá. Po chvíli jí jeden z „puškinovců“ přináší skládací židli a pak usedá vedle ní do trávy. Připomíná to rojení mušek kolem sklenice se sladkou šťávou.\nTa ale zhořkne, když se mě v závěrečné diskuzi jeden mladík zeptá: „Ten román už je vlastně historický, ale jak vy Češi vnímáte Rusy dnes?“ Za zády slyším Anjin povzdech: „A máš to tady...“ Lidé napjatě ztichnou, ti za zadních řad přicházejí blíž. Pod starou ženou zavrže skládací židle, tuhle odpověď chce vyslechnout ve stoje.\nV několika větách vysvětlím ideály a naděje Pražského jara. Pak mluvím o srpnové noci, kdy pět spřátelených armád přepadlo mou zemi, jmenuji je všechny, aby účinek měl spravedlivé rozložení. Pro mladíka, který mi položil otázku, to není novinka, ale pro některé jeho vrstevníky asi ano, vidím jejich zmatený údiv. Stará paní, opřená o hůl oběma rukama, napjatě čeká, co řeknu dál.\nVyprávím o postupné normalizaci duší, které ani Palach svým činem nezabránil. Moskvanka Natálie statečně překládá. Puškinovci mezitím už seanci skončili, naše skupina se rozrůstá v zástup. V řečnění jsem trénovaná, za posledních pár let jsem vystupovala na desítkách „domácích“ demonstrací. Tohle je ale mezinárodní literární akce, kde jsem jediným českým hostem! připomínám si před každou vyřčenou větou. Přece ty příznivce literatury, co přišli na slavnostní program, nezasypu celým železňákem mouru?! Pár žen už beztak vytahuje kapesníky, a tak se nadechnu ke smířlivému závěru, že normální Češi a Slováci dokázali i ve své hořkosti a zklamání vnímat rozdíl mezi rozhodnutím politiků a generálů a vyslanými vojáky, kteří plnili rozkazy. Dodávám, že pokud chce malý národ přežít, musí umět snést i veliké křivdy. A učit se odpouštět.\n„My Rusové taky umíme odpouštět křivdy!“ ozve se zase ten mladík. Stará žena to rozvede, skutečně odpouštět prý dokážou jenom slovanské národy, protože mají jednu matku a jednoho otce. „Kromě Poláků,“ podotkne kdosi. Jiní ho ale okřikujía „můj“ mladík se ptá, jestli vnímám současné Rusko jako nebezpečného agresora. V souladu se svým svědomím odpovídám, že ne a že všichni Češi, co mají mozek v hlavě a přístup na internet, jsou proti takové propagandě imunní. Stará paní odkládá hůl, aby mohla zatleskat, ostatní se přidávají, a tak můj dovětek, že ovšem vznikla komise, která má takzvané proruské weby cenzurovat, už zaslechne jen první řada posluchačů. Ale večer ještě neskončil!\nV kavárně, kde Noc s literaturou pokračuje, vidím stejné lidi, co byli v parku. Někteří přivedli i kamarády. Nejdřív u baru poskytuji rozhovor do kulturní rubriky místního časopisu, pak Anja do mikrofonu čte úryvky ze svého zcela čerstvého ruského překladu české knížky Kuky se vrací. Její ruština je skvělá, a tak Natálie může s klidnou myslí odjet na letiště, aby stihla noční linku do Moskvy, tlumočení mám zajištěné. Kavárna je v horním patře obchodního domu, ale působí jako setmělé undergroundové doupě. Za dveřmi rachotí kbelík uklizečky, nákupní doba skončila, ale my to teprve rozjíždíme.\nČtení z tátovy knihy oželím, protože návštěvníci chtějí debatovat o současnosti. V rodišti Vladimíra Iljiče Uljanova, jehož spisy už málokdo z nás studoval, probíráme své vlastní zkušenosti s kapitalismem, na každou jeho záludnost si posvítíme, svorně kritizujeme úpadek školství, podlézavost umění, cenzuru médií, škrtící obojek hypoték… V paměti mi uvízne moje nahodile zformulovaná věta, že kvůli třiceti čtverečním metrům nějaké garsonky na hypotéku by mladý člověk neměl obětovat svět a veškerý jeho prostor a stát se otrokem přikovaným na dlouhá léta ke kůlu dluhu.\nBarmanka už odešla, u stěny čekají naše kufry odlehčené od rozdaných knih, noční hlídač nás opakovaně vyrušuje a varuje, že obchodní dům se v deset zamyká, ale my odmítáme skončit, protože kdy příště se zase uvidíme?\nV půl jedenácté vstane ze židle paní knihovnice, organizátorka besedy a rozpačitě připomene, že za hodinu nám jede vlak do Nižného Novgorodu. Ještě při chvatném uklízení a pak čekání na výtahy nás společně sdílený pohled na svět povzbuzuje k naději a téměř k jistotě, že probouzení duší už probíhá napříč planetou, ale když sjedeme do přízemí, zkrotneme. Dveře obchodního domu jsou už skutečně zamknuté! Knihovnice má vyděšené oči, ale mladík z parku neohroženě telefonuje na policii a za pár minut nám strážník odemyká (šperhákem?). Na nic se nevyptává, nikoho nelegitimuje. Tak to bych v Uljanovsku nečekala!\nV nočním vagónu se vznáší odér po sušených rybách, na chodbičce je obrovský kypící samovar, ale čaj si dáme až ráno. Dívka na horní palandě našeho „ženského“ kupé se probouzí. Pak seskočí a nadšeně nás vítá. Jmenuje se Selina, je jí třináct a samostatně jede za rozvedeným tatínkem na prázdniny. Ty v Rusku začínají už 1. června na Den dětí a trvají tři měsíce. Ani kapitalismus je nezkrátil. Selina nám pomáhá uložit kufry pod spodní lůžka a slibuje, že k snídani nám nabídne pirožky od babičky. Potom eskamotérsky vyšplhá do svého visutého doupátka a zakutá se pod přikrývku.\n„S čištěním zubů ještě počkej!“ zarazí mě u dveří kupé Anja. „Mám totiž narozeniny.“ A vyndá z batůžku láhev vína. „Já myslela, že Puškin!“ podivím se. „Prorok až zejtra. Otázka ale je, jak to otevřeme,“ znejistí. „Neuč orla lítat,“ usměju se a najdu v boční kapsičce kufru sklápěcí nožík s vývrtkou. Skleničky v plechových chráničích nám půjčuje průvodčí.\nPopíjet v nočním vlaku červené krymské víno, s nohama na palandě a polštářem za zády hledět do tmavé krajiny s bludičkami světýlek za clonou stromů, bych přála každému, kdo má život rád! „Víš, že v ruštině není sloveso užívat si?“ překvapí mě překladatelka. „To nechápu!“ „Je to tak. Existuje sice naslaždať sja, jako nabažit se, ale to spíš souvisí s přepychovým životem. Normální užívání si něčeho oni prostě pojmenovat neumí.“ Přemýšlím, jak je to možné a napadá mě, že neměli epochu národního obrození, kdy se tvořila nová slova a oprašovala stará kacířská. „Němci zase nemají slovo sluníčko,“ vzpomenu si. „Čeština je zkrátka geniální jazyk!“ raduju se a užívám si to.\nSnídám v župánku. Stůl v kupé je prostorný, Selina prostírá ubrousky, otvírá krabici s pirožky, já rozkrajuji kapesním nožíkem jablka koupená v Moskvě a rozděluji čokoládové bonbóny, které nám na cestu dala samaritánka Natálie. Místo čaje si vřelou vodou ze samovaru zaléváme instantní kávu, čeká nás další dlouhý den. Vlak brzdí ve stanici a Selina se jde podívat na rozpis vyvěšený na chodbičce. „Budem tu stát čtyřicet minut!“ Přímo před naším oknem je na peróně stánek s produkty (potravinami), vedle něj stojí venkovanka se sušenými rybami navléknutými háčky na tyčce. „Jdu nakupovat,“ rozhodne Anja. „Co chcete?“ „Ryby ne!“ zakážu jí. A tak přináší balené zmrzliny a džus.\n„Jak velká je ta česká země?“ zajímá se Selina. „Moc velká není,“ přiznám. „A kolik tam žije lidí?“ „Asi tak jako v Moskvě,“ směje se Anja „náplava“ z Litvy. (Obyvatel Litvy je kolem tří miliónů…) „A všichni jsou Češi?“ pokračuje ve vzdělávání Selina „Skoro. Je tam samozřejmě i pár domestikovaných cizinců,“ usměju se na Anju. „Víc než tři sta tisíc!“ opraví mě. „Jsou mezi nimi i Tataři?“ sonduje dívka. Anja mě pod stolem kopne do nohy. Zbytečně. Mám vlastní mozek. „I Tataři u nás žijí, ale ještě jsem žádného nepotkala.“ Selina se napřímí. „Já jsem Tatarka!“ Ovšem teprve třináctiletá, a tak si ťukneme jen džusem.\nVlak už zase uhání krajinou, ve stráni vidím skupinu pravoslavných chrámů, jejich vyšňořené kopule vykukují z okolní zeleně jak hříbky z trávy. Zřejmě poutní místo. Později zjišťuji, že jsem to odhadla správně. Poutní město se jmenuje Sarov a žil v něm slavný mnich Serafín, léčitel, věštec a duchovní učitel. V roce 1913 byl, sedmdesát let po smrti, prohlášen za svatého. V mystické extázi kromě jiného prorokoval, že Rusko, po mnoha zkouškách a útrapách, které je čekají, znovu povstane z popela a přispěje k nastolení celosvětového míru. Ve stejném městě se ateista Andrej Sacharov podílel na vývoji první vodíkové bomby, která byla otestována v roce Stalinovy smrti. Po úspěšných pokusných testech dalších vodíkových pum se Sacharov vrátil do Moskvy a stal se iniciátorem podepsání smlouvy o omezení jaderných testů. Byl prvním Rusem vyznamenaným Nobelovou cenou za mír. Režim mu ale nedovolil ji převzít, vyzvedla mu ji jeho žena Jelena Bonnerová.\nS paní Jelenou jsem se setkala, když po manželově smrti navštívila Prahu. Zřejmě to bylo počátkem roku 1990. Vyprávěla o dlouhých sedmi letech, kdy museli s mužem žít ve vyhnanství v Gorkém, v domku, kde nejčastějším návštěvníkem byla KGB. Až jednoho odpoledne zatelefonoval Gorbačov a zrušil klatbu. Vrátili se do Moskvy a Sacharov, bojovník za lidská práva, se stal mluvčím politické opozice. Byl zvolen do parlamentu a podílel se na znění nové ruské ústavy. Wikipedia mylně uvádí, že umřel v průběhu zasedání demokratické opozice. Já ale vím, že srdečnímu infarktu podlehl v moskevském domě, kde bydlel a který je dnes jeho muzeem. František Janouch, přítel Andreje Sacharova, mi před sedmi lety při návštěvě muzea ukazoval chodbičku před fyzikovou pracovnou, kde se Sacharov nečekaně zhroutil a kde na něj klečící paní Jelena zoufale křičela: „Přestaň s tím, neumírej! Přísahal jsi, že mě tu nenecháš samotnou...“\nMěsto Gorkij se už znovu jmenuje Nižnij Novgorod. Ptám se průvodčího, jestli vlak při dlouhé cestě nenabral zpoždění. „Zpoždění?! Dorazíme na minutu přesně. Tady jste v Rusku a ne v Německu!“ Selina zesmutní. „Bylo s váma tak veselo! Co budu dělat až do večera?“ „Dám ti knížku!“ Otvírám kufr a podávám jí tátův román o dvanáctiletém Olinovi na konci velké války. „Čteš ráda?“ Dívka přikývne. „A kterou knihu máš nejraději?“ „Huckleberryho Finna,“ řekne po chvilce přemýšlení. No jistě, tam je taky velikánská řeka, uvědomím si.\nNižnij Novgorod je severněji než Uljanovsk, Volha tam nabírá Oku. Reliéf města v zálivu je tak krásný, že ani změť různých stavebních stylů nemůže pokazit tvůrčí záměr krajiny. Pozorujeme soutok a v úbočí nad námi ční socha zkušebního pilota Valerie Čkalova. Vede k ní okrasné vysoké schodiště, původně zbudované pro památník Gorkého. Jenže Čkalov, Hrdina Sovětského svazu, který se proslavil letem na Tupolevu z Moskvy přes severní pól až do Vancouveru, následně tragicky zahynul při testování jiného letadla. Truchlící Stalin, který Čkalova obdivoval a ctil, podobně jako později Chruščov Gagarina, přikázal, aby vyvýšené místo rezervované pro už dokončenou sochu Gorkého nechalo město volné, než bude narychlo zhotovena obrovská socha statečného pilota. Spisovatel dostal vlídnější bytoviště v závětrném centru svého rodiště a jen vzdutý cíp jeho pláště připomíná, že původně měl čelit ostrým větrům ze zátoky.\nPrůvodce Pavel, který nám příběh vypráví, je zklamaný nízkou intenzitou naší reakce. A tak mu u oběda vysvětluji, že hru škatule, škatule hejbejte se, hrajeme se sochami a památníky v Čechách taky a už jsme otrlí. „Teď to hrajou na Ukrajině,“ připomenu. „V Litvě už to dohráli,“ podotkne Anja. Kolem zahrádky restaurace jde bubnující průvod masek, ve městě je svátek pouličních divadel. Noc literatury, která s tím zřejmě souvisí, je naplánovaná do večerního parku. Ale během odpoledne se letní počasí zhorší, na nebi bobtnají deštné mraky, nad zátokou se sbírá vítr a jenom dobře oblečenému Gorkému to nevadí. Projíždíme ulicemi a Pavel nám ukazuje historický činžovní dům, v jehož čtvrtém patře bývala noclehárna pro zkrachovance, kterou však realista Gorkij ve svém dramatu Na dně umístil do sklepa. Zřejmě proto, aby temné prostory posílily účinek názvu hry.\nNovgorodské České centrum, kde nás obřadně vítá bělovlasý předseda a mladičká lektorka češtiny, není řízené z pražské centrály, je to spolek, který vznikl z místní potřeby. Ve městě je prý čeština jazykem třetí nejsilnější menšiny. Asi i proto, že mnoho Čechů vyučených ve Škodovce, pracuje v místní automobilce.\nV Pavlově kanceláři otvíráme kufry, vybalujeme nejen knihy, ale i bundy, na okno už bubnuje déšť. Organizátor se jde podívat, jestli v parku, kde máme číst, vůbec někdo v tom nečase je. Samozřejmě, že tam jsou a čekají.\n„Předskokanka“ Anna čte úryvky o medvídkovi. Stojím pod stromem, kde zvukař přikrývá mixážní pult igelitem. Nabízí mi sprej proti komárům. „Copak lítají i v dešti?“ „Milují vlhkost, to nevíte?“ Teď už to vím a ještě při psaní této reportáže, mě svědí bodance na lýtkách.\nČíst v hustém dešti bez stříšky nad hlavou a nasvícená špatně nasměrovaným reflektorem, je jedna věc. Vnímat těch několik desítek lidí, usazených v mokré trávě, zatímco mohli sedět v suchu u televize, je věc druhá. Někteří mají deštníky, jiní kapuce nebo šátky, ale déšť nepřestává. Stránky mé (tátovy) knihy už jsou provlhlé, a tak mě střídá Pavel, který má ruský překlad okopírovaný na listech papíru vsunutých do igelitových desek.\nČte burácivě dramatickým hlasem, volnou rukou gestikuluje, klidně by tu roli ruského vojáka zvládl i ve stejnojmenném filmu. Kdyby se to natáčelo dnes. Před padesáti lety, kdy film sbíral vavříny na světových festivalech, ještě ani nechodil do školy. Já už jsem byla adolescent, a tak vyprávím promoklému, ale vytrvale usazenému publiku, jak jsem se díky filmu Ať žije republika seznámila s Jurijem Gagarinem, když v roce 1966 podruhé přijel do Prahy. Nejen, že jsem při soukromé projekci filmu, kterou táta pro kosmonauta narychlo zorganizoval, seděla vedle něj, ale pak jsme si Gagarina ještě odvezli domů na večeři. Cestou koupil kytici růží, když se dověděl, že maminka čeká třetí dítě. Nepřipraveně otevřela dveře a uviděla prvního kosmonauta světa s pugétem. K té večeři jsme přizvali i souseda, aby si vzácnou návštěvu užil taky. Myslím, že i Gagarin si večer užíval, přestože to slovo v ruštině nemají. Jako školačka jsem v té době nejlépe rusky mluvila já, ale ke konci večera (a demižonu moravského) si už všichni rozuměli i bez překladu. Jurij Gagarin zahynul při havárii stíhačky v květnu 1968, takže netuším, jak by hodnotil srpnovou spřátelenou invazi. Tátovi zlomila srdce, umřel na smutek v únoru 1971.\n„A jaký Jurij byl?“ volá z upršeného tmavého parku vzrušený dívčí hlas. „Veselý a šťastný. Jako kluk, kterému se splnil velký sen a chce se o to rozdělit.“ Odpovídám na další otázky a připadám si jako věrozvěst. Je ovšem trochu nespravedlivé, že informace o jejich národním hrdinovi jsem přivezla z Čech.\nKdyž pak rozdám poslední tři tátovy knihy, ozve se prosba v češtině: „Já se učím česky, můžete mi dát ten originál?“ „A kde se učíš?“ ptám se studenta. „Na kurzech v Českém centru!“ Podávám mu provlhlou knížku. Reflektor už zhasl, zvukař balí nádobíčko, posluchači se rozprskli po cestičkách jako kapičky rtuti a Pavel nás odváží do stejné restaurace, kde jsme obědvali. Tentokrát sedíme uvnitř.\nJako předkrm si dávám vodku a zajídám ji horkou rybí polévkou, abych zažehnala nachlazení. Hostitel alkohol nemůže, poveze nás pak na nádraží. Při hovoru se překvapivě ukáže, že byl kamarádem a vrstevníkem Borise Němcova. Ukazuje nám stůl pod oknem, kde s Borisem sedávali, chválí jeho manažerské úspěchy a zásluhy z doby, kdy Němcov byl guvernérem nižnonovgorodské oblasti. Ten současný prý mu nesahá ani po kotníky. Všechno dělá jen na efekt a i své sídlo v historickém domě bohatého kupce zrekonstruoval jako hrad. Chce si připadal jako v Kremlu, buran!\nServírka nám podává vinný lístek a Anja hledá to krymské, které jsme si v noci užívaly ve vlaku. Ale mají jen italská, co se dá dělat. Objednávám si dvě stě gramů Pinot Bianco, které kupuju v Praze v Bille, Anja dá přednost pivu. Pavel, ačkoliv pije jen kávu, už je pod vlivem – chandry. Mluví o Černém úterý v srpnu roku 1998, kdy v Rusku vypukla finanční krize, způsobená hlavně nelegálním odlivem kapitálu na zahraniční konta oligarchů a mafie a došlo k devalvaci rublu. Banky byly zavřené. Mnoho slušných podnikatelů a běžní občané tak přišli o úspory, vysvětluje Pavel a přirovnává to k měnové reformě za Gorbačova. Vzpomenu si na starou tátovu větu, že běžný občan vítá změny, pokud se netýkají měny. Ale v ruštině by se to zřejmě nerýmovalo, navíc překladatelku Anju momentálně zajímá nadívané maso, které jí servírka přinesla, a zkoumá, čím je plněné. Pavel zamyšleně popíjí další černou kávu, prázdný stůl pod oknem mu zřejmě evokuje katafalk.\n„Už to snad vyšetřili,“ pronesu zastřeným kondolenčním hlasem. „Zabili ho nějací Čečenci, ne?“ „Nějací Čečenci,“ posmívá se pozůstalý. „Tak co třeba Kadyrov?“ navrhne zadavatele vraždy. „A ten je pod velením koho, hm?“ podněcuje mě ke svému závěru. Tak tuhle verzi samozřejmě znám z našich veřejnoprávních médií. „A není to celé operace pod falešnou vlajkou zaměřená na diskreditaci Putina?“ nabídnu verzi probíranou v diskuzích na českých internetových webech. Pavel ale pochopitelně čte jiné weby a jeho trpělivost s mou naivitou už je vyčerpaná. Ještě jsme ale nedojedly, a tak galantně sune hovor k architektuře svého města. Vysvětluje nám tzv. stroganovské baroko zachované na fasádách místních chrámů. Jenomže mrtvý kamarád je mrtvý kamarád a jeho nepomstěný duch se dál ponuře vznáší nad stolem pod oknem, i když nám Pavel kreslí na ubrousek ozdobné římsy: „To, co pro laika vypadá jako štuky, vůbec nejsou sádrové štuky, je to pracně vytesané přímo do kamene!“ Obdivně přikyvuji, ačkoliv pro mě je Stroganov hlavně excelentní svíčková.\nVlak přijíždí na minutu přesně, i když byl před několika dny vypravený ve Vladivostoku. „Transsibiřská magistrála je pro nás Čechy pořád kultovní pojem!“ říkám Pavlovi, abych obnovila souznění. „Já vím,“ pousměje se. „V ní si vaši legionáři odváželi naše zlato...“ Opravdu čte úplně jiné weby než já, ale přesto nám vynáší kufry do vagónu a při loučení nás objímá a líbá. „Musíte zase brzy přijet!“\nSouprava je hypermoderní, ale my už to nedokážeme ocenit. Únavou nám padají víčka. V kupé jsme tentokrát samy, ale sotva si rozesteleme, zaklepe stevardka a nabízí nám teplou večeři, která je v ceně jízdenky. Se zíváním odmítáme, hodování s duchem Borise Němcova nad hlavou jsme ještě nestrávily. Po šesti hodinové noční jízdě do Moskvy nám ale vytráví a snídani si už zase užíváme. V balíčku jsou jogurty, biotyčinky, minerálka a dokonce i miniaturní kartáček a pasta na zuby. Vlak zastavuje na minutu přesně a na peróně čeká samaritánka Natálie.\nV půdní ubytovně Českého centra se slastně osprchujeme, vypijeme kávu, kterou nám samaritánka přinesla v termosce, přihodíme do kufrů další várku knih na rozdávání a dřevěné koníčky, které pro nás vyrobil jako suvenýr Natáliin otec, vojenský lékař. Pak nás samaritánka veze na letiště Vnukovo.\nJe neděle, ale vozovka působí jako v běžné ranní špičce, protože naplno propukly prázdniny, ovšem Natálie s tím počítala a má časovou rezervu.\nPrázdniny jsou patrné i na letišti. Ve frontách u odbavovacích přepážek pro vnitrostátní linky čekají hlavně rodiny s dětmi. Do našeho samaljotu, směřujícího do letoviska Gelendžik u Černého moře nakládají zřízenci pět dětských kočárků. Jedno mimino brečí už v autobuse projíždějícím k ranveji tak usilovně, že otec decentně předstírá, že k „rušičce“ nepatří a nechává konejšení na mamince. Ta nejdřív trpělivě zkoumá: „Proč pláčeš, broučku, bolí tě něco?“ Pak zpívá ukolébavky, ale řev pokračuje. Neutichá ani v kabině letadla. Otec, usazený u okénka, nezúčastněně pozoruje nakládání kufrů, zatímco nezdárník ruší křikem i instruktáž o záchranných vestách. Svatá žena však nevolá na haranta Polednici, ale kreativně skládá z časopisu lodičku a konečně upoutá broučkovu pozornost.\nNež vystoupáme nad mraky, kontrolně sleduji ruskou krajinu. Žádná jedovatě žlutá řepková pole nevidím. Hodně střech se blyští solárními panely, shora to působí jako zrcátka. Let trvá dvě a půl hodiny, jídlo a pití si pasažéři musí kupovat, stejně jako u ČSA. Naším cílem není lázeňský Gelenžik, ale nedaleký Novorossijsk, kde žije ve městě a okolních vesnicích stále hodně českých krajanů. Před sedmi lety už jsem je navštívila se zásobou českých knih a videofilmů.\nJejich předkové takzvaní kolonisté přijížděli do krajiny zdevastované po kavkazské válce na žádost cara Alexandra II. (kterému to vnukl František Palacký) a s neochotným souhlasem císaře Franze Josefa už koncem šedesátých letech devatenáctého století. Kolonisté, často s malými dětmi, putovali z Čech ve vlacích a na koňských i volských povozech mnoho týdnů. Dorazili na podzim. Na přidělené půdě vykopali zemljanky a přežili zimu. Pak pokáceli stromy, postavili sruby a začali obdělávat půdu. Jejich dopisy přitáhly další vlnu zemědělců. Příznivé klima inspirovalo české přistěhovalce na Kubáni k zakládání sadů a vinic. Po Franci Josefu Hejdukovi, bratrovi básníka, se zdejší vinné závody dodnes jmenují Gejdukovy. „Chceš říct, že to víno je srovnatelné s krymským?“ pochybuje Anja. „Dočkej večera a poznáš sama!“\nMuž, který nás čeká na letišti, české předky nemá, ale kamarádí s předsedkyní krajanského spolku Mateřídouška a podle jejích příkazů s námi dělá okružní jízdu kolem zátoky (v ruštině „buchta“). Za poslední velké války se tu urputně bojovalo a samotné město Novorossijsk bylo téměř zničeno. Projíždíme demarkační čáru, za kterou už Němci neprošli. Památníky obránců jsou všude. Je tu i socha Brežněva, který byl jedním z velitelů Rudé armády. Desítky českých krajanů bojovaly v armádě generála Svobody. Mezi nimi i potomci prvního starosty Novorossijsku, který ve městě zavedl elektrifikaci, vodovod a postavil divadlo a knihovnu.\nZa sedm let, co jsem tu nebyla, se město rozrostlo především o průmyslovou zónu, z návrší si prohlížíme klikaté potrubí rafinerie a přístav, kde se nafta překládá do tankerů. I obrovská cementárna, kterou kdysi taky založily šikovné české ručičky, je zmodernizovaná. Krajanské vesničky mají pořád původní jména (Kirillovka, Metodějovka…), ale z nápisů pomníků na hřbitůvcích je čitelné, jak se v dalších generacích jména lidí tvarově přizpůsobovala životu v nové zemi. Jména posledních (nejčerstvějších) nebožtíků už jsou vytesána do kamene v azbuce. Kolem hrobů jsou laťkové plůtky a uvnitř „zahrádek“ jsou i stoly a lavičky, aby rodiny měly pohodlí, než svému mrtvému povypráví o všech nových událostech.\nV novorossijské knihovně, kde se koná odpolední Noc s literaturou, mě objímají staří známí, ale na vyprávění nových událostí bude čas až večer. Ve velikém sále, vyzdobeném českou vlajkou, jsou kromě krajanů i členové ruského literárního spolku, obsazují polovinu prostoru, protože co Rus, to básník. Předskokanem tedy není Anja, ale Ljubov Tichonjuk, překrásně načesaná stará paní, která na naši počest složila verše o Janu Husovi a nutnosti spojit se pro uhájení pravdy.\nNásleduje hudební vložka zpívaná u kytary mohutným kozáckým hlasem elegána s knírkem a v blyštivé stříbrné košili. Pak nečekaně vyslechneme politickou báseň proti Obamovi, NATO a zrádným ukrajinským pučistům. Stařence, která své verše recituje zpaměti, může být osmdesát, ale tleskají i mladí a kozák znovu hrábne do strun. Častušky s ním už zpívají všichni.\nZačínám mít pocit, že jsem přítomná u magického obřadu, který má zahnat přízrak války. Medvídek Kuky sice na pár minut atmosféru odlehčí, ale i moje vybrané úryvky, které v ruštině předčítá předsedkyně spolku Mateřídouška, jsou o válce. A tak se spásně chytám Gagarina a vyprávím o setkání s ním. Zabírá to stejně jako v Novgorodu a oči posluchačů jsou hned veselejší. Jurij je pořád apoštolem míru a sblížení.\nRozkládací stůl, u kterého si užíváme svou poslední večeři v Rusku, se táhne přes celý obývák ve zkrášleném činžovním bytě paní Ludmily, krajanky, u které jsem před sedmi lety pila vřelý čaj. Pak jsme v chladném jarním počasí běžely s další krajankou Irinou k molu a ponořily se do moře. Mělo asi dvanáct stupňů a těch sotva padesát metrů, které jsem tehdy rozdrkotaně uplavala, abych před přihlížejícími ruskými námořníky obhájila národní barvy, cítím v kostech dodnes. Teď už je ale začátek června a Anja s noční koupelí najisto počítá.\nZatím ale pojídáme chlebíčky s kaviárem, sýr zabalený v horkém těstíčku, pirožky a Irina, zaměstnankyně Gajdukových závodů, nám nalévá vzorky bílého vína. Lahve už včera přinesla do Ludmiliny lednice, aby byly pro „banket“ správně vychlazené. „Na červená dojde taky,“ ujišťuje mě Irinin muž Saša, který české předky nemá. Vypadá jako Mikuláš II., jehož portrét jsem nedávno zkoumala v Petrohradě. „To už mi řeklo víc lidí!“ směje se Saša. „Ale kluci jsou naštěstí po Irině,“ hledí se zalíbením na svou pěknou ženu.\nOba jejich synové teď studují v Praze, ten starší se chystá na doktorát. I další děti místních krajanů usilují o vzdělání na českých vysokých školách, proto chodí do kursů češtiny. Ty vede lektorka Tamara, občanka ČR, vyslaná do Novorossijska z Černínského paláce. Právě dnes proběhly písemné zkoušky v závěru ročníku. „Jak to dopadlo?“ ptám se. „Veliký pokrok!“ směje se spokojeně Tamara. „I komise bohemistů byla spokojená.“\nPak ale neradostně probíráme politiku. „Ti parchanti tu válečnou lodičku rozhoupávají,“ mračí se Ludmila. „My už jsme se ale naválčili dost!“ Promluví z ní ruská zkušenost. „Máme slavnost, tak nestrašte válkou!“ napomíná nás předsedkyně Mateřídoušky, Kateřina. Sedí v čele stolu, a tak ji poslechneme. Rozdávám knihy, Ludmila nakrajuje dort a Anja si jde do koupelny zkusit její plavky.\nNoční moře vypadá jako rozhýbaný inkoust, přes den bylo azurové odrazem nebe. Na molu pokuřuje skupina mužů, nejdřív nás mají za prostitutky, ve tmě věk a naše úmysly neodhadnou, ale když Ludmila, Anja i Tamara vlezou do vody, zahodí pánové cigarety, střelhbitě se svléknou do trenek a skáčou ukázkové šipky.\nJá odolám. Koupel si chci dopřát až v bytě, kam nás na přespání veze paní Kateřina. Sama bydlí v nedalekém domku, byt pronajímá. Před námi tam ovšem spali svatebčané. Takže postel v ložnici je rozbitá, ale v kuchyni je ještě rozkládací gauč. Voda v koupelně teče jen ledová… Sprchuju se až ráno, v domě paní Kateřiny.\nTentokrát odlétáme z Krasnodaru. Na letiště, vzdálené sto padesát kilometrů, nás veze Kateřinin bratr Konstantin. „Pro vás Kosťa,“ usmívá se v dobré náladě. Včera ulovil pět velkých ryb a ukazuje nám je v mobilu. „Na udici?“ ptám se.\n„Ne vodní pistolí. Z leže.“ Neznale si představuju, že ležel na břehu. „Kdepak!“ směje se Kosťa. „To ležíš na dně moře a čekáš, až ryba přijde. Přišlo jich pět!“ klepne do mobilu. „A měl jsi šnorch?“ ptá se Anja.\n„Tss! Ten by k ničemu nebyl. Prostě se pořádně nadechneš. Jak lovec perel.“ Odhadem je mu padesát. Ve skutečnosti o deset let víc. „A musí na to být povolení?“ přísně mhouřím oči. Kosťa si mě udiveně prohlíží ve zpětném zrcátku: „Proč povolení? Ryb je tolik! Tohle je požehnaná krajina.“ Rozhlíží se od volantu jako Hospodin. „Černozem je u nás hluboká deset metrů!“ Pěstují pšenici, ječmen, slunečnice, tabák. Ve svazích víno. Dokonce i rýži. „Rýžová pole jsou na Kavkaze nejvýš položená. Z celého světa!“ směje se pyšně Kosťa. Zavlažují je vodou z Kubáňské nádrže. Ta má hráz dlouhou sedmdesát kilometrů.\nNa rozdíl od své sestry Kosťa už česky skoro neumí. Pamatuje si jen básničku z dětství o polámaném mravenečkovi, kterou ho učila babička. Prababička přijela s rodiči na Kubáň hned v první várce, bylo jí asi šest let. Pak si vzala přistěhovalce z Itálie. Jejich dcera, Kosťova babička, už Rusa. Měli několik synů a dceru, Kosťovu maminku. Ta se vdávala v padesátých letech, za Rusa. „Ale na krajanské slavnosti chodím, mám rád české písničky a koláčky...“\nV protisměru se blíží kolona vojenských náklaďáků. Novorossijsk je strategický přístav s početnou posádkou. Vyprávím Kosťovi své zážitky z průvodu Nesmrtelného pluku v Petrohradě, kde jsem nesla fotku dědečka, co padl v odboji. Pokyvuje hlavou, jako že je to ode mě hezké. Pak po chvíli mlčení prohodí: „Já, kdybych šel v Nesmrtelném pluku, tak mi nestačí obě ruce.“ Z matčiny strany padli ve válce všichni muži. Jeden její bratr uhořel v tanku, další jako pilot v srpnu 1945 v Japonsku. Po něm pak Konstantin dostal jméno. Jeho otec žil jako kluk za války na Altaji a když odvedli na frontu všechny dospělé muže z rodiny, oral a sel. Bylo mu čtrnáct, když se stal vůdcem rodiny. „Byl tam hlad, ale táta nikdy neukradl ani hrstku zrna, aby nakrmil sestry. Věděl, že všechno jde na frontu. Krást se může jen v míru...“\n„Kosťo a nebojíš se, že zase bude velká válka?“ Vrtí hlavou. „Nebojím. Nebude. Proč se vedou války? Ze tří důvodů. Kvůli území, kvůli zdrojům surovin a kvůli ideologii. My máme sedminu planety, větší území opravdu nepotřebujeme. Zdroje máme na staletí zajištěny. A ideologii už nemáme, tak ji nemusíme nikam šířit.“ Ale to mé otázce špatně rozuměl. „Válku lze vyprovokovat,“ naznačuju směr svých obav. „My se vyprovokovat nedáme!“ slibuje Kosťa. „Sestřelili nám letadlo, zabili pilota, co seskočil z hořícího stroje na padáku. Sestřelili nám na Sinaji letadlo plné turistů. Pod falešnou vlajkou sestřelili i to malajsijské civilní letadlo! A nám za to přišili sankce. Začala válka? Ne. Rusko se nedá vyprovokovat pro žádnou cizí válku v cizích zájmech.“\n„A co manévry Aliance v Polsku a v Pobaltí? A přijímání nových členů?“\nKosťa se pohrdavě ušklíbne: „To je hra. My jsme dospělí. To, že modernizujeme armádu a vyvíjíme nový typ zbraní, je ovšem nutnost. Jistota, že je od toho škrtání sirkama odradíme. Putin tím dává jasný vzkaz.“ „Tak moment,“ přeruším Anjino rychlé tlumočení. „Putin se přece vyjádřil o své zkušenosti z leningradských uliček, že je-li rvačka nevyhnutelná, je nutné udeřit jako první!“ Kosťa přikývne: „Je-li nevyhnutelná. Ale pokud chceš pochopit strategii Putina, prostuduj si Kutuzova. Ten se taky snažil vyhnout střetu a v získaném čase shromažďoval síly. Kdyby mu to nepřikázal diletant car, nešel by ani do bitvy u Slavkova. Ušetřil by vojáky a pěkně čekal s obrovskou převahou u Borodina. Jako já na rybu.“\nNajednou jsme v Krasnodaru. Vyndávám z kufru knihu o osvobozování Moravy a v zastoupení táty ji Kosťovi podepisuju. „Máte ještě půl hodiny čas,“ dívá se na hodinky (potápěčské). „Tak si dejte u baru kubáňské víno. A nebojte se, s Ruskem žádná válka nebude!“\nVíno už je ale nad naše finanční možnosti, a tak si na ten mír s Anjou ťukáme pivem. Chutná skvěle. Nejspíš proto, že i zakladateli zdejších pivovarů byli Češi.\nZ okénka letadla vidíme obrovskou vodní plochu nádrže, která zavlažuje pole, kde v rekordní výšce ve svazích Kavkazu zraje rýže. Letušky v červených kostýmcích předvádějí, jak se nafukuje záchranná vesta a pak nám naprosto nečekaně servírují oběd. „To víte, dámy, Aeroflot je Aeroflot!“ reagují na náš úžas.\nNa Šeremeťěvu pak čekáme na večerní let do Prahy o hodinu déle, letadlo ČSA má zpoždění. Zatímco skupinka frajersky oblečených a vesele opilých Vietnamců tančí před butikem Dior, my s Anjou stále držíme Noc s literaturou a krátíme si čas překládáním té básně o Janu Husovi, kterou mi autorka Ljuba darovala. Čtvrtá strofa začíná slovy: „A ty vůbec nedoufej, světe hříšný, že v nás najdeš své otroky, jsme totiž Slované!“\nZprávy Lavrov: USA nechtějí potvrdit nepřípustnost jaderné války! Politika Žerty stranou aneb to už je rasismus, synku! Byznys Krátkodobý odskok inflace Regiony Judisté dostali od hlavního města finanční podporu Sport Ve Vršovicích za tratí, v Edenu, hraje fotbal Slavia, v Edenu a docela dobře s nejlepšími borci sezony


Nákup kuchyně se spotřebiči před zvýšením DPH? Vybírejte pečlivě! – Novinky.cz\nNákup kuchyně se spotřebiči před zvýšením DPH? Vybírejte pečlivě!\nUvažujete o nákupu kuchyně se spotřebiči ještě před zvýšením DPH? Poradíme vám jak nekoupit zbytečně drahou nebo nekvalitní. V síti kuchyňských a interiérových studií HANÁK lze pořídit kvalitní kuchyně ACTIVE a spotřebiče Brandt za dostupné ceny.\npondělí 13. června 2011, 17:16 - Komerční článek\nAvizované zvýšení DPH je za dveřmi a jednou z položek, kterou již nepořídíte ve snížené sazbě DPH je kuchyňský nábytek včetně spotřebičů. Pokud plánujete pořízení kuchyně ještě letos, máme pro vás dobrou radu jak ji nekoupit zbytečně drahou nebo nekvalitní. Jednou z možností je návštěva některého z 50 kuchyňských a interiérových studií HANÁK v rámci ČR, která nabízí komplexní služby v oblasti vybavení domácnosti nábytkem.\nV expozicích těchto interiérových studiích je také široká nabídka ekonomických kuchyní, obývacích pokojů a ložnic značky ACTIVE, které vyrábí společnost HANÁK NÁBYTEK, a.s. Ceny funkčních kuchyní ACTIVE (bez spotřebičů) začínají již na 28.000,- Kč s DPH, při zachování nejvyšší české kvality výrobku a nejmodernějšího designu. Do kuchyní ACTIVE doporučuje společnost HANÁK spotřebiče francouzské značky Brandt, které vynikají praktickým provedením, kvalitním dílenským zpracováním, čtyřletou zárukou a překvapivě nízkou cenou.Například indukční varnou desku Brandt TI112B s 10 bezpečnostními prvky zde pořídíte již za 11.900,- Kč s DPH a troubu Brandt FP1062X s pyrolitickým čištěním již za 16.990,- Kč s DPH. Zakoupením kuchyní ACTIVE se spotřebiči Brandt získáte za vynikající cenu, výrobky nejvyšší kvality.


Nový seriál Proč bychom se netopili: Rychlé šípy na pomalé vodě - iDNES.cz\n26. ledna 2009 0:01, aktualizováno 0:01\nTak trochu je to zrada. Od vodáckého seriálu Proč bychom se netopili, který v pondělí startuje na ČT1, člověk čeká příběh typu adrenalinové party z Hop nebo trop. Načež se zděsí, že naletěl na vlastivědnou procházku.\nNový seriál České televize Proč bychom se netopili sází na lyriku Lukáše Vaculíka. | foto: ČT\nZ průvodního komentáře slyší "vdechněte vůni vod a lesů", "pocítíte první dotek orosené trávy" a další poetická klišé jako z potlachu s bratry Nedvědy.\nJe to zrada a zároveň škoda. Protože desítku dílů natočených podle předloh Zdeňka Šmída zdobí kamera Martina Duby, ústřední píseň Richarda Krajča i slušná sestava herců se třemi králi v popředí.\nPoslechněte si v audiogalerii titulní skladbu k seriálu Tak nějak málo tančím, kterou nahrála skupina Kryštof.\nLukáš Vaculík coby zralý dobrodruh je přitažlivější než kdy jindy a vychutnává si pobavený odstup; Tereze Kostkové sluší přirozenost; a Jiří Ployhar tak jako v roli kultovního Mrázka z Redakce baví něhou dojemného šaška. Bez něj by se smích omezil jen na dlouze připravované pády do vody.\nVIDEO: Nový seriál Proč bychom se netopili - upoutávka\nNa rozdíl od Hop nebo trop se děj nového seriálu bahní ve slovní lyrice bez jiskry, děje a hlavně v dětinsky školácké mělčině žertíků jako z Rychlých šípů. Vedle starosvětsky slušné mládeže s chováním žáků 3. B, která si zdobí stany květinami a v hrubosti sahá nejdále k "sakra, hrome", působí jejich o pár let starší druzi z Hop nebo trop jako zpustlí zhýralci z moderní stoky.\nTéž se tu rojí téměř pohádkové figurky včetně děda dobroděje a vzletný komentář občas proloží vodácké vysvětlivky; že by nábor k pádlům? Vláčné tempo ještě zpomaluje deníková forma, jež rámcový úvod zopakuje pokaždé i v závěru; po třech dílech je jasno, že to není technický překlep, nýbrž "umělecký záměr".\nOd hejkala do kláštera\nPravda, od druhého dílu o sebe charaktery maličko křísnou a vztahy se začnou jitřit – ovšem tak nevinně, včetně nočních nahých koupelí, že rada pro televizní vysílání pošle místo pokuty pochvalný diplom. Možná i za satiru s německými turisty, za mušketýrskou soudržnost a za bodrou Moravanku, jejíž uměle roubované nářečí v čele s nočním "lesiskem" budí dojem, že sledujeme folklorní báchorku o hejkalovi.\nVe třetí části se dokonce vynoří pokus o říční verzi Bludného Holanďana, leč s předem jasnou banální pointou. Jinak i nadále všichni padají do vody – tu vesele, tu dramaticky – a Vaculíkův rek je stále zachraňuje, načež sám je zachraňován před svody cizích ženštin. Snad ti vzorní vodáci doplují šťastně až do kláštera.\nČT od 26. 1. 2009, režie P. Nikolaev, hrají V. Rašilov, T. Kostková, L. Vaculík, díly 1., 2. a 3., 10x 55 minut.\nTémata: Kultura - seriály, Martin Duba, Zdeněk Šmíd, Česká televize, Kryštof, Lukáš Vaculík, Lukáš Vaculík (herec), Program ČT 1, Richard Krajčo, Tereza Kostková\nHerec Lukáš Vaculík bojuje za pravdu. U civilního soudu se domáhá odškodnění za lživý článek Pestrého světa o jeho... celý článek


Plíseň na rajčatech – Príma receptář.cz\nČvc 1103 Autor: Redakce\nRajčata pěstuje snad každý, protože jsou poměrně nenáročná a dají se pěstovat jak na zahradách, tak na balkonech nebo třeba v pytlích. Zejména během vlhkého jara a léta, rajské napadá především plíseň bramborová, která je v našich zeměpisných šířkách asi největším strašákem všech pěstitelů.\nHlavní postřik proti plísni bramborové by měl být proveden na přelomu května a června – a to systémově působícími fungicidy s dlouhou ochrannou dobou pro sběr plodů.\nBěhem července provádíme další preventivní postřiky proti plísni bramborové. Systémové fungicidy vyměníme za kontaktní, které mají kratší ochranné lhůty. Rajčata postříkáme zejména před a po dešti. Vhodný je například kontaktní mikrogranulovaný fungicid Kocide, který je dokonce proti dešti částečně odolný. Použít lze i Acrobat.\nAsi vás překvapí, že plíseň bramborová (Phytophthora infestans) vlastně není plísní. Jde o jiný druh mikroorganizmů, které jsou zvané oomycety. My ale budeme tuto chorobu laicky pojmenovávat plísní. Plíseň bramborová je velmi rozšířená takřka všude, kde se rajčata a brambory pěstují. Zprvu napadá stonky, listy a následně i plody. Ještě zelená rajská jablíčka začínají flekatět, dužina změkne a ztamavne. Nelze ani vykrájet zdánlivě nezasažené části plodů, protože až tmavé skvrny jsou viditelné, ale rostlina je celá prorostlá myceliem plísně.\nPlíseň dokáže napáchat nemalé škody. I zarytí odpůrci používání chemie na zahrádce se neubrání měďnatým postřikům. Pomoci si také můžete změnou stanoviště. Pokud i přes veškerou snahu plíseň rostlinu napadne, pak je jasné, že nepůjde zachránit. Budete muset celou rostlinu i s ještě nedozrálými plody zlikvidovat. Nedoporučujeme otrhat zelená rajčata a nechte je „dojít“. I u nich se plíseň projeví.\nNepomůže ani pokud pěstujete rajčata a brambory odděleně, protože třebaže spory plísně přezimují na hlízách brambor, pak je roznáší vítr. Daří se jim ve vlhku, a tak zalévejte rajčata vždy ráno, nikdy ne navečer. Pro rozvoj houbové choroby je nutná přítomnost kapek vody na listech nebo stoncích, teplota není limitujícím faktorem (ale nesnáší teploty nad 30 stupňů).\nPlíseň bramborovou si v posledních letech vzali na mušku nejen šlechtitelé, ale také biologové-genetici, kteří rozluštili velmi složitý genetický kód plísně bramborové. Jejich zjištění bylo šokující, protože se jedná o velmi rozmanitý organizmus, který je doslova vybaven na svou vlastní přeměnu. Plíseň bramborová dokáže reagovat na chemické postřiky i šlechtění nových odrůd brambor. Proto i pokud máte vyzkoušené nějaké postřikové přípravky, vždy raději věřte novinkám na trhu, na které ještě není plíseň rezistentní.


Srovnání výkonu současných PCI-e grafik - PC-HELP.CZ\nSrovnání výkonu současných PCI-e grafik\nPříspěvekod Marfy » 05 pro 2009 15:14\nOpět srovnání grafik v 3Dmarku.Nejnižší skóre = nejslabší karta.\nhttp://www.guru3d.com/article/vga-chart ... er-2009/10\nSrovnání audio a video stopy\nod Fooox » 26 úno 2019 11:13 » v Design a grafické editory\nChtěl bych se pokusit nahrát nějakou hru se zvukovým doprovodem (gameplay) ale nechci nahravat pres jeden program hru a zaroven mikrofon, jelikoz pro nahrani pouzivam nvidia experience a pro zaznam zvuku z mikrofonu audacity. Duvod je...\nTak musíš místo optického tlesknutí použít něco jiného ve hře. Třeba zapauzovat hru nebo něco viditelného v záznamu. K tomu si tleskneš, abys to viděl ve zvukové stopě a pak to dáš dohromady. U toho gameplaye to nemusí být zase tak úplně přesně,...\n27 úno 2019 09:18\nSrovnání mikrofonů - který je lepší?\nod Universality » 29 zář 2018 11:27 » v Vše ostatní (hw)\nZdravím, chci si pořídit mikrofon na nahrávání hlasu, různé covery apod. Nechci zároveň pro začátek si kupovat drahý. Po chvíli pátrání jsem narazil na 3 mikrofony, ale nemůžu se mezi nimi rozhodnout, který se vyplatí víc. Ta cena u nich je právě...\nCo si budeme povídat, mezi muzikanty má Behringer jednu z nejhorších pověstí, jakou si lze představit (poslední dobou se z toho vymykají jen jeho digitální mixážní pulty). Superlux, Auna, Behringer,... to je všechno jeden čert, okresní přebor... ;-)...\n11 říj 2018 08:10\nSLI grafik ano, či ne\nod DesperadoKHY » 25 zář 2018 15:53 » v Rady s výběrem hardwaru a sestavením PC\nAhoj, mám rozpočet 32 000 Kč, ale nevím jestli se mi vyplatí koupit jednu RTX 2080 Ti nebo až vyjdou v říjnu dvě RTX 2070 grafiky v otázce výkonu? Kdyby zlevnili na 16 000 GTX 1080 ti nakoupil bych ty 1080 ti.\nVysvetli nam, jak se clo nebo dan, co podepise Trump, muze tykat dovozu z Asie do Evropske unie ?\nTa cla plati jen a POUZE pro dovoz do USA, na nic jineho Trump uvalit clo nemuze :-)\nNejvtipnejsi na tom je samozrejmne to, ze vsechna cla co Trump...\n25 zář 2018 21:53\nVýběr kvalitního pracovního notebooku. - Grafik\nod vitek38 » 13 čer 2018 18:36 » v Rady s výběrem hardwaru a sestavením PC\nvybírám nový pracovní notebook. Živí mě grafika, ilustrator, photoshop, indesign, občas after effects - výkon potřeba ale ne úplně hafo. V optimálním případě by měl vydržet následující 4 roky. Proto mě zajímá především kvalitní dílenské...\nPresne tak, Zbook repas.\nMinimalni poruchovost, jedina nevyhoda je ze je to tezke a to tak ze hodne.\nAle zase to snese nonstop zatizeni cpu i gpu na 100%.\nJe ale nutne pocitat s tim, ze kdyby nahodou odesla deska (nam se to za ty roky jeste...\n13 čer 2018 21:40\nCrossfire aneb spojeni dvou grafik\nod LukeB » 20 črc 2018 13:10 » v Problémy s hardwarem\nZdravim frajeri chtel bych se zeptat jakfunguje spojeni dvou grafik jinych typu nebo to musi byt ta stejna grafika 2x ? Koukam ze ted vsichni prodavaji zase grafiky tak bych si chtel poridit SAPPHIRE PULSE Radeon RX 580 OC 8G a nevim jestli to bude...\nTak tak. Prodej to a kup jednu pořádnou kartu = 1070Ti/1080.\nRAM kup stejnou co tam máš. Radši investuj do pořádný skříně a chlazení. Zdroj taky není žádná hitparáda.\n20 črc 2018 13:50


SK Dynamo České Budějovice | Pro Budějovice bude zápas s Libercem svátek, ví trenér František Cipro\nV neděli večer se na E.ON stadion v Českých Budějovicích vrátí první liga! Fotbalisté Dynama úspěšně zvládli druholigovou epizodu a rok po sestupu na svém stadionu přivítají hned na úvod ligového mistra z Liberce. Tým z jihočeské metropole v uplynulých týdnech navíc změnil svoji image a příznivcům fotbalu chce již od úvodního duelu servírovat porce té pravé fotbalové i nefotbalové zábavy. Trenér František Cipro, který se bude spolu s týmem starat především o tu fotbalovou zábavu, tuší, že by duel s Libercem mohl být pro všechny přítomné velkým zážitkem: "Pro Budějovice to bude svátek. Po roce liga, navíc proti úřadujícímu mistru. Větším tahákem by snad bylo už jen utkání se Spartou nebo Slávií."\nJihočeši odehrají úvodní zápas ligy s jedním z nejtěžších možných soupeřů, přesto ale zůstává trenér Cipro v klidu a soustředí se na zápas s Libercem jako na jakýkoliv jiný: "Připravovali jsme se naprosto stejně, jako na každý jiný zápas." Trenér Dynama si také uvědomuje, že jeho tým nepůjde do zápasu jako favorit a že naopak je spíše pasován do role outsidera. "Liberec je i letos spolufavorit na titul, takže z toho asi budou všichni před naším zápasem vycházet. My se ale budeme snažit tyhle propočty překazit," upozorňuje s úsměvem budějovický kouč.\nTrenér Cipro bude mít během nedělního zápasu k dispozici téměř kompletní kádr. Chybět bude pouze dlouhodobě zraněný stoper Roman Pivoňka, který se zotavuje po operaci křížových vazů. Pravděpodobně částečný návod na složení základní jedenáctky dal fanouškům i soupeři trenér Dynama v posledním zápase s Třeboní, kde se základní jedenáctka asi podobala té, ve které Jihočeši v neděli večer proti Liberci nastoupí. Přesnou sestavu a taktiku týmu trenér Cipro pochopitelně před zápasem odtajnit nechce: "Nebudu dopředu nic prozrazovat. Je ale již teď jasné, že nebudeme mít tolik šancí jako proti Třeboni, kdy jsme jich měli snad patnáct. Teď si třeba vytvoříme jednu dvě, a pak se uvidí, jestli ji kluci promění nebo nepromění." I František Cipro během přípravného období zaznamenal, že měli fotbalisté Liberce problémy se střílením branek a že se naopak prezentovali precizní defenzivou. "Mají kompaktní obranu," podotýká Cipro a zároveň dodává, "hraje ve stejném složení delší dobu a tým dlouhodobě dostává málo gólů. Na defenzivě mají hru založenou a dostat se do šance bude složité."\nOba týmy zažijí v nedělním televizním duelu velkou premiéru. Jihočeši v soutěžním zápase poprvé obléknou nové purpurové dresy a taktéž v nových dresech nastoupí i Liberec. Místo dosavadní modré barvy bude na venkovní verzi dresů nyní převládat žlutá a černá. Ke změně přistoupilo vedení Liberce na žádost hlavního sponzora, kterým je celosvětově známá sázková kancelář.


Hotely – Remeš | Hotels.comSee this page in Englishčeština (Česká republika)Rezervujte online nebo telefonicky 239 014 224 Dle základních sazeb. 24 hodin denně, 7 dní v týdnu (hovory pouze v angličtině)Domovská stránkaNabídky hotelůSkupinyZásady pro cookiesNápovědaVáš názor na tento webPřihlášení a účetPřihlásitZaložit účetVaše rezervaceHodnotit hotelHotels.com™ RewardsVaše rezervaceHotelyHotely v zemi FrancieHotely ve městě RemešHotely – RemešHledat hotely – RemešMěsto, památka, název hotelu, adresa nebo PSČPříjezdOdjezd Neznám přesná dataPokoje123456789+Pokoj 1:Dospělí12345678Věk 18+Děti0123Do 17 letVěk v den příjezdu:Dítě 1:-?-<11234567891011121314151617Zobrazit nabídkyChcete zobrazit Tajné ceny vybraných hotelů?Tyto ceny nejsou dostupné všem zákazníkům.OdemknoutNabídka dneSéjours et Affaires Clairmaraisz1 367 KčVšech 54 nabídek ve městě RemešČeským zákazníkům se líbí:PopulárníBest Western Plus Hotel De La PaixVýborná kvalita 4,4 / 5( 401 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 449 uživatelů. Holiday Inn Reims CentreVýborná kvalita 4,0 / 5( 164 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 440 uživatelů. Appart’City Reims Parc des Expositions (Ex Park&Suites)Výborná kvalita 4,0 / 5( 737 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 327 uživatelů. Nejnovější hodnocení"We had a pleasant stay at this hotel. The staff was very helpful and friendly and the room was nice!"Turista, 08. 2016, CZAppart’City Confort Reims CentreVýborná kvalita 4,0 / 5( 300 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 239 uživatelů. Residhome Reims CentreVýborná kvalita 4,2 / 5( 388 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 191 uživatelů. Séjours et Affaires ClairmaraisDobrá kvalita 3,8 / 5( 169 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 162 uživatelů. Novotel Suites Reims CentreVýborná kvalita 4,4 / 5( 320 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 151 uživatelů. Hotel Campanile Reims Centre - CathedraleVýborná kvalita 4,0 / 5( 307 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 148 uživatelů. INTER-HOTEL Reims La Neuvillettepočet hvězdiček neuvedenVýborná kvalita 4,0 / 5( 155 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 123 uživatelů. Mercure Reims CathédraleVýborná kvalita 4,0 / 5( 269 autentických hodnocení )Hotels.com™ RewardsZískejte za každých 10 nocí 1 noc zdarma*! Tento hotel si za poslední hodinu prohlédlo 119 uživatelů. Další hotely ve městě RemešNedávno rezervovánoAkena City Reims-BezannesPočet hvězdiček: 3 z 1 775 KčHôtel CecylPočet hvězdiček: 2 z 1 803 KčPremiere Classe Reims Est - Taissyz 855 KčAppart’City Confort Reims CentrePočet hvězdiček: 3 z 1 472 Kčibis Reims CentrePočet hvězdiček: 3 z 1 427 KčU většiny pokojů platba ihned nebo pozdějiPro většinu pokojů možnost zrušení zdarmaZáruka cenyZobrazit hotely ve městě Remeš na mapěPamátky a zajímavostiKatedrála Notre-Dame v RemešiVeuve Clicquot-Ponsardin (výrobce šampaňského)Châteaux Pommery (zámek)Marsova bránaRuinart (výrobce šampaňského)Bazilika St. RemiG. H. Martel and CoMumm (výrobce šampaňského)Stadion Auguste DelauneMusée de la Reddition (muzeum)Palác TauVinařství Piper-HeidsieckMuzeum výtvarného uměníLansonMuzeum Hotel Le VergeurAutomobilové muzeumPark Patte d'OieDopravaReims StationReims-Maison-Blanche StationMěstské částiRemeš (Reims)Typy hotelůHotely se 4 hvězdičkami (5 hotelů)Hotely se 3 hvězdičkami (19 hotelů)Hotely cenově výhodné kategorie (20 hotelů)Hotely luxusní kategorie (5 hotelů)Hotely vhodný i pro domácí zvířata (34 hotelů)Hotely pro rodiny s dětmi (36 hotelů)Představujeme destinaci RemešHotels.com vám pomůže najít ty nejlepší hotely ve městě Remeš.\nAbychom vám pomohli najít ideální hotel a pokoj v destinaci Remeš, zjedodušili jsme porovnávání hotelů, mezi nimiž najdete i naše nejoblíbenější hotelové řetězce. Nejoblíbenějším z hotelů ve městě Remeš je momentálně Serenity Barge, který si jen za poslední hodinu rezervovalo 5 zákazníků. Při rezervaci na webu Hotels.com zároveň sbíráte noci do věrnostního programu Hotels.com Rewards. Členství je zdarma a registrace trvá jen dvě minuty. Členové získávají za každých 10 noclehů jednu noc zdarma.* I krátký víkend ve městě Remeš se tak může stát vaším prvním krokem k získání noci zdarma. Proč rezervovat ubytování ve městě Remeš na webu Hotels.com? U nás najdete ideální hotel pro každou příležitost a ve městě Remeš budete mít na výběr z 44 hotelů. Porovnejte si hotely v našem pohodlném a rychlém vyhledávači a pak můžete filtrovat podle následujících kritérií: - Cena


Demoliční práce Jablonec nad Nisou\nRozhodli jste se zbourat nemovitost, která doslova až hyzdí váš pozemek? Možná zrovna hledáte firmu, která by se o demoliční práce postarala. Na trhu je takových firem mnoho, ovšem zárukou spokojenosti je firma Stavby – demolice a bourání s.r.o. Firma se zaměřuje nejen na bourací práce v Jablonci nad Nisou, ale provádí demoliční práce v celém Libereckém kraji. Čili i v Liberci, České Lípě nebo ve městě Semily.\nPakliže máte zájem o demoliční služby, měli byste mít na mysli, že se nejedná o něco, co může proběhnout po lusknutí prstů. Stejně jako tomu je v případě stavby nového domu, i v tomto případě potřebujete povolení. Sice ne stavební povolení, ale demoliční povolení.\nVaše kroky budou mířit na stavební úřad\nJak již bylo zmíněno, aby mohlo k demolici vůbec dojít, musíte mít zařízený souhlas. Bez souhlasu byste provedli nelegální demolici, za kterou hrozí i pokuty. Je však třeba konstatovat, že demoliční souhlas je nutné mít v případě, že bouráte nemovitost, která vznikla na základě stavebního povolení. Pakliže vznikla nemovitost nebo jakýkoli jiný objekt bez stavebního povolení, nemusíte ani na její bourání souhlas shánět.\nVětšinou však společnosti vznikají na stavební povolení, tudíž vaše kroky skutečně budou mířit na stavební úřad, kde požádáte o demoliční výměr (někdy je možné získat demoliční výměr i na obecním úřadě).\nDemoliční výměr platí po dobu jednoho roku\nDemoličním výměrem se tedy rozumí jakési povolení nebo souhlas o provedení konkrétní demolice nemovitosti. Nejedná se však o dokument, který by byl platný do konce života. Jeho platnost je omezená, konkrétně je platný jeden rok s tím, že je možné posléze požádat o jeho prodloužení. Žádost o prodloužení demoličního výměru ale musí být řádně odůvodněna.\nVýkopové a zemní práce ve městě Jablonec nad Nisou\nPotřebujete provést terénní úpravy rovinných nebo svažitých terénů či snad hledáte společnost, která provede výkopy pro inženýrské sítě nebo se postará o naložení a přemístění zeminy? Jsme ověřeným a zkušeným dodavatelem zemních a výkopových prací, proto se na nás obraťte nejen v případě zájmu o demoliční práce, ale taktéž ve chvíli, kdy potřebujete provést výkopy pro inženýrské sítě nebo výkopy bazénů a jezírek.\nDemoliční a bourací práce zajišťujeme v lokalitách a městech Středočeského, Jihomoravského, Moravskoslezského, Olomouckého a Jablonec nad Nisouského kraje.


Online: Pipinky a pindíci aneb Jak (ne)mluvit s dětmi o těle a intimitě-celá ČR - AtlasCeska.cz\nOnline: Pipinky a pindíci aneb Jak (ne)mluvit s dětmi o těle a intimitě-celá ČR\nAž třetina českých dětí dle průzkumu z roku 2020 čerpá informace o sexu od kamarádů a kamarádek, dalších 29 % z internetu a 7 % z porna. A více než polovina dospívajících si myslí, že porno je reálným obrazem sexu. Kde mají děti relevantní informace získávat?\nÚčastníci se během workshopu naučí, jak s dětmi mluvit o tématech sexu a lásky, o vztazích k ostatním ale i vztahu k vlastnímu tělu a vlastní sexualitě. Poznatky si účastníci prakticky vyzkouší na modelových situacích. Workshop je vhodný nejen pro nastávající rodiče a rodiče, ale zároveň i pro kohokoliv, kdo se o dané téma z jakéhokoliv důvodu zajímá.\nPratické informace: Workshop probíhá v aplikaci Zoom; k účasti je potřeba připojení k internetu, web kamera, funkční mikrofon a reproduktory. Délka workshopu je 3 hodiny a jeho kapacita je nastavená na maximálně 15 osob.\nInformace k přihlášení na stream naleznete na PDF vstupence, kterou obdržíte po dokončení nákupu\nOrganizátorem workshopu je Konsent.\nVstupné: 700–1000 Kč\nPošlete SMS zprávu ve tvaru ATLASCESKA 127566 na telefonní číslo 9033350 a článek tak nikdo nepřehlédne!