kosmo.cz - Aktuality - Kosmonautické zajímavosti - nepilotované lety - 4. čtvrtletí 2003\nObsah > Aktuality > Kosmonautické zajímavosti - nepilotované lety > 4. čtvrtletí 2003\n(4. čtvrtletí 2003)\nAmerický orbitální kosmoplán OSP (Orbital Space Plane) je zatím plánován jako prostředek, který bude sloužit k dopravě či v případě nutnosti k záchraně kosmonautů na Mezinárodní orbitální stanici ISS. Co se týče jeho koncepce, ještě nebylo rozhodnuto, půjde-li pouze o návratovou kabinu typu kosmické lodi Apollo nebo o okřídlenou kosmickou loď případně nějaký hybrid těchto dvou variant. Předpokládá se, že OSP bude již od roku 2008 posádce ISS k dispozici jako záchranná kosmická loď (s dobou životnosti 9 měsíců) a že bude schopen dopravy posádky na stanici a jejího návratu od roku 2012. Plánuje se, že OSP bude vynášen do kosmu jednorázově použitelnými raketami Atlas 5 nebo Delta 4. OSP bude vybaven záchranným systémem, umožňujícím záchranu posádky během startu a celého motorického letu k orbitální stanici. Při návratu posádky od stanice bude OSP schopen návratu zemskou atmosférou i bez aktivního řízení po balistické dráze. Předpokládaná cena vývoje OSP do roku 2009 se pohybuje mezi 11 a 13 mld. USD.\nV aerokosmických kruzích USA probíhala široká diskuze o koncepci OSP. Kritikové OSP ve formě návratové kabiny argumentují, že jde o návrat do 60. let minulého století. Na druhé straně vývoj návratové kabiny by mohl být celkem rychlý. Záchranný systém, který nesla kabina Apollo, byl schopen pracovat od startu až do velkých výšek. Také v případě, že by se USA rozhodly vrátit se na Měsíc, by byla návratová kabina vhodná a celkem by šlo o nejjednodušší řešení. Pokud by se uvažovalo o výpravách dále než na Měsíc, pak by stálo zato volit komplexnější kosmický dopravní prostředek. Koncepce OSP bude nepochybně také ovlivněna případným rozhodnutím americké administrativy o budoucích cílech americké kosmonautiky. Agenturní zpráva UPI z 8. 1. 2004 naznačuje, že by takové zásadní rozhodnutí mohlo být v nejbližší době učiněno.\nPrioritním požadavkem, který OSP musí splňovat, je zabezpečení posádky v případě přerušení startu. Pro zkoušky záchranného systému vyvinula firma Lockhed Martin tzv. demonstrátor pro záchranu posádky při přerušení startu PAD (Pad Abort Demonstrator). Jde o těleso o hmotnosti kolem 15 000 kg, délky 10,2 m a průměru, který se mění od 3 do 4,5 m (viz NASA News 03-359). Demonstrátor by měl být letově stabilní i bez komplexního systému řízení polohy a měl by zajistit bezpečné podmínky pro návrat posádky pomocí padákového systému. Jeho letový profil spočívá asi v 5 s trvajícím motorovém letu, kdy se PAD po přerušení startu odděluje od raketového nosiče. Přitom na posádku působí přetížení asi 6 – 8× vyšší než normální gravitační zrychlení. Po motorovém letu následuje klouzavý let a padákový systém se otvírá při snížení rychlosti na 0,3 rychlosti zvuku. Stabilitu demonstrátoru zkoušela firma Lockheed Martin ve svém vysokorychlostním aerodynamickém tunelu v Grand Paririe v Texasu během září a října. V listopadu a prosinci 2003 proběhlo v Marshallově letovém středisku NASA 14 zkušebních zážehů motoru RS-88 o tahu 250 kN, kdy se celkem realizovalo 55 s chodu motorů. Motor RS-88, poháněný kapalným kyslíkem a etylalkoholem, vyvinula firma Rocketdyne Propulsion and Power patřící společnosti Boeing.\nPrvní série padákových zkoušek demonstrátoru se uskutečnila 9. 12. 2003 v armádním zkušebním prostoru u města Yuma v Arizoně. Paleta o hmotnosti 12 500 kg, simulující tvar a hmotnost demonstrátoru, byla shazována z výšky 3 km. Přitom byla zkoušena funkce stabilizačního padáku o průměru 24 m a čtyř hlavních padáků o průměru 47 m každý. Další zkoušky jednotlivých částí záchranného sytému budou zkoušeny ještě v roce 2004.\nKompletní letové zkoušky demonstrátoru se plánují na rok 2005, kdy model záchranné kabiny bude oddělen pomocí čtyř motorů RS-88 od makety OSP a přistane na čtyřech hlavních padácích. Kabina bude obsahovat figuríny s přístroji pro sledování průběhu záchranného letu a jeho vlivu na posádku.\nO získání kontraktu se uchází jednak společnost Boeing a dále konsorcium vedené firmou Lockheed Martin spolu s Northrop Grumman, ke kterému se 14. 10. připojila i firma Orbital Sciences Corporation.\nVývoj nového výkonného iontového motoru\nV rámci projektu Prometheus vyvíjí NASA výkonný iontový motor, vhodný pro mise ke vzdáleným planetám. Jde o iontový motor HiPEP (High Power Electric Propulsion), kde ionizace pracovní látky xenonu je zabezpečována mikrovlnným ohřevem o příkonu 12 kW. Tato metoda oproti ionizaci, používané v dosavadních iontových motorech dovoluje zvětšení ionizační komory a tudíž i zvětšení objemu ionizovaného plynu. Elektrony jsou z plazmatu odváděny a zbylé ionty proudí ke konci ionizační komory, kde jsou dvě kovové mřížky s rozdílem potenciálů 6kV. Tímto potenciálem jsou kladné xenonové ionty urychleny na rychlost 60 000 – 80 000 m/s (což je i hodnota získaného specifického impulsu motoru). Nadto zvětšení objemu ionizovaného plynu dovolí i zvýšení tahu.\nPrvní zkouška modelu tohoto iontového motoru se uskutečnila ve vakuové komoře Glennova výzkumného střediska NASA v listopadu 2003. Jde o první ze série zkoušek, které mají prokázat vhodnost takového motoru pro výzkum sluneční soustavy. V průběhu vývoje se počítá se zvyšováním příkonu až na 25 kW. Je zřejmé, že dlouhodobě lze takové příkony při kosmických misích zajišťovat například nukleárním energetickým zdrojem. Proto je iontový pohon v rámci projektu Prometheus součástí programu Nukleárního elektrického pohonu (NEP) organizace NASA.\nSledovací síť DSN\nV letošním roce byla ve sledovací síti kosmických sond DSN (Deep Space Network) organizace NASA provedena řada zdokonalení. Tato opatření byla potřebná proto, že pomocí této sítě je zajišťováno řízení a registrace dat od řady meziplanetárních sond, které jsou v současnosti na svých vědeckých misích. Pomocí systému antén, umístěných nedaleko Madridu ve Španělsku, u města Canberra v Austrálii a poušti Mojave v Kalifornii je zajištěno celodenní sledování vybraných sond. Mezi misemi, sledovanými touto sítí jsou sondy Mars Exploration Rover (MER), sonda Stardust pro sběr meziplanetárního a kometárního prachu, sonda Cassini-Huygens letící k Saturnu a sonda Genesis pro sběr částic slunečního větru. Každý z anténních komplexů ve zmíněných lokalitách obsahuje jednu anténu o průměru 70 m, jednu vysokoziskovou anténu o průměru 34 m, minimálně jednu 34 m anténu s orientovatelnými vysílacími svazky a anténu o průměru 26 m.\nJednou z významných zdokonalení systému DSN byla výstavba nové antény u Madridu. Anténa má průměr 34 m a zahájila svou operační činnost 1. 11. 2003. Tato anténa zvýší sledovací kapacitu roverů MER asi o 70 hod týdně v periodách, kdy je Mars viditelný z Madridu. Jde asi o 33% zvýšení kapacity sledovacího místa, které činilo před uvedením nové antény do provozu asi 270 sledovacích hodin týdně.\nDalší zdokonalení byla provedena i u dalších antén. Šlo zejména o schopnost současně přijímat a registrovat signály od více sond. Dále byly starší vysílače nahrazeny modernějšími a výkonnějšími.\nNASA se též podílela na financování zdokonalení rádioteleskopu s anténou o průměru 64 m u města Parkes v Austrálii, který sice patří australské výzkumné organizaci CSIRO, ale po vylepšení může vypomáhat síti DSN při sledování kritických misí. Hlavním zdokonalením teleskopu byla montáž mikrovlnného systému dovolujícího příjem v pásmu X, běžně používanému při kosmických misích. Výkonnost teleskopu byla zvýšena obložením jeho parabolické antény kovovými panely.\nSpolečnost XCOR Aerospace požádala dne 11. 11. 2003 Federální letecký úřad USA (Federal Aviation Administration (FAA)) o udělení licence pro komerční kosmické starty pro svůj technologický demonstrátor. Jak známo, společnost XCOR vyvíjí raketové letadlo EZ-Rocket, které by dopravovalo cestující do výšek kolem 100 km (viz L+K 78 (2002), č. 1, s. 40). Jeho konstruktérem je R. Rutan. XCOR Aerospace nesoutěží o Cenu X.\nO tuto cenu naopak soutěží společnost Scaled Composites s letounem SpaceShipOne jehož konstrukci navrhl B. Rutan (bratr R. Rutana). Jak jsme minule informovali, poslední klouzavý let letounu SpaceShipOne v září vykazoval po oddělení od nosného letadla White Knight aerodynamické nestability. Proto bylo nezbytné upravit zadní část letounu SpaceShipOne a po úpravách se dne 17. 10. přistoupilo k dalšímu klouzavému letu. Chování letounu SpaceShipOne bylo celou dobu zkoušky sledováno TV kamerou v reálném čase. Po zkoušce bylo konstatováno, že se úpravy letounu osvědčily. Dalším cílem zkoušky bylo testování systému zažehování hybridního motoru letounu, i když motor ještě za letu zažehnut nebyl. Pro jistotu se úpravy letounu SpaceShipOne zkoušely při klouzavých letech ze 14. a 19. 11. Jinak v tiskovém prohlášení společnosti Scaled Composites z 29. 11. byly dementovány pověsti o tom, že by se ke stému výročí letu bratří Wrightů měl uskutečnit první let letounu SpaceShipOne na hranici kosmu (viz L+K 79 (2003), č. 24, s.1600). Přesto však stále kolovaly spekulace, že by se letoun, poháněný hybridním raketovým motorem, měl v nejbližší době pokusit překonat rychlost zvuku.\nDalší, 7. zkouška dne 4. 12., se podobala předchozím zkouškám, jen řízení převzal místo Mike Melvilla zkušební pilot Brian Binnie. Kromě toho byl za klouzavého letu uskutečněno kompletní přezkoušení pohonného systému, kdy hybridním motorem proudil chladný N2O. Tato zkouška naznačovala, že se blíží první motorová zkouška letounu SpaceShipOne. Nikoliv náhodou bylo pro první motorovou (celkově osmou) zkoušku zvoleno datum 17. 12. 2003, na které připadlo 100. výročí letu bratří Wrightů. Po odhození od nosného letounu White Knight nad pouští Mojave v Kalifornii ve výšce kolem 14 km zažehl pilot B. Binnie hybridní raketový motor a letoun SpaceShipOne začal strmě stoupat. Po 9 s již překročil rychlost zvuku. Po 15 s letu byl motor vypnut a letoun se pohyboval rychlostí kolem 1,2 M (cca 1470 km/hod) a pokračoval ve stoupání pod úhlem 60°. Letoun vystoupal setrvačností až do výšky asi 20,4 km a pak začal klesat. Pilot přestavil aerodynamické prvky letounu do tvaru s maximálním aerodynamickým odporem a v této konfiguraci klesal asi další minutu. Pak přešel opět do klouzavého letu a po 12 minutách zahájil přistání na přistávací dráze na Mojave. Přistání však nebylo úplně hladké. Po dosednutí na dráhu povolilo levé přistávací kolo podvozku a letoun vybočil z přistávací dráhy doleva a dráhu opustil. Naštěstí poškození letounu bylo malé a snad i jednoduše opravitelné.\nV každém případě se během tohoto letu podařilo dosáhnout plánovaného cíle, tj. vyzkoušení raketového motoru za letu a překonat zvukovou bariéru. To ocenil i sponzor tohoto projektu, Paul Allen, spoluzakladatel společnosti Microsoft. Při příležitosti tohoto letu P. Allen oficiálně potvrdil, že spolupracuje s B. Rutanem na realizaci letounu SpaceShipOne již od března 2001.\nDalší tým, soutěžící o Cenu X, kanadský Canadian Arrow, uskutečnil 21. 11. 2003 první zážeh svého raketového motoru, repliky motoru německé rakety A4/V2. Motor, poháněný kapalným kyslíkem a ethylakoholem, vyvinul tah kolem 285 kN se spotřebou paliva 113 kg/s.\nDo soutěže se nově zapojila skupina HARC (High Altitude Research Corp.) z Huntsville (Alabama), která dne 22. 11. 2003 představila svou kosmickou kabinu Liberator a informovala o zkouškách svého raketového motoru. Konstrukční návrh motoru získala společnost ze zrušeného projektu raketového nosiče. Kabina Liberator by měla být urychlována startovním stupněm se dvěma motory o tahu 53,4 kN každý, které spalují kapalný kyslík a kerosín. Skupina HARC předpokládá vzlet rakety z plošiny na mořské hladině v Mexickém zálivu případně z oblasti Virgin Islands. Při startovní hmotnosti kolem 4500 kg by měla posádka kabiny Liberátor startovat se zrychlením 2,5 g, které v průběhu letu vzroste až na 5 g. Minutu po startu, ve výšce asi 30 km skončí oba motory svou činnost a startovní stupeň se oddělí a přistane na padácích. Kabina Liberator pak bude pokračovat setrvačností do maximální výšky kolem 107 km, které dosáhne ve třetí minutě po startu. Za 4 min 45 s po startu se na kabině rozevřou aerodynamické brzdy. Asi 7,5 min po startu již kabina sníží svou rychlost na podzvukovou a měla by se nacházet ve výšce asi 10 km. Pak se rozevře padák a kabina by měla přistát na mořskou hladinu asi 15 km od místa startu. Připomeňme, že skupina HARC se koncem roku 2000 pokusila o získání ceny CATS (Cheap Access to Space) pro nevládní organizace, v rámci které se mělo dopravit užitečné zatížení o hmotnosti 2 kg do výšky 200 km. Start rakety z balónu se tehdy nevydařil. Než bylo možné přistoupit k opakování pokusu, termín k získání ceny CATS vypršel a tak se jí nepodařilo žádnému ze soutěžících týmů získat (podrobnosti viz L+K 77 (2001) č.2, s. 106).\nOrganizátoři Ceny X předpokládají, že by o vítězi soutěže mohlo být rozhodnuto za 7 – 10 měsíců.\nV průmyslových kruzích, ve kterých se uvažuje o kosmické turistice při letech na suborbitální dráhu, převládá názor, že bude výhodnější zařazovat letouny, poháněné raketovým motorem, do kategorie suborbitálních vícenásobně použitelných raketových nosičů. Od FAA by se pak žádala licence na jejich provoz spíše v této kategorii než v kategorii komerčních letadel, kde získání licence je náročné a drahé. FAA již má vypracovaný systém udělování licencí na provoz jednorázově použitelných raketových nosičů pro komerční účely i pro provoz vícenásobně použitelných raketových nosičů. V letošním roce FAA již vypracovala metodiku udílení licencí pro provoz suborbitálních raketových nosičů.\nZahájení činnosti nové japonské kosmické agentury JAXA (Japan Aerospace Exploration Agency), která vznikla 1. 10. 2003 (L+K 79 (2003) č. 24, s.1601), zatím bylo doprovázeno několika nezdary. Nejprve došlo ke ztrátě družice pro dálkový průzkum Země Midori 2 a dne 29. 11. se nezdařil start rakety H-2A. Úkolem posledního letu rakety H-2A bylo vypuštění dvou průzkumných družic IGS-2a a IGS-2b (Information Gathering Satellites) pro optický a radarový průzkum týkající se zejména vojenských aktivit Severní Koreje.\nStart se uskutečnil ze startovního komplexu Jošinobu na ostrově Tanegašima v 04.33 UT. Během prvních 100 s letu je raketa urychlována dvěma velkými urychlovacími motory na tuhé pohonné látky SRB-A, které jsou dlouhé 15 m a mají průměr 2,5 m a bez pohonných látek mají hmotnost 10 400 kg. Podle letového plánu jsou po vyhoření odhazovány v T+1 min 20 s. Podle informací o letu se však jeden z urychlovacích stupňů neoddělil a zůstal zavěšen na prvním stupni rakety. Jeho hmotnost a aerodynamický odpor tak brzdil let celé rakety. V T+6 min došlo k oddělení prvního stupně i s motorem SRB-A a druhý stupeň začal normálně pracovat, ale nacházel se v nižší než předpokládané výšce a měl i nižší rychlost. V T+11 min sice druhý stupeň dosáhl výšky 422 km, která byla blízká plánované výšce na konci práce 2. stupně, ale dosažená rychlost byla nízká a tak bylo zřejmé, že se stabilní oběžné dráhy nedosáhne. Řídící středisko tedy vyslalo signál pro zničení rakety.\nAgentura JAXA ihned sestavila komisi pro vyšetření příčin neoddělení urychlovacího stupně SRB-A. Podle neoficiálních zpráv se ale naznačuje, že došlo za letu k přerušení kabelu pro předání povelu k oddělení urychlovacího stupně. Kabel byl pravděpodobně přepálen horkými plyny, které k němu nějak pronikly. Specialisté agentury JAXA spekulují, že mohlo dojít buď k prasknutí spalovací komory nebo propálení trysky jednoho motoru SRB-A a unikající spaliny následně způsobily i destrukci oddělovacího mechanismu stupně.\nDalší start rakety H-2A byl plánován na počátek roku 2004 s družicí MTSAT 1R (Multi-functional Transport Satellite) japonského ministerstva dopravy, určené ke sledování a řízení letecké dopravy. Zatím je jasné, že start této družice bude odložen do doby, až bude jasné, co neúspěšný start rakety způsobilo. V rámci vyšetřování bylo dne 24. 12. 2003 zahájeno pátrání po zbytcích rakety H-2A na dně Tichého oceánu pomocí dálkově ovládané ponorky, schopné sestoupit do hloubek kolem 6 km.\nPoslední Titan 2\nPoprvé byla družice DMSP 5D-3-F16 (poslední číslo označuje pořadí vypuštěného exempláře družice typu 5D-3) umístěná na balistickou raketu Titan 2 (23G-9), upravenou na družicový nosič, na startovní rampě SLC (Space Launch Complex) 4W v prosinci 2000. Datum startu bylo naplánováno na 20. 1. 2001. Ten den se vše chýlilo ke startu, ale odpočítávání bylo zastaveno v T-3 min pro problém na pozemním zařízení startovní rampy. Start byl tedy odložen na následující ráno. Druhé odpočítávání se zastavilo v T-28 s, když řídící počítač zaregistroval, že se jeden z ventilů palivového systému rakety neotevřel správně. Později se ukázalo, že ventil pracoval dobře, ale pouze indikátor jeho otevření tuto událost nezaregistroval natolik rychle, aby se tak stalo v tolerancích počítače. Jelikož startovní okno trvalo jen 10 min, už se další pokus o start nestihl. Když se ten den snažili technici na rampě přistavit pohyblivou obslužnou věž k raketě, čidla zaregistrovala ve vzduchu malé koncentrace hydrazinového paliva. K tomu, aby bylo možné odstranit malý únik paliva, bylo rozhodnuto opět start odložit na následující ráno. Ovšem v průběhu noci zjistila pozemní kontrola, že navigační jednotka IMU (Inertial Measurement Unit) družice DMSP se začala chovat eraticky: nejprve vysadily gyroskopy IMU, později se hlavní elektrický zdroj přepnul z hlavního na záložní. IMU hraje důležitou roli při řízení orientace družice při chodu jejího motoru Star 37, který po oddělení od nosiče na suborbitální dráze slouží k dopravě družice na oběžnou dráhu. Proto bylo během února 2001 nutné vyčerpat hydrazinové palivo z nádrží orientačních motorů družice, sejmout družici z nosiče a vrátit ji do montážní haly. Tam se zjistilo, že již při montáži družice došlo k poškození jejího kabelového rozvodu, což ve svých důsledcích vedlo i k problémům s IMU. Další datum startu bylo určeno na listopad 2001, ale bylo potřebí dalšího odkladu vzhledem k netěsnosti těsnění turbočerpadel na 1. stupni rakety Titan 2. Tato netěsnost byla důsledkem ročního čekání na start – raketa byla na startovním komplexu již od října 2000. Družice znovu dorazila na startovní komplex koncem roku 2001 a USAF určilo jako datum startu 1. únor 2002. Ovšem při přípravách družice v polovině ledna 2002 se ukázalo, že jeden ze čtyř stabilizačních motorů družice vykázal netěsnosti při vakuovém testu. Stabilizační motory družice o tahu kolem 450 N jednak zajišťují oddělování družice od raketového nosiče a dále zabezpečují orientaci družice při motorovém přechodu ze suborbitální na orbitální dráhu. Družice tedy byla podruhé sejmuta z raketového nosiče a v montážní hale bylo nutné vyměnit celý pohonný systém družice, neboť jeho inspekce zjistila znečistění produkty chemické reakce vzduchu s hydrazinem. Ke kontaminaci zřejmě došlo po prvním vyprázdnění nádrží družice v průběhu února 2001. Startovní rampu však bylo nutné uvolnit pro start družice NOAA-17 (ten se s úspěchem uskutečnil 24. 6. 2002 pomocí rakety Titan 2 (23G-14)) a tak bylo třeba raketu Titan 2 (23G-9) odvézt. Znovu byla na startovní komplex dopravena 6. 10. 2002. Mezi tím se ukázalo, že obvody na mikrovlnném zobrazovacím čidle družice DMSP F17 nebyly dobře sletovány. Pro jistotu bylo rozhodnuto, že stejné čidlo na družici DMSP F16 bude prověřeno a zkontrolováno. Vzhledem k dalšímu očekávanému odkladu byla tedy raketa Titan 2 znovu odvezena ze startovní rampy, aby uvolnila místo dalšímu startu, tentokráte družice Coriolis (start 6. 1. 2003 raketou Titan 2 (23G-4)). Družice DMSP F16 se nakonec vrátila na startovní komplex až v srpnu 2003 s předpokládaným datem startu v polovině září. Ani toto datum startu se nevyužilo pro problémy s gyroskopem navigačního systému rakety Titan 2. Konečně bylo datum startu určeno na 15. říjen 2003. Pro nepříznivé počasí a problém při testování navigační jednotky rakety byl start opět odložen. Nakonec se ale počasí zlepšilo, technické problémy byly překonány a tak konečně v sobotu 18. 10. v 16. 17 UT raketa Titan 2 vzlétla. Za 6 min 30 s se na suborbitální dráze o maximální vzdálenosti 890 km od Země družice od rakety oddělila a v 16.31 UT byl zažehnut motor Star 37, který družici dopravil na heliosynchronní polární dráhu o výšce 850 – 856 km se sklonem 98,8°. USAF má na oběžné dráze dvě primární operační meteorologické družice typu DMSP (Defense Meteorological Satellite Program) a starší dosluhující družice stejného typu jsou používány jako záložní. Družice mají oběžnou dobu kolem 101 min a nad libovolným bodem na povrchu Země prolétají dvakrát denně. Konstelace družic tak každých 6 hodin dodává globální informaci o počasí na celé Zemi. Kromě toho velitelé vojenských sil mají možnost obdržet meteorologická data na tzv. “taktické terminály” přímo z družice při jejím přeletu nad velitelstvím.\nDne 2. 12. odstartovala ze startovního komplexu 3 East na základně Vandenberg raketa Atlas 2AS-Centaur a vynesla na oběžnou dráhu kolem Země užitečné zatížení pro Národní úřad pro průzkum NRO. Na první pohled šlo o standardní let s osvědčenou raketou nesoucí družice, o kterých bylo oznámeno pouze to, že jde o družice, patřící do systému NOSS (Naval Ocean Surveillance System). V rámci tohoto družicového systému jde o sledování tisíců civilních lodí po celém světě s cílem zjistit, zda některá z nich by mohla být použita pro teroristické útoky, proti USA. Ovšem pro amatéry, sledující starty tajných družic, bylo zajímavé zjistit, zda při tomto startu byly vyneseny na dráhu 2 nebo 3 družice. Při jedenácti misích NOSS v létech 1971 – 1996 byly vždy současně vynášeny tři družice, které určovaly polohu lodí triangulací. Tyto družice byly vynášeny mohutnými raketami Titan 4. V roce 1999 bylo na základně Vandenberg vybudováno nové zařízení NRO pro přípravu průzkumných družic. Zde byly v roce 2001 připraveny ke startu další družice systému NOSS, které byly vyneseny tentokráte raketou typu Atlas 2AS-Centaur. Tyto rakety byly dosud využívány k vynášení družic na geostacionární dráhu a nikoliv na nižší dráhy, které využívá NRO pro své mise. Nadto se ukázalo, že při startu v září 2001 byly na oběžnou dráhu dopraveny pouze dvě družice a nikoliv tři. Spekulovalo se tehdy, zda nedošlo k poruše a třetí družice se od stupně Centaur neoddělila. Amatéři sledovali, jak se obě družice dostávaly na operační dráhu. Nejprve se nacházely ve vzdálenostech 1500 km, ale postupně se přiblížily na vzdálenost 60 km, což je asi optimální vzdálenost pro lokalizaci lodě se dvěma družicemi.\nStart dne 2. 12. 2003 byl tedy amatéry opět se zájmem sledován, aby se zjistilo, kolik družic bude na oběžné dráze uvolněno. Dvěma zážehy stupně Centaur se užitečné zatížení dostalo na dráhu o výšce 1100 – 1200 km se sklonem 63,4° a zde byly nakonec uvolněny opět jen dvě družice. Protože se nepředpokládá, že by v obou případech došlo ke stejné závadě, jde patrně o změnu systému detekce a lokalizace lodí za pomoci pouze dvou družic.\nStart z 2. 12. byl i posledním startem rakety Atlas 2AS-Centaur ze základny Vandenberg. Startovní komplex 3 East bude adaptován na vypouštění raket Atlas 5. Během roku 2004 by měly proběhnout základní stavební úpravy, zejména rozšíření současných kanálů pro odvod spalin z raketových motorů při startu rakety a zvýšení pohyblivé startovní věže asi o 10 m. Současně konstrukce na obslužné věži, dovolující přístup k jednotlivým částem stojící rakety budou upraveny na průměr rakety Atlas 5. Na rozdíl od Cape Canaveral, kde se rakety Atlas 5 montují na pohyblivé plošině uvnitř montážní budovy a na startovní rampu jsou dopravovány několik hodin před startem, se na základně Vandenberg bude užívat klasická příprava ke startu, kde je raketa montována přímo na startovní rampě, chráněná pohyblivou montážní věží. Předpokládá se, že startovní komplex pro rakety Atlas 5 bude připraven někdy v druhé polovině roku 2005.\nStart rakety Atlas 2AS-Centaur byl ještě zajímavý i tím, že se uskutečnil téměř přesně 40 let po prvním použití prvních kryogenních motorů RL10A-3 dne 27. 11. 1963. Připomeňme, že společnost Pratt & Whitney, která motory RL10 vyrábí, zatím vyvinula 9 modelů těchto motorů. Zatímco první typy RL10A-3, používané na raketách Atlas-Centaur II měly tah kolem 80 kN, současná série RL10A-4 dosahuje tahu asi 92,5 kN a varianta RL10B-2 s vysunovatelným expansním nástavcem trysky z uhlíkového kompozitu dosahuje tahu až 110 kN. V současné době vyvíjí firma Pratt & Whitney další variantu tohoto motoru, RL60, s tahem 300 kN (L+K 79 (2003) č. 23, s. 1532). Při letech v kosmickém prostotu na 350 motorů uskutečnilo kolem 625 zážehů a pracovalo asi 555 hod.\nPřímo v den stého výročí prvního letu motorem poháněného letadla bratří Wrightů, 17. 12. 2003, odstartovala ze startovního komplexu 36B na mysu Canaveral raketa Atlas 3B a vynesla na dráhu přechodovou ke geostacionární telekomunikační družici UFO-11 pro americké námořní síly. Ani při tomto startu kryogenní motor RL10A-4 stupně Centaur nezklamal.\nProgram X-43 s náporovým pohonem\nOrganizace NASA zahájila svůj program vývoje náporových motorů s nadzvukovým spalováním (scramjet) pod názvem Hyper-X již v roce 1996. Tento program měl za úkol převést technologie náporových motorů z laboratorních zkoušek do letových experimentů. Proto byl zkonstruován demonstrátor X-43A pro zkoušky nadzvukového spalování v motoru za skutečného letu. Aby vůbec došlo nastartování režimu nadzvukového spalování v motoru X-43A, je třeba, aby byl demonstrátor urychlen na nadzvukovou rychlost. Proto byl demonstrátor o hmotnosti kolem 1400 kg umístěn na modifikovanou raketu Pegasus společnosti Orbital Science Corporation (OSC), jejímž úkolem bylo urychlit těleso X-43A na zhruba sedminásobnou rychlost zvuku.\nPrvní pokusný let se uskutečnil 2. 6. 2001. Raketa Pegasus byla odhozena z upraveného letadlového nosiče B-52 asi ve výšce 7,2 km. Motor rakety Pegasus se zažehl asi 5 s po odpoutání od B-52 a podle plánu po 8 s horizontálního letu začal nabírat výšku. V tom okamžiku však začala raketa ztrácet stabilitu a došlo k oscilacím konstrukce. V důsledku vzniku velkých aerodynamických tlaků došlo k odlomení řídící aerodynamické plochy a tudíž i ke značnému odklonu od plánované dráhy. Bylo tedy nutné zničit raketu dálkovým povelem. Trosky i s tělesem X-43A dopadly do Tichého oceánu, kde se nachází v hloubce asi 360 m. Nebyl učiněn pokus jej vylovit.\nNASA hned po havárii ustanovila vyšetřovací komisi pro zjištění příčin havárie rakety Pegasus (L+K 76 (2001) č. 15-16, s. 1054). Tato komise vydala o výsledcích svého vyšetřování zprávu v červenci 2003, jejíž část, určená veřejnosti se nachází na adrese: http://www.nasa.gov/pdf/47414main_x43A_mishap.pdf . Komise nenalezla jedinou příčinu havárie, ale konstatuje, že řídící systém rakety nebyl schopen vést raketu po plánované dráze. V tepelné izolaci rakety Pegasus a jejích křídel byly totiž učiněny změny, ale tyto změny nebyly dodatečně vyzkoušeny v aerodynamickém tunelu a pro řídící systém se použilo dat, získaných na modelech před těmito změnami. Úprava tepelné izolace ale vedla ke změnám aerodynamických vlastností rakety Pegasus a její konstrukce tak byla vystavena aerodynamickému zatížení převyšujícímu bezpečnostní koeficienty. Zpráva naznačuje, že kdyby NASA věnovala přípravě prvního letu X-43A větší pozornost, jistě by sama zjistila kritické chyby v úpravách rakety. I když se to ve zprávě tedy přímo neříká, program X-43A tedy opět trpěl nedostatkem financí, což přispělo k tomu, že se potřebné zkoušky v aerodynamickém tunelu neprovedly v dostatečném rozsahu.\nZávěry a doporučení komise umožnily, aby NASA mohla pokračovat v experimentech a naplánovat druhý pokus s tělesem X-43A. NASA měla totiž k dispozici ještě dva další exempláře tělesa X-43A, které byly pro zkoušky s nadzvukovým spalováním vyrobeny. Cílem druhé zkoušky bylo zejména otestování funkce náporového motoru s nadzvukovým spalováním. Teprve při zkoušce třetího tělesa je plánováno dosažení desetinásobné rychlosti zvuku.\nZ bezpečnostních důvodů bylo rozhodnuto, že se druhý pokus s tělesem X-43A uskuteční nad oblastí Tichého oceánu v blízkosti jižní Kalifornie, kde působí Vojenské námořní středisko pro zkoušky zbraňových systémů. Po ukončení pokusu těleso dopadne do moře, kde se potopí.\nPřed uskutečněním druhé zkoušky se 26. 1. 2004 uskutečnil zkušební let nosiče B-52 se zavěšenou soustavou Pegasus a X-43A jako příprava před vlastní zkouškou, plánovanou na 21. 2. Ovšem při přípravách ke zkoušce došlo dne 11. 2. k anomálii ve chování ovladače aerodynamického kormidla rakety Pegasus, který jej náhle vychýlil do krajní polohy až k mechanické zarážce s takovou silou, že výsledné kroutící momenty dosáhly hodnot převyšujících hodnoty, na které byl systém kvalifikován. Bylo proto rozhodnuto odložit letovou zkoušku až na březen s tím, že ovladač bude vyměněn a že bude nutné zjistit, proč k tomuto chování došlo. Dále technici využili odkladu k vyladění a optimalizaci autopilota rakety Pegasus na základě posledních zkušebních dat.\nNakonec bylo vše k druhému pokusu připraveno ke konci března a druhá letová zkouška byla naplánována na 27. 3. Toho dne tedy upravený bombardér B-52B odstartoval ze základny Edwards AFB v Kalifornii a zamířil nad Tichý oceán. Ve 22.00 UT, když se nacházel ve výšce 12 km a ve vzdálenosti asi 80 km od pobřeží, došlo k odhození zavěšené rakety Pegasus s tělesem X-43A. Po 5 s volného pádu byl zažehnut motor rakety Pegasus, která pak začala stoupat. Po 80 s motor rakety Pegasus dohořel ve výšce 28,5 km při rychlosti asi 2,22 km/s (kolem 6,5 Mach). V tom okamžiku byl spuštěn náporový motor tělesa X-43A. Přenášená data potvrzovala další urychlování tělesa vlastním pohonem a též dosažení zhruba sedminásobné rychlosti zvuku na konci činnosti motoru, která skončila po 10 s vyčerpáním zásoby vodíkového paliva, plánované pro tento let. Řízení letu pak získalo další dodatečná data z klouzavého letu X-43A k mořské hladině a jeho dopadu do Tichého oceánu 10 min. po startu ve vzdálenosti asi 720 km od kalifornského pobřeží.\nJiž 31. 3. bylo provedeno předběžné zpracování dat, získaných za letu. Data potvrzují, že scramjet skutečně urychloval těleso X-43A při rychlosti v okolí 7 Mach (přesné hodnoty rychlosti nebyly přímo zveřejněné, hodnoty, uváděné v této informaci jsou tedy jen odhady). Úspěchem bylo i oddělení rakety Pegasus za působení vysokých dynamických napětí, působících na dvě osově nesymetrická tělesa. Na základě prohlídky dat se ovšem též konstatovalo, že došlo k jistým odlišnostem v chování tělesa za skutečného letu od předpokládaného chování, odvozeného z měření v aerodynamickém tunelu. To potvrzuje nezbytnost letových testů těchto strojů.\nNASA i USAF si od pohonu s použitím náporových motorů slibují možnost efektivnější dopravy do kosmického prostoru, neboť při využití atmosférického kyslíku není nutné vybavovat dopravní prostředky nádržemi s okysličovadlem. V současnosti však není zcela zřejmé, budou-li zkoušky s těmito motory v nejbližší budoucnosti pokračovat. V říjnu 2003 NASA sice udělila firmě Allied Aerospace Industries kontrakt ve výši 150 mil. USD na vývoj nového demonstrátoru X-43C (NASA News C03-II). Těleso X-43C mělo nést nový náporový motor pracující jak v režimu podzvukového (ramjet), tak nadzvukového (sramjet) spalování. Místo vodíkového paliva by byl náporový motor poháněn uhlovodíkovým palivem využívaným k ochlazování motoru.\nOvšem v rámci nové orientace NASA vyhlášené prezidentem Bushem dne 14. 1., podle které by mělo dojít k obnovení pilotovaných letů na Měsíc a případně dále, bylo z finančních důvodů nutné, aby NASA změnila své priority a zreorganizovala svůj výzkumný program. Proto NASA dne 18. 3. oznámila ukončení některých svých programů, souvisejících s vývojem vícenásobně použitelných kosmických dopravních prostředků a také vývoj zmíněného nového demonstrátoru X-43C.\nRamjet je proudový náporový motor, ve kterém se stlačování nasávaného vzduchu dosahuje při nadzvukové rychlosti letu stroje. Po vstupu do motoru je rychlost vzduchu snížena obtékáním kolem difuzoru na podzvukovou rychlost, srovnatelnou s rychlostí proudění v klasickém tryskovém motoru. Po vstříknutí paliva a jeho shoření ve spalovací komoře vzniklá tepelná energie urychluje vytékající plyny na rychlosti vyšší než je nasávací rychlost, což vede k pozitivnímu tahu motoru. Ramjet je vhodný v oblasti rychlostí od asi 2,5 M maximálně do 6 M (jeho účinnost klesá při rychlostech nad 5 M).\nRamjet: nasávání   difuzor   spalovací  tryska\nScramjet (Supersonic Combustion Ramjet) se liší od ramjetu tím, že nasávaný vzduch protéká motorem nadzvukovou rychlostí. K hoření vstřikovaného paliva tedy probíhá při nadzvukové rychlosti. Jako paliva se používá vodíku zejména proto, že ve směsi se vzduchem rychle hoří. Aerodynamiku motoru je nutné navrhnout tak, aby vstřikovaný vodík dohořel ještě v motoru a nedohoříval mimo něj, což by vedlo k energetickým ztrátám. Scramjet je vhodný v oblasti hyperzvukových rychlostí, tj. při rychlostech převyšujících pětinásobek rychlosti zvuku (5 M).\nScramjet: nasávání   spalovací    tryska\nV průběhu října vznikla na Slunci dvě dynamická centra, kde docházelo ke shlukování slunečních skvrn. Ze slunečních skvrn vystupují siločáry magnetického pole Slunce nad jeho povrch a mohou tak být zdrojem výronu slunečního plazmatu. Jedno z těchto center vytvořilo velkou sluneční skvrnu, asi 10× větší než Země. Specialisté ze Střediska pro kosmické prostředí americké organizace NOAA (National Oceanic and Atmospheric Administration) proto předpokládali, že v této oblasti, označované jako Oblast 486, vznikne sluneční protuberance. Sonda SOHO skutečně zaregistrovala dne 21. 10. dvě mohutné protuberance, doprovázené erupcemi, při kterých vylétlo ze Slunce směrem k Zemi množství nabitých částic. Ovšem další a to jedna z nejmohutnějších protuberancí vznikla 29. 10. a výron sluneční hmoty, který tuto protuberanci doprovázel, shodou okolností opět mířil k Zemi. Dopadající nabité částice mohou mít negativní vliv na geostacionární telekomunikační družice, na šíření rádiových vln atmosférou Země, případně na pozemní elektrická vedení. Jejich zvýšená koncentrace v zemském magnetickém poli vede ke vzniku polárních září.\nNěkdy může nastat i případ, že magnetické pole přilétajících shluků nabitých částic slunečního větru lokálně kompenzuje zemské magnetické pole. V oblasti zkompenzovaného magnetického pole pak nabité částice dopadají do horní atmosféry a budí ultrafialové záření, které je pro lidské oko neviditelné. Může jej však zaregistrovat ultrafialové čidlo některé z družic. Tato situace nastala počátkem prosince 2003, kdy ultrafialové čidlo na družici IMAGE pro studium magnetopauzy a výzkum polárních září takovou ultrafialovou polární záři zaregistrovalo. Současně konstelace čtyř družic Cluster, pohybující se na dráhách nad dráhou družice IMAGE zjistila, že v místech detekce ultrafialové polární záře proudí nerušeně do zemské atmosféry proud slunečních iontů. Tato pozorování ukazují, že nejen že může docházet ke kompenzaci zemského magnetického pole na jeho hranici ve výškách kolem 60 000 km, ale že taková kompenzace může přetrvávat celé hodiny. Zemské magnetické pole tedy není zcela neprodyšným štítem proti slunečnímu větru, ale naštěstí je doplňováno hustou zemskou atmosférou.\nObservatoř SOHO, nacházející se v libračním bodě L1 ve vzdálenosti asi 1,5 mil. km od Země na spojnici Země – Slunce, byla z bezpečnostních důvodů uvedena do bezpečnostního módu, kdy jsou vypnuty její vědecké přístroje. Také astronauti, nacházející se v tomto období na Mezinárodní kosmické stanici ISS, se přesunuli do té části stanice, poskytující maximální ochranu před radiací. Shodou okolností dne 25. 10. japonská družice pro dálkový průzkum Země AEOS 2 (Midori 2) se nejprve přepnula do bezpečnostního módu a přestala vysílat vědecká data. Později došlo k nepravidelnostem v komunikaci družice s pozemní stanicí a pak k úplnému přerušení přijmu telemetrie z družice. Na tiskové konferenci dne 31. 10. oznámili představitelé japonské kosmické agentury JAXA, že se s družicí Midori 2 už nepodařilo navázat žádné další spojení a že družice je ztracena. Pravděpodobným důvodem selhání družice je porucha v elektrickém systému napájení družice ze slunečních článků. Příčinou této poruchy může být zvýšená sluneční aktivita, ale není to zcela jisté. Při geomagnetické bouři, která vznikla dne 29. 10. jako důsledek masivní sluneční erupce, došlo i na další japonské retranslační družici DRTS (Data Relay Test Satellite), známé pod jménem Kodama, k přepnutí do bezpečnostního módu. Družice Kodama zabezpečuje z geostacionární dráhy přenos dat z družic na nižších drahách do pozemního střediska. Naštěstí družice stále komunikuje s pozemním střediskem a tak je naděje na obnovení její činnosti po skončení geomagnetické bouře.\nOvšem aktivní oblast 486 na Slunci se neuklidnila ani počátkem listopadu. Naopak, 4. 11. zde došlo k jedné z nejmohutnějších zatím registrovaných erupcí. Jasnost této protuberance na rentgenových vlnových délkách byla označena jako X28. Částice, které byly touto protuberancí uvolněny ze sluneční koróny, opouštěly sluneční povrch rychlostí 2300 km/s. Rentgenové detektory na družici GOES, která sluneční aktivitu monitoruje ze zemské oběžné dráhy, byly zahlceny. Naštěstí erupce nemíří přímo na Zemi, která tak byla tentokráte od přímých důsledků erupce částečně uchráněna. Poznamenejme, že podle intenzity rentgenového záření jsou protuberance označované písmenem X velice silné a značně ovlivňují i procesy v horních vrstvách zemské atmosféry, což vede například ke komunikačním problémům a dlouhodobým radiačním bouřím. Protuberance označované písmenem M jsou střední síly a jejich vliv na zemi se omezuje jen na polární oblasti. Protuberance typu C jsou slabé, bez významnějších účinků na Zemi.\nVliv protuberance ze 4. 11. byl zaregistrován i kosmickými sondami. Nabité částice dostihly sondu Mars Express a na 15 hodin zahltily dvě hvězdná čidla sondy. Naštěstí se tato okolnost obešla bez trvalých následků a když klesla intenzita radiace, čidla opět pracovala bez poruch.\nSonda Cassini zaregistrovala rádiové vlny, emitované elektrony z protuberance. Elektromagnetické záření, emitované elektrony, dostihlo sondu, nacházející se ve vzdálenosti asi 8,7 AU (1AU je rovna vzdálenosti Země – Slunce, tj. asi 150 mil. km), za 69 min. Jak se energie elektronů snižuje, snižuje se i frekvence vysílaných vln.\nPro specialisty na sluneční aktivitu však není příliš překvapující, že se sluneční aktivita, doprovázená protuberancemi a erupcemi náhle zvýšila v období, kdy od maxima sluneční činnosti, opakujícího se s periodou 11 let, uplynulo již asi 3,5 roku. Z historických záznamů se ukazuje, že velké protuberance mohou vznikat i po slunečním maximu. Jsou důsledkem dokončování reorientace slunečního magnetického pole, tj. záměny severního a jižního magnetického pólu. Tato reorientace nastává postupným vznikem domén opačné polarity. Ovšem i po dokončení reorientace magnetického pole mohou v některých oblastech zůstávat domény opačné magnetické orientace, které zanikají se vznikem protuberancí. Vznik protuberancí v rovníkových oblastech Slunce přímo souvisí s výskytem slunečních skvrn. Při reorientaci jsou ovšem pozorovány nestability a protuberance i v blízkosti slunečních pólů. Tuto sluneční aktivitu sleduje od roku 1996 již zmíněná sonda SOHO.\nOstatně přesné mechanizmy vedoucí ke vzniku slunečních erupcí se zatím neznají, a tak k nim vlastně může dojít kdykoliv. Rentgenové sluneční záření je sledováno zatím jen 35 let, což jsou vlastně jen tři sluneční cykly a tak zatím nelze vyvodit dobré statistické závěry z tak málo pozorování.\nDalší dlouhodobá pozorování sluneční aktivity zajišťuje ze vzdálené dráhy kolem Slunce, vedoucí nad jeho póly, sonda Ulysses (Odyseus). Ta zahájila svůj první oběh kolem Slunce v roce 1992 a skončila jej v roce 1998. V tomto časovém období bylo Slunce klidné, ale po roce 1998 se sluneční aktivita zintensivnila, jak se blížilo její maximum, dosažené na přelomu let 2000/2001. Sonda pozorovala i tzv. sluneční vítr, proud nabitých částic emitovaný ze Slunce, který dolétá daleko za dráhy vnějších planet a za rezervoár periodických komet, známý jako Kuiperův pás. Tam končí oblast ovlivňovaná Sluncem, tzv. heliosféra, která je vyplněna částicemi slunečního větru. Na hranici heliosféry dochází k vyrovnání tlaku slunečního větru a mezihvězdného prostředí a to je reálná hranice našeho slunečního systému. V této oblasti rychlost slunečního větru klesá, neboť se zde částice slunečního větru sráží s meziplanetární hmotou. Specialisté předpokládají, že jde o značně turbulentní zónu, která se prozradí změnami v koncentraci nabitých částic a změnami v magnetickém poli. Očekává se, že nějaké informace o této oblasti přinese sonda Voyager 1. Odborníci soudí, že se Voyager 1 v současnosti v této hraniční oblasti heliosféry nachází.\nData ze sondy Ulysses dále ukázala, že sluneční koróna je strukturovaná a sluneční vítr vyletuje podél hranic těchto struktur. Překvapivým zjištěním bylo i to, že rychlost vyletujících částic slunečního větru je nepřímo úměrný teplotě koróny. To je zcela neočekávané zjištění, neboť teorie zatím očekávala úměrnost mezi rychlostí částic a teplotou koróny. Výsledky pozorování sondy Ulysses byly publikovány v časopise Science ze 14. 11. 2003, str. 1165 týmem autorů, který vedl L. Lanzerotti.\nIntenzivní sluneční aktivity se projevily i v minulosti. Legendární je mohutná sluneční erupce z 1. 9. 1859 (NASA News 03-344). Magnetická porucha ze Slunce tehdy částečně zkompenzovala zemské magnetické pole a množství elektricky nabitých částic proniklo do horní atmosféry Země. To ovlivnilo telegrafní sítě jak v USA tak v Evropě, na některých sítích došlo díky zvýšení indukovaného elektrického napětí došlo zkratům, případně k následným požárům. Ovšem v té době se telegraf používal teprve 15 let a telegrafní společnosti ještě s těmito efekty neměly zkušenosti. V březnu 1989 zase sluneční bouře, slabší než z roku 1959, způsobila výpadek elektrické rozvodní sítě elektrárny Hydro-Quebec v Kanadě na 9 hodin. Sluneční bouře v roce 1994 způsobila poruchy dvou telekomunikačních družic a přerušila přenos televize a rozhlasu po celé Kanadě.\nSonda Prospektor zaregistrovala v roce 1998 pomocí svého neutronového spektrometru velké koncentrace vodíku zejména v oblastech měsíčních pólů (L+K 75 (1999), č. 18, s. 1168). Spekulovalo se, že by tento vodík se mohl nacházet ve formě ledu v tlustých vrstvách na dnech kráterů v okolí pólu, kam nikdy nedopadá sluneční záření. Pro ověření této hypotézy se použilo sondáže měsíčního povrchu rádioteleskopem v Arecibo na vlnové délce 70 cm, která proniká do hloubky až 5 m pod povrch. Rádioteleskop sondoval dna kráterů Shoemaker a Faustini na jižním měsíčním pólu a kráter Hermite a menší krátery v oblasti kráteru Peary na severním měsíčním pólu. Tato sondáž však nepřinesla pozitivní výsledek, žádná souvislá vrstva ledu (kolem 1 m) v měsíčních polárních oblastech zatím nebyla nalezena. Podobný výsledek byl již před časem získán na observatoři Arecibo při použití rádiových vln na délce 12 cm, pronikajících asi do metrové hloubky pod měsíční povrch. Radarová sondáž pro hledání ledu je výhodná díky tzv. koherentnímu zpětnému odrazu. Rádiové vlny totiž prochází snadno vrstvou ledu v blízkosti teploty tání a silně se odráží na poruchách a nepravidelnostech v ledové vrstvě. Naopak měsíční hornina radarové vlny silně absorbuje a neposkytuje tak silný zpětný odraz. Detaily radarové sondáže rádioteleskopem v Arecibo jsou popsány týmem badatelů, který vede B. Campbell v článku nazvaném “Long-Wavelength Radar Probing of the Lunar Poles”, který vyšel v časopise Nature (13. 11. 2003). V závěru článku se konstatuje, že pokud na měsíčních pólech led skutečně existuje, nepůjde o souvislé vrstvy ledu, které byly rádioteleskopem v Arecibo pozorovány například ve stíněných kráterech na Merkuru. Na Merkuru jsou totiž vrstvy o tloušťce kolem 1 m pod tenkou vrstvou prachu. Rozdíl mezi Merkurem a Měsícem je snad v tom, že na Měsíc dopadlo méně komet s ledovým jádrem než na Merkur nebo že Měsíc neudrží na svém povrchu led tak, jako Merkur. Led na Měsíci může tedy být zřejmě pouze rozptýlen v měsíční hornině. K vyjasnění této otázky by snad mohla přispět sonda SMART 1, speciálně určená k hledání vody na Měsíci.\nAktuální výsledky radarové sondáže a hledání vody na Měsíci vyvolaly patřičný zájem mezi účastníky 5. setkání Mezinárodní skupiny pro výzkum Měsíce ILEWG (International Lunar Exploration Working Group), která se v polovině listopadu konala na Hawaji. Náleziště ledu na Měsíci by mohly totiž být zdrojem vzduchu a vody pro případnou obyvatelnou měsíční základnu. Otázku vody by též mohlo definitivně rozřešit vyslání automatické sondy do oblasti měsíčních pólů. Jiným návrhem, diskutovaným na setkání, byla možnost vybudování automatické observatoře na povrchu Měsíce, tvořené rádioteleskopy na submilimetrových vlnách. Tyto teleskopy by měly za cíl tzv. “molekulární astronomii”, tj. sledování organických molekul v prachových mezigalaktických oblacích. Zatím bylo zjištěno na 120 organických molekul a předpokládá se, že by mohly materiálem, ze kterého snad někde v Galaxii vznikl i život.\nNa setkání zazněla i myšlenka, aby NASA obnovila lety na Měsíc. P. Spudis z Laboratoře aplikované fyziky v Marylandu obhajoval tuto myšlenku hlavně z toho důvodu, že po mezinárodní kosmické stanici nemá NASA další program v oblasti pilotovaných kosmických letů a bez významnějšího cíle budou pilotované lety stagnovat. Let na Mars je podle P. Spudise zatím technicky příliš náročný a nelze očekávat, že se na něj v příštím desetiletí získají finance.\nJaponská sonda Nozomi (Naděje) odstartovala k planetě Mars již v červenci 1998. Motorický manévr při průletu sondy kolem Země v prosinci 1998 měl sondu uvést na takovou dráhu, aby k Marsu dorazila již v říjnu 1999. Porucha ventilu manévrovacího motoru však způsobila, že se manévr neuskutečnil podle plánu a nadto došlo ke ztrátě paliva. Proto se pokusil řídící tým sondy nalézt náhradní trajektorii (viz L+K 79 (2003) č. 19, s. 1264), která však prodloužila cestu sondy kosmickým prostorem. To se sondě stalo osudným, neboť sluneční protuberance v dubnu 2002 způsobila zkrat v části systému dodávky elektrické energie. Řídící středisko vynaložilo velké úsilí nalézt způsob, jak sondu na dálku opravit tak, aby bylo možné spustit hlavní manévrovací motor sondy, ale do 9. 12. 2003 se nápravu problémů nepodařilo nalézt. Toto datum bylo totiž kritické k tomu, aby bylo započato s ohříváním motoru sondy tak, aby bylo možné dne 14. 12. zahájit brzdící manévr, který by sondu uvedl na oběžnou dráhu kolem Marsu. Řídícímu středisku se nakonec podařilo pomocí orientačních motorů sondy upravit dráhu tak, aby byla jistota, že nesterilizovaná sonda bezpečně mine planetu Mars. Sonda tedy dne 14. 12. prolétla ve vzdálenosti asi 1000 km nad povrchem Marsu a pokračuje v letu na své dráze kolem Slunce. K nezdarům provázejícím vznik japonské kosmické agentury JAXA se tak přidal další neúspěch.\nDráha sondy Mars Express organizace ESA byla volena tak, aby po oddělení přistávacího modulu Beagle 2 tento modul pokračoval v letu tak, aby vstoupil do atmosféry Marsu. K oddělení přistávacího modulu došlo podle plánu dne 19. 12. 2003 v 08.31 UT. Oddělení bylo provedeno odpálením výbušného nýtu, který uvolnil oddělovací pružinový mechanismus modulu. Přitom došlo jednak k oddělení elektrického konektoru mezi sondou Mars Express a modulem Beagle 2, uvedení modulu do rotace a jeho oddělení. Jelikož modul nemá vlastní manévrovací motor, přesnou trajektorii, navádějící modul Beagle 2 do atmosféry Marsu zajistil motor sondy Mars Express. V okamžiku oddělení a ani následující dvě hodiny nebyla ze sondy Mars Express telemetrická data. Když byl příjem telemetrie obnoven, po asi půl hodiny trvající analýze dat byli inženýři v Řídícím středisku ESA v Darmstadtu schopni potvrdit, že modul Beagle 2 se od sondy v pořádku oddělil. Snímky z monitorovací kamery na palubě sondy Mars Express toto oddělení též potvrdily. Dne 20. 12. provedla sonda Mars Express další motorický manévr, který ji uvedl na dráhu, vhodnou k navedení na oběžnou dráhu kolem Marsu. K úspěšnému navedení sondy Mars Express na oběžnou dráhu pak došlo dne 25. 12. 2003 v 03.21 UT po motorickém manévru v délce 34 min. Rozbor dat ukázal, že se sonda Mars Express zachytila na oběžné dráze kolem Marsu o výšce 3585 – 188 000 km se sklonem 13°. I když největší vzdálenost dráhy byla asi 10× větší, než bylo plánováno, bylo dosažení oběžné dráhy kolem Marsu velkým úspěchem organizace ESA.\nMezi tím přistávací modul Beagle 2 mířil k plánovanému místu přistání v oblasti Isidis Planitia, kam měl podle plánu přistát dne 25. 12. kolem 02.54 UT. S prvním zachycením signálu od modulu Beagle 2 se počítalo téhož dne v 05.15 UT. Zachycení a předání signálu měla zprostředkovat sonda Mars Odyssey organizace NASA, která nad místem přistání přelétala. Ovšem žádný signál od přistávacího modulu se nepodařilo zachytit ani 25. 12., ani v následujících dnech. Specialisté ESA proto začali měnit dráhu orbitální sondy Mars Express tak, aby bylo možné zachytit případné signály modulu Beagle 2. Sonda Mars Express je schopná komunikovat s přistávacím modulem na velmi vysokých (UHF) frekvencích. Asi 4 min trvající zážeh manévrovacího motoru sondy dne 30. 12. 2003 změnil dráhu sondy na polární a další 5 min trvající zážeh dne 4. 1. 2004 snížil výšku dráhy na 250 – 40 000 km. Významným datem pro navázání spojení s modulem Beagle 2 byl 7. leden, kdy orbitální sonda Mars Express měla přelétnout přímo nad předpokládaným místem přistání ve výšce 315 km. Ovšem ani tehdy se však žádný signál z modulu Beagle 2 nepodařilo zachytit.\nV každém případě se předpokládá, že sonda Mars Express bude koncem ledna uvedena na operační dráhu o výšce 300 – 11 000 km, ze které její stereoskopická kamera s vysokým rozlišením bude schopná provádět třírozměrnou kartografii povrchu Marsu a její radar, pronikající až 4 m pod povrch planety, bude hledat podpovrchovou vodu či led. Další spektrometry budou studovat povrchové mineralogické složení planety a její atmosféru.\nKosmický infračervený teleskop Spitzer\nJak se předpokládalo (L+K 79 (2003) č. 23, s.1536), koncem října 2003 zahájil kosmický infračervený teleskop NASA svou vědeckou činnost. Původně nazývaný zkratkou SIRTF (Space Infrared Telescope Facility), byl organizací NASA pojmenován jako Spitzerův kosmický teleskop na počest Lymana Spitzera. L. Spitzer (1914 – 1997) se zabýval na Princetonské universitě fyzikou plazmatu mezihvězdnou hmotou a hvězdnou dynamikou. V roce 1946 přišel jako první s myšlenkou umístit velké teleskopy pro studium kosmu mimo atmosféru Země. Tato myšlenka se začala naplňovat vypuštěním velkých observatoří NASA, jako byl např. Hubbleův kosmický teleskop. Na tiskové konferenci dne 18. 12. tedy oznámil generální ředitel NASA S. O´Keefe přejmenování teleskopu SIRTF na Spitzerův kosmický teleskop a představil novinářům první snímky kosmických objektů, získané tímto teleskopem v infračervené oblasti spektra. Například v emisní mlhovině IC 1396 bylo možné rozlišit vnitřní strukturu prachových oblaků díky jejím teplotním rozdílům a objevit horké zárodky vznikajících hvězd. Podobně bylo možné zjistit vznikající hvězdy v prachových oblastech spirálních ramen spirální galaxie Messier 81. Data, získaná z galaxie, vzdálené kolem 3,25 mld. světelných let, ukázala přítomnost vody a malých organických molekul ještě v době před odhadovanou dobou vzniku života na Zemi. Více podrobností o Spitzerově kosmickém teleskopu a jeho výsledcích lze nalézt na internetové adrese http://www.spitzer.caltech.edu/ .\nV polovině listopadu 2003 se sondě Startdust podařilo poprvé vyfotografovat svůj cíl, kometu 81P/Wild-2 ze vzdálenosti 25 mil. km. Snímek byl získán navigační kamerou sondy a pro navigátory v Laboratoři tryskového pohonu (JPL) v Pasadeně to bylo celkem překvapení, neboť první snímek komety čekali až počátkem prosince. Dne 18. 11. bylo pozorování komety potvrzeno další sérií navigačních snímků. Toto včasné pozorování komety dovolilo navigátorům přesnější naplánování korekčních manévrů sondy. Na rozdíl od jiných těles sluneční soustavy je obtížné pomocí pozemských optických teleskopů určit přesně dráhu komety, neboť při přibližování ke Slunci nelze pozorovat jádro komety, ale oblak vodních par a prachu, obklopující kometu. Dále dráha komety není v této fázi určována pouze gravitační silou, ale únik plynů z jádra působí na jádro i reaktivní silou, vychylující ji z předpověditelné dráhy.\nKorekční manévr sondy byl uskutečněn 3. 12. 2003 s cílem uskutečnit těsný průlet ve vzdálenosti asi 300 km od jádra komety, majícího průměr asi 5,4 km. Sonda vstoupila do kometární kómy – oblaku plynů a prachu, obklopujícího kometu – dne 31. 12. 2003. Těsný průlet se uskutečnil podle plánu dne 2. 1. 2004 v 19.22 UT ve vzdálenosti asi 230 km od kometárního jádra. V tom okamžiku se sonda nacházela ve vzdálenosti 389 mil. km od Země a pohybovala se vůči jádru komety relativní rychlostí 6,1 km/s. Při průletu byla sonda zasažena dvěma výrony prachu a vodní páry z jádra komety, jak o tom svědčí snímky z navigační kamery, kterých sonda pořídila celkem 72. Sonda těsný průlet kolem jádra komety přežila zejména zásluhou ochranných štítů, chránících jak tělo sondy tak její panely se slunečními články. Bez těchto štítů by byla sonda pravděpodobně zničená. Podle telemetrických dat byla první vrstva masivního vícevrstevného štítu proražena asi na 10 místech. Naštěstí další vrstvy štítu již proraženy nebyly.\nPrimárním úkolem sondy bylo získání vzorků prachových částic z komety. Proto byla sonda vybavena dvoustranným lapačem prachu o průměru 35 cm, který byl z návratového pouzdra sondy vysunut před vstupem sondy do kometární kómy. Na každé straně lapače se nachází 132 buněk, vyplněných aerogelem. Aerogel je porézní křemen (SiO2) o hustotě ~5 mg/cm3. Jedna strana lapače prachu již byla použita pro zachycování meziplanetárního prachu, druhá část pak byla orientována ve směru pohybu sondy před přiblížením k jádru komety. Je jisté, že lapač zachytil na miliony prachových částic, neboť čidla sondy registrovala dopady částic i na plášť sondy. Kromě lapače, který získával vzorky prachu pro další analýzu na Zemi, měla sonda hmotový spektrometr, schopný okamžitě analyzovat další jím zachycené prachové částice.\nNěkolik minut po těsném průletu kolem jádra komety nasměrovala sonda svou směrovou anténu k Zemi a po asi 30 hodin vysílala data, získaná při průletu. Asi 6 hodin po průletu byl lapač prachu zatažen do návratového pouzdra sondy.\nPo průletu kómou komety Wild-2 sonda pokračuje v letu sluneční soustavou a v lednu 2006 se přiblíží k dráze Země. Od sondy se oddělí návratové pouzdro, které dopraví na Zemi nasbíraný prach jak z meziplanetárního prostoru tak z okolí komety. Chemický rozbor získaných částic kometárního prachu může něco naznačit o historii vzniku planetárního systému naší sluneční soustavy někdy před 4,5 mld. let. Komety a planety vznikaly ve stejném období, ale zatímco u planet docházelo v průběhu doby k řadě geologických změn, předpokládá se, že v případě komet k takovým změnám nedocházelo. Komety by tedy měly být nositeli informace o složení materiálu, ze kterého se planety našeho planetárního systému vytvořily.\nKosmický teleskop gama záření Integral\nDne 17. 10. 2003 tomu byl rok, co byla na oběžnou dráhu vypuštěna observatoř organizace ESA, zvaná Integrál a nesoucí na palubě teleskop gama záření. Během své činnosti zaregistrovala laboratoř nový typ kosmického objektu, označovaný jako IGRJ16318-4848 a tvořený binárním systémem složeným buď z neutronové hvězdy nebo černé díry a doprovázené masivní hvězdou. Díky své gravitaci černá díra nebo neutronová hvězda strhuje z doprovodné hvězdy množství plynů, jehož část vytváří kolem neutronové hvězdy zahřátý disk, který září v širokém spektrálním rozsahu vlnových délek od gama záření do viditelného a infračerveného záření. Na rozdíl od jiných podobných systémů, kterých bylo v okolí naší Galaxie zjištěno na 300, je však zjištěný binární systém zřejmě ponořen do hustého oblaku chladného plynu, který pohlcuje kromě vysokoenergetického gama záření ostatní vlnové délky a tak je binární systém neviditelný pro ostatní typy detektorů kromě observatoře Integral. Pro ověření tohoto pozorování byl objekt IGRJ16318-4848 ještě sledován i rentgenovou observatoří XMM-Newton organizace ESA, která je schopná registrovat rentgenové záření o krátké vlnové délce. Pozorování observatoře XMM-Newton skutečně potvrdila, že je pozorovaný objekt skryt uvnitř plynné obálky, která propouští fotony o energii nad 10 keV. Proto pozorování rentgenového a gama záření s nižší energií takový typ objektů nemohla zjistit. Objekt IGRJ16318-4848 byl objeven koncem ledna 2003 a od té doby observatoře Integral a XMM-Newton již objevily další dva podobné kosmické objekty.\nObservatoř Integrál sleduje i rentgenové signatury těžších chemických prvků, které se v naší Galaxii postupně vytvářely od dob jejího vzniku pře asi 12 mld. let, kdy byla oblakem vodíku a hélia. V dnešní době je jeden z těchto těžších prvků, radioaktivní hliník, rozšířen po celé Galaxii. Při rozpadu na hořčík se vyzařuje gama záření o energii 1809 keV. Observatoř Integral se zejména soustředila na místa s vyšší koncentrací radioaktivního hliníku, který patrně vznikl ve hvězdách, které později zanikly jako supernovy. Jelikož poločas rozpadu radioaktivního hliníku je asi 1 mil. let, lze tak odhadnout, kolik hvězd zaniklo v nedávné minulosti naší Galaxie. Tento odhad lze vylepšit i sledováním rozpadu radioaktivního železa, které vzniká pouze v jádře supernov. Pokud zdroje koncentrací radioaktivního hliníku a železa koincidují, jde jistě o pozůstatek supernovy. Nevýhodou sledování radioaktivního železa je to, že intenzita jeho záření je asi 6× slabší než intenzita záření radioaktivního hliníku.\nObservatoř Integral sledovala i lokalizaci antihmoty v naší Galaxii, která se prozrazuje gama zářením o energii 511 keV. Antihmota v Galaxii vzniká při velmi energetických procesech, v supernovách, urychlených svazcích hmoty v okolí neutronových hvězd a černých děr, záblescích gama záření či srážkách kosmického záření s prachovými oblaky v Galaxii. Předběžná data z Integralu naznačují, že v centru Galaxie je patrně značná koncentrace antihmoty vzniklá patrně z více zdrojů, neboť její charakteristické záření není lokalizováno.\nZde zmiňované výsledky pozorování observatoře Integral byly publikovány ve speciálním listopadovém čísle časopisu Astronomy a Astrophysics ročníku 2003. Připomeňme, že observatoř Integral (International Gama Ray Astrophysic Observatory) je společným programem všech členských států ESA, ke kterým se připojila i NASA, Polsko a Česká republika prostřednictvím Astronomického ústavu AV ČR. Podrobnosti o přístrojích observatoře Integral a o jejím vědeckém programu lze nalézt na adrese http://sci.esa.int/integral/ .\nDetekce kosmického záření o vysokých energiích\nDne 21. 10. byl v Argentině umístěn stý povrchový detektor kosmického záření. Je součástí systému detektorů, rozmístěných od sebe ve čtvercové mříži ve vzdálenostech asi 1,5 km od sebe. Systém detektorů tvoří tzv. Observatoř Pierra Augera, která bude sloužit k registraci kosmického záření o vysokých energiích nad 1019 eV. Současné teorie zatím vysvětlují původ kosmického záření o nižších energií, původ záření o takové energii je zatím nejasný. Kosmické záření tvoří obvykle energetické protony či těžší ionty, přiletující z kosmického prostoru. Pravděpodobnost dopadu částic o takových energiích do atmosféry Země je malá. Proto je třeba vybudovat systém detektorů na velké ploše. Každý detektor obsahuje asi 12 m3 destilované vody. Částice o vysokých energiích, které dopadnou do zemské atmosféry vytvoří spršky sekundárních částic, které se pak sráží s molekulami vody v detektorech a tyto srážky budí tzv. Čerenkovovo záření, registrované fotočidly. Každý detektor je napájen elektřinou ze slunečního článku a získaná data jsou automaticky vysílána k dalšímu zpracování. Jak již bylo zmíněno, pravděpodobnost registrace vysokoenergetického kosmického záření je velmi malá. Proto po dokončení v roce 2005 bude Observatoř Pierre Augera obsahovat na 1600 povrchových detektorů, umístěných na ploše kolem 3000 km2 v oblasti argentinské pampy Amarilla asi 1000 km západně od Buenos Aires. Registrace kosmického záření povrchovými detektory bude doplněna několika ultrafialovými teleskopy s vysokým rozlišením, které budou simultánně registrovat ultrafialové záření, vybuzené sprškami sekundárních částic v atmosféře. Některé teleskopy jsou vybaveny 12 zrcadly uspořádanými po obvodu kruhu tak, že detekují záření nad místním horizontem v zorném úhlu 360°. Jelikož má každé zrcadlo rozměr 3,6 m × 3,6 m, je skládáno z menších segmentů. Detektory ultrafialového záření však mohou pracovat za temných nocí, kdy jejich činnost není rušena např. měsíčním svitem.\nObservatoř Pierre Augera v Argentině, která bude registrovat kosmické záření, dopadající na jižní zemskou polokouli bude doplněna stejným systémem detektorů ve státě Utah v USA pro detekci záření, které dopadá na severní zemskou polokouli.\nMezinárodní projekt Pierre Auger Observatory o rozpočtu 55 mil. USD je řízen americkou Fermiho laboratoří pro studium elementárních částic v urychlovačích (Fermi National Accelerator Laboratory, zkráceně Fermilab) a účastní se jej na 20 dalších států. Jedním z těchto států je i Česká republika, která je v projektu zastoupena Společnou laboratoří optiky Fyzikálního ústavu AV ČR a University Palackého v Olomouci. Společná laboratoř optiky zabezpečuje výrobu zrcadel pro zmiňované ultrafialové teleskopy. Další podrobnosti o projektu lze nalézt na adrese http://www.auger.org/ a o české účasti na http://www-hep2.fzu.cz/~auger/.\nNové centrum Národního aerokosmického muzea ve Washingtonu\nAmerické Národní aerokosmické muzeum Smithsonianské nadace ve Washingtonu vybudovalo nové centrum pro trvalé umístění řady letadel a rozměrných kosmických objektů. Centrum, nesoucí název Stephen F. Udvar-Hazy Center bylo postaveno jižně od hlavního terminálu Dullesova mezinárodního letiště ve Washingtonu. Jeho hlavním součástí je hala o ploše 70 611 m2 ve které bude umístěno na 200 letadel, doplněná pozorovací věží, ze které bude možné sledovat letecký provoz na Dullesově letišti. Pro asi 135 kosmických objektů zde byl vystavěn Kosmický hangár Jamese S. McDonnella. Mezi vystavovanými objekty zde bude raketoplán Enterpise, který sem byl dopraven již kolem 20. 11. 2003 a kosmická stanice Skylab. Dále zde budou návštěvníkům k dispozici archivy, kino a přirozeně i prodejna dárků a knih s leteckou a kosmonautickou tématikou. Centrum bylo otevřeno dne 15. 12. 2003 v rámci oslav prvního letu motorem poháněného letadla zkonstruovaného bratry Wrightovými. Ovšem Kosmický hangár bude pro návštěvníky otevřen až v roce 2004, neboť k datu otevření se nestihlo nainstalovat všechny exponáty. Kromě toho raketoplán Enterprise bude třeba celkově restaurovat a znovu namontovat části konstrukce náběžné hrany křídla, které si inženýři vypůjčili pro provádění zkoušek účinku dopadu kusů pěnové izolace na náběžnou hranu raketoplánu v rámci vyšetřování havárie raketoplánu Columbia (viz L+K 79 (2003), č. 4, s. 208 a č. 7, s.437).\nRestaurovaná bude i kosmická kabina Gemini 6, ve které astronauti Schirra a Stafford uskutečnili v prosinci 1965 první setkání na oběžné dráze s kosmickou lodí Gemini 7, pilotovanou astronauty Bormanem a Lovellem. Kabina Gemini 6 putovala od té doby po různých výstavách a taki bude třeba odstranit počínající korozi. Kromě toho makety některých letových přístrojů budou nahrazeny skutečným zařízením ze sbírek Aerokosmického musea. Opravu a restauraci kabiny Geminy 6 svěřilo Muzeum osvědčenému restaurátorskému týmu v Kansas Cosmosphere and Space Center v Hutchinsonu (viz L+K 69 (1993), č. 5, s. 322), který se osvědčil při řadě restaurací kosmických objektů, například kabiny Mercury - Liberty Bell 7, se kterou letěl V. Grissom na suborbitální dráhu v roce 1961 a která po letu skončila na dně Atlantského oceánu, odkud byla vylovena až za 38 let (L+K 76 (2000), č. 16, s. 1032).\nwww.spacefligthnow.com , www.spacedaily.com , www.space.com (říjen – prosinec 2003) a Space News This Week.\n(originál je na https://mek.kosmo.cz/novinky/kznl/200304.htm)\nStránka byla vygenerována za 0.194986 vteřiny.


Recepty na dobroty » Zlatý kaldoun s domácími knedlíčky\nHusí droby a kosti\nPetržel, celer 1 ks\nŠafrán, cayenský pepř\nCitronová šťáva a trošku nastrouhané kůry\nStrožek česneku 2 ks\nPřeceděný vývar zahustíme světlou zásmažkou a dál vaříme cca 40 minut. Polévku na závěr dochutíme šafránem, citronovou šťávou, kůrou, solí, cayenským pepřem a přidáme smetanu. Dochutit lze i muškátovým oříškem.\nNa játrové knedlíčky pomeleme husí játra, přidáme strouhanku, vejce, třený česnek, měkké máslo, sůl a pepř. Z těchto ingrediencí vytvoříme řidší těsto, které necháme v lednici asi půlhodiny odležet. Poté z těsta vykrajujeme knedlíčky a vaříme je v drůbežím vývaru.\nDo teplého hlubokého talíře nebo rendlíčku dáme ohřáté knedlíčky a maso s droby. Můžeme přidat i nudle. Vše zalejeme horkou polévkou a přidáme čerstvě posekanou petrželovou nať.\nTento recept si pro televizní diváky připravil Pavel Vítek a Janis Sidovský pro své účinkování ve vánočním VIP prostřeno vysílaným 10.12.2012. Dalšími jejich recepty pro tento den byly Dračí paštika plněná švestkami, Sváteční šoulet s husou provoněný zázvorem a Karlštejnský štrůdl Pavla a Janise.


Nabídka práce: Pracovník pro přípravu a balení zakázek - Pack Operator u Randstad s.r.o., Brno | easy-prace.cz\nPracovník reklamačního oddělení Brno-město, Pracovník reklamačního oddělení Brno-venkov\nVolné pracovní místo Pracovník pro přípravu a balení zakázek - Pack Operator\nPack Operator zodpovídá za přípravu a balení zakázek – je mezičlánkem mezi vychystanou zakázkou ze skladu a zakázkou, která je již připravená pro distribuci zákazníkovi. Pracovní náplní Pack Operatora je manipulace se zakázkou, její kontrola a evidence (práce s čtečkou čárových kódů a PC), samotné zabalení zakázky (paleta/karton) a její následná distribuce (tisk dodacích listů, přepravních štítků, případně dalších identifikátorů).\nVyhovuje Vám práce ve dvousměnném/třísměnném provozu?\nPro našeho významného klienta, nadnárodní výrobní společnost specializující se na kompletaci a balení drobné elektroniky, hledáme zaměstnance na pozici Pack Operator (Pracovník pro přípravu a balení zakázek).\ndobrý zdravotní stav (dokládá se vstupní lékařskou prohlídkou)\nhlavní pracovní poměr na dobu určitou (v případě oboustranné spokojenosti s možností prodloužení)\nmzda 13 100 Kč/měsíc\nbenefit: stravenky (plně hrazené zaměstnavatelem), kvartální odměny


Lupénka a svědící pokožka hlavy – Symptomy, příčiny a možná řešení\nCo je lupénka či psoriáza a jaké jsou příznaky\nLupénka je chronické kožní onemocnění; charakterizují jej ohraničené, růžové nebo šedé "plaky" (ložiska).\nČervené, vyvýšené a zanícené léze jsou typické pro plakovou lupénku\nLupénka se vyskytuje v různých formách a různými projevy.\nKapkovitá lupénka je charakterizována "drobnými kapkovitými lézemi", což jsou malé červeně zbarvené body, které se objevují na těle nebo končetinách. Obvykle nejsou tak vyvýšené jako léze ložiskové lupénky. Kapkovitá lupénka může poprvé propuknout v dětství nebo v prvních letech dospělosti, a může se projevit náhle.\nCo způsobuje vznik lupénky?\nLupénka se může dědit z rodičů na děti.\nVyhněte se stresu, může lupénku zhoršit.\nLéčba některými léky, zejména lithiem, antimalariky a léky na snížení vysokého krevního tlaku, může vyvolávat onemocnění lupénkou. Také náhlé ukončení medikační léčby lupénky může způsobit "zpětné" příznaky, které mohou být často závažné.\nJak je možné lupénku léčit\nLokální přípravky a keratolytické účinné látky jsou při léčbě lupénky nezbytné. Napomáhají účinnosti jakékoliv systemické léčby farmaceutiky. V úvodní keratotické fázi (takto je označována fáze, kdy se psoriatické léze začínají objevovat) pomáhají nejvíce keratolytické prostředky, které mají exfoliační účinky. Pomáhají zmírňovat šupinatý povrch psoriatických lézí, neboť zbavují pokožku přebytečných vrstev. Tyto účinné látky lze použít ve spojení s hydratačními výrobky a emoliencii.\nLokální kortikosteroidy mají protizánětlivé účinky, snižují míru tvorby plaků a podráždění, které ji doprovází. Mírné lokální kortikosteroidy se často používají při lupénce na obličeji, genitáliích nebo v oblastech, které vyžadují časté natahování či ohýbání, často v kombinaci s jinými emoliencii a hydratačními výrobky.\nJe nutné udržovat hydrataci pokožky. Doporučuje se používat doplňující hydratační výrobky.\nZdokonalené hydratační přípravky obsahují účinné látky, které zvyšují míru hydratace pokožky.\nPoužívejte kosmetické výrobky, které byly vyvinuty speciálně pro psoriatickou pokožku a byly na ní také klinicky testovány.\nLokální kortikosteroidy mají protizánětlivý účinek.\nKeratolytická činidla působí při zmírňování šupinatění psoriatických plaků, neboť rozkládají keratotickou hmotu. Kyselina salicylová je nejúčinnější známá keratolytická látka a nejvíce pomáhá u extrémně silných nebo šupinatých plaků.


Jak Objednat - drakkaria.cz\n1., 2. Výběr zboží\nVyhledávat zboží můžete podle kategorií, které se neustále nacházejí v levém menu. Můžete si zvolit kategorie podle typu zboží (doporučujeme) nebo podle historického období. Druhým způsobem je využití funkce vyhledávání (vlevo nahoře).\nZboží, které se rozhodnete zakoupit, vložíte do košíku pomocí tlačítka „přidat do košíku“. Objeví se Vám přehled zboží v košíku, které je připraveno k objednání. Pokud si chcete objednat i další výrobky, klikněte na tlačítko pokračovat v nákupu nebo si vyberte další zboží podle bodu 1.\nPo přidání všeho vybraného zboží do košíku klikněte vpravo nahoře na odkaz košík, následně se objeví kompletní soupis Vaší objednávky. Překontrolujte si Vaši objednávku (počet kusů jednotlivého zboží i typ zboží). Přebývající položku můžete tlačítkem „X“ odstranit, počet kusů změnit v políčku množství a následném potvrzením kliknutím na OK, čímž se přepočítá cena. Doplnit další zboží můžete standardním způsobem podle bodu 1 a 2.\n5., 6. Dodací údaje\nPo kontrole objednávky klikněte na tlačítko objednat a zde vyplňte kontaktní a dodací údaje. Uvádějte vždy svůj e-mail pro potvrzení objednávky a případné doladění podrobností. Pro rychlejší komunikaci uvádějte i telefon. Nezapomínejte také na kompletní adresu pro zaslání zboží, včetně ulice, pop. čísla, obce a PSČ. Adresu uvádějte prosím i v případě osobního předání. Po odsouhlasení údajů je Váš nákup kompletní (7.).\nII. NÁKUP ALTERNATIVNÍ (email, telefon)\nPochopitelně ne pro každého je nákup přes košík samozřejmostí, proto nabízíme i jiné, nestandardní možnosti nákupu. Jednou z těchto možností je nákup přes telefon (604 566 672 anebo 606 326 270). Zavoláte, sdělíte název produktu, katalogové číslo a počet kusů, nezapomeňte pochopitelně na doručovací dodání.\nDruhou možností je nákup přes e-mail (drakkaria@gmail.com), kde nám sdělíte stejné údaje.\nVe většině případů posíláme zboží službou BALÍK DO RUKY České pošty - DOBÍRKOU. Pošta se pokusí Vám zásilku doručit domů, pokud Vás tam nezastihne, zanechá zásilku na poště. Může se stát, že Vám žádné oznámení o uložení zásilky ještě nepřišlo - třeba máte líného pošťáka :) V tom případě kontaktujte Vaši poštu nebo nás.\nDruhou možností je doručení přes zasilatelskou společnost PPL, před doručením jste kontaktováni ohledně doručení řidičem - vhodné pro firmy nebo zásilky do zaměstnání.\nCeny za poštovné a balné se liší podle váhy. Cenu za dopravu se dozvíte na konci objednávky nebo v odhadu poštovného, vesměs platí, ale následující:\nbalík: 130 - 145 Kč (podle váhy)\nzásilka po platbě předem na účet: ... pokud chcete ušetřít za doběrečné tak je možné zaplatit na účet (číslo účtu Vám pošleme v momentě, kdy je objednávka připravena k odeslání). Čekání na platbu celou transakci prodlužuje, proto nedoporučujeme platbu převodem, pokud na zásilku spěcháte.\nDruhou možností je (2) OSOBNÍ VYZVEDNUTÍ v našem kamenném obchodě v Praze. Tuto variantu doporučujeme především zákazníkům z Prahy nebo blízkého okolí. Máte tak zajištěné včasné dodání a vyloučíme možnost poškození zásilky při přepravě. Vždy Vás k odběru internetové objednávky vyzveme e-mailem. Adresu a otevírací hodiny najdete v kontaktech


Patka k prošívání ve švu se středovým vodičem - šicí stroje Lucznik\nPatka k prošívání ve švu se středovým vodičem\nPatka k prošívání ve švu se středovým vodičem je volitelné příslušenství, které lze dokoupit pro šicí stroje Lucznik. Patka se používá k přesnému prošívání svršku quiltu. Více\nPatka k prošívání ve švu se středovým vodičem je dokoupitelné příslušenství pro šicí stroje Lucznik. Patka se používá k přesnému prošívání svršku quiltu. Vodítko hladce kopíruje šev.\nTato patka je určena pro tyto šicí stroje vyrobené po roce 2006:\nStroje Lucznik s kyvným chapačem:\nMini, Everyday, 510 Anna, 419 Milena, 910 Karina, 2014 Ewa II, 417 Diana, 2015 Zofia, 2015 Zofia II, 2018 Polonia. 420 Alice, 444 Kateřina, 2016 Lidia, 555 Laura, 512 Paulina, 2005 Amelia, Dorota, Tereza, 418 Maria, 830 Ola, 340 FA, 418 Olga, 2012 Maryla, 2011 Kinga, 834 Basia, 2007 Natalia, 2004 Kornelia, 2006 Otylia a 2009 Julia\nStroje Lucznik s rotačním chapačem:\n888 Izabella II, 2040 Karolina, 2070 Malwina, 2020 Balladyna, 2050 Magdalena, 2060 Helena, 2080 Martina, 2090 Patricia


Sevgi Hotel - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Bafra\nAlacam Cad. No:6 ,Akbank Karsısı, Bafra, Samsun, Bafra, Bafra, Turecko, 55410 - Zobrazit na mapě\nSevgi Hotel – podrobnější informace\nPro cestovatele chtějící vnímat památky a zvuky města Bafra je hotel Sevgi Hotel perfektní volbou. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nVyužijte bohatství bezkonkurenčních služeb a vybavení v tomto hotelu ve městě Bafra. V hotelu si můžete vychutnat výběr špičkového vybavení, jako jsou nonstop recepce, expresní přihlášení a odhlášení z hotelu, úschovna zavazadel, parkování vozidel zaměstnancem, pokojová služba .\nVšechno vybavení ubytovacího zařízení zajišťuje bezkonkurenční pocit pohodlí. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Užijte si jedinečné služby a skutečně prestižní adresu v Sevgi Hotel.\nBafra Ubytovacích zařízení


Sídlo Pražských služeb má novou zelenou střechu Pražské služby a.s.\nAktuality Tiskové zprávy Sídlo Pražských služeb má novou zelenou střechu\nProjekt slouží zejména ke zlepší udržení vlhkosti v prostředí. Vegetace zpomaluje odpar dešťové vody a odizoluje poslední patro stavby zejména v letních měsících. „Naše nová zelená střecha ovlivní tepelný komfort budovy, zlepší její energetickou účinnost a přispěje k poklesu prašnosti v okolí. Jsem potěšen, že se Pražské služby podílejí na zvýšení odolnosti města vůči klimatickým změnám“, sdělil generální ředitel Pražských služeb Patrik Roman a dodal: “Záměrně jsme zvolili extenzivní typ střechy, která plní více ekologických funkci a není potřeba její pravidelná zálivka. V neposlední řadě vznikne příjemné prostředí pro zaměstnance společnosti.“


Sada 2 ks ručně dělaných náramků - Láska a štěstí - John's Shop\nNáramky Sada 2 ks ručně dělaných náramků - Láska a štěstí\nSada 2 ks ručně dělaných náramků - Láska a štěstí\n638 Kč 59 Kč –9 %\n290 Kč / 1 ks\nHlavní znamení: Blíženci, Střelec, Váhy\nKameny: Howlit, Růženín, Sodalit, Vločkový obsidián\nPřívěsek: Bez přívěsku, Čtyřlístek\nVedlejší znamení: Býk, Kozoroh, Panna, Rak, Štír, Vodnář\nLáska - Amare\nŠtěstí - Fortuna\nHlavní znamení: Střelec\nVedlejší znamení: Vodnář, Štír, Panna, Kozoroh\nProhlubuje intuici a spojuje ji s logikou. Odbourává stres a strach všeho druhu. Zvyšuje Vaše sebevědomí a napomůže Vám při projevování před ostatními lidmi. V kolektivu upevňuje důvěru, lidé jsou klidnější a soustředěnější. Při meditaci pomůže mysli odpoutat se od těla.\nPomáhá léčit potíže způsobené stresem, negativními emocemi a strachem. Posiluje nervový systém. Udržuje v rovnováze metabolismus a posiluje imunitní systém. Snižuje horečku, krevní tlak a pozitivně působí na hlasivky, krk a hrtan.\nObsidián výborně pohlcuje negativní energie. Uzemňuje a tiší smutek a lítost. Poskytuje úlevu při stavech rozladění a neklidu. Podněcuje analytické schopnosti a učí nás odpouštět. Odstraňuje hranice, jimiž se sami omezujeme a podporuje spontánní chování. Otevírá mysl a rozšiřuje logické myšlení.\nObsidián funguje jako přírodní antibiotikum, díky němuž předcházíte mnoha chorobám, obzvláště zánětům, které jsou způsobeny bakteriemi. Udržuje v rovnováze zažívací orgány a tiší bolesti při artritidě a bolesti kloubů.


Physicians Formula The Healthy Lip Velvet Liquid Lipstick rtěnka odstín Noir-ishing Plum jen za 239 Kč - Lékárna U Nováků.cz\nVáš oblíbený produkt, Physicians Formula The Healthy Lip Velvet Liquid Lipstick rtěnka odstín Noir-ishing Plum co odebíráme od výrobce Physicians Formula - tento hit seženete v úžasné akci za 239.00 CZK. Dělá nám radost, že naše akce dělají radost vám! Jen nyní je POŠTOVNÉ ZDARMA, když si vyberete zboží nad 1000 Kč. Neplaťte jinde víc než musíte.\nHit poslední doby, Physicians Formula The Healthy Lip Velvet Liquid Lipstick rtěnka odstín Noir-ishing Plum od top značky Physicians Formula - toto zboží si můžete koupit s výjimečnou slevou za 239 Kč. Ceny jsou tento týden stlačené na minimum. A nejlepší na tom všem je, že při objednávce nad tisíc Kč nezaplatíte ani korunu za dopravu. Jsme si jistí, že tohle ocení každý zákazník.


2010 :: Kámenští modeláři\nÚvodní stránka>FOTA @ VIDEA ze setkání>2010\n28. prosince 2010 - Pacov, restaurace Na Besedě\nV Pacově se uskutečnilo setkání celé naší party i všech pozvaných kamarádů při příležitosti skončení kalendářního roku. Vzhledem k tomu, že nás v původně naplánované restauraci U Kalivodů pro náš velký počet odmítli obsloužit a pro jistotu nám raději vůbec neodemkli a zbaběle zhasli i světla uvnitř lokálu (vidíš Bigglesi, jak se dá kulantně vyhnout tomu, že trochu vázla logistika a přitom tě vůbec nejmenovat, cha cha!), jsme byli nuceni operativně zaujmout náhradní útočiště v restauraci Beseda. Obsluha svižná, ceny mírné - nebylo nač si stěžovat; snad kromě toho, že ve vedlejší místnosti si později přišly "hodit střevícem" děvuchy z místního domova důchodců a kvůli jejich hudebnímu doprovodu trochu stoupla hladina hluku - s tím si ale modelář přivyklý na jekot spalovacího motůrku hravě poradil... Při pěkném posezení jsme probrali všechno možné i nemožné, zavzpomínali na příhody nejen z uplynulého roku, ale i spřádali plány na rok příští. Každý byl vyzván, aby kromě jiného pronesl i nějaké reálné modelářské předsevzetí do roku 2011 a vzhledem k tomu, že bylo vše pečlivě zaznamenáno, vystavuji to i sem na stránky, abychom veřejně mohli zase za rok při ohlédnutí za uplynulou sezónou bilancovat. Tak tedy jednotlivě a postupně, jak se kdo vyjádřil:\n- O. Brychta - by rád postavil větroně o rozpětí aspoň 3 metry\n- A. Veselý - chce dostat na nebe skoro dokončenou BABYnu 114\n- J. Slavata - by chtěl začít po elekroletech létat s nějakým "pořádným" letadlem na spalovák\n- Míra nejmladší - by se rád věnoval nejvíce studiu (to mu chválím) a v modelařině by rád nic nerozbil\n- Martin (Uhlobaron) - touží po novém elektrovětroni\n- Libor (Biggles) - chce dotáhnout do finále Mentora a uklidit pořádně v dílně (podle sebe soudím, že si zrovna lehký úkol nestanovil)\n- Pavel Klímek - nějaké éro se zatahovacím podvozkem (POZOR, Pavel dnes 19.01.2011 hlásí, že již splněno!!!)\n- Fanda Zelenka - vidí ve svých vizích na obloze Corsaira\n- Mirek nejstarší (Seidl) - si chce pohodově zalétat s novým FunCubem\n- Pepa Bůžek - by rád dokončil Catalinu\n- a já Mirek prostřední - bych už už chtěl poprvé dostat do vzduchu novou Cessnu...\n- na konci všech předsevzetí padl i jeden "sci-fi" nápad pokořit cca 30 let starý rekord, který ale záměrně nezveřejňuji, abych to nezakřikl :-)\nPodle seznamu je vidět, že se nás zas tak málo nesešlo, přestože třeba kvůli mrazivému počasí nepřijeli např. přátelé bratři Slunečkové (po telefonu alespoň popřáli všem hodně zdraví do příštího roku - tímto vyřizuji ostatním) nebo Pepa Hložek, kterému to letos zdraví nedovolilo (tomu pochopitelně přejeme hodně zdraví do celého příštího roku úplně všichni!). Myslím, že tohle setkání bylo přijemné a důstojné zakončení našeho modelářského roku 2010!\n17. října 2010 - Jiřice\nToho dne jsme spolu s nejstarším Mirkem vyrazili na výlet do Jiřic, kam jsme byli pozváni od tamních modelářů. Na jejich letišti, které je mimochodem pěkným a klidným zázemím pro tento koníček, bylo k vidění vše od elektroletů a spalováků až po vrtulníky i docela zajímavé UFO, které na fotografiích velmi snadno poznáte. Já osobně nejvíc obdivoval kluky z Jihlavy, protože to, co oni předváděli se svými vrtulníky, se hned tak nevidí. Popírá to snad všechny zákony aerodynamiky a zároveň dokládá, co všechno jsou dnes materiály schopné pevnostně vydržel. To se nedá vypovídat, to se prostě musí vidět.. Na setkání jsme se viděli i s dobrými známými - V. Benda, L. Vaněk, Vaněček, P. Jirous; oprášili stará přátelství - např. Vlasta Čejka z Humpolce, ale i navázali nová - L. Farka z Jiřic. Zaplaťbůh nebylo tak špatné počasí s deštěm jako předchozího dne, ale i tak byla dost velká zima a pofukoval čerstvý studený vítr, takže jsme od 10-ti do 14-ti hodin docela pěkně prochladli. Ale nejen podívaná na hezká éra, ale i podávané klobásky a horké kafe nás držely při životě.\n10. října 2010 - Kámen\n- tak tuto neděli bylo na Kámeně opět živo. Podzimní odpolední počasí, které si snad přeje každý modelář - na tuto roční dobu ještě poměrně teplo a hlavně dostatek sluníčka a s pokračujícím odpolednem čím dál slabší vítr. Několik letadel mělo svou premiéru: poprvé si např. zalétal dvoumetrový větroň Voodoo (který, zdá se, ještě pro svou svižnost možná změní majitele výměnou za jiného "oře"), potom třímetrový také konstrukční větroň Monarcha páně Slunečkova a nakonec se pevně chytil kniplů Focke Wulfa po úpravě motorové přepážky nejmladší Míra. Nad plochou se podařilo nejmladšímu Mírovi zvěčnit i jedno skutečné éro, které snad ani není třeba představovat... Na letišti jsme tentokrát byli všicni z naší party, navíc bratři Slunečkové z Kamenice, A.Veselý, O.Brychta, J.Bublík a další, prostě lidí jako máku. Poprvé se na nás přijel podívat také pan Slavata z Načeradce, který byl zřejmě nejvzdálenějším hostem. Mezi fotkami toho dne jsou myslím tentokrát opravdu pěkné záběry - zvláště Focke Wulf se na fotkách vyvedl a až bude mít dokončenu kamufláž, bude na něj ještě hezčí letový pohled.\n9. října 2010 - Výlov v Lipici\nVšichni jsme byli od Uhlobarona pozváni na výlov jeho rybníka (rybníkářství a chov ryb je kromě létání s modely jeho druhý velký koníček), takže tento článek je na našich stránkách právem také, přestože s "létací" tématikou má opravdu pramálo co společného. Atmosféra ale byla výborná, počasí jako na objednávku krásné, všechno jídlo skvělé a Martin príma hostitel. Myslím, že ti z nás, kteří nemohli nebo nechtěli přijet, mohou jen litovat. Ale aby nelitovali moc, níže pár fotek alespoň pro představu...\n19. září 2010 - Kámen\nBylo opravdu živo. Po předchozí rychlé domluvě přes net jsme se nejprve sešli s Uhlobaronem a Mirkem nejstrším (přiznám se, že tentokrát jsem ke všeobecné radosti přijel z nás tří poslední já), pak už ale přijížděli ostatní náhodní modelářští přátelé jeden za druhým. Objevili se Pepa Bublík, dokonce za námi po roce zavítal pan Davídek z Lipice a pár dalších kamarádů. Polétání bylo zprvu v poryvovém větru, ale kolem 18. hodiny už byl ve vzduchu ten pravý klid. Jen kdyby už končící léto nebylo se zapadajícím sluníčkem tak studené...\n12. září 2010 - Kámen\nTroufám si tvrdit, že dnešní polítání na Kámeně bylo z celého letošního roku nejdelší, protože jsme tam byli někteří už od 14-ti až do 19:45 hodin, kdy nás z plochy vyhnala nejen vzrůstající zima, ale už i rychle postupující rosa a tma. Že jsme si ho ale všichni užili, o tom nepochybujeme nikdo, kdo jsme se tam nakonec sešli - tedy Mirek nejstarší, Uhlobaron, Biggles a já. No a protože letadel ani letců-modelářů není nikdy dost, tak se ještě v průběhu podvečera objevili dobří známí bratši Slunečkové, O. Brychta a A. Veselý. Bylo to vážně povedené odpoledne a podvečer, kdy pokračovalo krásné počasí z předešlého dne a foukal mírný vánek, který ovšem vůbec nebyl na škodu. I kdyby tohle měl být jeden z posledních záchvěvů letošního roku, tak se rozhodně vyvedl!\n11. září 2010 - Nesvačilské podívání\n- přes smutné výročí americké tragedie s atentátem na dva mrakodrapy my prožili krááásné odpoledne na výletě. Konkrétně jsme byli (Nejstarší Mirek, Fanda Zelenka a Já + Martin Zelenka jako host výpravy) účastníky akce, která má letos již třetí ročník, s názvem Nesvačilské podívání 2010. Oficiální program byl od 13 hodin a už v době, kdy jsme těsně před 13. hodinou za Benešovem vjížděli na tamní letiště, tak bylo jasné, že to bude vzhledem k velkému počtu návštěvníků velká akce. Na tuto roční dobu nezvykle teplé počásí přilákalo opravdu mnoho návštěvníků, kteří mohli shlédnout přes stovku modelů od úplně malých polystyrenových modelů firmy Alfa-model po ty největší, s rozpětím přes 4 metry s motory o objemu přes 200 ccm. Bohužel se během odpoledne staly i tři velké havárie s totální destrukcí modelů, což je na nesvačilském nebi poměrně nevídaná věc. Sešli jsme se tam a také pár slov prohodili s našimi dobrými známými - V. Bendou, O. Brychtou, J. Hložkem, Svobodou i A. Veselým. Pomyslnou třešničkou na dortu byl ovšem náš zážitek při samém odjezdu z letiště, když jsme se zastavili u nedalekého hangáru u jednoho leteckého krasavce! Jakoby právě vyjela z výrobní haly tam totiž majestátně stála nádherná skutečná Avia C-104, u níž jsme si půl hodiny povídali s mužem, který stál u znovuvzkříšení této letadlové akrobatické legendy a vyprávěl o technických peripeticích při výrobě a úředních potížích při získávání povolení k leteckému provozu. Myslím, že tento výlet stál rozhodně za to!! Pro naši vzpomínku i vaši představu jsme si udělali několik fotek, které jsou (stejně jako fotografie z Nesvačilského polítání) k vidění po kliknutí ve fotogalerii níže.\n5. září 2010 - Kámen\n- toto setkání na Kámeně (dostavili se "jen" všichni tři Mirkové a Uhlobaron) se neslo především ve znamení polétání Uhlobarona a mém ladění motoru MVVS 12,7 ccm, který jak se zdá, už dostává rozum a začíná po domluvách chodit tak, jak má - tedy poměrně spolehlivě. Ještě poladím nějak podvozek (pravděpodobně výměna za odpružený) a už se těším, až dám motorový kryt a konečně bude Spitfire vypadat jako opravdické letadlo. Nejmladší Míra vytáhl na letiště poprvé nový foťák a vypadá to, že bude na letové fotky modelů konečně také to pravé, fotky vypadají fakt pěkně, koukněte na fotogalerii níže (a to ještě nedošlo na úpravy fotek - výřezy atd.!). Za týden se má konat Nesvačilské polítání, tak se všichni těšíme...\n22. srpna 2010 - Kámen\n- po delší odmlce jsme se opět všichni (kromě malého Míry tedy Mirek nejstarší, Biggles, Uhlobaron, Fanda i já) sešli na letišti! Navíc tam byli i bratři Slunečkové, kteří poprvé provětrali svá éra na spalovací motory a před samým setměním se objevili i O. Brychta a A. Veselý. Počasí bylo nádherné, vítr se s přibývající dobou čím dál víc utišoval, takže nezbylo zkonstatovat, že i tohle polétání se podařilo. Jen je třeba si přece jen trochu postesknout, že podzim se už bohužel blíží...\n12. července 2010 - byl den, kdy se počasí opět vydařilo, a tak jsem opět vyzkoušel malou videokameru, tentokrát jsem ji ovšem připevnil na Bellancu. Úhel videozáběru se mi snad už podařilo "vychytat", ale objevila se nová potíž - vibrace spalovacího 4T motoru. V hlavě se mi rodí nový plán - nasadit kameru na větroně s pomocným motorkem, to by snad mělo všechny potíže maximálně eliminovat. Na letišti jsme toho dne byli s Nejzkušenější a Bigglesem.\n4. července 2010 - Kámen\n- a opět bylo živo, tentokrát se objevili i bratři Slunečkové, kteří se s námi zkontaktovali nejprve přes internetové stránky. Přivezli s sebou svá letadla i životní partnerky, což je ostatně patrné i z následujících fotografií. Byl to krásný letní den, který byl pro modelařské vyžití jako stvořený!\n27. června 2010 - Kámen\n- bylo tak neskutečně hezké letní počasí, že by bylo opravdu hanba nevyužít ho na létání. V průběhu odpoledne se tam sešli snad všichni známí (vyjma toho roku tradičně Uhlobarona, který se letos při dobývání černého zlata snad už prokopává někam k Austrálii), takže návštěvou poctili i Antonín Veselý a Ota Brychta a konečně jsme se dali do většího hovoru i s Honzou Zemanem z Vokova, který po nebi honil svého "větrem ošlehaného" akrobata. Aby nás tam nebylo málo, tak se objevili i další modeláři z Pacova. Toho dne vznikla spousta hezkých dokumentačních fotografií, které si můžete prohlédnout v odkazu níže.\n13. června 2010 - Kámen\n- a dnes jsme byli na Kámeně opět. Počasí sice pod mrakem, ale úplné bezvětří a tak tu byl prostor opět pro naše letecké radovánky. Uhlobaron i Malej Míra s Fandou se sice nedostavili, ale všichni ostatní si letní počasí nenachali ujít. Na ploše s námi byli dnešního dne i další kolegové z Pacova.\n6. června 2010 - Kámen\n- byla na Kámeně vzhledem k tomu, že byly letní měsíce, zima "jako pes"; snad to byl také důvod, proč se všem dvakrát nechtělo přijet. Ale příznivci létání z naší party přece jen dorazili (Mirek nejstarší, Biggles, Malej Míra a já) a jak to vypadalo v poměrně silném větru, je vidět na následujících fotografiích. Poprvé jsme se také toho dne potkali a seznámili s Honzou Zemanem z Vokova.\n9. května 2010 - Kámen\n- byl pěkný slunečný den, kdy byli přítomni na letišti kromě mě i nejstarší Mirek, Biggles a Malej Míra. Já ve stejný den poprvé zkusil na model letadla připevnit i malou videokamerku, kterou jsem se pokoušel snímat z výšky kámenské letiště. Nosičem se stala Extra z EPP. Ukázalo se, že je třeba kamerku objektivem zaměřit mimo kotouč vrtule, co nejvíce eliminovat vibrace a především zvolit vhodný úhel snímání obrazu, aby v záběru nebyla vidět hlavně zem nebo naopak nebe, ale aby bylo v záběru naopak dobře vidět rozhraní horizontu, což se zdá první předpoklad pěkné videosekvence. Záběry zatím zajímavé a pro nás nové, ale chtělo by tomu zjevně ještě "vychytat mouchy".\n25. dubna 2010 - Akce "Předveď a prodej" v Nesvačilech\n- jsme všichni kromě Uhlobarona jeli na jarní výlet do Nesvačil navštívit akci Předveď a prodej. Letadel a nápadů k vidění spousta, počasí nádherně vyšlo, klobása s hořčicí také zbyla na každého - takže nebylo, nač si stěžovat! První premiéru si tu odbyla i naše nová trička prozrazující společný zájem o létání na Kámeně...\n- přestože byla v první jarní den roku 2010 hodně nepříjemná zima, neodolali jsme volání dlouho potlačované letecké touhy a vyrazili společně na letiště znovu, i když tentokrát v neúplné sestavě, tedy pouze Biggles, Uhlobaron a já. Zima a poměrně silný vítr nás sice po nějaké chvíli vyhnaly z plochy, ale ta chvilka stála za to, ostatně jako vždy.\n- začalo to zmatky nejprve kolem účasti a pak i doby příjezdu na letiště a podobně to pokračovalo, takže jsme se na ploše pěkně jeden za druhým střídali, aniž bychom vzájemně o sobě i věděli (všechny detaily jsme si řekli až později). Vznikly ale i tři následující záběry s opravdu zimní tématikou, ze které vyzařuje toho dne velmi nevlídné počasí.\n1. ledna 2010 - Kámenské letiště a černovická sokolovna\n- toho dne na Nový rok jsme se sešli na kámenském letišti vlastně už tradičně, protože to nebylo na samém začátku kalendářního roku poprvé v historii. Přítomni byli všichni - tedy Mirek nejstarší, Biggles, Fanda, Uhlobaron, nejmladší Míra i já. Protože po sněhu letos nebylo ani památky, tak jsme si všichni dosyta zalítali a nakonec s příchodem tmy se i skoro všichni zahřáli u kamen u horkého čaje v černovické hospůdce, kde jsme spřádali plány na celý letošní rok.


Co je to koronavirus? Její příznaky a jak tomu zabránit 09 duben 2020\nCo je to koronavirus? Její příznaky a jak tomu zabránit\n-> Coronavirus je druh běžného viru, který infikuje nos a dutiny nebo hrdlo.\nCoronavirus byl poprvé objeven v 60. letech, ale nezjistili jsme, odkud pochází. Tento virus získává své jméno podle svého tvaru podobného koruně a může infikovat lidi i zvířata.\nVětšina koronaviry se šíří kašlem a kýcháním nebo kontaktem infikovaných lidí s tělem. Není to tak nebezpečné jako dnes. Téměř každý dostane koronavirus alespoň jednou za život ve Spojených státech.\nČasté příznaky Coronaviru - * rýma * kašel * bolest v krku * horečka\nVe většině případů ani nebudete vědět, že máte Coronavirus.\nCo udělat, abyste zabránili získání koronaviru - nejprve řekněme, že pro koronavirus neexistuje vakcína. Musíte udělat totéž, co děláte, abyste zabránili nachlazení. * Umyjte si ruce mýdlem a teplou vodou nebo dezinfekčním prostředkem. * Držte ruku a prsty od očí, úst, nosu. * Vyhněte se blízkému kontaktu s infikovanými lidmi.\nRovněž léčíte koronavirus stejným způsobem jako běžné nachlazení - * Získejte dostatek klidu. * Pijte tekutiny. * Užívejte léky na bolest v krku a horečku, ale nedávejte aspirin dětem mladším 19 let. Místo toho použijte ibuprofen nebo acetaminofen. * Zvlhčovač nebo parní sprcha mohou také pomoci.\nDoufám, že každý zůstane zdravý a bezpečný. Postarej se o každého.\nWebové stránky pro firmy - https://imagesbackgroundremoval.com/\nChci vytvořit aplikaci, chci ji nejprve sestavit pro iOS. Jak začít s vývojem iOS založeným na nápadu na aplikaci?Kolik stojí vývoj aplikace pro osobní použití? Kde najdu dobré vývojáře? Jak se programátoři učí nově vytvořené jazyky? Jak se naučím PHP, aniž bych se připojil k institutu? Kolik stojí nový design webových stránek? Jak mohu použít doménové jméno po zakoupení? jak změkčit vodu\nJak spustit workshopy pro vzdálené myšleníPředstavujeme úhlové CLIPorovnání nástrojů OCR: jak vybrat nejlepší nástroj pro váš projektJak se dostat do „DEEP WEEB“ pomocí telefonu nebo PC.Jak udělat Yellowstone o víkendu (v zimě)Jak dát kreativní zpětnou vazbuJak se skvěle promluvit, když nenávidíte veřejné projevyJak zajistit, aby byl váš web prohledávatelný


Twilight City Love as a Cure | Steam | Windows | Key4You.cz\nLáska hory přenáší, a dokonce i nesmrtelnosti tě zbaví!\nTwilight City Love as a Cure je point and click adventura, v níž se hráč ocitá v roli mladé upírky, která je ochotná pro lásku obětovat i svou nesmrtelnost. Hráč ji musí pomoct dosáhnout jejího snažení a udělat z ní zase člověka.\nNěkteré přeměny jsou rychlé a jednoduché, leč tato opravdu není. Před hráčem leží nelehký úkol. V kůži mladé upírky se jednoho dne zamiluje do pohledného kolemjdoucího a od té doby na něj nemůže přestat myslet. Po čase ho potká znovu, dají se do řeči a vášně nezkrotně vzplanou. Jenže upírka touží po krvi jejího milence, čím dál, tím víc. Aby ho před sebou uchránila, vydává se hledat lék do tajemného města zvaného Skylight. Pokud se jí podaří najít lék, stane se opět člověkem a její láska bude naplněna.\nKromě sáhodlouhých textových dialogů se hráč dočká i nádherné kreslené grafiky, zajímavé hratelnosti, která jej nutí probádat každý kout mapy a úžasné atmosféry, kterou dokresluje výborný soundtrack.\nNesmrtelnost nemusí být věčná.\nMožnost svou vyladění své postavy\nZajímavé textové dialogy\nStorage: 209 MB available space


Dětský pokoj je pro svého obyvatele útočištěm a proto je důležité, aby se tam dítko cítilo příjemně a bezpečně. A je na jeho rodičích, aby takového výsledku docílili. Nejedná se jen o zařízení pokoje, ale také o tom, jak je vymalovaný a jaké v něm dominují barvy.\nProtože barvy mají významný vliv na psychiku člověka a u dětí to platí dvojnásob. Proto je výběr vhodných barev do dětského pokojíčku velmi důležitý a s rozhodováním je potřeba si dát záležet. Zatímco některé barvy mají uklidňující potenciál či rozvíjí dětskou fantazii, jiné zase mohou na dítě působit skličujícím dojmem. Které to jsou? To se dozvíte v našem článku! Inspirujte se a nedovolte, aby se dítku v jeho království špatně usínalo.\nPodle čeho rozhodovat?\nPři výběru barvy vezměte v úvahu tyto faktory – velikost pokoje, jeho orientaci na světové strany a především také povahu a věk dítěte. Nezapomínejte ani na vkus dítka – zeptejte se ho, jaké barvy se mu nejvíc líbí a jaké mu naopak nejsou sympatické.\nBílá – Bílá barva vyzařuje čistotu a nevinnost. Je neutrální a univerzální. Je vhodná například do malého tmavého pokoje, protože ho dokáže prosvítit a opticky zvětšit. Bílá barva se do dětského pokojíčku rozhodně hodí, ale je vhodné ji nakombinovat i s jinými barvami, které pokojíček oživí.\nZdroj foto: envato. dětský pokoj\nŽlutá – Žlutá barva navozuje teplo, veselost, energetičnost a povzbuzuje. Na druhou stranu také může unavovat oči a v krajním případě může způsobit zhoršení vidění. Tuto barvu je lepší do dětského pokoje zakomponovat spíše pomocí menších doplňků.\nOranžová – Oranžová barva se dá brát jako takový mezistupeň mezi žlutou a červenou. Do dětských pokojíčků bývá často používána. Stejně jako žlutá barva v nás evokuje pocit tepla. Pozitiva oranžové barvy jsou, že vyvolává pocit radosti, je hravá a a veselá. Avšak u některých dětí může vyvolat neklid.\nČervená – Tato barva je plná energie, akčnosti a také bývá spojována s láskou. Do dětského pokoje se však příliš nehodí a nedoporučuje, protože je energie této barvy příliš silná a špatně se při ní usíná. Je proto lepší volit spíše menší doplňky červené barvy a na stěny ji raději nedávat.\nRůžová – Růžová barva v nás evokuje lásku a romantiku. Tmavé a křiklavé odstíny se příliš nehodí, ale jemnější odstíny růžové jsou do pokojíčku vhodné, protože působí uklidňujícím dojmem.\nFialová – Na vymalování celých stěn se fialová nedoporučuje kvůli své melancholické povaze. V dětech může vyvolávat rozrušení a neklid. V malém množství ji ale můžete zakomponovat do dívčího pokojíčku ve formě doplňků.\nModrá – Modrá je proslulá svými uklidňujícími účinky. V obklopení modré barvy cítíme pohodu a bezpečí. Na druhou stranu však příliš modré barvy může působit depresivně. Je lepší používat živější odstíny a těm příliš chladným a ponurým se vyhnout.\nZelená – Zelená také patří mezi uklidňující barvy a má velmi podobné účinky jako barva modrá. V pokoji, kde převládá zelená, cítíme klid, bezpečí a pohodu. Je to přátelská barva s mnoha pozitivními účinky na psychiku, dokonce údajně dokáže zlepšit čtení u dětí.\nHnědá – Barva jistoty a pořádku. Dobře ladí s ostatními barvami, proto není těžké ji zakomponovat do pokojíčku – a to dívčího, i chlapeckého. Neznamená to vymalovat zdi na hnědo, ale dostanete ji do pokojíčku třeba tak, že zvolíte přírodní dřevěný nábytek.\nŠtítky: barvydětidětský pokojvymalovat