2 Osnovna dresura - Kasiv d.o.o.\nHome Dresura Osnovna dresura\n2 Osnovna dresura\nDresirati — znači naučiti životinju da izvršava različite izdate zapovesti. Otuda dreser mora da poznaje mogućnosti životinje koju dresira, njenu unutrašnju građu i njeno fizičko stanje.\nDresiranjem se kod psa može razviti visoki stepen savršenstva akcije, neuobičajen za njegovo normalno stanje, pre dresure. U tom cilju potrebno je da prilikom procesa obučavanja dođe do dubokih pramena u nervnoj regulaciji i u samom fizičkom stanju. Treba dodati i to da nije svaki organizam sposoban za velike i duboke promene. Sto se dreser manje pridržava ustaljenih metoda i složenih tehnika dresure, mogućnost da doživi neuspeh se uvećava.\nNe treba zaboraviti da je krajnji cilj dresure da se uticajem raznovrsnih nadražaja na organizam kod životinje izgrade željeni a blokiraju neželjeni odgovori.\nProces utvrđivanja određenih navika smatra se završenim onda kada je uspostavljena čvrsta veza između komande i čina njenog izvršenja (uslovni refleks) i kada je postignuta potrebna mera preciznosti i besprekornosti u izvršenju zadataka.\nSa tačke gledišta učenja o višoj nervnoj aktivnosti, dresiranje pasa nije ništa drugo do naučna i svesna primena sistema učenja.\nDresiranje je francuska reč; označava obučavanje životinja da na određeni način reaguju na date uslovne nadražaje.\nOsnovni primer obuke sastoji se u tome, da se pas od samog početka nagoni na to da na određenu komandu izvršava određenu radnju i da se, zatim, procesom ponavljanja dobijeni rezultat učvrsti.\nObjasnimo to na primeru. Da bismo naučili psa da na komandu sedne, potrebno mu je pokazati šta se od njega zahteva. To se radi na sledeći način: dreser izgovara komandu „sedi" i jednom rukom pritiska slabine psa, terajući ga da savije zadnje noge i da sedne.\nZvučni signal kao uslovni nadražaj uvek treba da neposredno prethodi signalu ili da bude istovremen sa njim. Da bismo proverili je li uslovni refleks izgrađen i da li je uspostavljena potrebna veza između komande i izvršenja radnje, isprobaćemo samo dejstvo uslovnog nadražaja, izgovarajući komandu „sedi". Ako je uslovni refleks izgrađen, pas će izvršiti komandu, što znači da je komanda „sedi" zamenila bezuslovni nadražaj. Ako na komandu pas ne odgovori izvršenjem zahtevane radnje to znači da se uslovni refleks još nije obrazovao, te je i dreser dužan da i dalje koristi i neposredan i posredan nadražaj.\nLogično se nameće zaključak da se za obrazovanje uslovnog — refleksa kao neposredni bezuslovni nadražaj koristi onaj nadražaj koji izaziva samu radnju, a kao uslovni zvučna komanda ili pokret. Smenjivanjem nadražaja izgrađuju se kod psa ove ili one navike. Ne treba zaboraviti da pri izgrađivanju navika na bazi zapovesti komanda treba da prethodi fizičkoj prinudi. Na primer, kada se kod psa stvara navika da hoda uporedo sa dreserom, komandu „pored" treba izgovarati (i to povišenim glasom) pre nego što se pas privuče povodnikom. Samo će pri takvom redosledu zapovesti pas na komandu „pored" požuriti da zauzme pravilan položaj pored leve noge dresera. Ako pak dreser bude prvo vukao povodnik a zatim izgovarao reč „pored", pas to neće shvatiti kao zapovest. Kao što je već rečeno u slučajevima kada se zvučni signal „sedi" vezuje za neposredni nadražitelj odnosno za pritisak rukom na slabine, onda se tako dobijeni refleks naziva uslovnim refleksom prvoga reda. Ako se pak zvučni signal koji je poslužio za obrazovanje uslovnog refleksa prvoga reda poveže sa vizuelnim signalom — pokretom, onda se tako dobijeni refleks, refleks na pokret naziva uslovnim refleksom drugog reda. Uslovni refleksi viših redova, počev od drugog reda su po pravilu manje pogodni od refleksa prvoga reda.\nKod odraslih pasa, karakter dominantne reakcije zavisi od tipa više nervne aktivnosti. Kod jednih reakcija odbrane dominira u aktivnom, a kod drugih u pasivnom obliku; kod nekih pasa je izraženija proždrljivost ili pak reakcija orijentacije. Određivanje karaktera psa na osnovu njegovog ponašanja je od velikog praktičnog značaja za dresuru. Svaka posebna izražena reakcija, zahteva drugačije, posebno ophođenje sa psom. Na primer, ako je pas kukavica, potrebno je kod njega pažljivom dresurom razviti hrabrost i bes; dresiranje psa sa izrazitom proždrljivošću treba zasnovati na bezuslovnim nadražajima hrane.\nPraktični rad sa psima je pokazao da se na sve dominantne reakcije može uticati. Ponekad je dovoljno izmeniti uslove sredine u kojoj pas živi pa da se donekle izmeni i karakter dominantne reakcije. Na primer, pas se nalazi u uslovima gde se sa njim loše postupa, gde ga tuku i zastrašuju. Kod takvog psa ce se obavezno razvijati odbrambena reakcija pasivnog oblika. Kad bude video nepoznatog čoveka, takav pas će pokazati kukavičluk, bežaće od ljudi podavijena repa. I obratno, kada se sa psom lepo postupa, kod njega se stalno razvijaju hrabrost i bes. Takav pas se neće plašiti ljudi, i karakter njegove odbiambene reakcije će biti aktivan. Njegovo ponašanje uvek će biti ponašanje hrabrog psa. Dakle, ako se u procesu obučavanja primenjuju prikladna tehnika i metoda dresiranja, kod psa ce se moći razviti određene vrste dominantnih reakcija i odgovarajuće ponašanje. Od psa kukavice je moguće napraviti hra-orog i aktivnog psa, ali se dešava i suprotno. Ima i pasa kod kojih je nemoguće bilo šta izmeniti, bez obzira na metod i tehniku dresiranja.\nOvde se u prvom redu misli na uzrast psa. Kod starog psa sa izraženom odbrambenom reakcijom pasivnog oblika nemoguće je izgraditi oktivan oblik odbrane.\nU već formiranom organizmu jako je teško savladati postojeće stanje. Nasuprot tome, mlade životinje lako reaguju na promene sredine. Kao što je poznato, psi se, kao i druge životinje, rađaju sa određenim sistemom reakcija, koji se sa rastom sve više obogaćuje uslovnim refleksima. To bogaćenje je kod pasa naročito izraženo za vreme dresiranja, kada se pored prirodnih nadražaja koriste i veštački. Sa psom koji ima izraženu odbrambenu reakciju aktivnog oblika treba postupati odvažno, a sa psom koji je ima u pasivnom obliku mnogo blaže, itd . . . Uvek, naime, treba imati u vidu koja reakcija dominira kod psa.\nU praktičnom radu sa psima primenjuju se sledeći metodi:\nTakozvane mehaničke metode. Kada se one koriste na psa se deluje nadražajima koji kod njega izazivaju neprijatne (bolne) osećaje.\nMetoda podsticanja ukusa, gde je dresura zasnovana samo na nagrađivanju poslasticama, bez ikakve pri nude.\nMetoda podražavanja koja se oslanja na sposobnost psa da oponaša ponašanje drugih pasa.\nKontrastni metod; na psa se deluje mehanički i hranom kao nadražajem.\nKao što je poznato, istih pasa nema: kod jednih uslovni refleksi nastaju brzo, kod drugih sporije.\nPonekad se dreser dugo i bezuspešno trudi da psa natera da laje na komandu. Ovde se može koristiti metoda oponašanja povezujući treniranje pasa koji teško „uče" sa psima koji dobro rade.\nVeć smo pomenuli takozvanu kontrastnu metodu dresiranja, koja se sastoji u smenjivanju prinude i podsticanja. Ova je metoda u praktičnom radu mnogo efikasnija od ostalih. U njoj se redom smenjuju nadražaji bola kao prinuda i nadražaji hrane kao podsticaj. Ako pas na komandu nije ispunio određenu radnju primenjuje se bol, koji psa tera da izvrši ono što se od njega traži. Ako je pak pas ispunio ono što je dreser od njega zahtevao, odmah dobija komadić mesa i pohvalu „dobro". Kada se taj postupak više puta ponovi kod psa se brzo razvije uslovna veza; on počinje da razlikuje signale koji izazivaju bol od signala koji donose nagradu. Ova metoda pomaže da se skrati vreme dresiranja i omogućuje besprekorno izvršavanje zadataka u različitim sredinama i pri različitim uslovima.\nPsa je moguće izdresirati i bez korišćenja kontrasta, sa samo nadražajem bola ili sa samo nadražajem hrane. Metoda dresiranja zasnovana samo na bolu kao nadražaju naziva se mehaničkom, a ona zasnovana samo na hrani — metodom podsticanja ukusa.\nKod psa koji je treniran samo putem nadražaja bola može doći do povlačenja, do gubljenja neophodnog kontakta sa dreserom. Psi koji su istrenirani samo putem nadražaja hrane postaju pokatkad nesigurni u ispunjavanju komandi dresera. Pri dodiru sa nadražajem koji psima može odvući pažnju, kod njih dolazi do blokade uslovnog refleksa i zapovest ostaje ne ispunjena. Pas može da se oslobodi uticaja dresera. Osim toga, veoma je teško dresirati sitog psa, jer on tada prestaje da ispoljava posebno interesovanje za hranu, a time se produžava vreme dresiranja. Kao što je već rečeno, najsigurnija i najbolja metoda je metoda kontrasta, koja se zasniva na upotrebi i nadražaja bola i nadražaja hrane.\nZa vreme dresiranja koriste se različiti nadražaji koji se kao i refleksi dele na bezuslovne i uslovne.\nU bezuslovne nadražaje ubrajamo hranu, trzaj povodnikom, udarac bičem i druge postupke koji izazivaju bol. Ovi poslednji izazivaju samo odbrambenu reakciju. Stepen korišćenja nadražaja zavisi od individualnih osobina, psa uslovljenih tipom nervne aktivnosti; najčešći su nadražaji bola samo činilac prinude i zabrane.\nU uslovne nadražaje spadaju sve izgovorene komande, pokreti i drugi zvučni i vizuelni signali. Signalima se koristimo da bismo kontrolisali ponašanje psa za vreme obuke.\nKomande se dele na osnovne i pomoćne.\nU osnovne komande spadaju one koje kod psa izgrađuju osnovne navike.\nPomoćne komande se koriste samo za obrazovanje dopunskog uslovnog refleksa. Na primer, kada se pred psa iznese više predmeta i zapovedi se „miriši", kod njega treba na tu zapovest izgraditi naviku da po mirisu odabere samo potrebne predmete. Pomoćne komande su ovde reč „dobro" i blago „fuj". Komanda „dobro" koristi se kada je pas odabrao pravilan oredmet. Komanda „fuj" se blago izgovara kada je pas pogrešio.\nPo svom značenju sve su osnovne komande stalne (nepromenljive). Potrebno je reći nekoliko reci o stalnosti i stondardnosti izgovorenih zapovesti. Ako zbog nečega pas ne reaguje na komandu „aport", ne hvata ukazan mu predmet, neiskusan dreser u želji da pojača zapovest „aport" počeće da izgovara nove reci kao „daj", „donesi" itd., koje su psu nepoznate\nOve nove reci neće pomoći psu, one će ga zbuniti, jer neće biti u stanju da razume* šta se od njega traži. U datom primeru, jedino što može da pomogne jeste energično i uporno ponavljanje komande „aport", jer je uslovni refleks izgrađen samo na tu reč. Svaka nova reč za psa koji se dresira nerazumljiva je.\nPokret — vizuelni signal nije kao uslovni nadražaj istovetan sa zapovešću glasom.Pri istovremenom izgrađivanju uslovnog refleksa na zvučnu komandu i na pokret, uslovni refleks na pokret može brže da se stvori.\nMeđutim, redosled i tehnika dresiranja zahtevaju da se prvo izgradi navika na zvučne signale, a tek onda navika na pokrete.\nPored nabrojanih uslovnih nadražaja, dreser je osnovni i najjači nadražaj za psa.\nU početku dresiranja, kada se izgrađuju navike opšteg tipa, koriste se nadražaji srednje jačine, sem u izuzetnim slučajevima, kada je potrebno iskoreniti neku nepoželjnu naviku. Ali u svim slučajevima komanda dresera izgovorena strogim tonom treba da prethodi prinudi. Kasnije će biti dovoljno da komanda dresera bude izgovorena strogim glasom i pas će odmah ispuniti zapovest dresera. Komanda je zamenila nadražaj bola.\nHrana kao bezuslovni nadražaj ima više funkcija u dresuri. Nekad se koristi za izgradnju osnovnog uslovnog refleksa na određenu komandu, a nekad da bi se ubrzala putem kontrasta (nagrađivanje kada je komanda izvršena i nenagrađivanje kada se ne izvrši).Da bi se pojačao refleks hrane i njegove veze sa zahtevima komande, koristi se meso. Podsticanje izvršenja zapovesti stimuliše se malim komadima mesa\nNagrađivanje treba uvek propratiti komandom „dobro". Ponavljanjem tog postupka će se kod psa izgraditi uslovni refleks na komandu „dobro", pa će komanda zameniti poslastice.Ovde treba reći nekoliko reci o načinu davanja poslastica: iskusan dreser malim komadom mesa nadražiće životinju mnogo više od neiskusnog.\nTo su nadražaji koji se javljaju u okolnoj sredini ili pak takvi oseti koji se javljaju unutar samog organizma: glad, žeđ i drugi. Oni deluju na psa jače od nadražaja koje koristi dreser. Da se pas ne bi oslobodio uticaja dresera, nužno je kod njega izgraditi bezlično ponašanje na ometajuće nadražaje. Da bi se to postiglo, potrebno je da nadražaji koje primenjuje dreser budu jači od onih koji ometaju, pošto jači nadražaji blokiraju dejstvo slabih. U vreme dresure treba psa smestiti u takve uslove u kojima je uticaj dresera neograničen. To se postiže na sledeći način: u prvim danima obuke pas se izoluje i trenira se sam, dok ne stekne osnovne navike i dok se ne uspostavi čvrsta veza između njega i dresera. Zatim se dresiranje nastavlja u sredini koja se približava stvarnoj sredini — onoj gde postoje faktori ometanja (kretanje ljudi i kola, itd.).\nŠto je uticaj dresera veći to se na psa deluje sa sve složenijim faktorima ometanja. Zatim se od psa zahteva izvršenje zadataka u uslovima velikog broja ometajućih faktora, i tek posle toga se može preći na dresiranje u uslovima takozvanih, fizičkih smetnji (gladovanja, hladnoće, vrućine itd.).\nNaravno, za vreme obuke treba stalno voditi računa o tipu nervne aktivnosti psa. Izvesnu zainteresovanost pasa za druge stvari moguće je pripisati jače razvijenom refleksu za orijentaciju i slabom dejstvu nadražaja koji se u tom trenutku primenjuje.\nU takvim slučajevima dreser je dužan da psa opominje komandom, izgovorenom pretećim glasom.\nAko se pas boji faktora smetnji, treba ga umiriti milovanjem i pokušati da ga odstranimo.\nNormalno je da jači faktori ometanja slabe uticaj dresera i pas ih se ponekad može potpuno osloboditi.\nDreser mora da izgradi i razvije kod psa besprekorno izvršenje njegovih zapovesti, bez obzira na jačinu ometajućih nadražaja.\nZvučne komande je potrebno izgovarati odsečno i dovoljne glasno, upotrebljavajući različitu intonaciju glasa. Ne sme se dozvoliti da glas dresera bude monoton. Preterano visoka il niska visina glasa su takođe nepogodne, ukoliko se stalne koristi samo jedna od njih.Psi imaju izvanredno razvijen sluh i reaguju na boju glasa i to kako ,na jačinu glasa, tako i na dužinu trajanja glasa Na to treba obratiti posebnu pažnju jer zvučni signali predstavljaju sredstvo opštenja dresera sa psom; to je „jezik" kojim čovek zapoveda i zahteva izvršenje određenih radnji. Glas je važan elemenat jer pomoću njega čovek utiče na životinju koji dresira, potčinjavajući je svojoj volji.\nPogrešna komanda, nepravilno korišćenje glasa, može da dovede u pitanje uspeh same dresure.\nU praktičnom radu je od samog početka, a naročito i vreme kad se kod psa razvijaju osnovne navike, potrebno izgovoriti komande što je moguće razgovetnije i različitom intonacijom glasa. Na primer, komande pretnje se izgovaraju odsečnim, strogim i povišenim glasom, a komande pohvale otegnuto i nežno.\nPravilnom primenom intonacije, kod psa se razvija sposobnost pravilnog reagovanja na glas dresera; uz pretnju ide strogi glas, uz nagradu blag i miran glas.Kada se radi sa psima, dreser treba da pamti da ako pas ne ispunjava njegove zahteve mora odmah ponoviti zapovest, i to povišenim tonom u kojem se naslućuje pretnja o mogućnosti kazne.\nNasuprot tome, kada je zapovest ispunjena, komanda pohvale se izgovara sa prizvukom odobrenja i blagim glasom. Kod pasa se razvija uslovni refleks na boju i visinu glasa. Oni znaju da preteći glas prethodi neprijatnostima od strane dresera, a ljubazan i prijatan glas — obaveznim nagradama.\nNa jednom primeru ćemo da objasnimo važnost intonacije. Psa treba naučiti da ide pored dresera. Ako pas istrčava ili zaostaje iza dresera, onda ga trzajem povodnika vraćamo pored noge. Uz to izgovaramo komandu „pored" povišenim i pretećim glasom. Ako se pas nalazi pored noge (pravilan položaj) upotrebljava se ista komanda „pored", ali sada izgovorena mekim i prijatnim glasom. Ponavljanjem tog postupka se kod psa obrazuje novi uslovni refleks na intonaciju glasa: komanda „pored", izgovorena pretećim glasom znači će za psa moguću kaznu. Da bi kaznu izbegao, pas će se na taj signal odmah vratiti uz levu nogu dresera. Posle ovoga, pas neće želeti da napušta mesto pored noge, osim u slučaju nove zapovesti. On oseća da samo nalazeći se pored noge dresera može da bude miran i da blagi glas svog gospodara može da čuje samo onda kada je na tom mestu.\nNapuštanje mesta pored noge treba da se proprati pretečom komandom kojoj sledi jak trzaj povodnikom. U zavisnosti od brzine navikavanja psa na intonaciju glasa, zavisi i brzina dresiranje. Ne srne se dozvoliti izgovaranje neprirodnih i nepoznatih glasova, jer pas kad primeti lažnost postaje nepoverIjiv prema komandama dresera. Pravilne i u pravo vreme upotrebljene intonacije postaju navika samog dresera, koji se koristi njima pravovremeno i tačno.\nFaktor prinude igra značajnu ulogu u dresuri pasa. Prinudo omogućuje da se izgradi mehanizam bezpogovornog ispunjavanja zadataka, bez obzira na to da li su ometajući nadražaji prisutni ili ne. Pod faktorom prinude podrazumeva se način ophođenja, koji prinudom primorava psa da izvrši naređenje..\nFaktor prinude koči sve akcije psa koje nisu potrebne dreseru. Primena prinude je potrebna zato što su mnogi naši zahtevt neprijatni psu i što ih on ne bi ispunjavao dobrovoljno.Prinuda se koristi čak i u onim slučajevima kada se pas obučava u najprostijim navikama: sedeti, ležati i slično.\nAko pas odbija da izvrši naučenu komandu, dreser ga mora prinuditi na poslušnost. Kad god je potrebno psa na nešto prisiliti ne smeju mu se činiti ustupci jer će u protivnom dreser zgubiti uticaj.\nKao način prinude koriste se: trzaj povodnikom, izazivanje cola nazubljenom ogrlicom, udarac bičem, Teletakt itd. . . Neki dreseri odbijaju primenu biča kao prinudu, ali nama se čini da ta metoda nije loša. Bič je kao način prinude u rukama iskusnog dresera nezamenljiva stvar ako su u pitanju psi kod kojih prevladavaju aktivne odbrambene reakcije. Ali primena biča mora biti vezana za momenat odbijanja poslušnosti psa. Treba ga primeniti samo kao poslednju meru i to onda pošto je pas odbio da se povinuje ponovljenoj komandi, izgovorenoj pretećim glasom. Samo u tom slučaju treba odmah upotrebiti korbač ili jak trzaj nazubljene ogrlice ili teletakt. U ovom slučaju preteća zapovest, pojačana neprijatnošču i bolom, postaje signal koji opominje i koji sili na momentalno izvršenje zapovesti. Ali onog trenutka kad pas izvrši zapovest, treba ga odmah nagraditi poslasticom i komandom pohvale. Metoda kontrasta se sastoji u naizmeničnoj primeni petnje i nagrađivanja. Ovde se psu nudi izbor: da izvrši zadatak i bude nagrađen ili da ga ne izvrši i bude kažnjen. Moguće je ne koristiti jaka sredstva prinude (korbač, teletakt) i ograditi se samo na slabija. Ali kod psa kod kojih je jako izražena -aktivno — odbrambena reakcija i razdražljivost, nemoguće je zadovoljavati se polumerama i popuštati im, već je potrebno primeniti sve načine, uključujući korbač i teletakt, da bi se ostvarila poslušnost.\nKorišćenje faktora prinude je od velike koristi za dresera kada je kod psa potrebno ugušiti urođeni instinkt. Na primer. napad psa koga dresiramo na druge pse. U takvim slučajevima, polumera nije dovoljna. Protiv instinkta razdrazljivosti moguće je delovati samo jakim sredstvima prinude.\nNa kraju možemo reći da se faktor prinude katkad koristi kao deo dresiranja, a katkad kao prinuda koja tera psa na besprekorno izvršenje zadatka.Ako se prinuda koristi pravilno i pravovremeno ona neće imati štetno dejstvo i dresiranje će biti uspesno. Psa je moguće izdresirati i bez prinude, ali se tada ne može od njega očekivati da uvek izvršava sve zapovesti bez pogovora.\nKao izuzetno sredstvo prinude u poslednje vreme se koristi Teletakt.Prednosti ovog uređaja se ogleda u tome da sa njim možemo uticati na psa blagovremeno (u trenutku kada radi nesto nedozvoljeno ili odbija izvršenje) i na daljinu sto je pomoču drugih pomagala nemoguće ili je veoma komplikovano i daje polovićne rezultate.\nRazmatrajući suštinu i značaj faktora prinude kao sastavnog dela dresure pasa, ne možemo a da se ne osvrnemo i na značenje pohvale i zabrane, koji su usko povezani sa prinudom.Pod pohvalom podrazumevamo sledeće postupke: dopunska komanda „dobro", milovanje i sve vrste poslastica Da bismo psu pokazali da je dobro izvršio zapovest dresera (gospodara pohvaljujemo ga izgovarajući komandu dobro milovanjem davanjem poslastice. Komandu „dobro" uvek treba izgovarati mekim i prijatnim glasom.\nDa bi se nešto zabranilo psu, izgovara se komanda fuj koja se obavezno izgovara strogim glasom, a ponekad je praćena i udarcem korbača ili trzajem povodnika ili elektrostimulacijom pomoću teletakta.\nPotrebno je istaći da mladi dreseri često upotrebljavaju komandu zabrane „fuj"; koriste je i kad je to potrebno i kad nije. To je jako loše za dresuru, jer ako se suviše često upotrebljava, ona kao faktor zabrane gubi svoju vrednost. Da bi se otklonile manje važne nepravilnosti u izvršenju zadatk umesto komande „fuj" može se upotrebiti odgovarajuća osnovna komanda, ali izgovorena strožim glasom. Na primer, ako : primeti da pas dok čuva stvari obraća pažnju na nešto drug onda se umesto komande „fuj" ponavlja komanda čuvati i govorena povišenim glasom.\nTreba shvatiti da komanda zabrane predstavlja suprotne dodatnoj komandi „dobro".Komanda zabrane „fuj" je potpuno samostalna komanda koja predstavlja signal za kočenje svih neželjenih akcija ona je jak uslovni nadražaj koji izaziva izraženu pasivno odbrambenu reakciju.\nDresura pasa se može obavljati na različitim mestima i u razIičito doba godine ili dana. Spoljašnji uslovi pod kojima se odvija obuka različito utiču na dresuru i njene rezultate.Izvesni činioci sredine ubrzavaju stvaranje i učvršćivanje, dok ih drugi koče. Ako na mestu gde se odvija dresura ima mnogo stvari koje odvlače pažnju psa (faktori ometanja), obuka će biti otežana. Uslovni refleksi će pod uticajem jakih nadražaja koji odvlače pažnju psa biti blokirani i on će odbiti da se pokorava dreseru.\nNadražaji koji odvlače pažnju mogu biti spoljašnjeg ili utrašnjeg porekla, ali su i podjednako uticajni. Na primer, buka domaće životinje koje se nalaze u blizini mesta dresiranja, zdravlje psa koji se dresira — sve to odvlači njegovu pažnju. Stepen delovanja tih faktora zavisi od toga u kojoj su meri razvijeni uslovni refleksi.\nVrućina i hladnoća su jaki faktori ometanja jer deluju na fiziološko stanje, čime se smanjuje stepen zainteresovanosti za obuku. Kad vlada velika vrućina, pas se brže zamara gubi radnu sposobnost.\nZbog toga je za vreme letnjih vrućina potrebno počinjati rano ujutro. U to vreme je porast temperature postepen i pas se lakše navikava na vrućinu. Niska zimska temperatura takođe negativno deluje na radnu sposobnost psa, koji vrlo teško podnosi hladnoću i često odbija da izvrši zapovest. Na dresiranje negativno utiču i faktori ometanja fiziološke prirode — zamor, glad, blizina kuje u vreme parenja, itd .. .\nVrlo je teško boriti se protiv ovih faktora pošto su oni fiziološkog karaktera. Njihov uticaj se može odstraniti samo izuzetno jakim nadražajima.\nDejstvo uslova spoljašnje sredine je naročito značajno u dresiranju pasa tragača: jak vetar može da oduva ostavljeni miris koji služi kao trag, ali ako duva u pravcu njuške psa, olakšava traganje. Vlažna i travnata zemlja duže zadržava ostavIjeni miris od suve i kamenite podloge, itd ...\nPrilikom dresure psa tragača potrebno je voditi računa o reljefu tla, o dobu godine, temperaturi vazduha i drugim prirodnim uslovima.\nProhladno vreme i svež atmosferski vazduh smatraju se najpogodnijim vremenskim uslovima za obuku pasa.\nDa bi se u dresuri dobili što bolji rezultati, potrebno je često menjati mesto obuke — nova mesta doživljaji se uvećavaju.\nU drugom delu obuke se razvijaju složenije navike pomoćnog karaktera, koje će kasnije služiti kao činilac povezivanja različitih specijalnih navika za neku od službi.Za vreme trećeg, završnog, perioda, pas se priprema za strogo određenu namenu; na primer, za psa-čuvara, psa tragača, itd .. .\nIpak nemoguće je povući oštru granicu između pojedinih perioda, jer se za vreme cele obuke paralelno sa složenim navikama, usavršavaju i ponavljaju navike osnovnog kursa.U praksi se pokazalo da uspeh dresiranja u mnogome zavisi od toga da li su rešeni sledeći problemi:\nda li je obuka dobro organizovana i da li se ona u praksi dobro primenjuje;\nda li dreser poznaje teoriju i ume li pravilno da analizira svoje postupke i ponašanje psa;\nda li dreser pravilno primenjuje tehniku obuke;\nda li su dobro odabrani psi za specijalne vidove službe;\ndo koje su mere uslovi za dresuru pogodni;\nZa vreme obuke uvek je potrebno držati se principa sistematičnosti i povezanosti. Ako se ne držimo principa povezanosti, uspeh će izostati. Dobro organizovan i povezan sistem omogućiće nam da bolje i pravilnije kod psa izgradimo potrebne navike, da te navike povežemo u jednu celinu. Novonastale navike je uvek potrebno povezivati sa ranijim navikama.\nDobar dreser je gospodar i prijatelj psa; pas ga odlično razlikuje od drugih ljudi i bezgranično mu veruje.\nStepen poslušnosti zavisi od toga do koje mere je pas vezan za svog gospodara. Nepoverenje u dresera loše će se odraziti na rezultate obuke.\nNormalan uzajamni odnos između dresera i psa se postiže sistematičnim kontaktom. Nežno obraćanje, pažljivo ophođenje i dobra ishrana su najbolji način za uspostavljanje kontakta.Kao što je poznato, psi imaju različite karaktere, različit stepen nadražljivosti nervnog sistema, i zbog toga će se način ponašanja dresera preneti i na psa.\nNekoliko puta smo imali prilike da vidimo kako tromo ponašanje dresera koči živost pokreta kod psa.\nDreser mora dobro da poznaje psa, da ga neprestano posmatra kako bi zapazio sve promene u njegovom ponašanju.\nDreser mora da bude energičan, čio, strpljiv, uvek da pazi na svoj glas, da ne zaboravi da komandu pohvale i pretnje izgovara jasnim glasom, kako bi se one mogle razlikovati. Potrebno je znati postupati sa psima, voditi računa o tipu njihove nervne aktivnosti: sa plašljivim psom treba postupati obazrivije nego sa hrabrim.\nZa vreme obuke može doći do napetih odnosa između dresera i psa; tada se javljaju izvesne negativne odlike kod psa, a to je nepoželjno. U tim slučajevima dreser mora odmah da koristi preteći glas, zahtevajući od psa da ispuni zapovest.\nAko se pas inati, dreser mora odmah da upotrebi najenergičnije mere, uključujući i udarac korbačem, kako bi pas ispunio ono što se od njega traži. A pošto pas to izvrši, iz usta dresera treba da se čuju komande odobravanja i pohvale, izgovorene mekim i prijatnim glasom. To čini osnovu uzajamnog odnosa psa i dresera; taj odnos mora uvek biti protkan nečim lepim i dobrim.Kad se dreser upoznaje sa psom, mora biti svestan činjenice da zao pas može napasti, a da pas kukavica može pobeći.\nPonekad pas neće ni napasti ni pobeći nego jednostavno dozvoliti da mu se priđe: stalno će biti na oprezu, sa nepoverenjem će pratiti pokrete nepoznatog čoveka i režati. U takvim slučajevima dreser mora da ispolji snalažljivost i opreznosti I najmanja neopreznost može da izazove velike neprilike. Nesnalažljiv i plašljiv dreser će se naći u nedoumici ili će čak pokušati da se povuče a tada ga pas može napasti. U takvim situacijama potrebno je nazvati psa po imenu, hrabro mu prići i uhvatiti ga za ogrlicu, i dalje mu tepati, pomilovati ga slobodnom rukom a drugom rukom zakačiti povodnik i labavo vezati njušku pantljikom; zatim izaći iz sobe i malo ga prošetati. Ako je pas bojažljiv, treba sa njim nežno i pažljivo postupati.\nZa vreme razvijanja navike tokom pomoćnog i specijalnog kursa, dreser ima pomoćnika koji poznaje tehniku i teoriju dresure. I pomoćnik mora pravilno oceniti ponašanje psa, biti hrabar, vest i točno ispunjavati sve zahteve dresera.\nKada je cilj da se kod psa razvije neprijateljski stav, u obuci pasa čuvara i graničara, uloga pomoćnika je veoma značajna.\nU dresuri pasa tragača, graničara i čuvara, potrebno je stalno menjati pomoćnika, da se psi ne bi na njih navikli.\nU dresuri pasa tragača, osnovni zadaci pomoćnika su ostavljanje tragova radi pretraživanja mesta, prostorija.\nVeoma važnu ulogu pomoćnik ima i u dresuri pasa za vezu; tada je pomoćnik u stvari i sam dreser i mora da psa pazi i hrani.\nU svakom slučaju dreser je taj koji rukovodi radom pomoćnika i podseća ih na njihove obaveze.\nZa obučavanje pasa se koristi određeni, u praksi proveren način rada. Način rada se može definisati kao sistem ophođenja i tehnika delovanja na psa za vreme razvijanja navika bilo koje vrste.\nZa razvijanje svake pojedine navike potrebno je primenjivati poseban način rada.Na primer, da bismo psa naučili da na komandu sedne, postupamo na sledeći način: desnom rukom držimo povodnik i neposredno po izgovaranju komande ,,sedi" levom rukom pritiskamo slabine psa, terajući ga da sedne.\nTako postupajući dreser će kod psa razviti uslovni refleks na zvučni signal, odnosno na komandu ,,sedi". Ali nije to jedini način na koji se može razviti navika reagovanja na komandu „sedi". Postoji još jedna metoda: povodnik se nagazi nogom, a iznad glave psa drži se parče mesa; pas će svakako podići njušku nagore i biće prinuđen da sedne. Za trenutak kad pas seda reći ćemo komandu ,,sedi".\nZa svaki poseban slučaj, u zavisnosti od uslova, koristi se : najracionalniji način rada; uvek je, nezavisno od posebnog cilja dresera, potrebno proučiti koja je najbolja i najracionalnija tehnikka za dresuru pojedinog psa.\nŠto je stvaralačka inicijativa dresera u pogledu tehnike rada veća, to će veći biti i postignuti uspeh.\nNavika se definiše kao sposobnost psa da ispuni ono za što e bio treniran. Navika je rezultat primene određene tehnike rada.\nIzgrađene navike se po svom karakteru dele na proste i slozene. U proste navike spadaju uslovni refleksi prvog i drugog reda, a u složene navike spadaju one, koje se sastoje od nekoliko - uslovnih refleksa. Na primer, izbor nekog predmeta na osnovu mirisa; na komandu dresera, pas mora da priđe predmetima, da među njima odabere potrebnu stvar, da je donese do drsera i sedne pored njega. U ovoj navici je jasno ocrtan ceo kompleks reakcija.\nDreser mora dobro shvatiti pojam traga, znati kako i zašto individualni miris čoveka deluje kao trag.\nAko prolijemo kolonjsku vodu, ljudi koji se nalaze iza zida i susednoj sobi neće osetiti miris. Miris koji se širi prostorijom stići će do njih tek posle izvesnog vremena. Što ie veća prostorija to će se miris slabije osećati, a što je prostorija manja i što je vazuh svežiji miris će se jače osećati. Miris se širi kroz vazduh. Mirisne stvari se razlikuju po jačini mirisa i po dužini njegovog trajanja neki mirisi traju duže, a drugi se brže gube. Poznato je to tako da jači miris ,,guta" slabiji. Na primer, mnogi nepriatni mirisi u prostoriji se gube kad sobu poprskamo drugom tečnošću, prijatnijeg mirisa.\nI miris čoveka, koji je ostao na predmetima ili na tragu, može da bude ugušen drugim mirisima, koji se nalaze na putu kretanja.\nPod pojmom traga se u dresuri pasa podrazumevaju male čestice mirisne tvari.\nČovekov organizam stalno luči znoj koji se širi u okolnu sredinu u obliku malih čestica. Miris znoja jednog istog čoveka može biti različitog intenziteta. Na primer, uzbuđen čovek luči znoj jačeg mirisa od mirnog čoveka. Koncentracija mirisa znojenja je najveća među nožnim prstima i ispod pazuha, pa zbog toge ti delovi tela mirišu jače od drugih.\nMiris koji čovek luči prolazi kroz obuću, odelo, dospeva u vazduh, zadržava se na tlu i predmetima sa kojima je čovek bio u dodiru. Miris svakog čoveka je specifičan, a psi su naročito tragači, zahvaljujući svom veoma razvijenom čulu mirisa sposobni da razlikuju individualne mirise ljudi.\nTu sposobnost psa je moguće iskoristiti samo ako je on od samog početka, dobro upamtio neki miris i ako može da ga razlikuje od ostalih mirisa na koje nailazi za vreme praćenja. Jer za vreme praćenja tragova na ovaj osnovni miris mogu se naglo vezati i drugi, koji ga menjaju (mada i medu njima postoji neka veza). Događa se da se za vreme puta miris koji se prati potpuno izgubi u smesi drugih mirisa.\nAko djonove cipela protrljamo mesom, tragovi će dobit novu komponentu, koja će za psa dobiti novo značenje: miris mesa će postati dominantan, biće signal koji za psa znači zadovoljenje gladi. Ali i miris mesa će postepeno slabiti i konačno izgubi svoja prvobitna svojstva.Dok psa tragača učimo da prati trag, potrebno je stalno usavršavati njegovu sposobnost da razlikuje različite mirise.\nOsnovna dresura(Praktične vežbe)\nZa vreme opšteg kursa dresiranja kod psa se stvaraju takozvane proste navike, koje ih čine poslušnim. One u isto vreme prave osnovu za novo, specijalno dresiranje. Za vreme ovog kursa pas treba da razvije sledeće navike:- odazivanje na ime- navika na nošenje ogrlice i povodnika- navika na brnjicu- hodanje pored čoveka- „slobodno stanje"- prilazak čoveku na komandu- izvršenje komande zabrane „fuj"- sedanje- poleganje- stajanje- nepomičnost- povratak na mesto- aport (donošenje stvari)- puzanje- preskok preko ograde- hodanje po gredi- penjanje uz stepenice- lajanje na komandu- plivanjeOvde isto spada:-grupno dresiranje pasa-tehnika određivanja dominantnih osobina kod pasa\nNAČIN NAVIKAVANJA PSA DA SE ODAZIVA NA IME, NOSI OGRLICU, POVODNIK I BRNJICU\nNe treba misliti da je lako prići nepoznatom psu, staviti mi oko vrata ogrlicu, na njušku brnjicu, prikačiti mu povodnik poći sa njim na rad. To nije tako jednostavno. Pre početka obuke dreser mora da navikne psa na svoje prisustvo, da stekne njegovo poverenje, da ga „upozna" sa predmetima i opremom za dresuru. Obično se pas navikava na odazivanje, na ogrlicu i povodnik, dok je još štene. Ali ako pas još nema imena i nije naučen na ogrlicu i povodnik, onda obuku treba time započeti. Treba se držati datog reda, jer u protivnom nećemo dobiti željeni rezultate.Navikavanje psa da se odaziva na ime vrši se u zatvoreno prostoriji. Dreser pažljivo otvara vrata, blagim i mirnim glasor zove psa, i nagradi ga parčetom mesa čim ovaj pogleda u nje govom pravcu; dajući psu meso, ponavlja mu ime. Ukoliko pas ni reaguje na ime, dreser sve ponavlja ispočetka. Ako je pas raniji dobijao meso on će brzo prići dreseru. Tada dreser opet mora ponavljati ime psa, dati mu meso, gladiti ga i tepati mu. Ubuduće treba psa kad god mu se prilazi ili kad se doziva zvati njegovim imenom.\nPrvih dana će dreser nastojati da mu pas priđe dok mu pokazuje meso. Zatim će ga navikavati da priđe samo na koman du „dođi". Ukoliko se uvek pre komande ,,dođi" doziva imenom pas će se brzo navići na to ime.\nNavikavanje na ogrlicu — Pas se na ogrlicu, povodnik brnjicu navikava za vreme šetnje i igre. Pre nego što priđe psu, dreser mora da spremi ogrlicu zakačenim dugačkim povodnikom, da zovne psa po imenu, da ga miluje i da mu istovremeno veoma pažljivo stavlja ogrlicu ni vrat. Ako pas pokaže znake nemira, pokušava da smakne ogrlicu, dreser će ga, terajući, odmah izvesti napolje, i odvući m pažnju igrom. Ponesen igrom za vreme šetnje, pas zaboravlja ogrlicu. Za vreme šetnje potrebno je nekoliko puta skinuti i ponovo staviti ogrlicu.\nNavikavanje na povodnik — Pošto se pas navikne na ogrlicu, pošto ne bude više pokušavao da je skine, može se početi sa šetnjom psa na povodniku. Dužinu povodnika treba polako skraćivati i navikavati psa da hoda pored dreserove noge.\nPovodnik treba prikačiti za ogrlicu u trenutku kada pas napušta zatvorenu prostoriju; na taj način će on stavljanje ogrlice početi da vezuje za šetnju. Za jedan do dva dana, pas će se priviknuti na povodnik i postati nanj ravnodušan. Posle završene obuke ili šetnje, preporučuje se skidanje ogrlice da se dlake na vratu ne bi oštetila.\nNavikavanje na brnjicu — Brnjica se stavlja zato da bi se pas sprečio da ujede čoveka ili neku životinju. Dreser mora zna ti da brzo i pravilno natakne brnjicu na njušku psa.Najbolje je psa priviknuti na brnjicu za vreme šetnji ili čišćenja. Brnjica se natačinje na sledeći način: levom rukom s drži kaiš blizu ogrlice, a desnom rukom se brnjica pažljivo na vlači i zatim prikopčava kaišem.\nAko pas pokuša da zbaci brnjicu, što je najčešće slučaj, treba mu pažnju privući nečim drugim. Ako je suviše uzbuđen i pokušava da skine šapama, dreser mora pretećim glasom da izgovori komandu „fuj" i jakim trzajem povuče povodnik. Dok pokušavaju da smaknu brnjiou, neki psi reže i čak pokušavaju da skoče na dresera. U takvim slučajevima, neophodno je upotrebiti korbač. Dobro vladanje sa brnjicom treba pak nagraditi milovanjem i poslasticama.Da se pas ne bi plašio brnjice i da bi se na nju što brže ravikao, ponekad ga treba hraniti mesom dok mu je brnjica zataknuta.Što se više pas navikava na brnjicu, to ga više treba terati da je duže nosi.Pas obavezno mora nositi brnjicu za vreme šetnje ulicom mestima gde ima mnogo ljudi, za vreme prevoza železnicom, kolima ili plovnim objektima, itd..\nNAVIKAVANJE PSA DA IDE PORED NOGE(Osnovna komanda „pored")\nNavika hodanja pored dresera, je prvi uslov za razvijanje pokornosti kod psa. Zahtev da pas uvek bude na određenom mestu, bez komande, je jako važan elemenat discipline u daljem sistemu obuke. Ni jednom se komandom ne koristimo tako često. Odnos čoveka i psa nameće stalno korišćenje komande „pored": za vreme obuke i razvijanja drugih navika, za vreme šetnji itd. . . Uslovni refleks na tu komandu treba metodično podržavati i učiti ga jednim od najbolje učvršćenih refleksa.\nNajbolje mesto za razvijanje ove navike jeste poljana, tj. sva mesta na otvorenom prostoru gde je delovanje drugih faktora svedeno na minimum. Uslovni nadražaj je u ovom slučaju komanda „pored" a bezuslovni — trzaj povodnikom. Naviku treba razvijati na sledeći način:\nPas se nalazi pored dreserove leve noge. Povodnik treba držti slobodno, kako Bi pas — krećući se mogao da menja mesto: pored, iza ili sa strane dreserove noge.\nDa bi se proverilo do koje se mere razvio uslovni refleks na omandu „pored", postupa se na sledeći način: u momerrtu kad se pas istrčao ispred ili zaostao iza dresera, dreser, ne vukući povodnik, izgovara pretećim glasom komandu ,,pored". Ako se na tu komandu pas vrati na mesto pored leve noge može se smatrati da se uslovni refleks razvio. U protivnom, treba ponoviti ceo postupak, koristeći trzaj remenom i izgovaranjem komade „pored". Pas će dosta brzo uvideti da svako odstupanje odnoge dresera povlači za sobam osećaj bola, a da je hodanje pored noge dresera u potpunosti bezopasno.\nSmatramo da je to najbolji način da se razvije ova navika samo se tako kod psa može razviti navika da pazi na pokrete dresera i da se na njih privikava\nDržeći psa na remenu u položaju pored noge, dreser se iznenada okreće na desno, izgovara komandu „pored" i vuče povodnik. Ponavljanjem ove radnje na levu i desnu stranu, kod psa se obrazuje uslovni refleks na pokrete dresera.\nZa vreme okretanja na desno treba biti obazriv jer se psu lako može nagaziti na šapu, što je veoma nepoželjno. Pored toga pas ne sme da se odvaja od gospodara za vreme brzog hoda ili trka. Zvučnu komandu „pored" treba vezivati za pokret psa u trenutku kada se pas nalazi pored noge, dreser uz komandu „pored" udara sebe levom šakom po butini. Čestim ponavljanjem, ovaj pokret postaje za psa znak koji je zamenio zvučnu komandu.\nKada je pas naučio da ide pored dresera na povodniku, onda se uči da ide pored, ali bez povodnika. To se radi postepeno: za vreme šetnje, neprimetno se povodnik ispusti na zemlju na taj način pas odmah oseti punu slobodu kretanja. Ako pas istrči napred ili u stranu, ne treba povodnik uzimati u ruku dovoljno je samo nagaziti ga, što će ga naterati da se vrati na put.\nTreba naglasiti da dreseri često veoma rano prelaze na razvijanje navike hodanja bez remena, odmah pošto je kod psa izgrađena veza između komande „pored" i odgovora. Međutim, iako je tada kod psa možda i izgrađen uslovni refleks, iako on možda ispunjava zahteve, ipak je neophodno produžiti obuku sa povodnikom, kako bi se postigao potpuni automatizam odgovora. Povodnik po pravilu pomaže da se navike izvršavaju bez pogovora.\nMožemo zapitati da li za vreme obuke psa na povodniku treba upotrebljavati šiljatu ogrlicu ili teletakt ? — Naš odgovor je pozitivan jer takva ogrlica ili teletakt ne smeta, a najčešće ubrzava dresuru. Pas istrčava napred, ne sluša komandu „pored"; tada ga dreser trzajem povodnika ili pritiskom na daljinski upravljac teletakta vraća nazad, a tada će šiljata ogrlica ili elektrostatićka stimulacija sigurno imati bolji efekat.\nUspeh u radu sa psima u mnogome zavisi od razgovetnosti komande i pravilnog korišćenja intonacije. Ako preteča komanda „pored" bude prethodila svakom trzaju povodnika, a pohvala i milovanje usledili svaki put kad je pas na svome mestu, rezultati neće izostati. Psi neverovatno tačno reaguju na intonaciju glasa. Koristeći za svaku komandu pravilnu intonaciju, kroz izvesno vreme će se primetiti da je dovoljna samo komanda izgovorena pretećim glasom bez trzaja povodnika, pa da pas uradi ono što se od njega traži. Pas će još bolje izvršavati zapovest „pored" ako svaki put kad zauzme pravilno mesto pored leve noge bude nagrađen mesom, komandom „dobro" i milovanjem. Ubuduće će, zahvaljujući dresiranju metodom kontrasta, pas besprekorno izvršavati komandu „pored" i bez trzaja povodnika.\nSLOBODNO VREME PSA(Osnovna komanda „šetaj")\nTakozvano slobodno vreme koristi se za opuštanje nervne napetosti u kojoj se pas nalazi za vreme obuke. Uslovni nadra-žaj je komanda „šetaj" a bezuslovni — sama činjenica slobode.Ovu naviku najbolje je razvijati u vreme predaha obuke. Držeći psa pored sebe na dugom povodniku, dreser izgovara komandu „šetaj" i pokazavši pruženom desnom rukom pravac „ispred" šalje psa u šetnju.\nU početku pas ne pokazuje veliku želju da se odvoji od gospodara, ali kasnije kada je više puta ponovljena komanda „šetaj", on će rado trčati okolo i igrati se. Pas se drži na dugom povodniku samo prvih nekoliko ne-delja dresure dok se kod njega ne razvije odgovor na komandu zabrane „fuj". Kada se kod psa razvije veća disciplina, on se oslobađa povodnika za vreme šetnje i dozvoljava mu se puna sloboda kretanja. Međutim, ako se na zemljištu gde se vrši dresura pojavi neki jaki nadražaj, psu se odmah prikači povodnik, da bi se izbegle neprijatnosti.Za vreme šetnje sa psom na dugom povodniku, obavezno treba skinuti šiljatu ogrlicu.Davanje slobodnog vremena psu se naročito preporučuje za vreme prvog perioda obuke, kada se pas obučava da hoda pored dresera. U to vreme je pas veoma nervno napregnut, brzo se zamara i lako se oslobađa uticaja dresera. Na takvo stanje treba naročito obratiti pažnju i psu treba dati odmora.\nDOZIVANJE PSA(Osnovna komanda „dođi")\nCilj ove vežbe je da pas nauči da brzo priđe dreseru (vlasniku) kad ga ovaj pozove, ma gde se nalazio.\nZa razvijanje ove navike se najčešće koriste reakcija psa na hranu i njegova privrženost vlasniku. Momenat kad pas prilazi dreseru ne sme nikad da bude vezan za neku neprijatnost, jer će u protivnom pas početi da ispoljava strah i odbijati da prilazi. Komanda „dođi" se uvek izgovara prijatnim i tepajućim glasom. Kad pas priđe, dreser ga obavezno nagrađuje nekom poslasticom i milovanjem. Kad dreser izgovori komandu „dođi" povišenim tonom pas ili neće hteti da priđe ili će prići sa jasno ispoljenim strahom. To je rezultat pogrešne upotrebe intonacije i zvučnih signala. U vreme samog razvijanja uslovnog refleksa na komandu „dođi", pas ne srne da se kažnjava za neizvršenje zadataka.\nTehnika stvaranja ove navike sastoji se u sledećem: kada se pas u svoje „slobodno vreme" nalazi na izvesnoj udaljenosti, dreser će ga zovnuti po imenu, izgovoriti komandu „dođi" i pokazati poslasticu u ruci.\nPošto pas čuje miran glas dresera i oseti prijatan miris hrane, on će rado prići čoveku. Za to ga treba nagraditi poslasticom i pomilovati.\nAko komandu „dođi" pas izvršava bezvoljno, dreser mora malo da utiče na njega svojim postupcima. Na primer, da trči ispred njega, da se igra sa njim; na taj način se kod psa razvija živost, želja da priđe dreseru.\nPošto pas počne da pravilno reaguje na komandu „dođi", vežba se postepeno proširuje: uvode se nadražaji koji odvlače pažnju, ali na koje pas ne srne da reaguje u prisustvu dresera. Kada pas stečenu naviku počne da izvršava bez pogovora, skida mu se povodnik i vežba se nastavlja bez povodnika.\nAko pas preterano reaguje na druge nadražaje treba ga trzajem povodnika i zvučnim signalom „dođi" privući nozi i dati mu poslasticu. Kasnije se komanda „dođi" vezuje za pokret ruke, koji dobija ono isto značenje koje ima zvučni signal. Leva ruka se pruža u visini ramena, pa se zatim spušta na butinu. Posle izvesnog vremena pas će prilaziti dreseru samo na taj pokret rukom. Pokret i zvučni signal treba kombinovati i ceo postupak ponavljati više puta, na različitom odstojanju.\nNavika da se prilazi dreseru može se početi razvijati od prvog dana obuke. Za to se koristi svaka pogodna prilika: na primer, otvaranje vrata prostorije u kojoj se pas nalazi kad dreser dođe da bi mu dao hranu; tada se izgovara komanda „dođi".Pas će obavezno prići da dobije hranu. Za taj momenat svakako treba vezati komandu ,,dođi".Kasnije se ta navika upotpunjuje tokom rada u grupi.\nKOMANDA ZABRANE „FUJ"\nDa bi se sprečila ili predupredila neka nepoželjna radnja, kod psa se razvija uslovni refleks na komandu „fuj", koja označava zabranu.\nBezuslovni nadražaj za razvijanje ovog uslovnog refleksa je bol izazvan trzajem povodnika prikačenog za šiljatu ogrlicu ili udarcem korbača po slabinama. Komandu „fuj" i bezuslovni nadražaj bola treba sinhronizovano primeniti onog trenutka kad je pas spreman da uradi nešto što je nedopušteno.\nKomanda „fuj" se izgovara oštrim i pretećim glasom i samo onda kada je to neophodno. Ovu komandu ne treba koristiti bez naročite potrebe, jer će u protivnom ona izgubiti svoj značaj.Za mesto obuke se odabira mesto gde ima dosta različitih spoljašnjih nadražaja. Psu se oko vrata stavlja oštra ogrlica i pušta se na pola dužine povodnika. Ako pas samovoljno pokuša da se baci na neku životinju ili na nekog prolaznika, izgovara se komanda „fuj" i istovremeno se naglim trzajem povodnika pas zaustavlja. U slučaju da se pas u takvom trenutku nalazi u neposrednoj blizini dresera, ovaj uz komandu „fuj" mora upotrebiti korbač ili jos bolje teletakt tada može i na velikoj udaljenosti delovati na psa. Kad pas izvrši zapovest, treba ga nagraditi\nJačina udarca korbačem ili trzaja povodnika ili nivo stimulacije teletaktom treba da odgovara fizičkom stanju psa i njegovom karakteru.\nKada se izdresira da reaguje na komandu „fuj" bez primene bola, prelazi se na složeniji vid obuke. Dužina povodnika se sve više produžava, a na kraju se pas pušta da se potpuno oslobodi. Svaki put kad pas pokuša da se baci na nadražaj, dreser koristi povodnik ili oštru ogrlicu i korbač ili teletakt.Komanda „fuj" se koristi i kad pas bez dozvole dresera uzima hranu iz ruku nepoznatog čoveka ili sa zemlje.\nMože se smatrati da je uslovni refleks na komandu „fuj" dobro razvijen tek onda kada pas koji se slobodno šeta i koji vidi nadražaj koji ga je ranije nadraživao, odmah trči ka dreseru ili se baca na čoveka koji mu nudi hranu\nNAVIKA SEDENJA(Osnovna komanda „sedi")\nOvaj uslovni refleks se razvija na sledeći način: pas se nalazi sa leve strane dresera, na kratkom povodniku. Zatim se do pola okrene u pravcu psa, desnom rukom drži povodnik na 10—15 santimetara odstojanja od ogrlice, levom rukom pritiska slabinski deo životinje terajući je da sedne, i izgovara komandu ,,sedi". Istovremeno se povodnik povlači malo nagore i unazad, i pomaže se psu da sedne. Ako se pas suprotstavlja, treba ga pritiskom ruke držati u sedećem položaju. Svako pravilno izvršenje zapovesti treba nagraditi poslasticom i komandom „dobro". Ako pas pokuša da ustane, treba ponavljati komandu „sedi" i pritiskati slabinski deo rukom.Komandu „sedi" treba izgovarati uvek pre nego što se rukom pritisnu slabine i povuče povodnik. Kada se to više puta ponovi, pas će naučiti da seda kad mu se izda zapovest.\nDa bismo proverili da li se uslovni refleks na komandu ,,sedi' dobro razvio, treba samo izgovarati komandu, bez pritiska slabine rukom. Ako odgovor ne usledi, treba ponovo primeniti neposredne nadražaje.\nDok se vežba ponavlja, dreser se udaljuje od psa na različite strane, na daljinu koju mu povodnik dopušta i komandom „sedi" sprečava psa da napusti svoje mesto.U samom početku ne obraća se pažnja na pravilnost sedenja psa i cilj je jedino da on ostane nepokretan; kasnije, sa razvitkom uslovnog refleksa, prelazi na ispravljanje nedostataka za vreme sedenja: pravilan položaj glave i slabina, itd . . .\nKada se dreser udaljuje od psa, koji sedi, treba da pazi da slučajno ne povuče povodnik jer će pas to shvatiti kao znak da može da napusti mesto. Zato je potrebno unapred razmrsiti povodnik i položiti ga na zemlju, a u ruci zadržati samo jedan njegov kraj.\nVreme ostajanja u nepokretnom položaju se postepeno uvećava — do pet minuta. Da bi se što bolje učvrstila ta navika, dreser se krije iza nekog zaklona. Ako pas postane nemiran i pokuša da ustane sa mesta, odmah se pretećim glasom izgovara komanda „sedi" a kada životinja ostaje na mestu, pohvaljuje se komandom „dobro" i daje joj se poslastica propraćena blagim milovanjem.Razvijanje refleksa drugog reda — sedanje na pokret ruke — izvodi se na sledeći način: dreser se nalazi na udaljenosti od 4 do 5 metara od psa koji je u ležećem stavu; dreser izgovara komandu „sedi i istovremeno pruža desnu ruku napred, sa šakom okrenutom nadole. Čim pas sedne, ruka se spušta. Pokrete je potrebno izvoditi odsečno i jednoobrazno. Samo je u tim uslovima moguće od psa očekivati tačan i bezprekoran odgovor. Dobri rezultati se mogu postići samo upornim vežbanjem, stalnim ponavljanjem, usklađivanjem pokreta i komande i nagrađivanjem kad se zadatak izvrši.\nU slučaju da pas odbije da sedne na zapovest dat pokretom ruke treba ponoviti komandu, a ako i to ne pomogne treba koristiti neposredni nadražaj — pritisak rukom na slabinu.\nTokom dalje dresure potrebno je ovu naviku usavršiti, kako za vreme individualne, tako i za vreme grupne obuke. Obuka se vrši na mestima gde ima nadražaja a koji odvlače pažnju, u različito doba dana i u različitim vremenskim uslovima.Usavršavanje navike sedenja se sastoji u tome da pas sedne kad god dreser to od njega zahteva, i to da sedne u pravilnom položaju: da mu zadnji deo tela ne bude izbačen na stranu i da mu glava bude okrenuta prema dreseru.\nPOLEGANJE PSA(Osnovna komanda „lezi")\nOva navika se razvija pošto je pas naučio da reaguje na komandu „sedi".Uslovni nadražaji su komanda „lezi" i pokret rukom (desna ruka spuštena uz pognuto telo) a bezuslovni nadražaji su pritisak ili „podsećanje".\nDresura se izvodi na sledeći način: pas se drži na kratkom povodniku, u sedećem stavu pored leve noge. Pošto se okrene psu, dreser se spušta na desno koleno, izgovara komandu „lezi", levom rukom pritiska leđa psa u visini lopatica i istovremeno vuče povodnik naniže i napred; umesto povlačenja povodnika može i pažljivo vući prednje šape psa prema napred. Zatim mu dozvoljava da malo prošeta. Pošto se pas prošetao, sve se ponavlja ispočetka.\nPas se može naterati da legne i blagim „podsećanjem" prednjih udova dok se nalazi u sedećem stavu. Levom rukom se pritiskuju leđa, a desna se ruka podvlači ispod stomaka i blago se „podsećaju" prednje šape.\nDok se vrše ovi pokreti treba izgovarati komandu „lezi", a levom rukom životinju izvesno vreme pritiskati. Dok se pas nalazi u tom položaju, nagrađuje se poslasticom, miluje se i ponavlja se komanda „lezi".\nPošto se kod psa razvio uslovni refleks na komandu “lezi", dreser se od njega udaljuje na 2—3 metra ne zatežući povodnik; zatim mu ponovo prilazi (pas leži), miluje ga, izgovara komande “lezi" i „dobro" i ponovo se udaljuje na rastojanje od 5—6 metara. Posle toga doziva psa. Ako pas pokuša da bez komande priđe, dreser izgovara komandu „lezi" povišenim glasom, a ako pokuša da skoči, odmah ga vraća na mesto.\nOdgovor na komandu „lezi" se kod psa razvije dosta brzo — već posle dve ili tri vežbe. Posle toga dresiranje može nastaviti na dugačkom povodniku i sa odstojanja.\nPošto je pas stekao naviku da reaguje na zvučnu komandu, prelazi se na rad sa pokretom. Dreser, koji se nalazi na 5—6 metara odstojanja od psa koji sedi, izgovara komandu „lezi" i istovremeno spušta svoju podignutu desnu ruku. Naravno, što je dreser na većem odstojanju to je njegov uticaj na psa slabiji i zbog toga se komande izgovaraju oštrim i jačim glasom.\nAko pas ustane ili sedne bez dozvole dresera, ovaj treba od mah da natera psa da ponovo legne, vukući povodnik naniže levom rukom.\nU slučaju da pas ne reaguje na zvučnu komandu i pokret, treba mu prići i ponoviti nekoliko puta istu radnju primenjujući neposredan nad ražaj.\nKad god pas ispuni zadatak, treba ga nagraditi milovanjem i poslasticom. Kad pas ne izvrši zapovest izgovorenu povišenim glasom, treba mu prići, izgovoriti komandu „lezi" i povući povodnik naniže. Obično je to dovoljno. Kada pas nauči da reaguje na zvučnu komandu i pokret sa većeg odstojanja, može se preći na obuku bez povodnika. Za to vreme se otklanjaju i drugi sitni nedostaci kod psa: pokušaji da se priđe dreseru bez komande, Ispravljanje zadnjeg dela tela zabačenog u stranu itd ... Navike se postepeno usavršavaju, bezuslovni nadražaji prestaju da se koriste, a vreme ostajanja u ležećem stavu se produžava do pet minuta.\nSTAJANJE NA MESTU(Osnovna komanda „stoj")\nČesto je potrebno da pas neko vreme stoji mirno u pravilnom položaju. Od njega se to zahteva, za vreme veterinarskog pregleda, kupanja i za vreme davanja ocene na izložbi. Uslovni nadražaj za stvaranje ove navike su komanda „stoj" i pokret, a bezuslovni nadražaj je pritisak rukom na stomak.\nNavika da se stoji mirno razvija se paralelno sa ostalim vežbama.Dreser se nalazi sa desne strane psa, koji sedi, i izgovara komandu „stoj" povišenim glasom, i istovremeno desnom rukom vuče povodnik napred i nagore a levom pritiska životinju po stomaku, kao da želi da je digne. Zatim nastavlja da blagim glasom izgovara komandu „stoj". Čim pas zauzme pravilan položaj, miluje ga, daje mu nagradu, izgovara komandu „dobro" i posle kraćeg zadržavanja u tom položaju izdaje komandu „šetaj". Vež-bu treba ponoviti nekoliko puta. Pas se na komandu „stoj" može lako navići za vreme čišćenja. Ako dreser, izgovori komandu „stoj" kad god pas pokuša da ustane, i ako pritiska rukom njegov sto-mak, kroz izvesno vreme će se stvoriti čvrsta navika na tu komandu.\nIzvršenje komande se postepeno usavršava. Pošto pas nauči da dobro reaguje na zvučnu komandu, prelazi se na razvijanje uslovnog refleksa drugog stepena — na reakciju na pokret.Vežba počinje tako da dreser, koji se nalazi na rastojanju 3—5 metara., zahteva od psa koji sedi da izvrši komandu „stoj" na pokret levom rukom. Ruka se, sa šakom okrenutom nagore, pruža do visine ramena. Posle ponovljenih povezivanja zvučne komande i pokreta rukom, kod psa će se razviti refleks na pokret, tako da više neće biti potrebno izgovarati samu komandu „stoj". Kasnije se ta navika, kao i sve ostale usavršavaju.\nZa vreme opšteg kursa dresure se, paralelno sa razvijanjem uslovnih refleksa na dosad pominjane komande, razvija i navika da pas bude nepokretan, da stoji mirno.Nepokretnost je refleks blokadnog tipa, koji zadržava psa da ne napusti mesto i stav u kome ga je dreser ostavio.\nOva navika se razvija paralelno sa razvijanjem nekih drugih navika.Na primer, kad dreser razvija kod psa naviku da sedi, on polako počinje da ga navikava i na nepokretnost.\nTo se radi na sledeći način:Kad se dreser udalji od psa, ovaj će pokušati da ga prati. Tada treba strogim glasom izgovoriti komandu „sedi" i naterati psa da se vrati na mesto. Ako pas, pošto ga je dreser napustio, ostane na svom mestu, treba se kroz minut — dva vratiti natrag, pomilovati ga i nagraditi ga nekom poslasticom. Na taj način se postepeno kod psa stvara navika da sedi na jednom mestu bez gazde pet minuta, pa i više.\nNaviku da bude nepokretan treba kod psa razvijati tokom cele obuke: dok stoji, pre nego što ga pošaljemo da donese bačeni predmet, pre preskoka ograde, itd.. .\nPo pravilu se ova navika razvija uz pomoć dugačkog povodnika. Neki mladi i neiskusni dreseri to zaboravljaju i prve vežbe izvode na kratkom povodniku. To je nedozvoljiva greška, koja ne dovodi do dobrih rezultata. Kada se dreser udaljuje od psa i najmanji trzaj povodnika će učiniti da životinja skoči sa mesta. Dugačak povodnik, ako nije zamršen omogućuje slobodu delovanja dresera dok se udaljuje od psa; povodnik se postepeno odmotava i pas ga ne oseća.\nNavika „mesto" se razvija na mestima gde nema nadražaja koji psu odvlače pažnju.\nNAVIKA VRAĆANJA NA MESTO(Osnovna komanda „na mesto")\nTa se navika razvija na sledeći način: dreser se nalazi pored psa, izgovara komandu „sedi" i ostavlja pored njega svoje stvari — kapu, maramicu ili rukavice; i zatim se udaljuje, dok pas ne potrči za njim. Čim pas stigne dresera, ovaj se zaustavlja i komandom „na mesto" primorava psa da se vrati ostavljenim stvarima.\nAko pas ne reaguje na komandu „na mesto" (što se uvek u početku i dešava), onda ga dreser trzajem povodnika vraća ostavljenim stvarima, izgovara komandu „sedi" i posle izvesnog vremena se ponovo udaljuje. Ako pas ponovo pokuša da napusti mesto, dreser jakim glasom izgovara komandu „na mesto". U toku razvijanja uslovnog refleksa na komandu „na mesto" rastojanje između psa i dresera se povećava. Dreser sam zove psa da dođe i komandom „na mesto" ga vraća natrag. Ta vežba se ponavlja nekoliko puta, dok se uslovni refleks u potpunosti ne razvije.\nPonekad se dešava da kad se dreser udalji, pas ne potrči za njim. U tom slučaju dreser ostavlja stvari i udaljava se od psa koji trči za njim. Tada ga dreser komandom vraća na mesto.Refleks na komandu „na mesto" može se razviti i na drugi, prostiji način. Kad god se pas vraća u prostoriju, treba izgovoriti komandu „na mesto". Pas se navikne brzo na to.\nDONOŠENJE STVARI(Osnovna komanda „aport")\nNavika donošenja stvari je navika hvatanja ili podizanja bačenih stvari; od psa se očekuje da te stvari uzme u usta i Vrati ih vlasniku.\nZvučni znak „aport" znači „uzmi", uhvati i daj vlasniku. Predmeti za donošenje mogu biti specijalno za te svrhe napravljeni, štap ili razni drugi laki predmeti različitog oblika -— rukavica, torbica, itd ...\nDonošenje predmeta je važna karika u dresiranju; ona povezuje različite stepene obuke, te predstavlja osnovu za specijalni kurs. Ako dreser uspe da kod psa razvije „ljubav" za donošenje predmeta, kasnije će mu biti mnogo lakše da razvije ceo niz specijalnih složenih navika. Pas će aktivno čuvati stvari svog vlasnika i sa interesovanjem će tražiti sakriveni predmet ili stvar koju je odneo neki nepoznati čovek.\nTehnika dresiranja se ovde zasniva više na urođenom „talentu" psa nego na prinudi.Da bi razvio uslovni refleks dreser mora da na neki način kod psa izazove želju da hvata bačene predmete. Najbolji način za to je „oživljavanje" predmeta pred psom. Svaki predmet koji se brzo kreće predstavlja dovoljno jak nadražaj, koji će kod psa izazvati ispoljavanje urođene reakcije (instinkta) hvatanja: pas sa zanosom trči za bačenim predmetom.\nDa bi se razvio refleks na komandu „aport" koristi se sledeći postupak: dreser u desnoj ruci drži neki predmet, maše njime i svoj pokret prati komandom „aport". To nadražuje psa i on pokušava da uhvati predmet koji mu igra pred očima. Čim u tome uspe, treba izgovoriti komande „aport" i „dobro" i pustiti ga da drži predmet u čeljustima neko vreme. Kada je pas već naučio da na komandu uzme predmet iz ruke i da ga neko vreme drži u čeljustima, predmet se može poneti I baciti, u početku bliže a kasnije dalje, s tim da ga pas donese. Pre nego što se predmet baci, psa treba malo nadražiti mašući predmetom pred njegovim očima. Ako pas komandu ne izvrši odmah, dreser mu baca dotični predmet pred noge, izazivajući na taj način želju da se predmet uhvati.\nKad pas donese predmet, treba se malo poigrati sa njim, pomilovati ga i nagraditi ga poslasticom. Da pas ne bi ispuštao predmet iz usta bez komande „daj", dreser mu žuri u susret, tera ga da sedne sa predmetom i dalje u zubima, izgovara komandu „daj", uzima mu predmet iz usta i nagrađuje ga.\nAko pas pokuša da ispusti predmet, treba pretećim glasom izgovoriti komandu „aport".Tokom daljeg dresiranja, navika donošenja predmeta se usavršava. Pas se ne šalje odmah za bačenim predmetom, već pošto je neko vreme proveo nepokretan. Predmet se baci, izgovara se komanda „sedi" povišenim glasom i, ako je nužno, povuče se povodnikom. Zatim se pas vežba da sedi sa donesenim predmetom i da ga nosi u zubima dok ide pored dresera.\nMeđutim, naviku donošenja predmeta moguće je razviti i metodom prinude. Dreser drži predmet u desnoj ruci, a palcem leve ruke jako pritiska na donju vilicu psa, prisiljavajući ga da otvori čeljust. Čim pas otvori čeljust u nju se pažljivo stavlja predmet i odmah se prestaje sa pritiskivanjem palca na donju vilicu, kako bi prestao osećaj bola. Istovremeno se izgovaraju komande „aport" i „dobro" i pas se miluje. Posle izvesnog vremena, kad pas bude čuo komandu „aport", sam će zgrabiti predmet, da bi izbegao bol.\nIpak, treba dodati da obuka psa metodom prinude retko daje dobre rezultate. Kod pasa, obučenih na taj način, interesovanje za bačenim predmetom se gubi brže nego kod pasa koji su obučeni prirodnim načinom.\nDešava se da pas drži predmet u zubima, da trči sa njim, ali da neće da priđe na poziv. U tom slučaju je potrebno izdati komandu „sedi", prići psu i uzeti mu predmet iz čeljusti.\nIma pasa koji se vrlo teško navikavaju na ovaj način dresiranja. Tada je potrebno koristiti najrazličitije metode, kako bi se pronašao pravi momenat za vezivanje komande za akciju psa. U takvim slučajevima kao predmeti za hvatanje služe razne krpice, lopte, sveže kosti, i slične stvari. Nekad se koristi i metoda „oponašanja": pas koji se teško dresira sedi i gleda dobro istreniranog psa kako trči za bačenim predmetom i za to dobija nagradu.\nDa pas ne bi ispuštao predmet koji nosi dok ide pored dresera, ovaj menja brzinu hodanja — čas ide brže, čas sporije. Na taj način se pas navikava da nosi predmet u zubimo po terenu.Sa daljim treningom se ova navika sve više usavršava. Pas se uči da sa predmetom u zubima stoji i sedi i kad dreser nije prisutan. Međutim, ne preporučuje se često ponavljanje ovih vežbi, da pas ne bi izgubio zainteresovanost za donošenje i držanje predmeta.\nZa vreme opšte obuke vežbanje donošenja predmeta predstavlja jedan od najvažnijih elemenata. Na osnovi te navike se kasnije razvijaju mnoge druge specijalne navike. Zbog toga je važno tokom treninga predmete bacati na različite strane i terati psa da ih traži. Kad god se pas pošalje da traži bačeni predmet, treba izgovarati komandu „traži" i pokazivati rukom u pravcu bačenog predmeta. Ova vežba je važan preduslov za uspeh kasnijeg dresiranja psa da pretražuje okolinu.Tokom vežbi je kod psa potrebno razviti „ljubav" za predmet koji traži. Da bi se to postiglo, treba se držati osnovne metode obuke, zasnovane na zainteresovanosti, a ne na metodi prinude.\nPUZANJE(Osnovna komanda „puzi")\nNeposredni ili bezuslovni nadražaj je pritisak rukom na leđa i zatezanje povodnika.Obuka treba da se odvija na ravnom, čistom, i suvom terenu. Navika puzanja se uvežbava na sledeći način: dreser legne na zemlju — okrenut na desni bok, izgovara komandu „lezi" i istovremeno poleže psa pored sebe i to tako da glava psa bude u visini njegovog ramena. Dok pas leže, treba ga milovati i dati mu malo poslastica. Kad se pas umiri, dreser drži u desnoj ruci povodnik, bliže ogrlici, levom rukom blago pritiska leđa psa, izgovara komandu „puzi" i istovremeno sam čini pokret napred. Tako, oslonivši se na lakat leve ruke, povodnikom vuče psa za sobom.\nAko pas za vreme prvih vežbi pokuša da ustane, dreser izgovara komandu „lezi" i ponovo pritiska rukom na leđa psa, ne dozvoljavajući mu da ustane.\nKada pas pravilno puzi, dreser mu tepa komandom „dobro", miluje ga i daje mu nagradu. Pošto se pređe 10—12 metara, pravi se pauza od jedne minute, za koje vreme se psu daju poslastice. Zatim dreser nastavlja da puzi, izgovarajući komandu „puzi", „dobro", „puzi", i vukući povodnik prisiljava psa da puzi za njim.\nČim se kod psa razvije uslovni refleks na komandu „puzi", prelazi se na navikavanje na puzanje bez povodnika. Povodnik se odlaže na zemlju, dreser se stavlja u položaj za puzanje, izgovara komandu „puzi" i zajedno sa psom prelazi određeno rastojanje. Ako pas bez povodnika pokuša da pobegne, potrebno je početi vežbu nanovo sa povodnikom.\nKasnije se navika puzanja usavršava; pas se navikava da puzi na različitom zemljištu a rastojanje se povećava do 10—25 metara. Zatim se pas tera da sam prepuzi neki otvoreni prostor bez povodnika, samo na komandu „puzi".\nU toku tih vežbi se kod psa uslovni refleks razvija na osnovu oponašanja dresera. Ako dreser legne, leći će i pas.\nObuka za savladavanje raznih prepreka (ograda, živica, kanala, stepenice, greda) pomaže fizičkom razvoju psa i razvoju njegove umešnosti, hrabrosti i elastičnosti.Zbog toga se mladi psi treniraju za savladavanje malih prepreka. Te vežbe kod psa izgrađuju sigurnost i stremljenje da se dostigne cilj.\nPRESKAKANJE PREKO OGRADE(Osnovna komanda „barijera")\nU razvijanju ove navike učestvuje prvenstveno urođena sposobnost psa da skače. Zato za vreme planirane obuke dreser mora sam da pronađe najbolji način da ta urođena sposobnost dođe do svog punog izražaja.\nUslovni nadražaj su komanda „barijera" i pokret rukom u pravcu prepreke, a bezuslovni nadražaj je poslastica kao nagrada za ispunjenu zapovest.\nObuka se vrši na specijalno pripremljenim terenima, odnosno na terenima gde već postoje izgrađene barijere, kanali, živice, stepenice i grede.\nDa se pas ne bi bojao prepreka, treba ga prethodno upoznati sa njima. Zbog toga se psi nekoliko dana pre obuke šetaju među preprekama koje treba da savladaju. Nakon toga dreser mora da pronađe odgovarajući nadražaj, koji će kod psa izazvati prirodnu želju da skoči. Taj zadatak se rešava na više načina. Na primer, pas se dovede na dva koraka ispred plota koji treba da preskoči, a koji ne srne biti viši od jednog metra. Dreser ostavlja psa da sedi, a sam ide iza plota i prebacuje preko njega dugi povodnik kojim je pas vezan. Zatim izgovara komandu „dođi" i u trenutku dok pas preskače izgovara komandu „barijera". Ta se vežba ponavlja tri do četiri puta u toku časa. Kad god pas samostalno i pravilno savlada prepreku, daje mu se poslastica.\nDrugi, efikasniji način je sledeći: dreser trči u pravcu prepreke zajedno sa psom na povodniku, i, izgovarajući komandu „barijera" preskače preko ograde a pas za njim. Tu radnju treba ponoviti nekoliko puta i svaki put treba psa nagraditi. Posle izvesnog vremena dreser zajedno sa psom pritrčava prepreci, ali je ne preskače već tera psa da sam izvrši skok na komandu „barijera".Dok pas preskače nisku prepreku, dreser povišenim glasom izgovara komandu „barijera" i posle dobrog skoka nagrađuje psa komandom „dobro" i parčetom mesa. Ponavljanje ove vežbe i vezivanjem momenta preskoka za komandu „barijera", kod psa će se razviti jaka navika da na tu komandu skače preko prepreka.\nKad god pas preskače ogradu, ponavlja se komanda „barijera", a posle pravilnog preskoka sledi milovanje i davanje poklona. Po pravilu pas preskače niske prepreke. Što je visina ograde veća, to pas više gubi hrabrosti. U tom slučaju dreser mora da pomogne psu da savlada prepreku.To se čini na sledeći način: pošto pas sedne na dva metra pred ograde, izgovara se komanda „barijera" i istovremeno se desna ruka pruža u pravcu prepreke. U trenutku kad pas skače treba mu malo pomoći, podići ga odpozadi da bi se lakše zaskočio prednjim šapama za gornji kraj ograde. Istog trenutka se povišenim glasom ponavlja komanda „barijera". Pošto se zakači kraj ograde, pas će preskočiti na drugu stranu. U slučaju da s odbije da preskoči visoku ogradu, prepreku treba smanjiti na očigled psu i posle manjeg odmora ponoviti vežbu.\nDa bi pas preskočio ogradu visoku do dva metra, nije mu potreban veliki zalet. Pas obično čini skok posle petog koraka. Ako je zalet suviše veliki on gubi potreban tempo i ritam pokreta pred skok.\nPsima, koji su „zainteresovani" za hvatanje predmeta se preko prepreke bacaju poznati im predmeti uz komandu „barijera". Ta radnja predstavlja jak nadražaj za psa, tera ga na skok.Ako je pas stao i ispoljava aktivno odbrambenu reakciju na čoveka, kao nadražaj za preskakanje prepreke može da posluži pomoćnik koji će stati iza ograde i izazivati životinju. Dreser pak drži psa na povodniku, zatim ga pušta i momenat preskoka preko prepreke vezuje za komandu „barijera".\nPsa kod koga je izražena proždrljivost najlakše je naučit da skače ako se iza prepreke baci kost ili meso. Nagon za hranom će kod takvog psa svakako izazvati reakciju pokreteČesto se koristi i metod oponašanja. Grupa pasa se dovede na rastojanje pet do šest metara od prepreke i zatim se puštaju da jedan po jedan preskaču na komandu „barijera". Pri tome prvo skaču dobro dresirani psi a tek zatim ostali.\nPošto se kod psa razvije uslovni refleks na zvučnu komandu „barijera", prelazi se na dresiranje putem pokreta. Psu se naredi da sedne, na dva metra od prepreke (ograde, rova), izdaje se komanda „barijera" i istovremeno se ruka pruža u pravcu prepreke. U trenutku kad pas preskoči prepreku, ponavlja se komanda „barijera". Ako je pas dobro izvršio zapovest, dreser mu prilazi, miluje ga i daje poslastice.\nUporedo sa ovim, dreser koristi komandu „fuj" i razvija kod psa stav nepokretnosti pred preskok. To se radi postepeno — počev od jedne sekunde do 2 minuta.Sa učvršćenjem refleksa na zvučni signal i pokret, kad pas počne da sa lakoćom preskače niske prepreke, visina ograde le postepeno povećava, do dva metra.Prepreka čija visina dostiže dva metra smatra se sasvim dovoljnom, jer veća visina nepovoljno deluje na organizam psa. Ako se pas za vreme preskoka povredi, on će se dugo plašiti da ponovo skače preko visokih prepreka.\nPreskoke ne treba trenirati neposredno po uzimanju hrane.Zemlja oko prepreke mora biti preriljana, bez kamenja i drugih tvrdih predmeta. Sama ograda mora biti dovoljno jaka da se ne bi srušila kad pas skoči i počne da se vere uz nju.Ponekad će pas, umesto da preskoči ogradu, pokušati da je optrči. Da bi se to sprečilo, potrebno je na krajevima prepreke izgraditi pomoćnu ogradu.\nObučavanje psa da preskače rovove, živice i druge prepre ke vrši se istim redosledom na isti, gore opisani način. Obuke počinje tako što dreser prvi preskače rov a pas za njim, a pr tome dreser uvek izgovara već poznatu komandu „barijera Momenat preskoka se vezuje za istu komandu. Ubuduće će pa samostalno i samo na komandu da izvršava naređenja i da preskače različite prepreke.\nAko pas treba da pređe rov preko brvna ili uzanim mostom, ne izdaje se komanda „barijera" već komanda „napred" (komanda koja se primenjuje za hodanje po gredi).\nHODANJE PO GREDI(Osnovna komanda „napred")\nHodanje po gredi razvija kod psa hrabrost i koordinaciju pokreta. Potreba za razvijanjem te navike proizilazi iz toga što pas u praksi često nailazi na takvu vrstu prepreka.Uslovni nadražaj je zvučna komanda „napred" i pružanje desne ruke u pravcu kretanja.Greda treba da bude dugačka deset metara i da bude postavljena na jedan metar visine od zemlje. Da bi se pas popeo i spustio sa grede, uz nju se dodaju kose postavljene daske.\nNavika se razvija na sledeći način: dreser dovodi psa na kratkom povodniku ispred grede. Izdavši komandu „napred" on desnu ruku pruža u pravcu grede a levom rukom lakim trzajem povodnika, navodi psa da se popne na gredu. Cim pas učini prve korake po gredi, treba ga odmah pomilovati, izgovoriti komandu „dobro i istovremeno, držeći ruku na povodniku bliže ogrlici, blago vući psa i doći sa njim do kraja grede. Prvog dana obuke pas će pokušati da skoči sa grede. Da se to ne bi dogodilo, potrebno je desnom rukom držati povodnik a levom pridržavati psa za stomak. Dok pas ide gredom, treba ga stalno umirivati, milovati ga i ponavljati komandu „napred".\nKad pas dođe na kraj grede i skoči sa nje, treba ga nagraditi odmorom Posle izvesnog vremena, kod psa se razvija navika da hrabro i mirno ide po gredi, i to ne samo na komandu „napred" već i na pokret rukom.\nŠto pas postaje sigurniji u izvršavanju zapovesti, zadaci postaju komplikovaniji: pas se uči da prelazi preko brvna, rova napunjenog vodom, da se kreće preko močvarnog tla, itd.Kad pas prelazi mostić koji podseća na gredu, dreser ide iza njega i ponavlja komandu „napred".\nAko pas, dok prelazi preko brvna ili daske, pokazuje znake j straha, dreser može da prvi pređe prepreku i da zatim pozove Ipsa komandom „dođi".U prvim danima obuke, kada se trenira prelaz preko dubokih rovova ili kanala sa vodom, daska ili brvno treba da budu široki. Ali vremenom, pošto pas stekne izvesnu sigurnost, širina grede se sužava.Obuka za hodanje po gredi se odvija paralelno sa obukom savlađivanja ostalih prepreka.\nHODANJE PO STEPENICAMA(Osnovna komanda „stepenica")\nNajbolje je psa učiti da se penje uz stepenice dok je još i štene. Stepenice koje se koriste za dresuru moraju biti kratke i sa širokim stepenikom. Stimulans za penjanje jesu hrana i dozivanje.Na terenu gde se odvija obuka nalaze se specijalno napravljene stepenice sa dve male platforme na vrhu. Stepenice su sa jedne strane kraće, podsećaju na stepenice potkrovlja, a sa druge strane imaju oblik stepeništa u kućama.\nOsnovni cilj obuke hodanja po stepenicama jeste da se, kod psa razviju snaga, hrabrost i sposobnost koordinacije pokreta.\nUslovni nadražaji su komanda „stepenica" i pokret desnom rukom u pravcu stepenica. Bezuslovni nadražaji su trzaj povodnika i nagrada po izvršenju zadatka.\nDa bi se razvio uslovni refleks na zvučni signal „stepenica" koriste se urođene reakcije psa.Da bismo psa naterali da se popne uz stepenice, potrebno je izabrati odgovarajuće nadražaje, koji će kasnije postati onaj činilac koji će terati psa da savladava prepreke te vrste.\nTehnika dresiranja sastoji se u sledećem: dreser, držeći psa za povodnik s leve strane, počinje da se penje uz stepenice, blago pognut. Pošto učini prvi korak izgovara komandu „stepenica" i držeći psa za ogrlicu polako počinje da se penje uz stepenice.\nU prvo vreme osnovni stimulans za psa predstavljaju kretanje samog dresera, pokazivanje i davanje poslastica.\nU slučaju da pas ispolji kukavičluk, dreser će mu pažljivo premeštati šape sa jednog na drugi stepenik, milovati ga, umirivati ga i izgovarati poznatu komandu „stepenica" i „dobro". Kada se dođe do vrha, daju se minut odmora i nagrade.\nAko pas pokuša da siđe, igrom mu se odvraća pažnja od tog pokušaja, izgovara se komanda „dobro", miluje se i daje se poslastica.\nSpuštanje niz stepenice je za psa mnogo teže negoli penjanje. Zbog toga se ta navika u početku razvija tako što dreser prvi silazi i komandom „dođi" poziva psa da ga sledi pri tom pažljivo prateći njegove pokrete. Potrebno je paziti na povodnik da se pas ne bi sapleo. Kad pas siđe niz stepenice, daje mu se nagrada. Neki psi se brzo penju i spuštaju niz stepenice a to može da dovede do pada i povrede. Da bi se to izbeglo, dreser more da obučava psa.\nSa razvijenim instinktom za donošenje stvari možemo učit da se penje uz stepenice i na sledeći način: daje mu se nek predmet da se s njime poigra, a zatim se taj predmet baca ne prvu platformu i komandom „aport" se pas šalje da ga donese Prilazak stepenicama treba da prati komanda „stepenica". Može se koristiti i vezanost psa za gospodara: dreser gospodar se popne uz stepenice i doziva psa. Može se koristiti i metoda oponašanja, odnosno, pustiti da se uz stepenice prvo popne pas koj već dobro ispunjava komandu.\nPošto se pas navikne da se bez straha penje i spušta stepenicama sa dreserom, prelazi se na samostalno obučavanje, bez povodnika. Tada dreser zapoveda sa daljine komandom i pokretom. To se čini na sledeći način: psu se zapovedi da sedne ispred stepenica, skida mu se povodnik, čini se korak napred i istovremeno se glasom i pokretom pružanja desne ruke u pravcu stepenica pas šalje uz stepenice. Dok se pas penje, dreser pažljivo prati njegove pokrete ponavljajući komande „stepenica" i „dobro". Kad pas stigne do vrha, dreser brzo prelazi na stranu kojom pas treba da se spušta, i komandom „dođi" i pokretom ga zove ka sebi i nagrađuje ga.\nAko se pas nerado spušta niz stepenice, dreser počinje da trči. Pas će obavezno potrčati za njim niz stepenice. Pas koji se spušta sam niz stepenice, nikako ne srne da ima povodnik oko vrata, pošto će mu on smetati da održi ravnotežu. Iznenadni trzaj ili zakačinjanje za nešto može izazvati gubljenje ravnoteže a time i pad.\nZa vreme usavršavanja navike penjanja uz stepenice, pas se komandom „sedi" tera da neko vreme ostane na vrhu platforme.\nU početku se obuka vrši na širokim stepenicama, a kasnije na stepenicama složenijeg tipa — na uzanim i kružnim (vatrogasnim) stepenicama.\nZa vreme dresiranja treba biti jako pažljiv, naročito kada se pas nalazi na stepenicama. Ako se pas samo jednom povredi na stepenicama, počeće da ih se plaši.\nUSPORAVANJE POKRETA(Osnovna komanda „tiše")\nU ovom slučaju, cilj obuke je da pas na komandu „tiše" uspori kretanja.Razvijanje te navike je potrebno iz niza razloga; posebno je potrebno u radu sa psima tragačima.Komanda „tiše" se veoma uspešno primenjuje za vreme obuke hodanja po gredi i po stepenicama.\nUslovni nadražaj je komanda „tiše" a bezuslovni — lagano zatezanje povodnika.Usporavanje tempa kretanja se obučava u sklopu drugih vežbi. Ako se pas brzo kreće, dreser izgovori komandu „tiše", zateže povodnik tako da ogrlica stegne psa oko vrata i prinudi ga da uspori pokrete. Kad pas uspori pokrete, dreser ponavlja Komandu „tiše" i slabi zatezanje povodnika.\nAko pas ne bude reagovao na komandu „tiše" i ne oseti zatezanje povodnika, dreser mora ponoviti komandu povišenim tonom i naglim trzajem povodnika usporiti kretanje psa.Pošto se kod psa razvija refleks na komandu „tiše", kontrola pokreta se nadalje vrši samo pomoću zvučnog signala.\nLAJANJE NA KOMANDU(Osnovna komanda „glas")\nNiz navika stvarno treba razviti putem prinude, no u slučaju o kojem sada govorimo ta je metoda potpuno neprikladna\nLajanje je samo jedan od mnogih načina na koji pas reaguje na nadražaje, lajanje je, naime, izazvano uzrocima najraznovrsnije prirode.\nKada se na psa deluje nekim nadražajem, kod njega se javlja da organizam traži neki način, neko zaštitno sredstvo da se oslobodi napetosti.\nZadatak dresera se sastoji u tome da dovede psa u uslove u kojima će lajanje biti jedini način da se organizam oslobodi nervne napetosti da se vrati u svoje normalno stanje.\nZa razvijanje ove navike koriste se sledeći postupci, na primer, pas se dovode u nepoznatu sredinu, veže se za neko drvo, a dreser se pravi da odlazi. Nepoznata sredina, „odlazak" gospodara će po pravilu jako uzbuditi psa; on će početi da cvili, a zatim i da laje. Čim pas počne da lajel dreser treba brzo da mu pritrči, izgovarajući komandu „glas" i milujući psa. Ova metoda daje veoma dobre rezultate. Obično se već posle par vežbi kod psa razvija uslovni refleks na komandu „glas". Drugi mogući postupak je izazivanje lajanja pomoću hrane. Dreser naredi psuda sedne ispred njega, spušta povodnik na zemlju, stane nogom na njega, u desnu ruku uzme parče mesa i maše njime ponavljajući komandu „glas".\nPas će početi da skače da bi dohvatio meso ali ga neće moći dohvatiti, pošto je povodnik suviše kratak. Na kraju se pas iznervira što nije u stanju da dohvati meso i počinje da laje. Dreser za taj momenat vezuje komandu „glas" i nagrađuje psa poslasticom. Kasnije će kod psa izgraditi uslovni refleks drugog reda — lajaće samo na komandu „glas" i pucketanje prstima.\nLajanje se može izazvati korišćenjem odbrambenog refleksa: dreser drži psa na kratkom povodniku, zatim se iznenada pojavljuje pomoćnik i počinje da draži životinju. Čim pas počne da laje, dreser izgovara komandu „glas", ponavlja je nekoliko puta, a pomoćnik tada odlazi. Svaki put kad komandi usledi lajanje, psa treba nagraditi poslasticom i milovanjem. Ponekad pas laje i na samo šuštanje; i za te trenutke treba vezivati komandu „glas".\nLajanje je moguće izvoditi i visećim predmetom. Pas će pokušati da ga dohvati, i počeće da laje. Ako je psa teško izazvati da laje uz pomoć pomenutih nadražaja, treba se poslužiti metodom oponašanja — stavljati ne dresiranog psa u grupu dobro dresiranih pasa. Tako će se najverovatnije postići željeni cilj.\nU prvim danima obuke lajanje na komandu, dreser mora nagrađivati poslasticom i sam pokušaj lajanja. Kasnije se poslasticom nagrađuje samo glasno i razgovetno lajanje.Lajanje je moguće izazvati pomoću hrane: hranu donesenu u posudi psu pokazujemo ali ne dajemo. Normalno, pas će se uzbuditi i počeće da laje; tog trenutka treba izgovoriti komandu „glas".\nU slučaju da pas ne reaguje lajanjem u jednoj od gore navedenih tehnika nadraživanja preporučujemo da se neki obični nadražitelji pojačaju: recimo da se obuka izvodi predveče, imitacijom šuštanja iza zaklona ili žbunova.\nPošto pas nauči da laje na komandu i pokret čoveka koji stoji pored njega, prelazi se na obuku lajanja na rastojanje: tada, dreser mora da naredi psu da sedne a da se sam udalji na rastojanje 8—10 metara. Okrenuvši se licem prema psu, izgovara komandu „glas" i pucketa prstima malo podignute desne ruke, zahtevajući lajanje. U početku treba biti zadovoljan i samim pokušajem lajanja, i treba ga obavezno nagraditi.\nObično će, posle nekoliko dana obuke, pas početi da dobro laje na komandu koja se izdaje sa rastojanja.\nNAVIKAVANJE NA PUCAN\nPrivikavanje psa na pucanj ne spada u posebno složen obuke, ali može doći do izvesnih teškoća. Te teškoće se najčešće javljaju prilikom obuke plašljivih pasa.\nNajbolji način da se pas navikne na pucanj jeste postepeno približavanje zvuka pucnja mestu gde se održava obuka. U tu svrhu je vrlo pogodno strelište. Za vreme gađanja pas se dovodi u blizinu strelišta na dugom povodniku i tamo se dreser sa njim seta. Ako dreser primeti da se pas plaši, on će odmah posle pucnja početi da se sa njim igra i time mu odvući pažnju. Kod psa koji je izuzetno plašljiv moguće je pažnju odvući i huškanjem protiv pomoćnika.\nPas se može navići na pucnjavu i na samom mestu dresira-nja. U početku se puca na velikoj daljini od mesta obuke, a zatim se, zavisno od ponašanja psa, paljba približava.\nPaljba se vrši i za vreme prekida obuke. Čim pas pokaže i najmanji znak straha, dreser počinje da se igra sa njim i da mu odvlači pažnju.\nPošto jaki i iznenadni pucnji nisu propraćeni nikakvim bolnim efektom, pas će prestati da ih se plaši.\nNezainteresovanost za pucnjavu je kod psa moguće razviti i za vreme dok on boravi u zatvorenoj prostoriji. Dok pas jede, u susednoj prostoriji se puca. Ako se pas uplaši, dreser ga umiruje, miluje ga i odvlači mu pažnju hranom. Kada se pas navikne na udaljenu pucnjavu, prelazi se na pucanje u neposrednoj blizini. To se ponavlja nekoliko puta u toku dana. Kod psa se mora razviti potpuna ravnodušnost na pucnjavu, bez obzira na doba dana i okolinu.\nTreba imati u vidu činjenicu da kod nekih jako zlih pasa pucnjava može razviti nepoželjan uslovni refleks: kad čuje pucanj, pas može potrčati u tom pravcu i skočiti na onog ko puca. Ako za vreme obuke dođe do takvih pokušaja, treba ih odmah zaustaviti komandom „fuj" i jakim trzajem povodnika.\nPošto pas nauči da ne reaguje na pucnjavu, obuka se nastavlja noću, da bi se pas navikao na bljesak koji izaziva pucanj.\nUČENJE PSA DA PLIVA(Osnovna komanda „plivaj")\nPlivanje koristi fizičkom razvitku i učvršćivanju organizma psa. Za vreme kupanja on se navikava na vodu, prestaje da je se plaši, a ponekad i samostalno rado ide u vodu. Mi psa ne učimo ustvari da pliva jer kad on jednom dospe u vodu, instinktivno će pokretati udove, zadržavati se na vodi i plivati. Obuka plivanja se svodi na suzbijanje straha od vode.\nPrivikavanje psa da se ne plaši vode i da slobodno pliva po njoj odvija se za vreme vrućina i u plitkim vodama sa blagim obalama. Psa ne smemo jednostavno baciti u vodu, jer ga takav postupak može uplašiti i samo uvećati njegov strah od vode. Dreser mora da pronađe takav nadražaj koji će psa na-terati da sam uđe u vodu i u njoj ostane neko vreme.\nIskustvo je pokazalo da je najbolji nadražaj za skakanje u vodu, neki predmet s kojim se pas prethodno igrao. Možemo koristiti i sledeći način: dreser ulazi sam u vodu, preplivava na drugu stranu i zove psa da dođe. Plašeći se da ne zaostane za dreserom pas sam ulazi u vodu i pliva za njim.\nJedan od najboljih načina da se pas natera u vodu jeste igranje. Dreser, igrajući se sa psom, neprimetno ulazi u vodu za njim i tu nastavlja da se igra neko vreme, miluje ga i nagrađuje.Obično će pas posle nekoliko dana potpuno prestati da se boji vode, i kada je izuzetno toplo, sam će poći u nju. Kad prvi put dospe u vodu, pas pliva veoma čudno — kruži na jednom mestu, gubi pravac, ali posle izvesnog vremena počinje normalno da se orijentiše i pliva u potrebnom pravcu.Pošto se pas navikne da na komandu „plivaj" hrabro ulazi u vodu i slobodno pliva, treba od njega zahtevati da ispunjava i druge zadatke: da iz vode donese bačeni predmet, da hrabro ide preko vodenih prepreka kako bi zadržao begunca itd.\nAko je pas prethodno trčao ne treba mu dozvoliti da odmah uđe u vodu: posle izlaska iz vode psu se mora dozvoliti da se prosuši na suncu.\nSa ovim tekstom ste naucili kako psa da dresirate i kad su potrebne nagrade i pohvale a kada kritike i kazne.Kad je vas ljubimac savladao osnovnu dresuru spreman je za nastavak dresure za specijalizaciju u zavisnosti od namene.\nOve nedelje 209\nOvog meseca 4201


EU: Mogerini iznela plan za svoj mandat\nFederika Mogerini, italijanska šefica diplomatije i buduća visoka predstavnica EU\nBuduća visoka predstavnica EU, Federika Mogerini predstavila u ponedeljak uveče politiku rada Evropskog servisa za spoljne poslove za narednih pet godina mandata.\n"Niko ne spori da treba da postoje nacionalne diplomatije evropskih država, ali to ne bi smjelo da škodi zajedničkom glasu tamo gdje je on potreban" - bio je ključni argument buduće visoke predstavnice EU, Federike Mogerini, tokom višesatnog predstavljanja politike rada njenog Evropskog servisa za spoljne poslove tokom pet godina mandata.\nBuduća visoka predstavnica Evropske unije je istakla da je u evropskoj politici neizbježni fokus na Zapadni Balkan i procese u regionu koji još uvijek traže evropsku podršku.\n"Prioritet broj jedan je BiH nakon izbora, kako bismo bili sigurni da će da napreduje, kako bismo našli načina da ta zemlja ide naprijed. Tu je, takodje, i dijalog izmedju Srbije i Kosova, dijalog koji se na tehničkom nivou dobro odvija. Čim se formira vlast u Prištini, moramo nastaviti i sa političkim dijalogom", poručila je Mogerini.\nTako je sinoć u Spoljno pilitičkom komitetu Evrpskog parlamenta na pitanja zastupnika odgovarala dobro pripremljena Mogerini. Pozitivno mišljenje buduća visoka predstavnica EU je iznijela i o CG, za Albaniju kaže da ima jedinstvenu šansu da primjeni reforme, dok kada je riječ o Makedoniji, insistira da se nadje politička volja da se konačno riješi pitanje imena te zemlje.\nInače, ona konstatuje kako unutar regiona nema dovoljno povezanosti.\n"Lakše je iz jednog od glavnih gradova država regiona stići do Beča ili Frankfurta nego putovati iz jednog do drugog zapadnobalkanskog centra. Tu nema nikakve logike jer riječ je o istom regionu", zaključila je Mogerini.\nKada je riječ o susjedima, Mogerini kaže da je neophodno usmjeriti evropsku pažnju na Istok i to "u različitim oblicima", počev od pune podrške Ukrajini, njenoj bezbjednosti, reformama, političkom procesu, ekonomskim izazovima i energiji.\nMogerini je praktična - kada govori o Rusiji konstatuje - možda trenutno nije partner, ali jeste od strateške važnosti i prvi je susjed samoj Ukrajini. Ona obećava da će se odnosi sa Rusijom vratiti na sto i biti predmet analize tokom njenog mandata.\nOpšte je mišljenje da je prezentacija plana rada gdje je Mogerini bila jedna od boljih tokom sesija koje su parlamentarci imali sa kandidatima za komesarske funkcije u novoj, Junkerovoj komisiji i ne očekuju se problemi prilkom skorog glasanja o njoj.\nHoce li Italijanka donijeti novi zamah još uvijek nejakoj zajedničkoj evropskoj diplomatiji - teže je pitanje.


"Zločin i kazna" jedne kradljivice pršute\n13/12/2017 | 08:32\n“Zločin i kazna” jedne kradljivice pršute\nNakon što je pojela dve kriške prišute Suzana Šešo dobila je otkaz u prodavnici u Zadru. Sve je izazvalo burnu reakciju javnosti i mnoge osude poslodavcu koji je posle 11. godina dao otkaz vrednoj radnici samo zbog dva komada pršute.\nSada je pronašla sreću u inostranstvu, piše Slobodna Dalmacija, a prenosi Nedeljnik.\nSudija kome je dodeljen predmet smatrao je snimak nadzorne kamere koja ju je snimila kako neovlašćeno jede sendvič dovoljno čvrstim dokazom da zasluži otkaz.\nOpštinski sud u Zadru je na ponovljenom suđenju odbio tužbu protiv bivšeg poslodavca i otkaza koji je dobila 2015, iako joj je u ranijem postupku presudio u njenu korist. Šešo se, posle svega uputila u Austriju, gde sada radi kao sobarica u Alpima.\nNakon otkaza je devet meseci bila nezaposlena. Iako se još uvek snalazi, zadovoljna je što je dobila priliku.\n“Uslovi rada su super, plata četiri puta veća nego kod kuće”, kaže Suzana Šešo.\nIzvor: Slobodna Dalmacija, Nedeljnik\nDodeljene “Godišnje nagrade Srpske asocijacije menadžera”


Internet bankarstvo moje banke smatra vaš poziv na broj nevažećim, šta sad? - Naplata - Baza znanja - Plus Hosting\nOdgovore na često postavljana pitanja i mnoštvo vrednih informacija o emailovima ili domenima naći ćete u našoj bazi znanja. Ukoliko tačno znate šta tražite iskoristite opciju pretraživanja ili pregledajte članke na određenu temu koristeći opciju kategorija.\nInternet bankarstvo moje banke smatra vaš poziv na broj nevažećim, šta sad?\nPodrška » Baza znanja » Naplata » Internet bankarstvo moje banke smatra vaš poziv na broj nevažećim, šta sad?\nU slučaju da internet bankarstvo ne prihvata poziv na broj koji ste dobili u ponudi, jednostavno stavite u polje “poziv na broj” broj 99 i u polje “svrha plaćanja” stavite “Uplata po ponudi br. (navedite broj ponude)”\nObjavljeno: 13/05/2016 11:59am | Zadnje uređeno: 06/07/2016 4:41pm\nKako uplatiti opštom uplatnicom?\nKada mogu očekivati aktivaciju mog hosting paketa?\nUplatio sam internet bankarstvom, kako da vam pošaljem potvrdu?\nUplatio sam opštom uplatnicom, kako da vam pošaljem potvrdu?\nNa ponudi piše moje ime, želim da ponuda glasi na firmu.


TURKOVIĆ SA PREDSTAVNICIMA BH. GRAĐANA U BERLINU | Hayat.ba\nTURKOVIĆ SA PREDSTAVNICIMA BH. GRAĐANA U BERLINU\nZamjenica predsjedavajućeg Vijeća ministara BiH i ministrica vanjskih poslova Bosne i Hercegovine Bisera Turković susrela se sa predstavnicima nacionalnih i vjerskih zajednica građana BiH u Berlinu, saopćeno je iz Ministarstva vanjskih poslova BiH.\nSusret je bio prilika za razmjenu mišljenja i iskustava vezanih za život i rad građana BiH u glavnom gradu SR Njemačke.\nMinistrica Turković je prisutne upoznala sa najznačajnijim političkim, ekonomskim i sigurnosnim temama koje se odnose na BiH, kao i sa osnovnim prioritetima novog saziva Vijeća ministara BiH. Ujedno je izrazila i spremnost za saradnju nadležnih organa BiH sa svim institucijama SR Njemačke, te pravnim i fizičkim licima u SR Njemačkoj koja su zainteresovana za jačanje veza između BiH i SR Njemačke, kao i afirmaciju interesa BiH u svijetu.\nPredstavnici nacionalnih i vjerskih zajednica državljana BiH u Berlinu su, u ime svih građana BiH koji žive i rade u tom gradu, ministrici Turković uputili zahvalnost za ukazanu priliku i spremnost na susret i razgovor.\nTakođer su poručili da institucije BiH mogu računati na svesrdnu podršku svih građana BiH koji žive i rade u Njemačkoj.