Šta je to u našim venama | Before After\nAutor: Ognjen Lopušina Ilustrator: Aleksandar Denić\nSubota je jedne prijatne majske večeri. Voja Nedeljković strpljivo čeka iza teške plišane zavese da Radovan, Žika i Jelena otpraše svoj osmoljetski potpuri najvećih hitova, dok se pred njima mlitavo klati desetak bubuljičavih osmaka i osmakinja u prevelikim Prvi maj Pirot odelima i krišom obučenim minićima. Dok je Radovan gasio pojačalo Voja nam je žovijalno, kao sniženu cenu svinjskog buta b.k. u Tempu, najavio specijalni ad-hoc događaj – naša drugarica X iz 8/4 želi da se oprosti od sviju nas jednom pesmom.\nUstajalim vazduhom pohabanog hotela Jugoslavija prolomio se zvuk unjkavog basa, Korg je zapištao orguljaškim vajbom i naposletku jedno Zagrlimeeeeee… pođi puteeem kojim idu kukaviceee.\nSa današnje tačke gledišta ne vidim šta je čudno da neko maja 95. godine peva Kukavicu u Beogradu, ali 14ogodišnji ja, podjednako bubuljičavi smotani tinejdžer koji je tek apsolvirao Guns N’ Roses, zabrinuo se da je drugarica svojim nepromišljenim činom zaradila stigmu za ceo život. Koji. Blam. Malo čega u sopstvenom životu se stidim kao ove malograđanske Voja-Nedeljković epizode, ne naravno zato što je Kukavica neko remek delo o kojem se ne raspravlja, već zato što sam drugaricu otpisao samo zbog muzičkog ukusa. Za razliku od nas ostalih emotivnih bogalja, barem je smogla snage i hrabrosti da da svoj pečat kakvom takvom osmogodišnjem druženju, a pošto je bila modernog duha izabrala je Cecu pre nego nekog otrcanog Balaševića ili Čole. Jedina mi je uteha što se moje sablažnjenje događalo duboko u meni te se nadam da nisam nikoga drugog povredio.\nSasvim je moguće da smo u međuvremenu drugarica i ja zamenili mesta po pitanju ove muzičko-etičke debate, ali čini mi se da na mnogo načina ona i dalje polarizuje naše društvo. Osim čisto muzičkih argumenata češće se poseže za etičkim, ili konkretnije krivično-pravnim ormanom koji je, bog sveti zna, prepun leševa. Iskrenosti radi nije taj orman ni veći ni mnogo grđi od sličnih koji su imali mnogi svetski umetnici. Kako god, sanitarni kordon još uvek je jak, ali probaćemo čarolijom pisane reči da spojimo te dve Srbije koje stoje na različitim stranama.\nSve je počelo dok je gore pomenuta balavurdija iz Juge bila na rekreativnoj nastavi u Milni na Braču nakon završenog I razreda. Dok smo mi uživali u sopstvenom komadiću pozne jeseni SFRJ, brčkajući se u plićaku, jedna nešto starija šiparica od nepunih petnaestak leta, započela je u studiju PGP-a odiseju ka večnosti.\nOvo je priča u kojoj nećemo razjasniti šišanje, dijamantsku ogrlicu ili transfer Nikole Lazetića ali ćemo elaborirati kako Ceca prožima i mlado i staro, i muško i žensko i Žižeka i Borisa Budena.\nU početku beše Brena, a bogami i Dragana, da pozajmimo starozavetni narativ. Tajming za izgradnju karijere nije mogao biti teži. Te ’88. godine Brena je već snimila Hajde da se volimo i, u godinama koje su nastupale, pretila je da će svojim dobrim njuhom za biznis armirati svoj status mega-zvezde. Gaga Mirković je bila u svojoj 3. godini saradnje sa Južnim vetrom i već je dobrano počela da skreće ka popičnijem melosu, samim tim i široj publici. Život je međutim imao drugačije planove, i Brena i Dragana više su se, svaka na svoj način, fokusirale na sticanje obrtnog kapitala, nego da kroz pesmu polemišu o lakanovskim egzistencijalnim dubiozama (Vazduh koji dišem, ne treba mi, ne).\nDa budem iskren Brenina muzička karijera oduvek mi je bila potpuna misterija. Kome se ona obraća? Nije za milenijalce, ali nije ni za stare. Od početka izgleda više kao ATM mašina iz mašte Rake Đokića i Minimaksa nego kao autentični vokalni solista. Sa druge strane Dragana predstavlja antitezu našoj junakinji. Umesto da na vrhuncu karijere početkom 90ih zacementira svoje mesto kraljice, ona se opredeljuje za komforan život i opušteno pentranje bečkim high snobiety lestvicama. Umesto da zabavlja vojnike u Edutu, ona se opredelila za šoping po Grabenu. A mogla je da usmeri turbo folk ka hard-rocku, euro danceu, dubstepu…\nMaria Hilfer štrase ju je naterala. Za nju i njenu porodicu svakako mnogo bolji izbor, jer može se samo pretpostaviti kako je izgledala kaljuga kojom je Ceca krčila put ka uspehu. Zaronimo dakle…\nImajući u vidu ove činjenice prvi album nije mogao da počne na kilaviji način. Iako je partner u zločinu bio Mirko Kodić, jedan od harmonikaša sa najviše sklonosti pop improvizaciji i modernom gruvu, rezultat je jedan nemušti bućkuriš folk standarda u kojem je Cecin preplašeni glas filovan uglavnom nekim bizarnim miksom šumadijskih trilera sa nešto malo fejk harmonike sa Monmartra. Iako je lirička potka na kojoj visi ovaj pačvork na nivou “Ja sam mlada bela rada” i zašto da ne i sam Cvetak zanovetak ne čudi da dobijamo jedan album za zaborav kojem će se vraćati samo Cecini najveći die-hard fanovi. Mirko je premalo investirao, a Ceca je sa 15 godina bila tabula raza u pravom smislu te reči. Ilustracije radi, Dragana Mirković te iste godine snima Milo moje što te nema, što u poređenju sa zanovetkom izgleda kao Brian Eno. Možda je najsubverzvniji segment ovog albuma bio psihodelični dizajn omota. Narandžasto nebo krčka iznad Rusoovske žive prirode.\nDirektori PGPa kao da su bili pod dejstvom nekih psihoaktivnih supstanci kada su rešili da istom timu ponude još jednu priliku. Pribrao se malo Mirko ali tek nešto malo više da rezultat ne bude potpuno sramotan. Ipak kao svetionik u toj pomrčini dobili smo Lepotana, jednu od prvih Cecinih himni. Svi mi koji imamo ostavljenu curicu u sebi prepoznali smo taj autentični vapaj i to konačno u vizionarskoj oblandi – red električne gitare red ‘armonike. Klasik.\nSledeće godine Mirko je najverovatnije bio prebukiran pa je njegovo mesto zauzeo još jedan teškaš srpske dugmetarske scene Miroljub Aranđelović Kemiš (mala trivija, kao autor na par pesama javlja se i Miša Mijatović). Kemiš je i dalje čuvar Mirkove vatre, miksa dosta rudimentarni folk sa gitarskim particijama taman u tolikoj meri da Južni vetar i dalje zvuči kao Massive Attack. Pa opet, fascinantno, kako je sa 17 godina Ceca sa puno street cred-a iznela Pustite me da ga vidim. A šta tek da kažemo na Drugaricu prokletnicu, audio bibliju svake izdate sestre.\nU sada već ustanovljenom 2 za 2 ritmu Kemiš je dobio priliku za svoju 2.0 verziju. Ovog puta potpisan je kao autor svih pesama i konačno imamo bomba album. Bacimo samo pogled na omot. Faux-mermer i na njemu zasvođen prozor, a u njemu Ceca, taze punoletna sa minivalom i izazovnim pogledom (dakako i mali easter egg u vidu rainbow flaga). Škola, spomenari, vožnja bickla, sve je to so last year. Pred nama je zrela žena.\nA1, i kuma celom albumu, Babaroga najpoznatija je po urnebesnom spotu i infamous fluo žutoj kombinaciji. Ali nakon ove relativno lagane up-beat numere sledi nekoliko vanvremenskih klasika kao što su Izbriši vetre njegov trag, Volim te, Bivši. Pošto sam se već outovao kao žena u telu muškarca, moram da priznam da ipak najviše krahiram na Da l’ si nekad do bola voleo, genetski polusestru Lepotana. I dok je Dragana Mirković jedno vreme držala hipoteku na nesrećne ljubavi Ceca se odlučno nametnula kao pokroviteljka ostavljenih, izdatih devojaka.\nA onda 1993. godina i verovatno najznačajniji domaći album 90ih. Neko je bio dovoljno pametan da shvati kako Ceca mnogo više može da pruži kao heroina (nekog nemog filma) koja nije ograničena terminima narodno, seljačko, urbano. Ko drugi ako ne Futa Radulović i supruga Marina Tucaković da je oktroišu kao najveću zvezdu regiona.\nI dok je očigledno da je muzička direkcija velikog maga Fute napravila muzički U-turn, čini mi se da je partnerstvo sa Marinom sine qua non Cecinog budućeg rada. Jer nemojmo se zavaravati, Ceca je samo medium, svako ko je bio na njenom koncertu nije mogao da ne primeti apsolutno odsustvo talenta za javni nastup. Vrhunac animacije je mikrofon uperen ka masi, ili eventualno jedno ofucano Idemo ruke gore. Na kanabetu kod Minimaksa Cecini odgovori su po pravilu prostoprošireni i veoma retko izlaze iz šablona kurtoaznih poštapalica. Ona zna da ne vlada dramskim manevrom i svesno se oslanja na minimalizam u izražavanju. Sa druge strane, Marina je svojim tekstovima pomogla da se ta situacija neutrališe, tako da mi dok slušamo muziku ne znamo gde počinje Marina, a gde Ceca.\nBez ikakve dileme kamen temeljac celog albuma je Kukavica, pesma koja je, ako verujemo estradnim naknadnim mudrostima, lutala od nemila (Vesne Zmijanac) do nedraga (Ane Bekute) ne bi li tucakovićevskim proviđenjem završila kod mlade lavice. Sasvim je moguće da bi i Vesna Vučelić Zmijanac oštećenim miokardom i napuklim glasom valjano “pročitala” Marinin katihizis o moralnim kvalitetima muškog roda, ali upravo je Cecina mladost i životno neiskustvo ono što sa dovoljno čemera natapa stihove.\nOvo je prvi album na kojem su apsolutno sve pesme ušle u pesmaricu svakog iole pristojnog tezgaroškog benda. Osim Fute i Marine, saradnici su i Radovan iz Zane i možda najinteresantnije Dino Merlin, koji potpisujući muziku za Zaboravi (tj. onako kako je svi kršteni ljudi zovu – Ciklame) i tekst za Žarila sam žar, pokazuje da saradnja prekaljenih profesionalaca nema alternativu čak ni onda kada muž poslodavca puca na tebe.\nTesanje muzičkog izraza teklo je paralelno sa kopernikanskim obrtima u privatnom životu. Od onih najbanalnijih kao što su moda, frizura i šminka sve do suštastvenijih kao što je izbor životnog partnera. Lako je danas za 15 minuta pročitati koja pevačica je u ovulaciji, a za koju se sumnja da je u drugom stanju, tada smo imali tek ono malo polu-informacija koje su mogle da se pročitaju između redova Minimaksovih vesti sa teleksa. Ortak sa Banjice je imao pouzdanu informaciju da se Ceca zabavlja sa muslimanom iz Švajcarske, ortak sa Kanarevog kaže Nemačke, da se drogira ali da ju je Arkan izlečio šamarima ili šišanjem, ako pitaš drugaricu sa Medaka. Ta mi je naturalistička biografija bila odvratna pa sam zamišljao kako Ceca u nekom švajcarskom predgrađu na krevetu sa satenskom posteljinom (plavom, razume se) pevuši … Da li osećaš miriš istoka… Za mene je ona bila Bebi Dol 21. veka.\nŠta god da je u stvari bila istina, Ceca se iz onog trash fluo kombinezona pretvorila u amazonku duge bujne crne kose. Žena koja nas gleda sa omota Kukavice najviše liči na lik Natalije ciganke koju u Dobermanu glumi mlada Monica Bellucci. Nadrkana. Samosvesna. Spremna da ide do kraja čak i kada je Čeki Kario šamara.\nPotpisavši faustovski životni ugovor sa Arkanom, Ceca je, između ostalog, stekla neophodnu karmu za apsolutni trijumf na srpskoj estradi. Sledeća tri albuma predstavljaju apoteozu tog ezoteričnog izraza koji do dana današnjeg ostaje benchmark svakoj wannabe pevačkoj zvezdi. Nakon Kukavice, najvredniji audio-vizuelni uradak ipak je bilo VHS izdanje svadbe veka, čiji minimalizam bi izmamio suze radosnice i Miri Nair. Ko na Kanarevom brdu ovo nije imao tik pored neobeleženog VHSa sa pornićima najverovatnije nije imao video rekorder.\nPrvi album trilogije na svom omotu i nema naziv ali se kolokvijalno naziva Ja još spavam u tvojoj majici. Kosa je porasla u međuvremenu, ali je bad-motherfucker-attitutude i dalje tu. Ceca je na Suzukiju i gleda nas kao Mimi Mercedez. Bad. Ass. Prva numera je Ja još spavam, ako dobro pamtim, jedina grčka pozajmica na Cecinom albumu ikada. Pesma u originalnom izvođenju Christosa Kyriazisa ima mnogo više kafansku atmosferu, ali vajb je i kod Fute zarazan, a Marina ga prati intrigantnim, neko bi reko prozaičnim, tekstom. U Devojko veštice, Ceca pominje ravno Kosovo u fanki gruvu (lajk). Sledeća pesma u mnogome predstavlja prekretnicu. Vazduh koji dišem je magična formula koja je kalup za većinu najvećih hitova sa sledeća 3 albuma. Futa stvara intro sa nekim acid gajdama ne bi li u prvi plan gurnuo samo Cecu i Marinu da same guraju tu epsku žvaku: Idite idite od mene, pevajte pijte ljubiteee see. Sledi prva od dve obrade pesama Milića Vukašinovića originalno napisanih za Hanku Paldum. Ja te volim u Cecinom izvođenju daje jednu daleko energičniju numeru skladniju vremenu u kojem je snimljena.\nDa nam radi Muzej savremenih umetnosti, spot za pesmu Ne računaj na mene bi morao da bude deo stalne postavke. Ceca i Mira se, kao Bijonse i Niki, u nekim suludim perikama i naočarima za sunce, dostojnih Bege Fanka, glupiraju na Poršeu Targi, a Futa i Marina, kao srpski Anita i Rej, isporučuju jedan 2unlimited biser u najboljoj Futinoj školi – i Evropa i Kosovo. Malo koja stvar na plastičniji način ne demonstrira nepodnošljivu lakoću postojanja početka 90ih.\nBračni par Radulović-Tucaković ima toliko samopouzdanja da na albumu ima mesta i za jednu od najtrešerskih kompozicija ikada Neću da budem ko mašina (dugo sam bio ubeđen da u neverovatnom spotu za ovu numeru gitaru praši Filip Žmaher ali to na žalost nije istina). Kao recidiv prošlosti, pesma koja bi mogla da se nađe i na 2. albumu, je Ko nekad u osam – jedna prava mala neo folk poslastica. Za kraj Futa nam pokazuje da mu je Lutka sa naslovne strane baš jaka pesma i rastajemo se uz njegovu rock baladu Kuda idu ostavljene devojke.\nSve je bilo spremno za album veka…\nOmot nas već poučava, zajebana Natalija ciganka sa prethodna dva albuma pripitomljena je do te mere da sada izazovno prede sa haube Rols Rojsa držeći šake smerno preklopljene tik pored Duha ekstaze. Bujne kose ustupile su mesto, silom prilika, kratko začešljanoj frizuri. Umesto trep zlatne kajle, na vratu se belasaju biseri.\nZa one koji nisu znali da čitaju između redova Dr Faust Ceca je u posveti lakonski zapisala samo: Hvala suprugu Željku na maksimalnoj podršci.\nI dok nam je izvršni producent Željko predstavio novu umiljatiju, zreliju Cecu, muzički šef Futa je uz all-star entourage sašio audio šinjel iz kojeg do dana današnjeg svakog meseca izbaulja po nekoliko autora. Za bezbolnu tranziciju u pop, angažovani su ratni drugari Oliver Mandić i Bora Đorđević. Majstor jadranskog Đorđo-Moroder swaga – Knez (+Đokaj), izdominirao je jako u nekoliko kompzocija, a u igru je na kašičicu uveden i mladi padavan Mili – master Futa ga je već tada pripremao za veliku odgovornost koja ga čeka.\nFuta otvara album nešto čvršćim gitarskim rifovima u Monotoniji, Oliver zatim preuzima i gitaru i štafetu i u Zlato srećan put imamo prvi od instant klasika koje je Oliver podario publici nakon samovoljnog prekida karijere. Nakon ove mandićevske epopeje ide žovijalni Knez sa mojim favoritom Znam, jednom živahnom Ace-of-base-olikom kidalicom. Kao da to sve nije mnogo, sledi blockbuster celog albuma Idi dok si mlad, remek delo mladog Futinog protežea Aleksandra MIlića Milija. Hrabro je Mili stao u Futine cipele i zajedno sa Marinom isporučio evergreen 90ih. Genijalni spot sa lamberseksualcem je celu stvar vozdigao u kompletan kulturološki masterpiece. Jedina pesma za koju mi nije jasno šta radi na ovom albumu i zašto uopšte postoji je Volela sam volela Milića Vukašinovića. Moguće je da je ovo neki estradni easter egg, ali ni Ceca ni Futa ne donose ni promil nove interpretacije, niti je ovo Hanka u Pajeru, niti je Hanka na koksu, ovo je prosto prepevana pesma u istom ključu. Ali ok, dramski nam prija mala pauza jer odmah posle kreće novi hit brothers-in-arms duela Mandić-Đorđević Šta još možeš da mi daš. Ovo je takođe i prvi Cecin prodor u čistokrvni pop. Ako smo malo prenaglili u progresivnosti, Futa nas odmah nakon toga vraća u neka srećnija Sabrina-Samanta Fox audio prostranstva u veseloj Fatalnoj ljubavi. Fanke ritam mašina i obilje sintetizovanih gitara sjajno dočaravaju taj bezbrižni vajb ranih 90ih, a Marina dominira prilično jakim rimama tipa Ja te volim čak i kad si Londonu jer i u Londonu u mom si fazonu. Približavamo se kraju albuma, vreme je za tearjerker u vidu omiljene pesme Slavoja Žižeka Da li to ljubav pravi od nas slabiće. U istom psihološkom ključu kao Idi dok si mlad i ovde dobijamo praktikum za razumevanje intimnih odnosa.\nI na kraju stvar koja je naprosto morala da bude kruna celog albuma. I pre no što se osušilo mastilo na Merlinovoj pesmarici bilo je očigledno da pesma Beograd ne može ni u ludilu da ne bude hit. Nisam je nikad nešto naročito voleo baš zbog tog kalkulantskog naslanjanja na lokal patriotizam, ali šta je tu je, pesma je postala hit. Boris Buden je baš gotivi, pevali smo je jednom zajedno.\nOk, evo odlučio sam, ovo je najbolji album domaće muzike. Ikada.\nI šta da radi umetnik kad napravi ovakav uradak? Ili pravi dugogodišnju pauzu ili počinje da se drogira, menja žanr… Ceca ne radi ništa od toga, već sledeće godine izbacuje poslednji deo trilogije kojim kao parnim valjkom prelazi preko kompletne estradne industrije ploča, kaseta i CDa.\nFuta je verovatno bio u fazonu pa šta još mogu da ti daaam, te se povukao i palicu prepustio Miliju. Marina ostaje, jer kao što rekoh, pitanje je da li Ceca uopšte može da operiše bez svog alter ega. Ovo su već zlatne godine garanta stabilnosti na Balkanu i svojevrsno mini zlatno doba devedesetih, izvršni producent više ne radi u inostranstvu već je sve češće poslovima vezan za Srbiju, a Ceca postaje Emotivna luda!\nNe znam zašto, ali omot je opet malo više bitchy nego classy. Samo nas sad Ceca ne gleda opet-neko-kurčenje pogledom, već je nekako anksiozno seksi. Crna bretela i tamna maskara dominiraju na monohromatskoj fotki. Ok, naslov sve govori, Ceki je jedan od nas, nas emotivnih pogorelaca.\nTreba reći da je Mili pre svega inteligentan autor, koji možda nema genijalnost Olivera ili funky-ass-shit-wtf mojo Fute, ali zna kada da pristisne pravo dugme. Na početku odmah počinje sa trubačkom pesmom, a istorija nas uči da je primena ovakvih numera višestruka. Zatim ide traka sa mnogo jakom prijavom, koja kumuje celom albumu, a u stvari najverovatnije Marina kroz Cecinu ljušturu besedi o dolini gladi kroz koju je Ceca prešla da bi bila tu gde jeste … A ja samo emotivna luda ceo život sa kretenima. Potresno. Nakon ovog katarzičnog momenta imamo Milijevu stilsku vežbu Zabranjeno pušenje. Baš uopšte mi nije jasno šta je poenta ove pesme. Zvuči kao neki jeftini melanž Čole i ranog Balaševića koji eksperimentiše sa hip hopom. I onda opet moj omiljeni crnogorski autor u hitčini Mrtvo more. Iz šadeastog uvoda Knez prelazi na noseću temu koja bi mogla da bude wikipedijski unos za turbo folk gruv. Marina samo podvlači crvenom linijom na tekstualnom planu. Neodoljiv, neumoljiv pamtim kao Freedom, George Michaela za siromašne.\nB stranu započinje jedna od najintrigantnijih numera Ličiš na moga oca u kojoj nas Ceca Marina krišom uvodi u osnove feminizma. Na žalost Ceca nije Vesna Galiot Gala po pitanju ženske emancipacije ali tu i tamo imamo Marinine pokušaje da održi vatru upaljenu. Ali da budem iskren pesma bi bila hitčina i da je tekst na nivou Zabranjenog pušenja (pesme, ne benda). Ali Marina je đavo jer odmaH posle ove femino tužbalice ide Doktor, moja omiljena pesma u kojoj ima nekoliko antologijskih stihova, ali dominira refren Dok u znoju bilo koju noćas negde maziš, ja bi opet bila tepih po kojem ti gaziš. Od ovoga je jača samo ultimativna izjava ljubavi na kraju Jer moja ljubav stvarno besssmrtna jeeee. Knez nastavlja da dominira, Usnule lepotice nam donosi jedan JuVe sint dragulj. Na kraju naravno ide Isuse, krst u Pioniru koji se spušta, dim, i pesma koja bi opušteno mogla da bude soundtrack filma Boj na Kosovu. Oliver genijalno prelazi iz vizantijskog početka na Dona Summer razradu i nazad. Jer život je pas. Uvek pokvari sve.\nPo mom individualnom merenju ovim se završava stari zavet. Estradni svet kakav poznajemo je stvoren, i većina mitoloških priča je ispričana. Sve što se dešava kasnije predstavlja istoriju koja mi je silom prilika nešto manje poznata i koja je krenula nekim paralelnim tokom od onoga kojim se ja krećem. Pa ipak uključio bih u ovu eru i album Maskarada, zato što, iz više razloga, prethodi velikoj vododelnici Cecine karijere – 1999. godini.\nDizajner omota je očigledno konačno dobio krekovanu kopiju Fotošopa, pošto Ceca izmučenog lica sija neonskim sjajem iznad neke 3d draperije i najjeftinijeg kliparta za masku ikada (Maskarada, kapiraš). Međutim već prvom numerom Marina i Mili nas razoružavaju. Totalno old school balada, sa moduliranim saksofonom koji zvuči kao da je iz špice za Srećne ljude i nekim od stihova koji su obeležili kraj 20. veka.\nna našu malu maskaradu\notkačimo se do daske\nostaće nam naše maske\nŽivot ne biva mnogo bolji od ovoga (pa da li je moguće da za ovu atomsku bombu nema spota!?). Ritam se podiže i ide Nevaljala, up-tempo pesma formulaična za dalju Cecinu karijeru (nekoliko klonova ove pesme viđaćemo na kasnijim albumima), ali najveći dragulj je bez dileme stih Plave noći u satenu i mleko od kokosa. Marina – Tin Ujević 21. veka! Sledeća mega himna je Nagovori, balada o nemogućnosti suštinske promene. Malo je poznato da je tu i numera koju je Žižek napisao inkognito, moj lični favorit I bogati plaču. Stih I bogati plaču zašto ne teku im suze biserne što se mene tiče trebalo bi da bude deo svakog marksističkog udžbenika.\nI tu se završava ovaj labudov poj. Ceca i ja prolazimo kroz svojevrsan coming-of-age period. Srećemo se tu i tamo, metafizički, klimnemo glavom, ali jasno je da nikad neće biti kao u srednjoj školi. Jedan od poslednjih prisnijih susreta bio je u autobusu na redovnoj liniji Beograd – Amsterdam preko Ofenbaha. Nismo se baš najbolje razumeli ali pomogla mi je da shvatim da mi ne prija nijedna od 7 grkih kora gastarbajterskog hljeba.\nI na kraju pre no što odjavim emisiju, pre Biga Laleta i Mikice iz Prvog maja, podeliću sa vama moj mali psaltir sa 10 + 1 najvećih hitova, samo za one najteže trenutke u životu.\n10b. Kuda idu ostavljene devojke\n9. Da li to ljubav pravi od nas slabiće\n7. Ličiš na moga oca\n5. Pustite me da ga vidim\n4. Idi dok si mlad\n3. Vazduh koji dišem\nDragi čitaoci ljubi vas čika Mića, sanjajte Lanu, RiRi i Jessie Ware, a ja ću sanjati… Cecu.\nNova žena za novi milenijum!\n10.11.2015. at 12:39\nOproštajna večera je takođe grčka kompozicija :)\nNikolina Skenderija-Bohnet says:\n11.11.2015. at 15:06\nAma, svaka cast!!!\n11.11.2015. at 21:29\nvrhunski tekst. suština. sanjajte ognjena, before after i cecu… a ja ću se već nekako snaći (s ovim tekstom) :33 #LAJK\n12.11.2015. at 00:12\nNe sećam se kada sam poslednji put ovako uživala u tekstu. Hvala!\n12.11.2015. at 04:12\nBrenina ciljna grupa bili su muškarci preko 30 i devojčice do 12 iz doba kada je počela. Ona je bila extremno radikalna pojava u doba kad je prvi put stigla na TV. Posle otvorenosti iz kasnih 60-ih i ranih 70-ih u desetak godina pre Brene ti nisi mogao da vidiš ni izbliza toliko butina i dekoltea, pogotovo tokom Titove bolesti i posle njegove smrti. I dok su svuda okolo mračne priče tebi odjednom iskoči ova u šljaštećoj mini haljini sa tonom šminke i ispada na sve strane. Naravno, ženi je bilo bolje da joj muž gleda Brenu nego komšinicu, a osmogodišnja ćerka našla način da privuče pažnju. Neku godinu kasnije, kad je stigla konkurencija, Brena je postala čisti mainstream, mlađi muškarci su se prešaltali na mlađe pevačice, a stariji su ostali uz nju (ove mlađe su bile mršavije, a muškarac od jednog trenutka postane fan količine). Od tad gađa stariju i predpubertetsku publiku.\n17.11.2015. at 17:14\nMiloš Presveti says:\n07.12.2015. at 04:09\n“Tačno je” je takođe grčka pesma (Despina Vandi – Kleinomai)\nIstina boli says:\n17.10.2016. at 23:36\nClanak nema veze sa zivotom, kakav primitivan komentar: Umesto da zabavlja vojnike u Edutu, ona se opredelila za šoping po Grabenu, ili ona se opredeljuje za komforan život i opušteno pentranje bečkim high snobiety lestvicama:))\n93-ce kad je izbacila pesmu DO POSLEDNJEG DAHA ili BICU NJEGOVA IL NICIJA nisi mogao na ulicu da izadjes a da neko ne vrti tu pesmu, da ne govorim o televizijama, a cece nije bilo nigde! A ovo lupetanje o vojnicima ili KOMFORNOM ZIVOTU, kao prvo tada se zabavljala sa debilom basanovicem (ili je tek pocinjala) ne znam KAKAV SE KOMFORAN ZIVOT SPOMINJE KAD SU 90-TIH BILE SANKCIJE, NISI MOGAO DA IZADJES IZ ZEMLJE A POSLE DRAGANINIH PESAMA (KOJE SU BILA JEDINA RAZONODA) NA DNEVNIKU SI SLUSAO VESTI O RATU ILI NESTANKU HLEBA ILI MLEKA.\nA mogla je da usmeri turbo folk ka hard-rocku, euro danceu, dubstepu…??? Jos JEDAN DEBILAN KOMENTAR, prvo nije turbo folk nego folk, a drugo ko kaze DA NIJE? To se u filmu SLATKO OD SNOVA najbolje vidi. Ceca se jedino pojavljivala u medijima kad se udala za Arkana, ali 2000-te se umalo nije sjebala, na njenu srecu godinu dana pre toga Dragana odlazi u Bec tamo se udaje i dobija porodicu, sto je bila njena velika sansa!\n20.10.2016. at 17:08\nTi si baš diehard Gagin fan. Poštujem.\nBogoljub Omorikovic says:\n10.08.2017. at 09:43\nSramno je koristiti svoje obrazovanje i kulturu za afirmaciju anti-kulture i destruktivnog prostakluka. Ceca nije Cune devedesetih, pa da se o njoj pisu dubokoumni, ali pitki tekstovi, prepuni referenci na savremenu pop kulturu i toboznja skrivena znacenja banalnih proser-rima. Cenjeni kolumnista – cecopoznavalac treba da se zapita u kom trenutku svog Cecom ispunjenog zivota je resio da izda sebe – decaka sa pocetka price. Sta bi mu taj mali maturant rekao danas, da procita tekst u kome se, sasvim bez skrivene zajebancije, ozbiljno, ali uz neskriveno divljenje, analiziraju uspesi Cece? Jer ako skrupula nemamo, ako je sve dozvoljeno, ako istina nije ono sto cujemo, vidimo i zivimo, vec ono sto nam neko kaze da jeste, tako se moze pisati i o, boze me prosti, Aleksandru Vucicu?\n31.08.2017. at 11:52\nВелики поздрав Богољубе и хвала на труду! Различити људи слушају различиту музику и мислим да не може бити срамота када неко уложи труд да објасни зашто му се нешто свиђа па макар то био и Александар Вучић (срамота је резервисана за неке мало страшније ствари). Схватам да се по свему судећи налазимо на различитим половима по овом музичком питању. Штета. Ако вас не мрзи напишите шта је по вама та нека ”права” култура о којој би се смело писати и будите уверени да ћу врло аргументовано и питко (са све референцама) бити у стању да се испишам по било којем извођачу како на кривично-правној онови, тако и у музичком смислу. Једино што ја више верујем у страсну глорификацију онога што волим неко јефтино паушално пљување онога што не волим.\nУложите труд да исхвалите и препоручите оне за које мислите да представљају вредност. Једино тако ћете некога навабити да пређе у табор праве културе. Ако вам је то заиста циљ (а мени се из Вашег тона чини да вам то јесте намера).\nЈа би искрено волео да прочитам шта ви мислите да су дозвољене теме макар се и не слагао.\nПоздрав од малог матуранта.\n09.08.2018. at 22:13\nZa njen koncert nikada ne bih dala pare, ali na te pesme se u kafani penjem na stolove, :-). Hvala na informacijama koji muzicari i muzicki uticaji su sve u prici, za Kneza i Dina pojma nisam imala, pogotovo Dino za vreme rata, to je podatak za neke anale…\n12.11.2019. at 15:53\nnije mi jasno što se ljudi brecaju na fantastičnu analizu estradnih, muzičkih, ultra popularnih fenomena. ovo je duhovito i nakon nekoliko godina neprevaziđeno. možda i najbolji tekst o stvaranju i izvođenju muzike, koje hteli to da priznamo ili ne, svi znamo napamet.\nFelona Coco says:\n16.07.2020. at 23:28\nDo sad citala sam najglupi tekst u mom zivotu vi stvarno sve verujete sto vam magazin i medije predstavlja ovaj koji napisao ovo mora da mu ne Ide nesto dobro u zivotu i morao svoju mrznju da izvadi na tekstovima alo sta te Briga sta se u njenoj zivot desava kako napravila svoju karrijeru uglavnom ima sta da jede….idi i ti napravi nesto od tvog zivota vidi svoj zivot ne gledaj sta estrade rade bog je tu karma je tu nije tvoja posla da pricas sta su radile u svom zivotu sta ne sta oni rade samo bog zna a ne novinare i vi koji sve verujete pustite tu stvar boga neka sredi sta vam briga sta oni rade…pozz\n16.07.2020. at 23:33


Zahtev za zaštitu novinara HRT-a | Autonomija\nUdruženja okupljena u Platformu podsećaju da novinari imaju prava da se učlanjuju u profesionalna udruženja i da u okviru njih deluju\nRegionalna platforma Zapadnog Balkana za zagovaranje medijskih sloboda i bezbednosti novinara zatražila je danas od Hrvatske radio-televizije (HRT) da odustane od otkaza svom dugogodišnjem uredniku Hrvoju Zovku i omogući mu nesmetno angažovanje u esnafskom udruženju – Hrvatskom novinarskom društvu.\nOva platforma, u okviru koje u regionu deluje oko 8.000 novinara, „snažno osuđuje započeti proces prekida radnog ugovora Hrvoju Zovku, uredniku i novinaru Hrvatske radio televizije i predsedniku Hrvatskog novinarskog društva (HND),a od uprave HRT traži da odbaci žalbe protiv njega.\nU saopštenju Platforme se navodi da je 13. septembra zbog stalnih pritisaka, pokušaja cenzure i neosnovanih napada na njegovo profesionalno ponašanje, kao i zbog organizacionog haosa u HRT, Zovko podneo pisanu ostavku na mesto izvršnog urednika HRT4, info kanala HRT.\nOstavku je detaljno obrazložio i ona je prihvaćena na sastanku sa Katarinom Periša Čakarun, urednicom Informativno-medijskog servisa HTV, a samo dva sata kasnije, Zovko je pozvan na još jedan sastanak kako bi ponovo obrazložio svoju odluku.\nNa tom sastanku Zovko je bio izložen verbalnim napadima, optužbama za neprofesionalnost, aktivizam i angažman u Hrvatskom novinarskom društvu, ali je on te navode odbacio.\nSastanak se pretvorio u raspravu koja je iskorišćena kao uvod u započinjanje procedure vandrednog otkazivanja ugovora o radu, koja je pokrenuta 14. septembra zbog „teških povreda obaveza iz radnog odnosa, te uvreda i pretnji urednici Informativno-medijskog servisa HTV-a Katarini Periši Čakarun“.\nUprava HRT je Radničkom veću predložila najstrožiju sankciju protiv Zovka – otkaz, a odgovor tog tela očekuje se najkasnije u ponedeljak, 24. septembra.\nIstovremeno, HND je – ukazujući na Zovkovu profesionalnu karijeru – saopštilo kako „ima bojazan da je pravi razlog otkazivanja ugovora o radu Hrvoju Zovku zapravo njegov angažman u HND, gde je izabran za predsednika u junu 2018. godine“.\nSnažno se protiveći ideji bilo ko može biti pod pritiskom ili ugrožen zbog članstva ili angažmana u profesionalnom udruženju, Platforma ocenjuuje da potez HRT predstavlja „direktan pritisak na Zovka kao profesionalnog novinara i indirektni pritisak na Hrvatsko novinarsko društvo“.\nUdruženja okupljena u Platformu podsećaju da novinari imaju prava da se učlanjuju u profesionalna udruženja i da u okviru njih deluju. Dešavanja u HRT, kao i neočekivana efikasnost uprave ove kuće, mogu obeshrabriti novinare da traže ostvarivanje tog prava, naglava se u saopštenju Regionalne platforma Zapadnog Balkana za zagovaranje medijskih sloboda i bezbednosti novinara.\n(FoNet / Danas)


Još 7 razloga zašto treba da vežbate | Dijete za mršavljenje\nNaučne dokaze o benefitima vežbanja teško je ignorisati. Redovno vežbanje dokazano sprečava mnoge hronične bolesti, doprinosi smanjenju telesne težine, poboljšava san. Ako su vam potrebni i konkretne dobrobiti vežbanja, sledi spisak kao motivacija da se pomerite i pored niskih temperatura.\nVežbanje je najbolji način da se oslobodite stresa nakon napornog dana na poslu ili u šokoli. Ne zaboravite da nagomilavanje stresa dovodi do hroničnih bolesti, a možda čak i do nekih oblika raka. Takođe ako redovno vežbate pobošljavate svoje samopouzdanje što je veoma dobro za svakodnevnu borbu sa izazovima života.\nBolesti srca i krvnih sudova, visok krvni pritisak, povećane masti u krvi, osteoporoza, hronični hepatitis, depresija… vežbanje prevenira sve ove bolesti.\nVežbanjem dobijate energiju! Zvuči paradoksalno? probajte da vežbate redovno svaki dan po malo i videćete kako se svaki dan osećate sve bolje umesto sve umornije, kako bi se moglo očekivati. Trik je u hemiji mozga kome prija priliv hormona sreće koji se oslobađa tokom vežbanja.\nDosadile su vam zadimljene prostorije i pijančenje nakon čega se osećate bolesno i bez energije. Vežbanje je zabavno – probajte, planinarenje, vožnju biciklom, plivanje… Ima toliko načina da se dobro izvežbate i da se istovremeno sjajno zabavite – samo ili u društvu, izbor je vaš.\nPosted on February 9, 2014 Author dr Daniela MarićCategories Kako smršati, PreporučujemoTags brzo mršavljenje, gojaznost, zdravo mrsavljenje


dr Kruna Ratković - Univerzitet Donja Gorica\nOd februara 2019. godine, zaposlena je kao predavač na Univerzitetu Donja Gorica gdje izvodi nastavu iz pomenutih matematičkih disciplina.\n• Čizmović M., Popović M., Ratković K.: Uvod u teoriju, analizu i mjerenje privrednog rasta, I dio, knjiga, priprema za izdanje na Institutu Ekonomskih Nauka u Beogradu (mart 2019.);


Naučne kalkulacije: Ima li uopšte vanzemaljaca?! — Wannabe Man\nNaučne kalkulacije: Ima li uopšte vanzemaljaca?!\nAko je Svemir beskrajan i bezvremen, onda su beskrajni i oblici i mogućnosti života i inteligencije u njemu – najneverovatnije je da jedino na Zemlji postoji inteligentan život, a najverovatnije da viši oblici inteligencije nemaju nikakvu potrebu ni želju da se sreću sa nama (žive svoje živote i ostvljaju druge da žive na miru, ne mešaju se i ne zanimamo ih).\nNaučnik Enriko Fermi, koji je dizajnirao atomsku bombu, istraživao radioaktivnost i bio nagrađen Nobelovom nagradom za doprinos kvantnoj mehanici i teorijskoj fizici, najpoznatiji je po svom interesovanju za vanzemaljske oblike živote. Njegovo čuveno pitanje “gde su svi?” poznato je kao Fermijev paradoks, jer, ako “oni” sigurno postoje, imali su dovoljno vremena da odluče da se predstave čovečanstvu. Zašto nisu? I gde su?\nNedavna naučnička debata ponudila je nekoliko odgovora na ovo pitanje.\nNema ih, nikada ih nije bilo i neće ih ni biti\nMalo je verovatno da je tako, ali to je prva pretpostavka. Aristotel i Ptolomej su verovali da na nebu postoji nekoliko kugli koje se okreću oko Zemlje i pitanje postojanja drugih vrsta i oblika života nije se ni postavljalo. Ali danas znamo da ima oko 500 milijardi milijarda zvezda kao što je Sunce, sa 100 milijardi milijarda planeta kao što je Zemlja. Što više saznajemo o svemiru, sve neverovatnije deluje pretpostavka da u tolikom obilju nema nikakvog život. Međutim, drugih dokaza ovog momenta nema i moramo uzeti u obzir i tu pretpostavku.\nKljučne reči Brankica Miloševićmagazin za muškarcemuški magazinNaučne kalkulacije: Ima li uopšte vanzemaljaca?!vanzemaljciWannabe Manzanimljivosti


Nekoliko desetina hiljada žena silovano je tokom rata u BiH, Hrvatskoj, Kosovu...\nSrbija je jedina zemlja u regionu koja je postavila takvu zakonsku prepreku ženama - žrtvama silovanja u ratu koju je nemoguće preskočiti. Da bi dokazale da su silovane i dobile status civilnih žrtava rata, one prema srpskom zakonu, usvojenom još u ratno vreme Slobodana Miloševića, ne samo što moraju dokazati da su silovane već moraju imati i telesno oštećenje od 50 odsto.\nKrajem aprila 1992. godine u kuću je upalo nekoliko 'arkanovaca'. Kao zvijeri su se bacili na mene. Jedan za drugim su me silovali pred djecom, svekrvom i mužem.\nVojnici su dolazili svaki dan. Polupijani i ludi od alkohola, kao životinje su se iživljavali na nama. Bilo je ukupno 11 žena i sve smo prolazile isto...“\nKoliko je javnosti poznato, "arkanovci" koje pominje nisu procesuirani u Srbiji. Ko je odgovoran što nisu i što Asmira S. nije dobila bar pravosudnu satisfakciju, ako ne i nadoknadu za ono što su joj učinili tadašnji ratni zločinci, građani Srbije?\n„Pre svega, primarna je odgovornost na jedinicama koje su zadužene, prema tadašnjem zakonu o procesuiranju ratnih zločina za otkrivanje i identifikovanje zločina, dakle, to su odgovarajuće jedinice u Ministarstvu unutrašnjih poslova i, naravno, Tužilaštvo Srbije za ratne zločine."\nElma, takođe iz Bosne i Hercegovine, bila je četiri meseca trudna kada je odvedena u kamp za silovanje. Torturi je bila izložena svakodnevno. Za Amnesty International je kazala da su je silovali lokalni mladići koji su nosili maske, te je pitali: "Da li znaš ko je sada na tebi?"\nNekoliko desetina hiljada žena i devojaka silovano je tokom rata u BiH, Hrvatskoj, Kosovu i drugim delovima bivše Jugoslavije. Mnogi od počinilaca imaju boravište i državljanstvo Srbije i dostupni su pravdi, ali žene koje su preživele seksualno nasilje u ratu, prema srpskom zakonu, ne mogu da ostvare status civilnih žrtava rata ako ne dokažu da imaju telesno oštećenje veće od 50 odsto.\nFond za humanitarno pravo navodi i da su žrtve silovanja u slučaju „Skočić" bile izložene vulgarnom dobacivanju i omalovažavanju od strane optuženih tokom svedočenja, a da uprkos zakonskoj obavezi predsednik veća nije optuženima izrekao formalne sankcije. Ove žene, takođe, nisu imale psihološku podršku tokom suđenja, a jedna od njih je odbila da svedoči u ponovljenom postupku, donevši istu odluku koju su donele i sve svedokinje u pomenutom slučaju „Bijeljina II".\nU slučaju „Lovas" koji se takođe vodio zbog ratnog zločina protiv civilnog stanovništva kao i prethodna dva, iako su svedoci i svedokinje eksplicitno govorili o scenama silovanja, sud ova dela nije uneo u optužnicu. „Svaki put kada bi svedokinja pomenula silovanje, sud bi odmah razgovor preusmeravao na pitanje da li su ih tukli“, navodi se u izveštaju FHP.


Revija hokeja u čast jubileja Finske, igrao i ambasador u Beogradu /VIDEO/\nRevijalnom utakmicom u hokeju između ekipe Midnajt Bats iz Helsinkija i srpskog tima "Drvene nogice" u četvrtak je u ledenoj hali "Pionir" obeležena 100. godišnjica nezavisnosti Finske.\nZa goste iz Helsinkija igrao je i finski ambasador u Srbiji Perti Ikonen, koji je rekao da mu je ogromno zadovoljstvo da izađe na led i odigra meč sa prijateljima iz Beograda.\n"Sjajno veče za nas, obeležavamo veliki jubilej, 100 godina nezavsnosti Finske. Atmosfera je odlična, momci su sjajni i pravo je uživanje igrati ovaj meč", rekao je Ikonen.\nOn je dodao da kad god mu to obaveze dozvoljavaju ide na sportska dešavanja u Beogradu, a sa posebnom pažnom prati najboljeg srpskog tenisera Novaka Đokovića.\n"Pre dve dana sam gledao derbi. Bio je to odličan fudbal", prokomentarisao je Ikonen.\nPozdravni govor uoči meča održao je specijalni gost, ambasador Kanade u Srbiji Filip Pinington, koji je uveličao spektakl uprkos povredi koju ima.\nRevijalna utakmica između veterana hokejaša iz Beograda i Helsinkija bila je uvertira uoči 13. Međunarodnog turnira u amaterskom hokeju na ledu "Drvene Nogice - Meklenan kup 2017" koji se odrava od 21. do 23. aprila i na kome učestvuje 16 timova iz osam zemalja.


Držači kartica - tvrda plastika | ID dodaci | CardsPrint\nDržači kartica - tvrda plastika\nPrednosti držača od tvrde plastike:\nizdržljivi i praktični\nčuvaju karticu od spoljašnjih oštećenja\npodaci na kartici su jasno uočljivi\nID držači su nezaobilazan element u rešenjima za identifikacione kartice. Zajedno sa brendiranim trakicama mogu da pojačaju dobar utisak koji vaša kompanija ostavlja. Međutim, njihova osnovna uloga je da štite karticu i omogućuju da podaci na njoj budu jasno vidljivi.\nDržači izrađeni od tvrde plastike čuvaju plastičnu ID karticu od spoljašnjih oštećenja. Izdržljiv materijal štiti karticu od savijanja i grebanja. Dizajn držača prilagođen je praktičnoj upotrebi, pa se ID kartica lako ubacuje i stoji stabilno u držaču. Podaci na kartici su jasno prikazani i lako dostupni.\nU zavisnosti od toga gde su postavljeni otvori za kačenje, ovi držači mogu biti uspravni ili vodoravni.\nCAPI uspravan; dimenzije 86 x 54 x 0,76 mm\nCAPI vodoravan; dimenzije 86 x 54 x 0,76 mm


Može se očekivati da se "Srpska kuća" preimenuje u "Četnička kuća" | Aktuelno\nNaslovna Istaknuto Može se očekivati da se “Srpska kuća” preimenuje u “Četnička kuća”\nMože se očekivati da se “Srpska kuća” preimenuje u “Četnička kuća”\nIdentitet ima određene osobine, a to je da se menja tokom vremena, da je heterogen, da postoji na nivou zajednice, ali i na ličnom planu. Tako npr. identitet Srba iz perioda Dušanovog carstva kada su postojali Srbi vlastela, meropsi i robovi, nije isti kao identitet Srba u XXI veku\nSvaki identitet ljudskog bića je proizvod ljudskog uma, dakle on je „veštački“ ako se pravi razlika između nečega prirodnog, odnosno svojstvenog prirodi i onoga što u prirodi ne postoji, a što je proizvod ljudskog duha, ili ako je nekom tako draže, ljudskog uma.\nIdentitet ima određene osobine, a to je da se menja tokom vremena, da je heterogen, da postoji na nivou zajednice, ali i na ličnom planu. Tako npr. identitet Srba iz perioda Dušanovog carstva kada su postojali Srbi vlastela, meropsi i robovi, nije isti kao identitet Srba u XXI veku.\nDanas bi retko koji Srbin pristao da ga neki tajkun, a nekadašnji vlastelin, osmudi zbog psovanja. Identitet jedne zajednice je heterogen i svaki pojedinac može imati više identiteta prema nekom svojstvu, kao pripadnik nacije, vere, fudbalskog kluba, ljubitelja rok muzike, itd. Jedna osoba može iskazivati da ima više identiteta koji se preklapaju, poput Karima Nurmagomedova, čuvenog MMA borca, koji se izjašnjava i kao Rus, i kao Dagestanac i kao Avar i sve to može postojati u jednoj osobi i ima ljudsko pravo da bude sve to istovremeno, da bude nešto od toga, da menja identitete ili da ne bude ništa od svega toga već nešto četvrto.\nSličan je primer i Novaka Đokovića koji često ne pravi razliku između srpskog i hrvatskog identiteta, poštujući oba. Verski identitet može prevazilaziti i nacionalni, pa je tako, prema rečima moskovskog patrijarha Kirila, Ruska pravoslavna crkva multietnička. Suočeni sa ovakvim osobinama identiteta ljudskog bića, na nivou Ujedinjenih nacija su usvojene brojne konvencije koje obavezuju sve članice, a kojima se štite identiteti i garantuje, između ostalih, i osnovno ljudsko pravo na nacionalnost, odnosno pravo na nacionalno izjašnjavanje.\nJedan od najznačajnijih akata u tom smislu je i Konvencija o zabrani svih oblika rasne diskriminacije, uključujući i nacionalnu, iz 1965. godine. U konkretnoj primeni ovog međunarodnog akta od strane pojedinih država slikovit je primer statističkih zavoda koji su obavezni da registruju svaku naciju kojom se neko izjasni, te tako popisuju i pojedince koji su po nacionalnosti pingvini, vanzemaljci, ili šta god.\nAko neko tvrdi da jedna nacija ili narod ne postoji, onda se u suštini osporava jedno od osnovnih ljudskih prava, a to je da se pojedinac izjašnjava kako želi po nacionalosti. Šta više, u tom osporavanju se može završiti u Holokaustu, jer može se priznati da postoji jedna nacija ili narod, ali im osporiti pravo na postojanje.\nU slučaju osporavanja uopšte mogućnosti identifikacije određenog naroda/nacije, onda se ab initio pojedincima koji žele tako da se izjasne opet osporava pravo na postojanje. Klasičan primer za osporavanje u prvom slučaju jeste odnos nacista prema Jevrejima ili Slovenima shodno njihovoj nacionalističkoj ideologiji, kamufliranoj u teoriju o rasama.\nDrugi primer jeste odnos hrvatskih ili srpskih nacionalista prema Bošnjacima, odnosno onim ljudima koji se zbog svoje vere i/ili običaja osećaju drugačijima od drugih naroda sa kojima dele isti životni prostor. Hrvatski nacionalisti, iliti ustaše poput Budaka, su za Muslimane govorili da su cveće hrvatstva, istovremeno im podilazeći i negirajući njihov identitet u nacionalnom smislu, a sa druge strane za srpske nacionaliste poput Dodika, Muslimani ili Bošnjaci ne postoje, već se radi o Srbima muslimanske veroispovesti.\nPravosnažno osuđeni ratni zločinac Radovan Karadžić nedavno se uključio telefonski u razgovor o identitetu, osporavajući postojanje crnogorskog nacionalnog identiteta, prilikom neke opskurne rasprave organizovane u tzv. Srpskoj kući u Podgorici.\nOvaj čin ima najmanje dva bitna aspekta. Prvi je taj da je tzv. Srpska kuća u Podgorici iskorišćena radi širenja ideologije koju zastupa osuđeni ratni zločinac, a koja se u konkretnom slučaju svodi na osećanje superiornosti i u odnosu na crnogorsku naciju čije se pravo na postojanje negira. Drugi aspekt je taj da ovakav čin organizatora predstavlja kršenje odredbi već pomenute Konvencije Ujedinjenih nacija, a koje je recipirao i Krivični zakonik Crne Gore.\nDakle,izgleda da se ne radi o ustanovi koja radi na očuvanju identiteta srpskog naroda u Crnoj Gori, već o ustanovi koja svojim aktivnostima pokušava da menja identitet srpskog naroda i da u isti ugradi i osporavanje drugih nacionalnih identiteta, između ostalih i crnogorskog.\nOve aktivnosti su na liniji četničke ideologije koju zastupa vojvoda Šešelj, a to je da su Crnogorci izmišljena nacija, kao da druge nisu, a taj narativ je i suština političke platforme Demokratskog fronta koji predvodi drugi četnički vojvoda Mandić. Karadžić i njemu slični zloupotrebljavajući ovu „kuću“ u suštini osporavaju ono što personifikuju kako Đoković tako i Nurmagomedov, a to je da svako ima pravo da se izjasni kojoj god nacionalnosti želi da pripada, pa čak i kombinaciji istih, makar se radilo o Rusima, Dagestancima, Avarima, Ukrajincima, Srbima, Crnogorcima, Hrvatima, Bošnjacima ili nekoj drugoj „izmišljenoj“ naciji.\nU tom smislu, može se očekivati da se tzv. Srpska kuća u Podgorici, uskoro preimenuje u „Četnička kuća“ imajući u vidu ideologiju koja se u istoj propagira, pri čemu se organizatori ne libe da biraju za glasnogovornike lica osuđena za ratne zločine od strane Ujedinjenih nacija, odnosno Međunarodnog krivičnog suda za bivšu Jugoslaviju, a koji, uz sva osporavanja, i dalje priznaju sve članice UN, uključujući Srbiju, Rusiju i Crnu Goru.


Dan policije obilježen u Trebinju - Posao policajca je težak, ali i častan i pošten | Trebinje Live\nDan policije obilježen u Trebinju - Posao policajca je težak, ali i častan i pošten\nPosao policajca je težak, ali je častan i pošten, zbog čega je rad u Mininistartvu unutrašnjih poslova Republike Srpske svakom pripadniku ponos i ostvarenje želje, rekao je načelnik Policijske uprave Trebinje Siniša Laketa.\nLaketa je, nakon svečanog prijema povodom dana MUP-a – 4. aprila, istakao da je istočna Hercegovina, koje operativno pokriva ova uprava, složeno bezbjednosno područje, gdje se pripadnici policije svakodnevno susreću sa migrantima sa Bliskog istoka.\n“To je bezbjednosni problem, koji od svih nas zahtjeva adekvatan odgovor”, naveo je Laketa.\nOn je rekao da trebinjska Policijska uprava sprovodi niz aktivnosti na upoznavanju i podizanju svijesti građana, posebno mladih, o negativnim pojavama u društvu.\n“Prevencija je najbolji oblik kako bi ih zaštitili od svih negativnih pojava, kojih nije mali broj”, naveo je Laketa.\nGradonačenik Trebinja Mirko Ćurić je svim pripadnicima MUP-a Srpske čestitao njihov dan, izražavajući zadovoljstvo saradnjom Gradske uprave sa policijom.\nOn je rekao da je posebno važno podizanje svijesti kod građana – da se pripadnik policije mora poštovati, ali i da im se pomogne u rješavanju eventualnih problema, među kojima su i migranti kojih je na području Hercegovine sve više.\nĆurić je istakao da je u posljednje vrijeme izražena i maloljetnička delikvencija, ali da se njoj vrlo lako može stati u kraj i to prvenstveno kroz preventivne radnje i predavanja.\n“Ali ako budemo radili preventivno mislim da će toga biti mnogo manje. Veoma je bitno da poštujemo jedni druge i da kao društvo imamo obzira prema policijskom poslu”, naveo je Ćurić.\nPredsjednik Udruženja veterana specijalnog odreda Specijalne brigade policije Hercegovine Dejan Bodiroga podsjetio je na događaje kada je u toku rata formirana ova jedinica, istakavši značajnu ulogu policije u odbrani i zaštiti srpskog naroda na ovom prostoru.\n„Specijalna brigada policije je izgubila 144 čovjeka, a samo naš odred 12 ljudi. Zato ćemo uvijek slaviti ovaj dan kao podsjećanje na njihovu žrtvu“, rekao je Bodiroga.\nObilježavanju dana policije Republike Srpske prisustvovali su predstavnici javnog, društvenog i političkog života istočne Hercegovine, kao i predstavnici porodica poginulih pripadnika MUP-a.\nTokom obilježavanja Dana MUP-a služen je parastos i položeno cvijeća na spomenik poginulim pripadnicima nekadašnjeg Centra javne bezbjednosti Trebinje.\nTAGOVI: Drustvo Policija Mirko Curic Sinisa Laketa Policijska uprava Trebinje\nPješački prelazi u Trebinju - Ima nedostataka, ali najveća odgovornost je na vozačima i pješacima (Foto)\nPoruka sa vrha Vlaštice - "Trebinje ne da svetinje"\nKod Gačanina pronađena marihuana


Povratak otpisanog! - TABLOIDO\nHome FARMA Povratak otpisanog!\nPonovo na „Farmi"?... Big Mama\n- Najveću šansu za povratak ima Big Mama! Osim što je poslednja izbačena sa „Farme", ona je tokom prvih mesec dana takmičenja bila među top tri takmičara sa najvećim brojem glasova - zaključuje sagovornik.\nFarmeri će sutra odlučiti da li će misici Marijani Grgić dozvoliti da ostane na „Farmi".\nMarina ostavlja nered u WC-u?\nPosle kratkog zatišja, farmeri su nastavili da se svađaju. Dok su igrali stoni tenis, Maja je poručila Marku da ne sme da je provocira jer ona „nije glupa kao Sandra". Đurovski je prekinuo igru i zahtevao da mu Maja objasni zašto vređa Sandru. U tom trenutku pojavila se manekenka i napala Nišlijku zbog toga što u njenoj haljini igra stoni tenis. Kasnije je Marina vikala na Marijanu jer joj nije pomogla u pranju suđa i zato što joj je misica poručila da treba manje da jede. Cakana je branila Marijanu:\n- Treba da te bude sramota, jer zaista jedeš najviše od svih u kući - rekla je Cakana, i Perazićevoj zabranila da ulazi u špajz.\nPošto su Viktorija i Marijana oribale ženski toalet, ostale farmerke su zaključile da Marina ostavlja nered za sobom, ali ih je sramota da je direktno optuže.


PRODAJE SE TROSOBAN STAN NA EXTRA LOKACIJI, UL.AZIZE ŠAĆIRBEGOVIĆ, HRASNO, CENTURY 22 ID 252/19 - Century 22 My Home - Agencija za nekretnine\n+387 (0)61 142 868 | (0)60/340-4729\nPRODAJE SE TROSOBAN STAN NA EXTRA LOKACIJI, UL.AZIZE ŠAĆIRBEGOVIĆ, HRASNO, CENTURY 22 ID 252/19\nAzize Šaćirbegović 16, Sarajevo, Bosnia and Herzegovina\nCijena (€): 175000 €\nUlica: Azize Šaćirbegović 16\nID Nekretnine: 252/19\n2 zatvorene terase\nNa prodaju je trosoban stan ukupne stambene površine 71m2 koji se nalazi u ulici Azize Šaćirbegović, na 7 spratu stambene zgrade koja posjeduje 2 lifta.\nU neposrednoj blizini je OŠ: “Hrasno”, trgovinski centri poput Amko, Robot, svi caffe, restorani poput ćevabdžinica Zmaj u Hrasnom, te banke i ostali elementi koji su potrebni za urbani način života koji ova lokacija omogućava.\nStan se nalazi u neboderu od 21 sprat, na idealnom 7 spratu. Sastoji se od ulaznog hodnika, sa desne strane je mokri čvor, a sa lijeve se ulazi u kuhinju sa velikom trepezarijom koja ima izlaz na zatvorenu, ostakljenu terasu sa novom pvc stolarijom i novim podnim oblogama/španskim pločicama.\nZatim se iz trepezarije ulazi u veliki dnevni boravak koji također posjeduje izlaz na veliku zatvorenu terasu.\nStan je inace idealne orijentacije JI.\nDalje se iz predsoblja ide u manji hodnik koji vodi u spavaću sobu, sa velikim odvojenim kupatilom i ostavom.\nOvaj prostran i jako očuvan stan je renoviran, podne obloge parketi su brušeni i lakirani prije 2.god i u izvrsnom su stanju te nisu potrebna nikakva dodatna veća ulaganja.\nGrijanje je plinsko.\nSva dokumentacija je uredna i lako prevodiva. – property of Century 22\nCEO: Mirsad Kečanović\nVIŠE O CEO: Mirsad Kečanović


EU pomaže sektoru bh. turizma i saniranju posljedica pandemije s 1,5 miliona eura - Bolja Strana\nNaslovnica Istaknuti članci EU pomaže sektoru bh. turizma i saniranju posljedica pandemije s 1,5 miliona...\nEU pomaže sektoru bh. turizma i saniranju posljedica pandemije s 1,5 miliona eura\nU ovom sektoru je zabilježen nagli pad od blizu 80 posto, i povratak na nivo prije krize još nije postignut\nU prethodne dvije decenije, prije krize uzrokovane koronavirusom, sektor turizma u Bosni i Hercegovini je ostvarivao brzi rast, i učestvovao sa skoro 10% u ukupnom BDP-u i zapošljavanju.Međutim, ovaj sektor nije ostvario svoj puni potencijal jer je potrošnja ostala na niskom nivou u odnosu na regiju zbog ograničene ponude i nepostojanja upravljanja destinacijama, nezadovoljavajuće transportne i turističke infrastrukture, lošeg poslovnog okruženja i neadekvatno iskorištenih prirodnih i kulturnih resursa za razvoj turističkih aktivnosti na otvorenom i kulturnog turizma.\nNažalost, izolacija do koje je dovela pandemija koronavirusa, ostavila je snažne posljedice na sektor turizma, ne samo u Bosni i Hercegovini, nego i u cijeloj Evropskoj uniji.\nU ovom sektoru je zabilježen nagli pad od blizu 80 posto, i povratak na nivo prije krize još nije postignut. Kako se puni oporavak sektora ne očekuje prije 2022. godine, ova kriza može predstavljati i priliku za BiH da riješi neka dugo prisutna strukturalna pitanja i otvori veće, i rastuće mogućnosti za promociju zemlje u njenom punom potencijalu, što će doprinijeti njenom boljem pozicioniranju na međunarodnom tržištu, i porastu prihoda, zaposlenosti i ulaganja.\nBiH treba jedan više holistički i strateški pristup razvoju i promociji turizma kao jedinstvena turistička destinacija, korištenjem modernih marketinških praksi, poboljšanog upravljanja destinacijama, i kvalificiranih ljudskih resursa. BiH treba raditi na strukturalnim reformama u cilju uspostave okruženja koje omogućuje održivi razvoj turizma i promovira ulaganja u turističku infrastrukturu.\nPodrškom novim inicijativama i projektima, Evropska unija je dosta učinila na ublažavanju negativnog utjecaja na turizam, jačanju i pravilnom strateškom usmjeravanju sektora turizma.\nNajbolji primjer je jedan od prominentnih programa EU, EU4Business. Ovaj program podržava partnerstva u turizmu kroz grant komponentu vrijednu više od 1,5 miliona eura. Program se fokusira na razvoj turističkih proizvoda, pristup međunarodnim tržištima, i primjenu najnovijih IKT u turizmu. Zahvaljujući novim mogućnostima koje turizam nudi na lokalnom nivou doći će do otvaranja novih radnih mjesta. Prioriteti EU4Business su kulturni turizam (UNESCO nasljeđe) i turizam na otvorenom (Zelena staza Via Dinarica).\nOsim toga, podrška Specijalne mjere za društveno-ekonomski oporavak BiH od posljedica koronavirusa na mala i srednja preduzeća 2020., koja je trenutno u fazi izrade, uključit će veću podršku sektoru turizma u vidu nepovratnih sredstava (grantova).\nUz to, četiri općine gradova Sarajevo i Istočno Sarajevo su inicirale izradu studije izvodivosti izgradnje biciklističke staze Sarajevo-Pale, uz podršku projekta EU4Business. Očekivane manje investicije u turističku infrastrukturu bi trebale obogatiti ponudu turističkih aktivnosti na otvorenom u ova dva grada i u lokalnim zajednicama.\nPrethodni članakEvo zašto nikad ne biste trebali čekati da ogladnite prije nego što jedete\nNaredni članakSlijedi najteža recesija u BiH u posljednjih 25 godina


Soligorsk v Isloch Minsk - Prognoze - Tipovi - 03.05.2020 - raffaelecazzorla\nSoligorsk v Isloch Minsk Prognoza i Tip\nObjavljeno: 03.05.2020 11:27\nPrognoza: Utakmica (Nogomet) u Belarus Vysshaya League koja će se odigrati 03.05.2020 u kojoj se sastaju Soligorsk i Isloch Minsk . Tipster raffaelecazzorla prognozira zbroj golova ce biti Manje od 2.5 na Kraju Utakmice. Njegov ulog je 29 na kvotu 1.7 te donosi eventualni profit od 20.30. Za ovu prognozu tipster je odabrao kladionicu Bwin.\nSoligorsk v Isloch Minsk Prognoza i Tip was last modified: 2020-05-30 by Bettors Club


U Domu zdravlja Banjaluka ove sedmice je nestalo petovalentnih vakcina, potvrdili su u toj zdravstvenoj ustanovi.\n"Očekujemo da će nam nove vakcine stići u najskorije vrijeme", rekli su u banjalučkom Domu zdravlja.\nU Institutu za javno zdravstvo RS rekli su da su obezbijedili kroz redovnu tendersku proceduru petovalentne vakcine za period od tri godine, odnosno do početka 2019. godine.\nDodali su da im vakcine registrovani dobavljač dostavlja sukcesivno, prema potrebama domova zdravlja u RS.\n"U ovom trenutku očekujemo isporuku od dobavljača i čim vakcine budu na raspolaganju Institutu, biće distribuisane domovima zdravlja kojima nedostaju, a građani će biti blagovremeno obaviješteni", rekli su u ovom institutu.\nRoditelji su zabrinuti zbog nestanka ovog cjepiva koje se djeci daje u prvoj godini, u trećem, petom i krajem šestog mjeseca, te s navršenih 18 mjeseci, kao zaštita od difterije, tetanusa, velikog kašlja, hemofilus influence tipa B i dječje paralize.\nOni smatraju da, ako je vakcina obavezna, onda bi trebalo da je bude u dovoljnim količinama.\nNadaju se da će ih u skorije vrijeme nabaviti i da će njihova djeca uskoro moći primiti ovu vakcinu u banjalučkom Domu zdravlja.\nNikolina, majka dvoje djece, kaže da je čula da trenutno nema ovih vakcina.\n"Ista situacija je bila i kada je stariji sin bio beba. On je kasnio sa primanjem vakcina jer ih nije bilo i jedva je uspio da je primi. Sada imam bebu koja treba da primi vakcinu pa se nadam da će ih ubrzo nabaviti", rekla nam je Nikolina.\nPetovalentna vakcina je jedna od prvih koje djeca primaju. Prema kalendaru vakcinacije u RS, ova vakcina je obavezna za svu djecu i najbolje ju je primiti na vrijeme.


Poljubac za uspavanu lepoticu (Obnova Vojno-tehničkog zavoda u Kragujevcu) – Korzo\nObjavljeno 2014-11-06 2014-11-18 autor Admin\nTajni (pod zemljom) i zabranjeni delovi gradova relikti su socijalističkog nasleđa i ne samo u Srbiji, već širom socijalističkog sveta – na Kubi, u Kini, Rusiji, Albaniji… U Kragujevcu je postojala industrija oružja kao važna izvozna grana ex Yu, a taj kompleks bio je Zabranjen grad. Šta se danas događa na ovom lokalitetu?\nKljučne reči: Kragujevac, industrijska baština, prenamena industrijskih objekata, javni prostor


Francuska: Gotovo izvesna treća izolacija. Ovo su detalji - Page 3\nSkala koja je, u svakom slučaju, još uvek daleko od trenutne statistike. U sredu je Javno zdravlje Francuske identifikovao 27.000 novih slučajeva i 316 smrtnih slučajeva u poslednja 24 sata. Kako je rečeno, ove cifre isključuju mogućnost teritorijalne izolacije i nameću izolaciju na celoj teritoriji Francuske.\nPo svemu sudeći za školski raspust u februaru mesecu, cela Francuska će ponovo biti u izolaciji. Po francuskim medijima nešto malo manje od polovine Francuza je za potpunu izolaciju.\nU Francuskoj je trenutno velika kampanja vakcinacije i očekuje se da se do kraja ovog meseca vakciniše milion građana.


Grade tunel kroz centar Beograda?! | Beograd | Novosti.rs\nM. T. KOVAČEVIĆ | 08. april 2015. 12:37 | Komentara: 23\nOživela ideja da se podzemnom saobraćajnicom povežu savski amfiteatar i Dorćol\nProlaz u Gavrila Principa Foto Z. Jovanović\n- Iako je izgradnja odavno počela, tadašnja tehnologija nije omogućavala da bude završen. Danas, to za nas ne bi predstavljalo veliki problem - rekao je premijer Aleksandar Vučić na sednici Skupštine Srbije.\nIzlaz iz tog bazičnog tunela, nalazio bi se u blizini velike raskrsnice kod Crkve Aleksandara Nevskog na Dorćolu. Tačnije, na mestu gde se danas nalazi benzinska pumpa.\nStrateški, ovim tunelom bi se Karaburma povezala sa Novim Beogradom i Zemunom. Vozila bi iz Ulice Venizelosove, tunelom izbijala u savski amfiteatar, odakle bi preko mosta prelazili na levu stranu Save. Takođe, napravila bi se i saobraćajnica, koja bi se povezala sa Obrenovačkim putem.\nPlan je u to vreme bio dobar, ali san posleratnih arhitekata nije realizovan. Gradilište je pre 60 godina zatvoreno, a najveći deo tunela je zazidan. Danas, koristi se prvih desetak metara, gde sada posluje auto-perionica.\nHIPODROM I STADION PARTIZANA\nOceniteDopada mi se 104 Ne dopada mi se 30


Lično – Katarina Vujović (RTS Bunt, Bedem fest) – Monitor\nLično – Katarina Vujović (RTS Bunt, Bedem fest)\nKatarina Vujović rođena je u Nikšiću 1984. godine, gdje je stekla osnovno obrazovanje i mnoga presudna životna iskustva, posebno kada je riječ o rokenrol kulturi. Završila je produkciju na FDU na Cetinju i doktorand je na Interdisciplinarnim studijama u Beogradu, na odsjeku za Teoriju umetnosti i medije Radi kao novinarka u emisiji Bunt na RTS-u. Dio je organizacionog tima Bedem Festa, a povremeno objavljuje tekstove i intervje za muzičke portale\nDio ste ekipe koja na RTS-u realizuje emisiju Bunt.\nTelevizija ima posebnu dinamiku rada i ona se razlikuje kako od stanice do stanice, tako i od redakcije do redakcije, kada je u pitanju javni servis. Meni je velika čast što radim na emisiji Bunt, koja toliko godina traje i ostaje vjerna sebi i alternativnoj kulturi, kojoj je ta emisija jedini prostor na medijskoj sceni. Baš zato što smo jedina emisija, veliki je teret na nama da pokrijemo sve i posvetimo pažnju svemu onome što se dešava. Pored toga, emisija Bunt je inicijator i pokretač prvog televizijskog demo festivala, Bunt Rok Fesivala (BRF), koji se paralelno planira i realizuje sa emisijom, evo već treću godinu za redom.\nKoliko ovaj, prilično usamljeni primjer, može popraviti krvnu sliku rokenrola?\nMediji su tek jedna karika, tu je važnija šira slika, cijela infrastruktura, koja podrazumijeva bendove, odnosno neki kvalitet, do kojeg oni moraju svoj put krčiti, koji podrazumijeva veliku organizaciju, ulaganje, motivaciju i požrtvovanost; izdavačke kuće, menadžment, klubovi, institucije, festivali, na kojim oni mogu da prezentuju svoj rad; tu je naravno I publika, kao i siva eminencija, recenzenti, teoretičari, kritičari… Cijela ta infrastruktura je razrovana i jedna karika u svemu tome ne može da nadomijesti sve nedostatke, ali može održavati scenu u životu, ako je to uopšte ideja ili cilj… Jako je važno da se svi ti elementi osnaže i umreže. Nekih pomaka ima, bolja je i jednostavnija komunikacija među ljudima, otvaraju se neki paneli, konferencije, udružuju se ljudi, potpisuju se memorandumi, prave platforme… Ali i dalje se neke stvari moraju radikalno mijenjati, a one nažalost idu duboko u odnos sa društvom u kom se nalazimo.\nNažalost, velika je letargija zavladala među ljudima, koji gutaju samo što im se servira. U sve je uletio krupan novac, sem u kulturu. Valjda zato što ljudi koji su zgrnuli veliku lovu, ne ulažu u nešto što ne poznaju, a niti imaju razvijene potrebe i ponašanje neke više klase, u koju su uskočili iz trenerki u koje su upasavali kožne jakne. Oni podržavaju neke druge priče, guraju neke svoje “male” i “malog”, koji se ne skidaju sa TV-a, u punoj svojoj vulgarnosti, čijim “kraljevima”, “carevima”, “bratu mom” ne smiješ reći da je go.\nMuzika u medijima?\nAko je riječ o elektronskim medijima, nemam baš veliki uvid u cio region. Mislim da se cijela scena oslanja na Domaćicu na MTV-u i RTS, koji je jedini zadržao i ima emisije posvećene toj muzici, kada je riječ o televiziji. Što se Srbije tiče, medijska scena se dosta izmijenila promjenama “vlasničke” strukture, pa je tako između ostalih nestala emisija Gruvanje, kao i mnoge kultne emisije na radiju Studio B I B92, što je strašno! Radio je uprkos tome ipak lakše zadržao neko zdravo tkivo. Internet je preuzeo primat, iako je i on sada već pod ozbiljnom cenzurom i kontrolom. U Crnoj Gori, primjećujem da je radio preuzeo primat, zajedno sa par internet portala. Postoje dosta kvalitetne stanice, neke su nove, neke su lokalne, stare, ali one održavaju tu neku vatru, da se ne ugasi ognjište. Kada je u pitanju televizija, nisam ništa značajno primijetila. Bez obzira na cijelu situaciju i manjkavost specijalnih emisija, koje bi se bavile tom muzikom, moj je savjet bendovima da koriste svaku medijsku pažnju i mogućnost. Svih emisija! I svakako da koriste medijske potencijale festivala, koje oni imaju.\nDio ste i ekipe Bedem festa?\nBiti dio toliko čiste i pozitivne priče, kao što je Bedem Fest, je za mene još jedna velika čast i zadovoljstvo. Sa direktorom festivala Petrom Šundićem se poznajem od ranih dana i dobri smo drugari. Saradnja u vezi Bedem Festa je počela od njegovog trećeg izdanja. Posljednjih godina, organizaciono se to dosta učvrstilo i konkretizovalo, tako da se uglavnom bavim PR-om, a ove godine ću biti i medijator na panel diskusiji, koju ćemo organizovati u Tehnopolisu, na teme turizma i festivala. Ovogodišnji program je izazvao veliku pažnju, opet zbog svoje osobenosti, možda čak i nelogičnosti, kao što je ta da u istom danu, na istoj sceni možete da čujete i doživite jednu legendu kakva je Zvonko Bogdan i legendarni njujorški sastav Pro Pain, koji okupljaju sasvim različitu publiku. A Bedem Fest upravo to i želi, da animira sve ljude, od najmlađih, do najstarijih, i da tvrđava bude mjesto susreta, mjesto upoznavanja i druženja. Prave godine Bedem Festa tek slijede, a mi idemo laganim, odmjerenim koracima, govorimo tiho i nosimo psa sa sobom.\nPOVEZANE VIJESTI:Broj 1398\nNEVIO MARASOVIĆ, REDITELJ: Film koji ljudi ili mrze ili obožavaju\nVLADIMIR JOKIĆ, PREDSJEDNIK OPŠTINE KOTOR: Zemlja dobrih ljudi koju je zarobio kriminal\nNENAD ČOBELJIĆ, PREDSJEDNIK SINDIKATA ODBRANE I VOJSKE CRNE GORE: Ministar odbrane teroriše crnogorsku vojsku\nGOJKO BERKULJAN, REDITELJ: Iskrin dug put\nMožda su neke od prednosti dokumentarnog filma to što lakše prenosi utisak autentičnog i životnog, kao i to što ostavlja puno mogućnosti za eksperimentisanje sa formom\nNa nedavno održanom 13. UnderhillFestu, međunarodnom festivalu dokumentarnog filma u Podgorici, specijalno priznanje žirija dobio je film Bez u režiji Luke Papića, koji je zajedno sa koscenaristom i producentom filma Srđom Vučom bio gost festivala.\n„Tražeći svog nestalog psa, umjetnik začudnih i nestandardnih stavova u centru je moderne apsurdne komedije ispričane kroz dokumentarno-igrani film koji postavlja filozofska, etička i ekološka pitanja. Reditelj Luka Papić vrlo umješno koristi likove sa margina društva da na minimalistički način prikaže trenutno socijal-političko stanje u Srbiji. Rezultat je zanimljiv i začudan film koji uspješno ispituje odnos čovjeka i psa, čovjeka i umjetnosti kao i njihovo značaj u životu”, stoji u obrazloženju žirija.\nLuka Papić je filmsku režiju studirao na Akademiji umjetnosti u Hamburgu. Prije filma Bez režirao je kratki doku-fikšn film Grapevines, kratki dokumentarni Man of Smoke i kratki eksperimentalni Paralel strims.\nMONITOR: Film „Bez” je svjetsku premijeru imao na Međunarodnom festivalu dokumentarnog filma u Nionu gdje ste dobili glavnu nagradu. Zatim Grand Prix na Beldocsu, sad specijalno priznanje žirija na UnderhillFestu. Koliko su Vas sve ove nagrade iznenadile?\nPAPIĆ: Nagrade su uvek iznenađenje. Kod nagrada je u velikoj meri bitan i faktor sreće – žiri sačinjen od nekoliko članova, u velikom broju često jako dobrih filmova prepozna neku vrednost i izdvoji tek nekoliko. Najviše nas je iznenadila nagrada iz Niona, jer smo se nakon kratkog i intenzivnog vikenda u Švajcarskoj, kada je bilo premijerno prikazivanje, vratili u Beograd i odmah uleteli u svakodnevne poslove vrlo brzo zaboravljajući i mogućnost nagrade, dok me dan pre dodele nisu pozvali iz organizacije festivala i poslali mi avionsku kartu. Pozitivno nas je iznenadilo i to što ljudi dobro reaguju i na humor i na emocije u filmu, jer iako je publika jako bitna, sa njenom reakcijom se ne može kalkulisati.\nMONITOR: Zanimljiv je proces nastanka filma „Bez”, naročito pisanja scenarija. Koliki je bio izazov osmišljavanja narativa koji je između dokumentarnog i fikcije?\nPAPIĆ: Scenario, koji je i ostao kičma budućeg filma, napisao sam još 2016. kada sam i snimio neke od prvih kadrova. U pisanju osmislio sam strukturu i načelno zamislio situacije i scene, kao i načine na koje se nešto može inscenirati ili desiti, ali je bilo neophodno da uvek imamo fleksibilnost za promenu plana u bilo kom trenutku. Iako se sve vreme oslanjao na scenario, film je, u manjoj ili većoj meri, menjao svoj oblik u svim fazama procesa – od situacija kada smo na samom setu shvatali šta funkcioniše, a šta ne funkcioniše, pa do poslednjih ruka montaže. Nakon prvog kruga snimanja, producent i koscenarista Srđa Vučo i ja smo izmontirali jednu verziju u kojoj se moglo videti šta zapravo fali filmu i koje su rupe u narativu. Onda smo nastavili sa pisanjem i pokušali da pronađemo nedostajuće situacije i likove. Nakon što smo ih pronašli i dosnimili sve zamišljeno, film je konačan oblik u kojem zaista funkcioniše dobio ponovo u montaži, ali ovaj put sa montažerkom Jelenom Maksimović.\nMONITOR: Zašto ste odabrali slikara Aleksandra Denića za glavnog junaka filma? Kako je došlo do saradnje s njim?\nPAPIĆ: Denić i ja smo već već godinama prijatelji. Nastranu što izuzetno cenim njegovu umetnost, gotovo čim sam ga upoznao delovalo mi je da može biti idealan naturščik s obzirom na to da uvek priča na isti način, ima uvek isti govor tela i vizuelno izgleda impresivno u kadru, ali nisam imao ideju šta snimati sa njim… Nevezano za njega u to vreme mi se po glavi vrzmalo nekoliko ideja. Jedna za film o nekom ko ne samo da izgubi psa, već mu pas prosto iščezne, i ta osoba od tog trenutka postaje jedina osoba na svetu bez psa. Druga ideja je bila za film o nekom ne baš talentovanom slikaru, koji je, recimo, slikarstvom počeo da se bavi tokom robije, a sada pronalazi nešto lepo u nedovršenim crkvama po predgrađima Beograda koje slika opsesivno. Treća je bila ideja za pomalo dosadan film u kojem bi Denić po nekim prigradskim kucima sretao beogradske mislioce raznoraznih usmerenja i diskutovao sa njima, na kraju uvek bivajući u pravu. Onda mi je palo na pamet da spojim sve tri ideje u jedan komičan film u kojem Denić ostaje bez psa, slika nedovršene crkve, a ceo film bude ispunjen njegovim mislima, umetnošću i nepobedivom retorikom. Denić se složio da on postane junak tog filma i da iz njegovog života uzmemo neke autentične elemente, a druge falsifikujemo slično kao što on to radi u svom slikarstvu.\nMONITOR: Glavni junak je bez psa. Nastaje potraga koja će razotkriti i druga nedostajanja u svijetu koji okružuje protagonistu. Jedna od tema je i religija. Sam naslov filma je i doslovan i metaforičan.\nPAPIĆ: Mislio sam da je poetično, jednostavno i komično da glavni junak ostane bez nečeg što je ljudima tako važno kao što je pas. Iako je očigledno životinja, pas čoveku predstavlja prijatelja, utehu, savršenog pratioca, ali je i na neki način apstraktna pojava – otelotvorenje metafore, tako da ostanak bez psa predstavlja jedno veliko „bez”. Naslovu filma je odlično kumovala jedna od koproducentica Snežana Marić.\nReligija u priči ima simboličku ulogu, radi se o traženju vere, smisla i lepog na neočekivanim mestima. Tamo gde to možda nije baš očigledno. Crkva i religija veruju u svoju ulogu i smisao gde god bile posađene i na koji god način to bilo urađeno i to je nešto gde su one slične umetnosti, pa i psima, koji skoro uvek nađu smisao u okolnostima u kojima se nalaze.\nMONITOR: Kako ste pridobili ostale likove u filmu koji se pojavljuju, kako ste ih pronašli i „ubijedili” da podijele autentične životne priče?\nPAPIĆ: Đorđe Branković je moj dobar prijatelj i on je, uz Denića, na projektu od samog početka. Đorđe je inače profesionalni glumac, ali ovde nije imao klasičnu ulogu, niti je igrao sebe u datim okolnostima. Ideja je bila da, koristeći njegova iskustva sa psima, iskonstruišemo jednog suptilno komičnog i pomalo misterioznog lika, ne baš jasnog psihološkog profila, tako da je njegovo učešće na filmu doprinelo i samom sadržaju istog.\nVladimira Ilića Ilu i Dragišu Binića smo odabrali preko novinskih članaka u kojima smo saznali za njihove priče o psima. Ideja nam je bila da ih obojicu, iako su poznate ličnosti, prikažemo van tog uobičajenog konteksta, i iskoristimo za uloge nekih, ne baš običnih, vlasnika pasa koje Denić sreće, tako da se njihovi životi van okvira filma samo naziru. Takođe, bitan faktor je bio što su obojica i vizuelno i u svakom drugom smislu upečatljivi likovi čije pojave rezonuju i sa Denićevom umetničkom estetikom i sa mojom filmskom.\nSa Ilom nas je povezao zajednički prijatelj Gregor Zupanc i Ila je kao veliki ljubitelj pasa i podržavalac umetnosti odmah pristao da učestvuje na filmu. Sa Dragišom Binićem nas je spojila zajednička prijateljica Ana Sakić. Mislim da je Dragišu zaintrigiralo to što nismo bili zainteresovani za njegovu fudbalsku karijeru, već su nas interesovali njegov odnos sa psima i njegova estetika, a i to što smo u startu objasnili da je ovo na neki način „glumačka” uloga. Velika je čast što su prepoznali umetnički senzibilitet i pristali da učestvuju u jednom ovakvom poduhvatu.\nSavo Nešković Savone je jedan od protagonista u filmu „Prizvan i pozvan” o prvim višestranačkim izborima u Srbiji, koji Srđa i ja snimamo već godinama. Tu se on pojavljuje kao jedan od osnivača i predstavnik „Velike rokenrol partije“. Počeli smo da se družimo sa njim i van snimanja, pa smo saznali za njegovu ljubav prema psima i odlučili da ga pitamo da li bi želeo da se pojavi i u ovom filmu u drugom kontekstu.\nAleksandra Virijević Virka inače nastupa sa Đorđem Brankovićem u okviru benda Ah Ahilej i posebnu pažnju posvećuje scenskoj pojavi, tako da se sa pričom o svom buntovnom psu odlično uklopila. Jedinog vlasnika mačke igra Dragan Novković, Đorđev i moj prijatelj, takođe saradnik Ah Ahileja, čije je višegodišnje profesorsko iskustvo dodatno doprinelo da odigra to na pravi način. Mita Ivanov, muzičar, je čovek čijem se stvaralaštvu Denić divi i čiju kafanu povremeno posećuje.\nMONITOR: Koje je najbitnije sredstvo da bi se priča ispričala u dokumentarnom filmu i koja je njegova prednost?\nPAPIĆ: Nisam potpuno siguran, ali mislim da za bilo koji film kao prvo treba zaista imati samu priču i potrebu da se ona ispriča baš kroz film, a onda je tu filmski jezik kojim se ta priča prenosi na platno. Možda su neke od prednosti dokumentarnog filma to što lakše prenosi utisak autentičnog i životnog, kao i to što ostavlja puno mogućnosti za eksperimentisanje sa formom. Doza nekakvog duha ili humora nisu baš sredstvo, ali mi se čini da su uvek poželjni, a možda i neophodni.\nEvropska unija je daleko više zainteresovana da se Srbija uskladi sa njenom spoljnom i bezbjednosnom politikom, dok je za Ameriku važnije očuvanje regionalne stabilnosti po cijenu neuvođenja sankcija Srbije Rusiji\nMONITOR: Opozicija u Srbiji kao da nije bila u većem previranju i međusobnim neslaganjima od početka vlasti SNS-a. Borba protiv vlasti kao da je zaboravljena?\nVELEBIT: Ovogodišnji izbori u Srbiji su uneli novu dinamiku u politički prostor, pre svega zato što je celokupna opozicija učestvovala na njima za razliku od prethodnih izbora koji su bili bojkotovani od većeg dela opozicije. Parlament više neće biti jednopartijski već će se otvoriti prostor za razmenu mišljenja i unutar institucija. Mislim da je za našu demokratiju dobro da se posle dužeg vremena čuje različitost mišljenja koja više neće moći da se ignoriše. Ipak, novi raskoli u opoziciji su nas još jednom doveli u situaciju da se više bavimo previranjima unutar opozicije nego ponudom rešenja i ideja koje bi bile alternativa onome što aktuelna vlast nudi. Rat u Ukrajini je dosta uticao i na politička dešavanja u Srbiji tako da je očekivano da će se stranke u narednom periodu najviše baviti pitanjem uticaja posledica rata na Srbiju. Dodatno, ovo će biti prilika i da možda opozicija i vlast nađu zajednički jezik kad je reč o novom spoljnopolitičkom pozicioniraju Srbije. Vlast će sigurno tražiti svoje saveznike i među opozicijom za donošenje nekih nepopularnih odluka u budućnosti koje će imati za cilj dalje distanciranje od Rusije.\nMONITOR: Još je burno reagovanje na razgovor Đilas-Vučić, odmah poslije izbora. Djeluje da je vlast imala najviše koristi ne samo od Đilasove inicijative da se sastane sa Vučićem već i žestoke javne osude gotovo svih opozicionih predvodnika. Da li je neka vrsta saradnje opozicije prilikom izbora organa novoformiranog saziva Skupštine Beograda, znak da su postali svjesniji „viših interesa“?\nVELEBIT: Svaki korak koji doprinosi smanjenju tenzija je dobar ukoliko postoje iskrene namere i jedne i druge strane za to. U politici je jako bitan tajming, a onda na osnovu toga možemo i da analiziramo susret koji ste pomenuli. Ako je namera Dragana Đilasa bila da se pozicionira kao lider opozicije i da pokaže svoje liderstvo onda je on svoj cilj ispunio. Vučić je na neki načio učinio i uslugu Đilasu tako što mu je dao legitimitet lidera opozicije. Zašto nije razgovarao sa drugim ljudima iz opozicije koji su osvojili možda i bolji rezultat od stranke koju vodi Dragan Đilas? Naravno, ovaj sastanak je značajno uticao na razdor u opoziciji, ali je i pokazao koliko je to jedinstvo neodrživo i da je jedini cilj bio da se ujedinjena opozicija ne raspadne uoči izbora. Mnogi koji su kritikovali ovaj sastanak, uključujući i mene, isticali su argument da su upravo Đilas i ljudi oko njega ranije lepili etikete ’izdajnika’ svakome ko bi se usudio da razgovara ili pregovara sa vlašću. Postavljam pitanje – ko je taj ko može da odredi kada je u redu da se razgovara sa Vučićem, a kada nije?\nMONITOR: Kako gledate na obećanje Aleksandra Vučića o održavanju novih beogradskih izbora?\nVELEBIT: Mislim da ponavljanje beogradskih izbora nije dobra stvar za našu demokratiju jer se na taj način pravi presedan – ako nismo zadovoljni izbornim rezultatom, idemo na nove izbore. U Srbiji već imamo uspostavljenu praksu vanrednih izbora na svake dve godine, a ovaj presedan sa ponavljanjem beogradskih izbora bi mogao dodatno da obesmisli izborni proces. Ljudi su umorni od količine izbora što bi moglo da utiče i na njihovu motivaciju da glasaju. Nisam siguran koliko bi ponavljanje beogradskih izbora doprinelo opoziciji koja je danas razjedinjena i teško je zamisliti da ponovo dođe do nekih saveza koji su postojali uoči ovih izbora. Ne verujem da je put ka promenama moguć na ovaj način.\nMONITOR: Sergej Lavrov nije došao, ali je bio Olaf Šolc u Beogradu. U Spoljnopolitičkom odboru EP napravljen je izvještaj o Srbiji. Politička dinamika za vlast u Srbiji ne prestaje, ali je izgleda izostao onaj veliki pritisak o kojem je Aleksandar Vučić govorio. Šta se događa?\nVELEBIT: Aleksandar Vučić je vrlo uspešno kreirao narativ o velikim pritiscima koji se vrše na Srbiju. To je možda bio slučaj u početku ratnih sukoba, ali mi je utisak da danas te vrste pritiska nema. Svako ko dobro razume poziciju Srbije, njenu istoriju, frustracije politikom Zapada, emotivni odnos prema Rusiji, taj neće insistirati na tome da Srbija uvede sankcije. Takav utisak sam stekao i u razgovoru sa diplomatama sa Zapada koji razumeju da situacija nije crno-bela, već da je neophodno šire sagledavanje stvari koje se ne tiče samo pozicije Srbije već i kako bi odluke koje bi Srbija donela mogle da utiču na regionalnu stabilnost. Evropska unija je daleko više zainteresovana da se Srbija uskladi sa njenom spoljnom i bezbednosnom politikom, dok je za Ameriku važnije očuvanje regionalne stabilnosti po cenu neuvođenja sankcija Srbije Rusiji. Mislim da je ovde važno da se razume zbog čega Srbiji nije tako lako da uvede sankcije i kakve bi mogle da budu posledice toga. Prvo, među građanima već postoji dovoljna frustracija politikom Zapada prema Srbiji, od raspada Jugoslavije, preko bombardovanja do samoproglašenja nezavisnosti Kosova. Sa druge strane, Srbija i Rusija nikada nisu bile u ratnom sukobu. Ali, Srbija je istovremeno dobila mnoge dobre stvari sa Zapada što treba da se iskoristi za dalje produbljivanje odnosa i razvijanje ekonomske saradnje. Partneri sa Zapada bi trebalo u tome da prepoznaju i svoj interes.\nMONITOR: Više zvaničnika Srbije je učestvovalo na Međunarodnom ekonomskom forumu u Sankt Petersburgu – kao i Milorad Dodik, član Predsjedništva BiH. Dodik se sastao i sa Vladimirom Putinom. Koliko pokazana lojalnost Rusiji moože pomoći stabilokratskom stanju koje je do sada dominiralo u državama i entitetima koje oni predstavljaju, posebno u slučaju Dodika i RS-a koje očekuju opšti izbori u BiH u oktobru?\nVELEBIT: Mislim da je ovde reč o kratkovidosti onih koji misle da će im bilo kakva bliskost sa režimom u Moskvi pomoći da politički prežive. Želeo bih da istaknem da je dobro da vlasti u Srbiji pokušavaju da se distanciraju od zločinačkog režima Vladimira Putina. To smo videli kroz glasanje Srbije u UN za rezolucije kojima se osuđuje ruska agresija, kao i za izbacivanje Rusije iz Saveta za ljudska prava UN. Otkazivanje posete Sergeja Lavrova je još jedan dobar znak gde smo videli da ni srpskim vlastima nije bilo u interesu da do ove posete dođe. U ovom trenutku je bitno da Srbija dobije podršku Zapada za poteze koje pravi, iako još uvek Srbija nije uvela sankcije Rusiji.\nMONITOR: Vladimir Putin često pominje slučaj Kosova kao presedan iz kojeg, po njemu, proizilazi i pravo Rusije da prizna Donjeck i Lugansk. On se poziva i na presudu Međunarodnog suda pravde. S obzirom na nedavni stav EK o problemu granica Ukrajine može li se razmišljati i o tome da Zapad u budućem mirovnom dogovaranju, zatraži da Rusija, kao ustupak, prizna Kosovo ili odustane od veta u SB UN?\nVELEBIT: Upravo to što je rekao Vladimir Putin najbolji je pokazatelj naše zablude da će Rusija uvek i bez naplate braniti srpske interese. To je bio slučaj samo zato što su se ruski i srpski interesi poklapali, ali to više ne mora da bude slučaj. Za nas je bitno da razumemo da se Rusija ponaša kao i svaka druga velika sila koja gleda svoje interese, a ako taj interes više ne bude podrška Srbiji oko Kosova, te podrške više neće biti. Srbija treba da gleda svoje interese, a ti interesi nisu na Istoku već na Zapadu. Svakako da će pregovori oko Kosova više zavisiti od dogovora velikih sila nego od onoga što bi se dogovorile političke elite u Prištini i Beogradu.\nMONITOR: EK je donijela zaključak da bi Ukrajini i Moldaviji trebalo dati status kandidata. Očekuju nas sastanci Savjeta EU i EU – Zapadni Balkan, 23-24. juna. Čemu se može nadati Zapadni Balkan?\nVELEBIT: Ovo je jedinstvena prilika da Evropska unija prepozna šta su njeni geostrateški interesi. Ukoliko Zapadni Balkan ostane van političkih i bezbednosnih interesa EU to može samo da otvori vrata za druge sile da jačaju svoj uticaj što se već dešava sa Kinom, Turskom, Emiratima. Takođe, ako bi Ukrajina, Moldavija i Gruzija dobile status kandidata, a da ne bude ubrzan proces pristupanja Zapadnog Balkana to će biti loš signal i za građane regiona koji su već razočarani pristupom EU u ovom regionu. Sad je trenutak da EU nedvosmisleno pokaže da vidi Zapadni Balkan kao deo svoje porodice.\nMONITOR: Američki predsednik Džozef Bajden je, prema navodima TV kanala NBC, kritikovao funkcionere Administracije zbog javnog priželjkivanja poraza Rusije, a francuski predsednik Makron smatra da bez dogovora sa Rusijom nema prestanka rata u Ukrajini i globalnih nevolja. Da li je agresija Rusije na Ukrajinu kao i zavisnost Evrope i svijeta od ruskih prirodnih resursa, jedan od motiva za trasiranje mirovnog plana?\nVELEBIT: U međunarodnim odnosima je važno da od svojih neprijatelja ne napravite međusobne prijatelje što bi moglo da se desi sa Rusijom i Kinom. U ovom trenutku Kina pažljivo posmatra sa strane sve što se dešava pokušavajući da nađe korist za sebe. Ovaj rat će u nekom trenutku morati da se završi sklapanjem mira, ali je sada jako teško predvideti kada bi to moglo da se desi. Čak i kada bi se rat sutra završio, Rusija bi bila još dugo izolovana od sveta jer jednom kada uvedete sankcije jako teško dolazi do njihovog napuštanja. Nisam siguran koliko je politika sankcija dobra stvar jer najveće posledice trpe obični građani. Oni koji misle da će se građani Rusije masovno pobuniti zbog sankcija mislim da greše jer zaboravljaju koliko su Rusi trpeljivi. Da nije tako Vladimir Putin odavno ne bi bio na vlasti.


Džefri Ovens (57), poznat po ulozi Elvina Tibidoa u jednoj od najpopularnijih komedija "Kozbi šou", odlučio je, po svemu sudeći, da promeni profesiju.\nDa ove serije nisu snimljene, svet bi bio potpuno drugačije mesto\nSTIGLA PRESUDA Bil Kozbi proglašen KRIVIM za SEKSUALNO ZLOSTAVLJANJE\nKako prenosi Dejli Mejl, Džefri se zaposlio kao kasir u jednom američkom lancu supermarketa u Nju Džersiju, gde je i uslikan.\nZvezda "Kozbi šoua" fotografisan je dok je naplaćivao robu kupcima na kasi, u radnoj uniformi, a kako je jedan očevidac ispričao svima je poželeo prijatan dan.\nRadnici ove prodavnice zarađuju oko 11 dolara po satu, piše Dejli Mejl.\nBONUS VIDEO: Ovo su prava zanimanja poznatih zvezda\nNakon priče da se razvodi od Anđeline, Bred Pit vreme provodi sa ovom LEPOM PROFESORKOM


Ukidanje moratorijuma i izgradnja atomskih centrala u Srbiji ponovo su postali vruća tema, a po tom pitanju oštro je podeljena javnost, ali i stručnjaci\nPixabay/ Burghard Mohren\nDa li da gradimo nuklearne elektrane u Srbiji odjednom je postalo pitanje koje nije iznedrila ni goruća energetska kriza, ni ekološki problemi značajne emisije ugljen-dioksida u kojoj se davimo.\nTemu je, "pozivom investitorima da ulažu u nuklearne elektrane“, pokrenuo direktor "Beogradskih toplana“. Na to je odgovorio predsednik Aleksandar Vučić, konstatacijom da za tako nešto nemamo novca, a i da imamo druge hidroenergetske planove.\nUsledila je reakcija javnosti, i to takva da se pokazalo da ni posle više od 30 godina otkako je u SFRJ uveden moratorijum na gradnju nuklearnih elektrana stav ogorčenih protivnika nije omekšao. Da je takav stav pogrešan, iz mnogo razloga, za 24sedam kaže Miloš Zdravković, stručnjak za energetiku.\n- Na pitanje „da li“ moj odgovor je „treba, mora, neophodno je“. I to iz ekonomskih, energetskih, ekoloških, strateških, naučnih i uopšte razvojnih razloga. Srbiji je, da održi ovaj tempo razvoja i smanji emisiju ugljen-dioksida, na šta nas gone Evropa i svet, potrebno 700 megavata, a možda i dva puta toliko nove instalisane snage. Teorijski, to bismo mogli da dobijemo iz obnovljivih izvora, ali je to praktično nemoguće. Da biste imali stabilnu struju 24 sata svih 365 dana godišnje, u energetskom miksu morate imati ili termoelektrane ili nuklearne elektrane. Ne možete se oslanjati na to da li duva vetar ili je nizak vodostaj... Kada to shvatite ostaje samo pitanje da li ćete, kada budete ugasili elektrane na ugalj, da uvozite skupu tuđu struju iz okolnih nuklearki ili da imate svoju – ističe Zdravković.\nPotpuno je suprotnog stava Zvezdan Kalmar iz Centra za ekologiju i održivi razvoj (CEKOR). Kalmar za 24sedam kaže da je cela ova priča oko nuklearki “čista podmetačina“.\nKinezi i u energetici pokazali mišiće: Nuklearni reaktor treće generacije\nMilijarderi grade nuklearku: Bafet i Gejts spremili milijardu dolara za elektranu\nRuski rudari sada još više greju Britance: Utrostručena isporuka uglja\n- Ovime se minira rad na strategiji održivog razvoja u energetici Srbije i transformaciji ka obnovljivim izvorima energije, što nuklearna energija svakako nije. Pitanje je i odakle nam 60 milijardi evra, koliko bi nam trebalo da izgradimo nuklearne kapacitete koji bi zamenili postojeće termoelektrane. To bi bilo dugoročno zarobljavanje nacionalnih finansijskih resursa, koji bolje da se usmere na velike hidroelektrane poput "Đerdapa 3“ i na solarne i vetro parkove – naglašava Kalmar.\nI da hoćemo, možemo li?\nU javnosti, žučna rasprava se odvija gotovo jedino na planu "treba li ili ne“, a u drugi plan je potisnuto drugo jednako bitno pitanje za odluku – "da li možemo". Po ovom pitanju gledišta naša dva sagovornika su mnogo bliža.\n- Nuklearnu elektranu možemo da izgradimo za deset godina, to bi ionako radili stranci koji imaju tehnologiju. Ali ni za toliko vremena ne možemo da obnovimo naučni kadar i dobijemo inženjere koji bi u toj elektrani radili. Sa moratorijumom potpuno smo ugasili te smerove na mašinskim i elektrotehničkim fakultetima, i za to su nam sada potrebne decenije obnove – kaže Zdravković.\nZvezdan Kalmar je još manje "optimističan“ prema ovom delu problema.\n- Ne bismo to mogli da povratimo ni za 30 godina. Za to vreme bi stranci ne samo gradili, već i radili u našim elektranama. A plata jednog nadzornika u nuklearnoj elektrani u svetu je 80.000 evra mesečno. Za te pare može da se uradi mini solarna elektrana – napominje Kalmar.\nInteresenata da "grade i rade“ nuklearke u Srbiji svakako ima. Tehnologiju i znanje poseduje tek nekoliko zemalja na planeti – od SAD i Francuske, preko Rusije, Južne Koreje, Kine do Japana. Ne zaboravimo da je prilikom posete predsednika Rusije Vladimira Putina Srbiji u januaru 2019. potpisan 21 međudržavni sporazum i memorandum.\nJedan od njih je bio i u vezi s korišćenjem nuklearne energije, a šef delegacije ruske korporacije "Rosatom" Aleksej Lihačev rekao je tada da je srpska strana veoma ozbiljna u vezi sa resetovanjem nuklearne industrije.\nNuklearke (ni)su ekološke\nZvezdan Kalmar nuklearnu energiju ne vidi kao "zelenu i obnovljivu“, ni formalno - zbog toga što je to resurs koji se troši, a sve je skuplji što ga manje ima, a ni praktično - zbog velikih ekoloških problema koje stvara.\nPixabay/y Robert Armstrong\nŽivot u Pripjatu u Ukrajini, nakon "Černobilja"\n- U Rusiji je u širokom pojasu oko odlagališta potrošenog nuklearnog goriva i delova elektrana, koji su takođe radioaktivni, prava ekološka katastrofa. Zamislite kako bi bilo kod nas, sa ovakvim regulatornim sistemom u zaštiti životne sredine koji imamo... Pa mi ne možemo da se izborimo ni sa običnim komunalnim otpadom i fabričkim vodama, a razmišljamo o nečemu što ostaje radioaktivno hiljadama godina. Da ne pričamo o potencijalnim ne samo ekološkim katastrofama, kakva je bio Černobilj ili Fukušima – ističe Kalmar.\nZa Miloša Zdravković skladištenje radioaktivnog otpada, što je mnogima pitanje broj jedan u temi o nuklearkama, uopšte nije problem.\n- Naša TE "Nikola Tesla“ u Obrenovcu napravi otpada i pepela da se napune dva stadiona godišnje, a jedna NE "Krško“ jedan kombi. Pritom, to odavno nije tema u energetici, jer proizvođači goriva od kojih kupujete uranijum moraju da se pobrinu za njegovo skladištenje, kada se on iskoristi. A to je ozbiljan biznis na kome se zarađuje više nego na trgovini oružjem ili drogom, pa vam sigurno veliki neće dozvoliti da to skladištite kod kuće. Upravo je to rusko skladište na granici sa Kazahstanom, najveće na svetu, posao od 20 do 30 milijardi dolara godišnje – napominje Zdravković.\nOn kaže da je strah od nuklearki kod građana razumljiv, ali apriori odbijanje nije racionalno ponašanje.\n- To je kao kad poredite vazdušni i drumski saobraćaj. Avioni padaju retko, ali to je uvek dramatična priča, a na putevima svakodnevno ginu ljudi, stotine hiljada godišnje, pa se niko mnogo ne uzbuđuje. Pritom govoriti danas o Černobilju, pa čak i Fukušimi, bespredmetno je. Tehnologija je, i tehnički i bezbednosno, generacijama daleko od tadašnje, a zapitajte se zašto Japanci ni posle akcidenta u Fukušimi nisu zatvorili svoje nuklearke. A uz to svetom plove savremeni nuklearni brodovi, podmornice, nosači aviona, sad će i ruski ledolomac na Severnom polu... – zaključuje Zdravković.\n"Tuča“ i u Evropi\nOvih dana, baš pre nego što se „zavrtela“ priča o nuklearkama u Srbiji, iz Evrope je stigla vest koja ilustruje „nuklearnu“ podelu i u EU. Naime, Slovenija se pridružila grupi zemalja vođenih Francuskom, koje od Evropske komisije traže da se nuklearna energija tretira kao „zelena“, odnosno niskokarbonska.\nDeset zemalja EU smatra da je ta energija „ključan, a cenovno prihvatljiv, stabilan i nezavisan izvor energije“. To „prepoznavanje“ Brisela značilo bi da u nuklearke može da se ulaže novac zajedničkih fondova i onaj namenjen zelenim tehnologijama.\nSlovenija iz svoje NE „Krško“ (koju vlasnički deli sa Hrvatskom) dobija 45 odsto energije, a planira da dogradi i drugi blok od 1,1 GW, sa godišnjom proizvodnjom od 9.000 GWh i životnim vekom od 60 godina.\nDa li je ova kombinacija jedina moguća: Vetrogeneratori uz NE u Francuskoj\nProtiv „francuske grupe“ je pet članica EU, predvođenih Nemačkom. One zahtevaju od Evropske komisije da nuklearna energija ostane van EU taksonomije „zelenih finansija“.\nPotpisnice smatraju da su Komisijine ocene bezbednosti instalacija nuklearne energije „manjkave“. Nemačka je ugasila osam nuklearnih reaktora, a plan je bio da 2022. zatvori i preostalih devet nuklearnih elektrana. Videćemo da li će aktuelni energetski kolaps u Evropi uticati na tu odluku.\nNuklearne elektrane su drugi najveći izvor električne energije u Evropskoj uniji, odmah posle elektrana na fosilna goriva, sa čak 26 odsto od ukupno proizvedene energije. U EU trenutno se nalazi 106 aktivnih nuklearnih reaktora koji ukupno proizvode 765.337 GWh, a više od 50 odsto ukupne nuklearne energije proizvodi se u Francuskoj – čak 399.011 GWh.\nZbog toga je predsednik Emanuel Makron i u strategiji do 2030. godine, koja je predstavljena ove nedelje, pominjao milijarde evra podrške za električna vozila, nuklearnu industriju i zeleni vodonik (proizveden nuklearnom energijom), ali je malo pominjao obnovljivu energiju.\nProtivkandidatkinja na sledeći izborima 2022. Mari le Pen je još odrešitija – ukinuće sve subvencije za obnovljivu energiju i srušiti vetroturbine u Francuskoj, a "pružiti snažnu podršku nuklearnoj industriji Francuske“.\nI dok se neke elektrane gase, druge se grade. I to baš oko Srbije, koja se "boji atoma“. Čak deset reaktora je na udaljenosti do 400 kilometara, jer nuklearke imaju Rumunija, Bugarska, Hrvatska i Mađarska. Sve grade ili pripremaju gradnju novih blokova.\nTako, na nepunih 70 kilometara, Mađarska gradi novi reaktor u Pakšu, a Slovenija i Hrvatska najavljuju svoje nove reaktore. Mi se barem, kako stvari sad stoje, uzdamo u vetar i sunce. I u to da kod komšija neće nešto ozbiljno "da pukne", a onda će biti svejedno da li je nuklearna elektrana kod nas ili 400 kilometara dalje.\nnukelarke nuklearna energija struja energetska kriza efekat staklene bašte Ekologija zelena energija\nNovak pre ručka sa Slovencem, Krajinović koji minut kasnije\nRecept dana: Torta sa piškotama i jagodama - priprema se bez pečenja, a tražiće se parče više (VIDEO)\nPromocija nove knjige Žarka Lauševića bez Žarka Lauševića: Epilog potresne ispovesti u delu „Padre, idote!“ (FOTO)\nPolovina francuskih nuklearki "van stroja": Sve nategnutija situacija sa snabdevanjem strujom


Dizajner - Operater - GSM Advertising | posao\nDizajner - Operater\nRok za prijavu: OGLAS JE ISTEKAO (postavljen: 02-10-2012)\nobezbedjen radni prostor, Apple iMac radna stanica, potreban softver za izvrsenje zadataka, odrzavanje opreme, telefon.\nUslovi za kandidata/kandidatkinju:\nmin. 3 godine iskustva na polju komercijalnog grafickog dizajna.\nPoznavanje stamparsih tehnika, poznavanje procesa realizacije u ofset, sito, tampon i roto stampi. Timski rad.\nPoznavanje Adobe CS paketa. Odgovornost prema datim rokovima. Kreativnost. Direktna komunikacija sa klijentima.\nPrednost imaju kandidati sa znanjem 3D modeliranja.\nRadno vreme: od 9 do 17h, pon.-pet.\nRadni odnos: na odredjeno vreme sa mogucnoscu stalnog zaposlenja\nPortfolio obavezan uz prijavu. (komercijalna usvojena resenja od strane klijenta)\nBeograd, Balkanska 33\nMatični broj: 20170166\nGSM Advertising je kreativna agencija koja se bavi i izdavastvom pored opsluzivanja klijenata.\nKao "full service" agencija delujemo na poljima korporativnog, brand i reklamnog dizajna.\nU okviru kompanije izdajemo magazin "Mobilni magazin" i "Tech Lifestyle" magazin koji su pored stampanih izdanja pozicionirani i u Apple iTunes prodavnici.


Tuzla: Drugi festival sevdalinke - Klix.ba\n11. decembra Tuzla: Drugi festival sevdalinke\nTuzla: Drugi festival sevdalinke\n22.11.2009. u 14:44\nUdruženje estradnih izvođača Tuzlanskog kantona i Bosanski kulturni centar Tuzla organizatori su Drugog festivala sevdalinke pod nazivom "Sevdalinko u srcu te nosim", koji će se održati 11. decembra u BKC-u Tuzla, s početkom u 19 sati.\nPromovirajući sevdalinku kao pjesmu neprolazne vrijednosti i jedinstvenog kulturno-povijesnog naslijeđa ovih područja, Turistička zajednica TK-a jedan je od pokrovitelja manifestacije.\n"Turistička zajednica tretira sevdalinku kao turistički proizvod, kao suvenir svih naroda u Bosni i Hercegovini i kao kulturni identitet naroda Bosne i Hercegovine. Promocija sevdalinke kao turističkog proizvoda jedinstven je pristup u prezentaciji kulturnih vrijednosti koje imamo, a drugi nemaju, na čemu insistira naša turistička zajednica", istaknuo je direktor Turističke zajednice TK-a Almazaga Ćatović.\nPored interpretacije sevdalinke kao neprolazne kulturne vrijednosti, koju sa posebnom pažnjom promovira Turistička zajednica TK-a, 7. prosinca u BKC – u Tuzla s početkom u 12 sati upriličit će sejavna tribina "Sevdalinka i mediji" na kojoj će govoriti eminentni stručnjaci, muzikolozi, sociolozi i profesori muzike.\nU okviru programa ovogodišnjeg Festivala sevdaha tuzlanskoj publici će se predstaviti: Ramiza Milkunić, Muhamed Mujkanović, Murat Vrabac – Saz, Zekija Suman, Džavid Pamuković, Rajko Simeunović – Saz, Begzada Šahović, Nedžad Smajlović, Miralem Selimović – Saz, Lejla Mešalić, Muris Salkić, Jusuf Brkić – Saz, Tanja Petrović, Arif Ahmetašević, Šejla Mehanović, Jasmin Hasić, Amra Kupusović, Adnan Babajić, Azra Husarkić, Elzin Salihović, Mirela Hasifić i Mirsad Musić, a nastupiti će i ženski vokalni ansambli "Tuzlanke" i "Iskre".\nprije 17h 55m 181\nprije 16h 38m 93\nprije 13h 39m 201


Sudije završile u bolnici: Glavni sudija Adel Muminović iz Kalesije | NEON Televizija\n... | 29. Aprila 2019.\nSusret 24. kola Druge lige FBiH – “Sjever” između Čelića i Priluka (0:1) obilježili su incidenti. Nakon utakmice napadnute su sudije Adel Muminović, Elmir Ribić te Elmit Trgovčević.\nDomaći navijači po završetku utakmice u kojoj je Priluk slavio sa 0:1 utrčali su na teren te napali suce, a sve je u zapisniku evidentirao delegat Mustafa Osmanović.\n“Nakon završetka utakmice desio se incident, upad domaćih navijača na teren i fizički napad na suce utakmice gdje komesar i redari nisu oderagovali na pravi način kako bi spriječili nemile scene, ali uz dodatni napor policije sa dodatnim pojačanjem nakon 15ak minuta, suci su sprovedeni u službene prostorije, a nakon toga na hitnu u DZ Čelić odakle su upućeni na UKC Tuzla. Gostujuća ekipa dočekana i ispraćena fer i korektan način. Zbog dešavanja poslije utakmice nisam bio u mogućnosti uraditi delegatski izvještaj”, navodi se u izvještaju delegata.


Vesti online / Vesti / Svet / Pao ultimatum: Napustite Alepo ili vas čeka neizbežna sudbina!\nPao ultimatum: Napustite Alepo ili vas čeka neizbežna sudbina!\nSirijska vojska saopštila je da će se svi građani koji ostanu u sirijskom gradu Alepo nakon vladine ponude da napuste grad suočiti sa "neizbežnom sudbinom".\nSirijska vojska "čisti" Alepo (Foto: Arhiva)\nU saopštenju vojske navodi se da su presečene sve linije snabdevanja pobunjenika u severnom delu Alepa i da su poznate lokacije njihovih položaja i skladišta naoružanja.\nU saopštenju se takođe pozivaju svi pobunjenici da polože oružje.\nSirijska vojska je u sredu saopštila da je smanjen obim vazdušnih napada i granatiranja pobunjeničkog dela Alepa kako bi se olakšala teška humanitarna situacija i stanovnicima omogućilo da se premeste u bezbednije zone.\n* Šta su Rusi uradili za godinu dana intervencije u Siriji?\n* Granatirana ruska ambasada, SAD zataškavaju istinu\n* Da li je rat između SAD i Rusije već počeo?!\nSVET Alepo pred oslobođenjem, džihadisti u kolapsu!


Slaven Bilić i Lotar Mateus u epizodi ''Pogledajte semafor!'' - Sportske.net\nNaravno, igra Hrvatske na aktuelnom Evropskom prvenstvu ih je sve impresionirala, pa su se prisetili i 1998. godine, kada su Hrvati pod vođstvom Ćira Blaževića osvojili treće mesto na Svetskom prvenstvu.\nLotar Mateus je podsetio na tadašnje četvrtfinale između Nemačke i Hrvatske, kada je Ćirina mašinerija deklasirala ''Pancere'' sa 3:0, a Slaven Bilić je večeras tokom razgovora na tu temu na upečatljiv način podsetio Mateusa na taj rezultat.