Foto: Printscreen Youtube/ Kao Gustirna\n23.01.2021. 14:28h 23.01.2021. 14:30h\n"Ja sam, kao i naša javnost, juče bio upoznat s tim. Video sam snimak juče prvi put u rukama na mobilnom novinarke RTL-a. Žao mi je zbog toga i žao je velikoj većini osoblja KB Dubrava, jer to baca lošu sliku i senku na sve dobro što se svakodnevno tamo radi", kazao je Lukšić te dodao:\n"Prema nezvaničnim informacijama, što sam do ovog časa uspeo da saznam, radilo se o prostorijama koje su izvan kovid dela, u sobi za odmor u podrumu na odeljenju rehabilitacije. Navodno je jedna sestra koja odlazi na rad u Nemačku slavila svoj oproštaj i proslavila je sa svojim koleginicama", prenosi Index.hr.\n"Mogu odgovorno reći da ćemo ispitati sve okolnosti. Žao mi je što je to prvo izašlo u javnost, da se nije sestra ili ko je bio u posedu tog snimka obratila svojoj glavnoj sestri ili glavnoj sestri bolnice ili upozorila direktorat bolnice. Mi bismo preduzeli sve mere i tako zaštitili ugled svih radnika i naše ustanove u celini. Međutim, šta je tu je", kazao je Lukšić.\n"Možda mogu da prepoznam jednu od sestara, tako da… Porazgovaraćemo sa svima i preduzeti, naravno, mere koje su potrebne", dodao je.\nOSVANUO SNIMAK KORONA ŽURKE U NAJVEĆOJ HRVATSKOJ KOVID BOLNICI: Medicinske sestre oplele kolo, kite harmonikaša, grme narodnjaci\nHrvatskaZagrebDubravakovid bolnicalecenjekoronaviruskorona viruspandemijaepidemijakovidobolelizarazenisnimakmedicinska sestralekarimuzikazurkaKB Dubrava\nTRAGEDIJA ZVEZDE U MILANU: Crveno-beli dominirali na San Siru, ali na kraju ipak ispali iz Evrope! Gobeljić tragičar utakmice! 18 324\t739


Pošte Srpske uskoro digitalizuju usluge | Trebinje Danas\n19.01.2022. u 15:55\nU drugom kvartalu ove godine Pošte Srpske počeće sa digitalizacijom poštanskih usluga, koja će omogućiti njihovu širu dostupnost i olakšano poslovanje korištenjem mobilne aplikacije, najavio je izvršni direktor za IKT, razvoj, prodaju i marketing u ovom javnom preduzeću Zoran Protić.\n- Mobilna aplikacija bi našim korisnicima u zemlji i inostranstvu trebalo da omogući plaćanje svih vrsta računa isto kao i na šalteru pošte - rekao je Protić.\nOn je napomenuo da korisnici za korištenje ove aplikacije neće morati imati otvoren račun kod određene banke, već će plaćanje biti omogućeno putem svih platnih kartica.\n- Jedna od prednosti aplikacija jeste da na jednom mjestu možete plaćati sve vrste računa, a potrudili smo se da korisnicima omogućimo da se jednostavno uloguju, te da imaju pregled svojih mjesečnih troškova - kaže Protić.\nPrema njegovim riječima, preduzeće širom Srpske ima više od 250 poslovnih jedinica poštanske mreže.\nDirektor preduzeća Pošte Srpske Miladin Radović rekao je da je uprava kompanije kontinuirano unapređivala poštanske usluge, posebno na planu digitalizacije.\n- Vodili smo računa o svim našim zaposlenima, ali i korisnicima posebno u periodu kada su uticaji virusa korona bili najveći na cijelo društvo - naveo je Radović.


Pet minuta koji su potresli NATO: Sletanje ruskog aviona zabrinulo Alijansu - VIDEO | NetLineSystem.com\nPet minuta koji su potresli NATO: Sletanje ruskog aviona zabrinulo Alijansu - VIDEO\n12.07.2019 Rusija je objavila petominutni snimak na kom se vidi sletanje aviona sa sistemom S-400 na aerodrom u Turskoj. Početak isporuke ruskih sistema S-400 Turskoj zabrinuo je NATO.\nRusija je objavila petominutni snimak na kom se vidi sletanje aviona sa sistemom S-400 na aerodrom u Turskoj. Početak isporuke ruskih sistema S-400 Turskoj zabrinuo je NATO.\n„Alijansa je duboko zabrinuta nastalom situacijom. Generalni sekretar (Jens Stoltenberg) je ranije više puta izjavljivao da svaka članica NATO-a ima pravo da samostalno donosi odluke o tome koje tipove naoružanja će koristiti, ali ruski sistemi će biti nekompatibilni sa sistemima američke protivraketne odbrane, i to je problem“, saopštila je Alijansa.\nTurski predsednik Redžep Tajip Erdogan nije ostavljao dileme oko toga da li će ruski sistem biti korišćen.\n„Turska će upotrebiti lansirne protivvazdušne sisteme S-400, koje je kupila od Rusije, ukoliko bude napadnuta“, izjavio je Erdogan.\nAmerici se to nikako nije dopalo.\nTursku očekuju negativne posledice ako isporuke ruskih protivvazdušnih raketnih sistema S-400 budu izvršene, rekla je na konferenciji za novinare portparolka Stejt departmenta Morgan Ortegus.\n„Naš stav u Stejt departmentu prema Turskoj i S-400 se nije promenio“, rekla je ona, komentarišući pisanje medija da isporuke S-400 mogu biti izvršene već u utorak.\nRanije je vršilac dužnosti šefa Pentagona Mark Ešper rekao da Turska neće dobiti američke vojne avione F-35 ako kupi ruske sisteme S-400.\nAnkara je ranije više puta naglašavala da neće odustati od kupovine ruskih protivraketnih sistema. Vašington smatra da su sistemi S-400 nekompatibilni sa NATO standardima i preti Ankari sankcijama i odlaganjem ili ukidanjem procesa prodaje najnovijih aviona F-35.\nErdogan je i na ovo oštro odgovorio.\n„Sjedinjene Američke Države se bave pljačkom, odbijajući da isporuče Turskoj najnovije borbene avione F-35 iako je Ankara redovno vršila isplate“, izjavio je predsednik Turske Redžep Tajip Erdogan.


Slobodan Jovanović o srpskom nacionalizmu – Bujanovac moj grad\nSlobodan Jovanović o srpskom nacionalizmu\nDecember 30, 2017 peraj Novosti 0\nLAŽNI NACIONALISTI – Slobodan Jovanović\nDecember 29, 2017 radio 0 Comments\nSlobodan Jovanović o folirantskom nacionalizmu\nDecember 27, 2017 pera 0 Comment\nO srpskom nacionalnom karakteru\nOrvel je sunarodnicima 1941. godine rekao mnogo gore stvari nego što je nobelovka Herta Miler Srbima 2017. na Sajmu knjiga u Beogradu.\nPiše: Momčilo Đorgović DANAS\nDok su im nemačke bombe padale po glavama, Orvel je u tekstu „Lav i jednorog“ optužio Engleze gotovo na isti način kao i Miler Srbe, da su – sami sebi naneli zlo. Bio je eksplicitan:“Naraštaj nedotupavnih obesio nam se o vrat poput ogrlice nanizane leševima“. Zlo nam se događa, kategoričan je bio Orvel, zato što nama vladaju glupi i pohlepne samozvane patriote. Zbog toga smo svi odgovorni, jer ih prihvatamo i pristajemo da se svako ko je pametan i ko ukazuje na zlo proglašava sumnjivim i označava kao izdajnik. Englezi se zbog ovakvih stavova nisu obrušili na Orvela, čak ni glupi, a ni pohlepne samozvane patriote. NJegov stav se uvažava u raspravama o engleskom nacionalnom karakteru, a on sam je u Panteonu engleske kulture i civilizacije. Britanci se, uglavnom, ne slažu sa predstavama koje stranci imaju o njima (recimo „Perfidni Albion“), smatraju ih pogrešnim, ali zbog toga ne nabijaju „foreigners“ na kolac, naprotiv, rado će sa njima odigrati fudbalsku utakmicu, posebno sa Nemcima.\nNije samo Herta Miler u nama primetila izvesnu sklonost ka samopovređivanju. Mnogo pre nje je o takvoj dijagnozi pisao neupitni nacionalni korifej – Slobodan Jovanović. Prihvatio je Jovanović ocenu „jednog stranca“ koji je „u našem karakteru nalazio jednu samoubilačku crtu“. Dinarska ideologija buntovništva i njeno preziranje smrti, zaključio je Jovanović, bila je dobra za herojsko doba opasnosti u ratovima. Inače, preporučuje oprez: treba smeti, ali treba i moći. NJegov zaključak opominje:“Kod dinarskog tipa ima junaštva, ali ima i samoprecenjivanja i samoisticanja, što ga čini nesavitljivim i neprilagodljivim. Otuda i njegova sklonost da sve svoje neuspehe, pa čak i one za koje je sam kriv, tumači nekom nepravdom… U dinarskim podvizima više je snage i zamaha, nego plana i organizacije. Primeri ličnog junaštva jesu bezbrojni, ali ono što se postiglo ne stoji ni u kakvoj srazmeri s utrošenom snagom i podnetim žrtvama. To je prava pljačkaška privreda koja se tera s nacionalnom energijom. Od presudne je važnosti da li će novi naraštaji umeti da nacionalnu energiju troše s više štednje i računa, i da dinarski dinamizam od ličnog i haotičnog načine organizovanom kolektivnom snagom.“\nVeć početkom devedesetih prošlog veka BIA je, kako u svojoj knjizi „Opelo za državnu tajnu“ piše Zoran Mijatović, znala da CIA ima plan da „smiri“ Beograd, ili bombardovanjem ili izazivanjem građanskog rata. Ono što je znala BIA, znao je i Milošević, znali su intelektualci oko njega, znali su oficiri. Tri godine pred bombardovanje uticajni američki državnik Lorens Iglberger je u intervjuu „Nedeljnom telegrafu“ izjavio da će NATO bombardovati SR Jugoslaviju ukoliko Milošević policijom i vojskom interveniše na Kosovu. Devedeset sedme sa dolaskom Novih laburista na vlast menja se i engleska politika prema Beogradu, a ubrzo je Toni Bler bio ne samo za bombardovanje, već i za nešto još mnogo gore – za napad i okupaciju SRJ kopnenim trupama. Sve ovo je znala država, bila je upoznata i javnost. Milošević se uzdao u rusku pomoć, u ruske rakete, u ruske generale. Veliki deo javnosti se uzdao u Miloševića, u njegove koalicione partnere i kibicovao, tek mali deo javnosti je preko nekih, međusobno posvađanih, opozicionih stranaka izražavao nezadovoljstvo tadašnjom politikom. Milošević je demontiran ne što se „većina naroda“ (kako se to danas ističe) borila protiv njega, uostalom Koštunica na izborima nije prešao 50 posto, već dogovorom Zapada I Moskve, uz obilatu prethodnu novčanu, informativnu, kampanjsku, stručnu pomoć Zapada opoziciji, bez koje ne bi postojala. Kasniji razvoj događaja je pokazao koliko je ona bila nesposobna, nezrela i nespremna za državni posao koji joj je pao u krilo.\nDa će ta žestoka pronicljivost kad-tad izbiti kao gejzir na površinu predosetio je još dvadesetih godina prošlog veka novinar i pisac Milan Jovanović Stojimirović kada je o Slobodanu Jovanoviću, s kojim se inače i družio, napisao:“Obrenoviće, izgleda, niko nije osudio hladnokrvnije i ubedljivije nego on, jedan promašen njihov državnik, jedan intimno obavešten njihov istoričar, strašni sudija, obdaren da prodre u tamnu psihologiju prošlosti. Jovanović kao istorik poznaje našeg čoveka, zna naše ljude i vidi nekadašnje naše ljude tako kako možda ni oni sami sebe nisu nikad sagledali“. U pašićevsko-karađorđevićevsko doba pod skalpel je stavio Obrenoviće, a pri kraju života na antomski sto je prostro i pašićevsko-karađorđevićevsku epohu. Uostalom, i oni su od njega napravili „promašenog njihovog državnika“, ali ne njegovom zaslugom, već je, i to je konačna presuda, celo doba bilo – Veliki Promašaj.\nAko „poluintelektualac-diplomirani primitivac“ uspeva, to ne znači da uspeva i društvo, jer on uvek radi, to mu je raison d’etre, protiv opštih i viših ciljeva. A da bi uspeo, on se isključivo bavi politikom, jer se samo kroz politiku može obogatiti i samo se na visokim položajima može pogospoditi. Ali tek kada polunitelektualac izbije na vrhunac političkog uspeha, sumorno zaključuje Jovanović, vidi se kako je i koliko moralno zakržljao. NJegov uspeh za društvo i državu postaje ambis varvarstva.DANAS\nZrake iz sadašnjosti -Slobodan Jovanović\nSenka zavisti je pokrivala svaki pokušaj ambicioznih sa snagom i pameću da stvore nešto vredno, istinito i novo – tužno je iskustvo Slobodana Jovanovića dok je živeo među Srbima.\n11. novembar 2017. 20:00\nRđave osobine Srba, napisao je u “Jednom prilogu za proučavanje srpskog nacionalnog karaktera”, izbile su u “mrskoj zloći i zavisti” i u divljoj partijskoj borbi koja je otuda proisticala.\nI Bogdan i Slobodan smatrali su da Srbi imaju mnogo da nauče od Engleza, pre svega da se karakter mora vaspitavati. Hvalili su srpsku dinamičnost, srdačnost i kult junačkih vrlina, ali utoliko pre bi sve te osobine dobile na još većoj vrednosti ukoliko bi junaci prihvatili “pristojno ponašanje” i “lepo vaspitanje”. Razularenu “plahovitost” trebalo bi da civilizuju engleske savršene sposobnosti “samoposmatranja i samosavlađivanja”. To je jedini put, smatrao je Jovanović, za “oblagorođavanje” Dinaraca.\nEngleska je bila etalon prema kojem se Srbija ravnala. Majske ubice iz 1903. upoređivale su svoj kriminal sa Francuskom i Engleskom (ne industrijskom) revolucijom. Kada su obnarodovali parlamentarizam, tvrdili su da su uveli engleski parlamentarizam. Ništa nije, međutim, bila engleska demokratija u odnosu na srpsku. Pašić, majstor za masovno podsticanje zavisti, a na, kako je opisao Jovanović, “polumutav način”, ubeđivao je javnost da je Srbija po slobodama nadmašila Englesku. Priznavao je Engleskoj, i “ostalim starim evropskim državama”, napredak u kulturi, proizvodnji, obrazovanju i nauci, ali je to bilo manje vredno od političkih sloboda koje je, navodno, imala “mlada” srpska država. Kuražno se stalo rame uz rame sa najvećom industrijskom, kolonijalnom silom, koja je trista godina i vladala i napravila moderan sveta.\nElita zaostale i skrajnute balkanske države uzore nije tražila u Rusiji, mada se proglašavala njenom “sestrom”, već na Zapadu, ni manje ni više nego u izrazito preduzetničkoj naciji, u “radionici sveta”. Štaviše, ako se uopšte ozbiljno mogu uzeti Pašićeve reči, mogla se i takmičiti sa njom. Nesumnjivo se imala velika ambicija, ali kada ambicija nema snagu, i mogućnost da se ostvari, zahvata je, primetio je Jovanović – zavist. Pa tako i poređenja sa najnaprednijom imperijom mogu se razumeti kao potuljena zavist. Jer, izjednačiti se sa njom da bi se dobio osećaj superiornosti jeste njeno minimiziranje i nepoštovanje. Jovanović i Popović su, naprotiv, želeli da Srbi kod Engleza odu u školu. Ono što su oni, međutim, znali o engleskom karakteru zasnivalo se na proučavanjima i iskustvima do pedesetih godina dvadesetog veka. Današnji komentari društvenih antropologa, na primer Kejt Foks (Njatching the English – the Hidden Rules of English Behaviour) o kvalitetima Engleza u vreme globalizacije, masovnog društva, mobilnih telefona, huliganizma, alkoholizma, navijača, upotpunjuju ili osvežavaju stereotip o engleskom nacionalnom karakteru koji su Popović i Jovanović imali pred očima. Kao i Englezi, i Srbi se menjaju.\nZavist je antipodna svim vrlinama, prezrena u svim vremenima i negirana moralnim vrednostima svih naroda. Hrišćanstvo je ubraja u sedam smrtnih grehova, hinduizam je smatra razornom emocijom koja izbacuje duh iz ravnoteže i vodi u bedu, islam je označava kao nečistoću srca koja oko sebe uništava dobra dela, budizam kao nemogućnost da se podnese izuzetnost drugih. U evropskom slikarstvu je predstavljena kao živi leš iz čijih usta i ruku palacaju zmije, sa ostrvljenim besnim psom pored sebe ili sa psećom umesto ljudskom glavom. O kakvoj se mračnoj emociji radi govori i ime koje su joj dali Latini – invidia, zaslepljenje do obnevidelosti. Zavist je neizbežno, zaključio je Jovanović, “izazivala lične sukobe, jalovo rasipanje snage i samo je još više smetala složnom radu, za koji ni inače nije u nas bilo mnogo sklonosti”.\nZavist su iz javnog života Englezi proterali institucijama i zakonima. Njima se podjednako povinuju i engleski džentlmen i engleski “mali čovek”. Najpoznatiji primer koji je začudio sve Srbe u Londonu pa i Slobodana Jovanovića bio je kada Englezi posle rata nisu ponovo birali Čerčila za premijera, mada je bio spasilac i Engleske i Evrope. Jovanović je zaključio da su ga Englezi “odbacili”. Međutim, nisu, i taj izraz otkriva Jovanovićev refleks na srpsko reagovanje kada se neko skida sa trona vlasti. Englezi jesu bili Čerčilu zahvalni, dobio je priznanje, ali to što je uradio, smatrali su, bila je njegova engleska dužnost, čuvena Duty. Malo im je i dosađivao primedbama da su lenji i da im treba vođa. Jeste bio i ostao veliki engleski džentlmen, ali su ga podsetili da u Engleskoj živi i mali engleski čovek. Svako ima i mora da zna svoje mesto, i da pritom bude slobodan i da uživa u samopoštovanju i da bude poštovan.\nZavist u Engleskoj nije ugrozila ni demokratiju, ni parlamentarizam. U Srbiji je, međutim, demokratija bila maska za slobodnu igru divlje sebičnosti i zavisti. Slobodan Jovanović sažima epohu od 1903. do 1941. i sudi da je “naš individualizam” blokirao parlamentarizam, sve se pretvaralo u ličnu prepirku, umesto kompromisa više se volela kavga “iz koje su obe strane izlazile nagrđene i oštećene”. Dubravka Stojanović u knjizi “Srbija i demokratija 1903-1914” navodi da su naprednjaci posle prevrata tvrdili da je Srbijom zavladala laž, jer se prikrivalo da je društvo suštinski bolesno. Bolest je bila u samoj srži uspostavljenog poretka i radikalskog shvatanja politike – rastakalo se društvo, poništavala se jasna granica između onoga što se može i što se ne može, između onoga što jeste i onoga što nije pravo, onoga što jeste država i što ona nije.\nBilo je vrlo teških reči, pa se Srbija nazivala “izmet-državom”, da je ona “nešto što se nigde na svetu ne može da nađe”. Argumenti su bili sledeći:”Vlada nikakva; partije rastrojene, razbijene; strasti raspaljene; borba neobuzdana, divljačka; svaka ličnost izložena posvednevno najsurovijim atentatima, a svi elementi nereda utrkuju se svom snagom pare u propovedanju raznih apsurduma”. Dimitrije Tucović je pred ratove, Balkanske i Prvi svetski, opominjao da je država potonula u korupcionašku močvaru. Pašićeva vlast je optuživana za surove obračune sa političkim protivnicima, naročito je slučaj ubistva dva Novakovića (nisu bili u srodstvu) u zatvoru potresao Srbiju od 1907. do 1911. godine.\nMilan Novaković je bio kapetan, politički protivnik novog režima i imao je udruženje “Društvo za legalno rešenje zavereničkog pitanja”, smatra se pretečom nevladinih organizacija u Srbiji. Sa dolaskom Pašića na vlast udruženje je zabranjeno, uništena mu je štamparija, a Novaković je uhapšen pod optužbom da je u sopstvenoj štampariji ukrao štamparske matrice. Pred očima Pašićevog ministra unutrašnjih poslova Nastasa Petrovića i po njegovoj naredbi žandari su ubili dva Novakovića, u državnom zatvoru, u centru Beograda, na današnjem Studentskom trgu. Policija je u javnost pustila priču da su se oni pobili u međusobnom puškaranju. Zvanična istraga je tu priču opovrgla. Pokrenuta je skupštinska rasprava, slučaj je predat sudu, a ministar je ostao u fotelji. Četiri godine kasnije sud je utvrdio krivicu Nastasa Petrovića, usledila je jedna od najdramatičnijih rasprava u istoriji srpskog parlamentarizma, a da radikalska većina nije prihvatila da se podigne optužnica protiv ministra čiju je odgovornost sud dokazao i presudio. Pašić i njegova vlada nisu podneli ostavku i time, zaključuje Dubravka Stojanović, dokazali da ideja zakonitosti u konkurenciji sa idejom revolucije, koje su zaverenici bili simbol, još nije bila odnela prevagu. Na dinastiju i poredak se bilo nasrnulo iz ličnog i političkog ćara, iz čiste zavisti.\nDok pišem ove redove mota mi se po glavi rečenica Vinstona Čerčila:”Što dalje gledate u prošlost, to više zadirete u budućnost”.\nKako su, po Slobodanu Jovanoviću, nastale te prve naše “demokratske”, “narodne”, “parlamentarne” stranke? U početku stvaranja, sećao se Jovanović, “stranke su ličile na neku vrstu duhovnog srodstva kao kumstvo ili pobratimstvo”. To “duhovno” bilo je toliko “familijarno” da su svi oni koji nisu “srodnici” bili neprijatelji. Neodoljivo nas ovo podseća na stvaranje kumovskih, kolegijalnih, rođačkih, porodičnih stranaka od devedesetih prošlog veka do danas. Srbijanci se nisu, tvrdio je Jovanović, mogli u javnim poslovima osloboditi pristrasnosti prema rođacima i prijateljima: “Osećanje dužnosti prema licima iz njihovog privatnoga kruga pretezalo je nad osećanjem dužnosti prema opštoj zajednici”. Podseća li nas i ovo neodoljivo na zemljačke, rođačke, regionalne veze zapošljavanja i avanzovanja? Englezi, međutim, javnu ličnost potpuno odvajaju od privatne, pa su “u vršenju javne službe bezlični i neumitni gotovo do bezdušnosti”. Našoj “plahovitoj naravi” Jovanović suprotstavlja englesku pitomu narav koja u društvo uvodi fair play. Za onoga koga voli, tvrdi Jovanović, Srbin je u stanju učiniti više od Engleza, ali Englez je u stanju učiniti i za onoga koga ne voli, jer Srbin čini dobro iz ljubavi, Englez iz osećanja dužnosti.\nEnglezi ne znaju ni za sevap (“božija” nagrada), ni za hatar (pristrasnost), niti za inat (kapric, tvrdoglavost). Jovanović je saglasan da su te tri turske reči “izvitoperile ceo naš javni život”. Da li se tu radilo o samo tri turske reči ili o dubljim mentalnim strukturama? Nije slučajno Jovanović stavio akcenat na njih, jer su, recimo Englezi, pokušavali da svom poreklu, svojoj rasi, uđu u trag ne samo preko fizičkog izgleda, karakternih crta, nego i preko reči koje su im najčešće u upotrebi. Ni do danas se nisu odlučili šta čini “Englishness” i “Britishness”, i šta u njima preteže, da li vode poreklo od Tevtonaca, Kelta, Normana, Anglosaksonaca, ko je koga osvajao, ko je s kim spavao, vodio ljubav i kako su se mešali geni? Jovanović se u traženju srpskog porekla zaustavio kod Dinaraca, oni su naš pranarod, ali nije istraživao pod kojim su sve vekovnim osvajačima bili ili sa kojim su sve drugim narodima po rubovima živeli. Ali bila je tu crkva kao ekskluzivni proizvođač nacije, izjednačena sa nacijom, pa se kroz veliku i svetu tajnu krštenja novorođeni, ko god da ga je napravio, dovodio do barjaka vere i nacije, jedino prave i jedino naše.\nU trenutku obnavljanja države u 19. veku, suočava nas Jovanović sa gorkom istinom, Srbi nisu imali nikakve zaostale obrasce od svoje srednjovekovne države, Turci su je bili potpuno razorili. U modernom dobu kolonijalnih i industrijskih carstava i masovnog društva osvanuli su u organizacijama nižeg stupnja – plemenskim, seoskim, porodičnim. Odgovor na izazov bio je hod raka – nazad! Nepoverenje prema stranim obrascima bilo je toliko, da su ideolozi, političari, “vođe”, pre svega Svetozar Marković i Nikola Pašić, insistirali na održavanju “primitivnih i krvnih zajednica”. Slobodan Jovanović je, međutim, svakako bio saglasan sa stavom britanskog političara Artura Balfura, s kraja devetnaestog i početka dvadesetog veka, da je “savršeno nemoguće da se klanovskim ili plemenskim sistemom, bilo ekonomijom ili kojim drugim načinom, dostigne viši stepen civilizacije”.\nNeobuzdani kovitlac ličnog ćara i zavisti rušio je institucije, red i zakon u samom trenutku njihovog nastajanja. Na civilizaciju se u Srbiji krenulo bunama, zaverama i atentatima. To su bili, kaže Jovanović, isključivo naši, autohtoni obrasci; “plahovita narav” nije nam bila nametnuta sa strane. Bune, zavere, atentati su vrlo lako mobilisali društvenost Srba. Olako, brzo, sa mnogo većom energijom, nego za konstruktivne inicijative ili humanitarne misije. Nemojmo imati iluzije da su komunisti morali mnogo da se trude da posle rata pokrenu ovu “plahovitu narav” na obračune i represiju, jer njoj, urođenoj i spontanoj, nije bilo teško da bude i samoinicijativna.\nU osnovi zavisti nije samo želja, tvrde psiholozi, već i gotovo besomučan osećaj unutrašnje praznine, slično pumpi srca kada usisava vazduh. U vreme kada su se uspostavljale institucije, opskurne i samozvane “narodne” vođe su podsticale “plahovitu narav” da se suprotstavi i uništava. Tadašnja populacija Srbije bila je pretežno mlada, gotovo adolescenti su osnivali stranke. Njihova srca su u siromaštvu radila na prazno, usisavala vazduh. Ulaskom u politiku, u “borbu za narodna prava”, kako se demagoški predstavljalo, dobijali su oreol “narodnih junaka” iz narodnih junačkih pesama koje je Vuk sabrao, dobijala je njihova ličnost i na značaju i u težini, a prema zapisima ondašnjih memoarista, bogatili su se preko noći, grabili sve što su javno napadali i mrzeli, a podsvesno žarko želeli. Taj politički i kulturni nihilizam pretvarao je red i zakon, lepo i moderno, u nešto čega se trebalo nemilosrdno osloboditi jer je “protivu naroda”, u nešto što se sa gnušanjem moralo odbaciti da bi se bio “naš” i “slobodan”. Uvek je mladima bilo lako manipulisati i u njima izazvati “revolucionarno vrenje”, a agenture velikih sila spretno su se ubacivale. Pavle Paja Radovanović, jedan od osnivača Radikalne stranke, u memoarima opisuje mnogobrojne prijateljske susrete i istomišljeničko druženje sa ruskim agentima, a primećivao je i da su ruske diplomate posećivale danju i noću Pašića kod kuće.\nNajbolji primer destruktivnog juriša zavisti na civilizaciju jeste tzv. Timočka buna iz 1883. godine. Sam Jovanović je taj događaj plastično i svestrano opisao. Kralj Milan 1883. udara temelje redovnoj vojsci, zavodi opštu vojnu obavezu. Vojska se obučava u kasarnama, a predvodi je stručni oficirski kadar. Ukida neobučenu, nedisciplinovanu, predvođenu seoskim starešinama “narodnu vojsku”. Naredio je razoružavanje i zamenu zastarelih pušaka novim, s tim i da svaka bude registrovana. Uticajni akademik, legendarni sarajevski atentator Vasa Čubrilović u svojim istorijskim studijama je radikalskim vođama dao potpuno za pravo što su pobunili crnogorske naseljenike na Timoku: “Oslanjajući se na redovnu vojsku i policiju, vladalac je u Srbiji mogao sa još više uspeha da vodi borbu protiv demokratskih težnji narodnih masa”. Iza tih “demokratskih težnji” bio je prepredeni račundžija Pašić.\nNorbert Elijas u svom delu “Proces civilizacije” analizirao je političke i ekonomske prinude, koje ratničko društvo prevode u civilizovano, odnosno kako se potiskivanjem spontanih impulsa proširuje misaono polje i uvodi samokontrola, gradi superego, Nad-Ja. Već je knez Miloš urbanističkim planovima počeo da civilizuje srpska naselja. U društvu ratnika, u naturalnoj privredi, primećuje Elijas, postoje samo džombasti, rđavo nasuti putevi, izlokani kišama i nepogodama. Bitan korak u procesu civilizacije, zaključio je Elijas, jeste stvaranje monopola nad nasiljem i oružjem, što je upravo kralj Milan i bio poduzeo. Razoružavanjem svih širi se opšta sigurnost, nasilje se zatvara u kasarne, građani se oslobađaju straha, uklanja se neposredna blizina opasnosti od nepredvidljive upotrebe oružja pod promenljivim dejstvom afekata, od razuzdanog veselja do iznenadnog pada mraka na oči iz bilo kojih razloga. Elijas piše:”Monopolizacija nasilja stvara u pacifikovanim prostorima jedan drugi tip vladanja sobom ili samoprinude… Pojedinac se pritiska da preoblikuje čitavu svoju nagonsku i afektivnu ekonomiju u pravcu postojanijeg, stabilnijeg i ravnomernijeg regulisanja nagona i afekata u svim oblastima ponašanja”.\nI Slobodan Jovanović bi se složio sa ovakvom opservacijom. Ali, Pašiću nije bio potreban civilizovani i pacifikovani pojedinac, već rušitelj koji bi omogućio zadovoljavanje zavisti, njegove i drugova, koji bi bio “jarac” za prodor kroz kapije države i otvorio put volji za moć. Protiv napretka naroda radio je Pašić, a ne Milan. Istorijom se, međutim, ruši civilizacija i danas, kada se u udžbenicima daje pozitivna, “demokratska”, konotacija Timočkoj buni.\nDa li su, međutim, ti divlji nagoni, destruktivne emocije, ti “poluintelektualci i diplomirani primitivci bez skrupula”, bili one “kandže i čeljusti” kojima priroda oprema vrstu u takmičenju za opstankom, prilagođavanjem i produženjem vrste? Nedavna istraživanja sociodarvinista su otkrila da se izazivanjem zavisti menjaju kognitivne funkcije, podstiču mentalna istrajnost i memorija. U iscrpnom istraživanju o engleskom nacionalnom karakteru (The English national character – The history of an idea from Edmund Burke to Tony Blair) Piter Mendler daje prostor britanskim sociodarvinistima koji su ustanovili da Anglosaksonci pripadaju pobedničkim rasama, jer su bez obzira na povoljne ili nepovoljne biološke uslove prilagođavanja, razvili “najbolji etički sistem” i tako obezbedili ne samo opstanak na Ostrvu, već i uspešno širenje po celoj planeti. Taj “najbolji etički sistem” jeste kombinacija slobodne igre za razvoj individualnosti sa religijskom i etičkom predanošću interesima zajednice. Do vrhunskih postignuća se doseglo zahvaljujući etičkoj državi, poštovanju institucija i zakona, ekonomskom rastu, političkoj stabilnosti i korporativnoj svesti.\nEnglezi jesu individualci, ali, tvrdi se, sa izvanredno razvijenim osećajem za društvene interese. Poput kuglice žive mogu se za tren razdvojiti u mnogobrojne kotrljajuće čestice da bi se brzo ponovo udružili u jedno. To je njihovo “unity in diversity”, jedinstvo u različitosti. A vrlo poznati britanski državnik u Jovanovićevo vreme između dva rata, Stenli Boldvin, naglašavao je u svojoj klasifikaciji nacionalnog karaktera, da je za Engleze sloboda – “organizovana sloboda” (ordered freedom), dakle ograničena zakonom i moralom. Boldvin je inače bio tri puta premijer pod tri različita kralja, a pored ordered freedom, smatrao je da engleski narod karakterišu zdrav razum, dobra i pitoma narav (good temper) i napredak. Obrazovanje i knonj-honj, te društvene reforme doveli su Ostrvljane do Padž Britannica. Po Arnoldu Tojnbiju industrijska revolucija bila je moguća samo zahvaljujući britanskoj političkoj kulturi osetljivoj za promene i okrenutoj prema ključnoj ideji prosvetiteljstva iz osamnaestog veka – ideji napretka.\nDržava bez etike, bez poštovanja institucija, i društvo bez morala i bez obrazovanja neminovno propadaju – zaključak je sociodarvinista. Opservirajući srpsku elitu, Jovanović je istakao da su u njoj preovladavali “poluintelektualci”. Priznao im je da imaju “sirove snage napretek”, ali da su u moralnom i kulturnom pogledu primitivci. Jovanović ih udara direktno u glavu i tvrdi da oni “uopšte duhovne vrednosti ne razumeju, niti cene”. Toliko su intelektualno i moralno zakržljali da ih ni školski sistem ne može podstaći na “duhovno samorazvijanje” i da kao pravi palanački laktaši-skorojevići žive nasumce i cene da je uspeh u životu – uspeh u čaršiji, sasvim materijalistički, gotovo animalno. Dakle, vrlo su opasna sorta za opstanak nacije i države.\nZrake iz sadašnjosti: Slobodan Jovanović\nSlobodan Jovanović u “Jednom prilogu za proučavanje srpskog nacionalnog karaktera” niti spominje, niti naglašava da je srpska elita imala “zdrav razum”.\n19. novembar 2017. 14:12\nUstanci, ratovi, revolucije su dizali planince i poput bujice raznosili ih po celom Balkanu. Francuski istoričar Brodel u studiji o Mediteranu tvrdi da je “planina obično svet izvan civilizacije”, a njeni stanovnici, Zagorci, su “rođeni vojnici, banditi ili prognanici, hajduci ili uskoci, “hitri kao jeleni”, epski hrabri. Planina podstiče njihove prepade, a hiljade narodnih pesama opeva njihove podvige: pretučeni begovi, napadi na karavane, otmice lepih devojaka”.\nI kada su sišli sa planina u ravnice i varošice, Jovanović ističe, da su i narod i elita ostali u stanju “dinarske psihoze”, pa se živelo pustolovno i udaralo se na sve ono za što su oni mislili da je nepravda. A nepravda je sve ono što ograničava “poludivlju narav” koja alibi nalazi u permanentnoj proizvodnji “nacionalnog oduševljenja” i autohipnozi “herojskim narodom” u ratnoj službi “nacionalne misije”. Nekom “revolucionarnom selekcijom” stvorena je “jedna srdačna i buntovna rasa”, utvrđuje Jovanović. Pod udarima takve stihije “zdrav razum” popušta, on podrazumeva hladnoću, odložene reakcije, prihvatanje realnosti, kompromis, praktičnost, pravljenje dugoročne strategije i efikasne taktike. “Zdrav razum” uvek pita za cenu nečega, šta nešto košta i da li će i koliko da pretekne. Ne prihvata posledice rizika “neka košta šta košta” i život nasumce, od danas do sutra. Nije slučajno da smo mi potpuno finansijski nepismen narod.\nJeste, postoji pozitivna čudnovata prirodna bistrina i slobodoljubivost sposobna za veliki polet u časovima pregnuća. Pokazale su se, međutim, nedovoljne u sudaru sa civilizacijom. Nesposobnost za disciplinu i nesposobnost za zajedništvo ometale su plodotvornu društvenost. Brodel je primetio da su planine centralnog Balkana područja raštrkanih naseobina i citira vizantijskog cara i istoričara iz desetog veka Konstantina Porfirogeneta da “ti narodi ne mogu da podnesu da dve kolibe stoje jedna blizu druge”. U izolacijama, bilo planinskim, bilo društvenim, mudrost grčkih filozofa “Poznaj samog sebe” i “Sve sa merom” nema smisla.\nNacionalna i politička oduševljavanja bez zdravog razuma dovela su elitu, neumoljiv je Jovanović, do “oskudice psihološke pronicljivosti”. Nije slučajno oficirsku kliku koja je vladala i Srbijom i Jugoslavijom od 1903. do 1941. nazvao “mesečarima”.\nTe “mesečare” i njihove političare-skutonoše istorijska nauka još nije obradila u objektivnom svetlu. Antikomunistička histerija im čak udara pozlatu, a nova država u njima traži kontinuitet i temelje. Crnorukci su bili na čelu svih državnih pogona u kojima se izgrađivala njihova trijumfalističku istorija i čistio svaki atonalni šum koji bi narušio njihove slavodobitne himne.\nŠto je društvo zatvorenije, utoliko je šansa za preživljavanje zdravog razuma manja. Na stvaranje poželjnog nacionalnog karaktera u nedemokratskim i partokratskim društvima utiču dominantna stranka u vlasti i civilne i vojne tajne službe. Oni selekcionišu i verifikuju ljude za poželjnu elitu. Bez obzira na proklamovane javne uzore, tajne policije postavljaju svoje ljude, često beskarakterne i besprincipijelne, prevrtače i lažljive, podle i podaničke, spremne na sve, a u saradnju primaju i štite mediokritete, čak i one sa kriminalnim pedigreom. Karakterne i principijelne lome ucenama, kompromituju, marginalizuju, a podobne “ližisahane” ubacuju u epicentar javnog života. Vade mulj koji inače nikada ne bismo videli. Sa takvim ljudima na površini, moral pada, vrednosti se rastaču, društvo propada.\nKao u Nušićevoj Srbiji i u Pašićevoj Jugoslaviji kadrovanje, selekcionisanje, raspored i unapređivanja vršili su se pristrasno po regionalnim, plemenskim, rođačkim, stranačkim i ličnim kriterijumima. I Titovu Jugoslaviju je to dovelo do kraha. “Mesečari” su, opominje Slobodan Jovanović, sve one koji se nisu slagali sa njima etiketirali kao “beskičmenjake” i svrstavali ih u kategoriju “rđavi Srbin”. “Rđavi Srbi”, ma koliko zapravo da su bili dobri Srbi, teško da su mogli da uđu ili stvore elitu. Mogli su da napreduju samo u tabloidnu bruku, u zatvor, ali i pod zemlju. I ko vaspitava te vaspitače? Na kakvom obrascu? Na osnovu čega se oni stavljaju iznad društva? Brodel tvrdi da se hajduk kada siđe u grad lako pripitomljava i postaje, gle čuda, žandarmerijski pomoćnik.\nCrnorukci su se iznad društva postavili serijom ubistava, njihova surovost stvorila je društvo straha. Jovanović ih naziva “mesečarima” jer su bili “oduševljeni nacionalisti koji su verovali u istorijsku misiju Srbije i bili rešeni da se toj misiji posvete. Ali, patriotsko oduševljenje ugušilo je svaku kritičnost u njima. Oni su kao mesečari postali neosetljivi za teškoće i opasnosti”. Pod njihovom supervizijom Srbija je išla nizbrdo sve do 1941. godine. LJutili su se na zdrav razum vlade kada je procenjivala situaciju ili kada se plašila rizika. U vreme mira bili su toliko osioni da vlada nije znala šta da radi sa njima. Bio je to nagon koji nije umeo da stane, i koji je manifestovao nedostatak psihološke pronicljivosti da “pokrenuti događaje nije isto što i događajima upravljati”. Mahniti u nacionalnom oduševljenju, primećuje Jovanović, nisu poklanjali pažnje ni ratnoj spremi ni tehnici rata uopšte. Vinaver je u “Godinama poniženja i borbe” opisao kakvu su sramnu propast i ljagu 1941. godine ti “mesečari” priredili narodu i vojsci.\nSlobodan Jovanović u “Jednom prilogu” nastupa kao metaistoričar i na početak srpskog novog doba, po metodi Đanbatista Vika, stavlja dolazak misaonih divova u masu varvara. Munju prosvećenosti sa Zapada donosi Dositej, on je grom koji nacionalni problem postavlja kao kulturni problem, vojuje protivu “popova i njihove vlade nad duhovima”, naspram endogenom sujeverju uvodi trezvenost zdravog razuma i otvara prostor za stvaranje inteligencije. Govorom tela Dositej se razlikuje od domorodaca. Imućnijima su tela zatrpana teškim, širokim turskim haljinama i okićena jataganima, fišeklijama i kuburama, a seljaci u prnjama, svi u istočnjačkim sporim pokretima, čučenjima i sedenjima prekrštenih nogu, u konspirativnim mimikama i gestikulacijama, skrivenih pogleda. Na skulpturama Dositeja vidimo vitko telo, sa slobodnim i istaknutim rukama i nogama, racionalno odeven, telo u hitrom i stalnom pokretu, radoznali putnik slobodnog duha. Sa portreta u nas beskompromisno i slobodno gleda prosvećen i dostojanstven čovek, Evropejac.\nPored Dositeja, među očeve nacije, Jovanović stavlja Vuka, NJegoša, Svetozara Markovića, Cvijića, kontroverzni a svojim dinamitnim oduševljenjem uticajan do danas liberalni pokret Ujedinjene omladine. To su ljudi koji će pokušati da u praznini jedne svesti utisnu, svaki svoj, model poželjnog života. Prema crkvi je distanciran i oprezan, komentariše je usput, ne divi joj se. Borba za civilizacijsko oslobođenje podrazumeva borbu protiv klerikalizma. Dositej ju je potisnuo, ali se ona uključila u nacionalnu borbu “gde je za vreme Turaka stekla velikih zasluga”. U tim borbama se amalgamišu pravoslavna vera i srpski nacionalizam i “usled toga srpski nacionalizam bio je sav prožet onim fanatizmom koji religija daje”.\nDa li se baš može Vuk učiniti odgovornim za, čak i preterano, omladinsko oduševljenje jednog netom oslobođenog naroda? Jovanović kao da deli Vinaverovu podsmešljivost koji primećuje da je Vuk Novi Zavet prevodio “u plahom duhu hajdučkom” i da je to “silovito i krepko jevanđelje, daleko od svakog bogoiskazateljstva, od svake raznežene i zanesene odanosti nebesnom carstvu”. Autentični biblijski pojmovnik, međutim, ni do danas nije ušao u srpske uši i u srpski jezik. Tome je Vuk najmanje vinovnik.\nVuk oživljava jezik koji u civilizaciju upada sa hajdučkim ritmom plahovitog dinarskog pranaroda tako spremnog da se odazove na “revolucionarna oduševljenja”. Pedesetih godina prošlog veka u londonskom hotelu Jovanoviću ne može da promakne kako su se ti oduševljeni Dinarci lako pretvarali u revolucionare, komunističke komesare, u odane čuvare poretka, u bezmerne slavitelje vođe. Sa istim praznoverjem su prihvatali komunizam, kao i pravoslavlje. I danas, nove četničke vođe više vole da liče na Tita, nego na Dražu.\nU procesu oslobađanja od Osmanske imperije nastao je diskontinuitet i u tom vakumu u potrazi za identitetom srpska omladina u Vukovoj Drugoj knjizi narodnih pesama je našla temelj svog svetskoistorijskog postojanja. Pre nego Novi zavet ta pesmarica postaje “jevanđelje jedne naše čisto srpske etike”. Iz “fabrike ljudi”, kako Brodel naziva mediteranske planine, u ravnicu i varošice premešta se i fabrika jezika i etosa i masovno zatrpava imaginarnim šablonima duh mladih devetnaestog veka. Kao nekom srpskom gotikom transcendira se taj horror vacui neispunjenog identiteta. Iznenada oslobođena individualnost je prazna, još daleko od zapadnjačke personalnosti. A kroz pesmaricu stižu joj u uzbudljivom stripu mistični srednjovekovni monasi sa uveravanjima da Božije carstvo nije od ovoga sveta, časni vitezi bez mane i straha, turniri fer-plej junaka, plemeniti velikaši ispunjeni solidarnom čovečnošću, i posle svih njih u brzom i oštro razigranom kolu hajduci i uskoci koji i bez popa znaju šta je Božija pravda pa svojeručno sude onome što oni smatraju da je ljudska nepravda. Ritam deseterca razgoni strah i dovodi do transa u osećanju snage nad ostacima carstva koje je toliko godina vladalo njima i pretvorilo ih gotovo u životinjsku farmu, a sada na njihove oči svakim danom nezadrživo propada. Nad tim lešom (turska reč) uzdižu se i o sebi prave predstavu da su “jedan herojski narod”.\nJovanović se plaši te mahnitosti, pronašao joj je medicinsko ime – “dinarska psihoza” i ona nije bila bez praktičnih posledica. Podvizi Srba u Balkanskim ratovima i u Prvom svetskom ratu, objašnjavaju se “tom psihozom”. Normalan čovek takvo što ne može ni postići, ni podneti. Slobodan Jovanović je jedan od retkih, a posle Sime Matavulja, koji se distancira od NJegoševog “master narativa”, mada je među Srbima najuticajniji. Ne dovodi u pitanje veličinu pesničkog genija, već politički koncept poruke koju delo šalje. I oko političkog i nacionalnog koncepta NJegoša sudariće se sto godina od njegove smrti i Đilas sa Isidorom Sekulić.\nMetafore pesnika sa planine prihvaćene su kao “master narativ” za srpsku budućnost, kao “zavetna misao”. Na prvom mestu jeste “pjanost slobodom” i samoubilački poziv “neka bude što biti ne može” sa kultom Obilića “žertve blagorodne”. NJegoševim Obilićem se inspirisao u svojim patriotskim poslovima i Željko Ražnatović Arkan. Isidora Sekulić se opijena poezijom Vladike otisnula u tu prapostojbinu, u planine, u “trpiji” među Crnogorce koji su se takmičili ko će slavnije pasti i umreti, ko će doneti tursku glavu, ko će sa više riska izvesti pljačku, ali koja, vidi vraže, nije pljačka, već pravedna osveta i bojni manevar. NJih, primećuje Isidora u “NJegošu, knjizi duboke odanosti”, kao i klasične Grke nosi agon, ali Grci imaju Olimpijske igre, a ovi se na bačijama pored brava na ražnju nadgornjavaju, istražuju izdajnike, podsmevaju se Mlecima i Francuzima, ili bežeći skaču s kamena na kamen posle “pravednih pohara”.\nTvrdi Isidora da Crnogorci, ti brđanski Srbi, ne trpe relativnosti, na sumnju ili provokaciju se odgovara revolveraškom brzinom. Upravo suprotno je tačno – eluzivnost, ambivalentnost vlada Crnogorcima. Kada ih je posetila bili su zatvorena plemenska zajednica, trebalo je da dođe epoha socijalizma i da se oni kao “Titini komunisti”, “narodni heroji” i “odgovorni napredni drugovi” rašire od Zagreba do Beograda i izlože svoje talente. I Srbi i Crnogorci. I Srbija i Crna Gora. Pa zatim i NATO i Rusija. I za i protiv nezavisnosti Kosova. I poštenje i kriminal. Jedino što je fiksno, jeste novac. Tu fiksaciju maestralno otvara Isidora u poglavlju “Testament Vladike Rada”.\nOd pet tačaka u testamentu, četiri su isključivo o novcu – “Vladika je, kao svi Crnogorci, vrlo cenio čega u Crnoj Gori nije bilo, gotov novac”. NJegovi novci su u bankama u Beču i Peterburgu, ali i kod brata Pera. Kada se sve sabere bilo je oko četvrt miliona fiorina što je bila velika svota. Kako je Vladika došao do tolike sume? Za dosta dobre novce prodao je dva crnogorska manastira Austriji. Za dobru svotu dukata od hercegovačkog vezira Ali-paše Rizvanbegovića pristao je da sruši kulu na Grahovu, koja je dominirala turskim položajima. U Rusiji je izradio godišnju pomoć Crnoj Gori. Sabirao je porez, štedeo je, krivce je globama kažnjavao. Među crnogorskim poslovicama ima i ova: Dugijeh prstiju, ka Vladika Rade. Isidora pretpostavlja: “Možda je brata Pera, neobično vešta trgovca, pomagao kapitalom i delio s njim dobit… Novac se množio pod jedinim uslovima pod kojima se može množiti u zemlji iz koje se ništa ne vadi – spekulacijom i štednjom… Umro je bez dugova, a zemljacima svojim zbrinuo koru hleba i barut. Ima narodna poslovica: Posna kuhinja, mrsan testament”. Čim je prešao na materijalne stvari, Isidora primećuje, imponuje nam neverovatno slabim stilom i slabom gramatikom. Dodala je na kraju: “Dirne čitaoca neizbežnom slabošću svih imalaca: verom u zauvek, u večni život kapitala, večnu važnost čovekova raspologanja i određenja.”\nVerovatno je upravo ovo poglavlje nagnalo gromovnika agitpropa Milovana Đilasa da baci na Isidoru knjigu “Legenda o NJegošu” (naslov mu je sugerisao Miroslav Krleža, grafičku opremu uradio Bojan Stupica), čitavo jedno klupče šištavih zmija, jedno praznoslovlje puno relativizacija i ambivalentnosti. Dirnula je u dinarsku svetinju, otkrila njegove trgovine, kaišarenje, tvrdičluk, još je NJegoša svrstala u srpske pesnike! Bilo je to dovoljno da se optuži da jeste talentovani, ali bezuspešni trbuhozborac starog i tradicionalnog srpsko-velimirovićevskog buržoasko-mističnog nacionalizma.\nIskusila je ono što je i opisala da brđani imaju “vijugavu i vrletnu reč koja stalno stoji na gotovs da pokudi, ismeje, razgoliti…”. Đilas je napadao i svoje marksiste koji su se usudili da zaključe da se NJegošev obrazac ostvario u narodnooslobodilačkoj borbi 1941-1945. godine. Gnevno piše da je to apsurd, mada je dopustio da ima sličnosti: borba protiv okupatora kod NJegoša je protivu Turaka, kod Tita protivu Nemaca; borba protiv izdajica kod NJegoša poturice, kod Tita sluge okupatora. A tek koliko je daleko otišao aktuelni “infombiroovski velikomučenik” Radovan Zogović, koji je “da ne trepne tvrdio da je NJegoš, a ne Marks, bio nezamjenljivo oružje u našoj narodnooslobodilačkoj borbi”. Dinarci su, ipak, uvek povezani i kada su naoko na suprotnim stranama. Đilas je grozomornom žestinom napao Isidoru za nacionalizam, uništio drugi deo njene knjige, ali je do groba bio dubokim prijateljstvom vezan za Matiju Bećkovića, prononsiranog dinarskog nacionalistu. A Radovana Zogovića je ove godine velika grupa crnogorskih intelektualaca kandidovala za posthumnu dodelu NJegoševe nagrade. Dinarski krug kredom drži ih sve na okupu.\nMeđu merkantilnim Englezima Slobodan Jovanović zazire od “pustinjaka cetinjskog”, naziva ga “hrišćaninom i kaluđerom” koji je imao “lični doživljaj” naše narodne sudbe, a njegova “pesnička mašta” od naše istorije je napravila tragediju, što ga je nateralo da uputi kletvu budućim naraštajima i ona se može skinuti samo reinkarnacijom Miloša Obilića. NJegoš je jedan od kreatora “dinarske psihoze”. Jovanović hvata NJegoša, međutim, u teodicejskoj protivurečnosti. Mada je smatrao da je borba protiv Zla najsvetija dužnost pred Bogom, on je u “Gorskom vijencu” odobrio pokolj poturica, jer je to bila politička nužnost. Sva sredstva su, i najkrvavija, dozvoljena protivu neprijatelja i izdajica. Pustinjak cetinjski je negirao hrišćansku etiku i prednost dao nacionalnim interesima i političkom makijevalizmu. NJegoš nam nije, zaključuje Jovanović, ostavio kulturni, već nacionalni obrazac. On podseća da “Gorski vijenac” završava sa veličanjem nacionalnog junaka Vuka Mandušića u čijim je rukama svaka puška ubojita. Jovanović je svakako zapazio da “svaka puška” može biti i četnička i komunistička.\nIpak, zaveti, kletva i puška su potisnuli kulturu i zakon. NJegoš Dositeja. Vraćamo se na čuvenu priču o “nemčkarima”, o nacionalno sumnjivim Srbima iz Austrougarske, koji su u Beograd doneli ideju zakonitosti, pisali zakone i ustrojili sudove. Srbijanci su se tek postepeno i sa velikim fingiranjem, saopštava Jovanović, navikavali na tu boginju Pravde vezanih očiju, koja je njima svojim formalizmom često “vređala osećanja čovečnosti”. Misija nosioca modernih evropskih koncepata državnosti se, svedoči Dubravka Stojanović, najčešće završavala u izgnanstvu i zaboravu, mada je svaki pokušaj ostavljao traga i predstavljao putokaz za dalji napredak.\nMnogobrojni srpski intelektualci iz Austrougarske bili su izbačeni iz srpske javne svesti, iz popularne i feljtonske istorije veličanstvenih srpskih revolucija i dinastičkih obračuna. Nisu impresionirali “dinarsku psihozu” diplomama sa univerziteta u Haleu, Lajpcigu, Beču, Pešti, Getingenu, niti svojim velikim i raznovrsnim bibliotekama. Zaharije Orfelin, Dositej, Sava Tekelija, Emanuil Janković, temišvarski episkop Petar Petrović, karlštatski episkop Lukijan Mušicki, karlovački mitropolit Stefan Stratimirović, Sima Milutinović Sarajlija, Jovan Hadžić, Jovan Sterija Popović i još mnogi drugi bili su nosioci kulturnog obrasca i patriotizma koji su se teško, ili nikako nisu primali ispod Save i Dunava. Tronoški arhimandrit Stefan Jovanović je bio organizator ustaničkih akcija među Srbima u Beogradskom pašaluku. Ne znamo za njega. I ne samo za njega već i za mnoge druge koji su pripremali i ustanak i uspostavljanje moderne evropske države. Svi oni su za Srbiju izgubljena srpska generacija, a posvetili su joj život. Miodrag Kolarić tvrdi da su “ideje Dositeja i drugih pobornika prosvećenosti ostale da žive i našle su pristalicu u vojvodi Milošu Obrenoviću”. Ali, i ta prosvetiteljska dinastija je u krvi uništena.\nIščezavanje srednjoevropskih srpskih intelektualaca iz istorijske svesti, odbacivanje zapadnog kulturnog obrasca, dogodili su se zbog apsolutne nepismenosti masa. Nisu ni mogle izabrati, kada nisu ni imale izgrađene rasudne moći, a državom su vladali “dinarski mesečari”. Na raspolaganju su im bila sva sredstva, od škole do štampe i tajne policije da uspešno marginalizuju i ponište sve modele koji ih razvlašćuju. Krug je bio zatvoren: elita se uspešno prosto reprodukovala iz mase.\nI gde je danas dve hiljade sedamnaeste “herojski narod”? Veliki umetnik Predrag Ejdus je pre nekoliko dana bio vrlo iskren:”Mi smo u suštini jedan slugeranjsko-podanički narod koji pritom ume da bude i doušnički, bez obzira na sve slobodarske tradicije. Postoji vrlo jak i razvijen sloj u narodu koji u određenim okolnostima vrlo lako ispliva na površinu”.\nZrake iz sadašnjosti\nSlobodan Jovanović – O srpskom nacionalnom karakteru (4)\n26. novembar 2017. 09:00\nBaš u to vreme, kako je pokazao dr Miroslav Perišić u studiji “Od Staljina ka Sartru, Formiranje jugoslovenske inteligencije na evropskim univerzitetima 1945 – 1958”, Jugoslavija kulturu čini osloncem spoljne politike i povezivanja sa Zapadom. Ulažu se veliki napori da se razbiju stereotipi o “nekulturnom balkanskom narodu” i da Jugoslavija nije samo zemlja hrabrih ratnika. Aktivnosti se usredsređuju na London, jer ono što se pokaže u njemu vidi ceo svet. Za uspehe i strategiju izuzetno je bio zaslužan jugoslovenski ambasador na Temzi Joze Brilej. Ne samo da se angažovao u Engleskoj, nego je i sa velikom energijom ubeđivao i ubedio jugoslovensko komunističko rukovodstvo u značaj “meke moći”. Od 1950. do 1963. godine 17.000 stručnjaka i naučnih radnika boravilo je u inostranstvu na raznim stipendijama za specijalizacije, usavršavanja i izrade doktorskih disertacija. Uvoze se hiljade knjiga i časopisa, usvajaju se zapadni standardi i razmenjuju znanja sa Zapadom, odbacuje se socrealizam i razvija se institucija kritike za oslobađanje stvaralaštva i unapređivanje slobodnog mišljenja i izražavanja.\nBeograd se povezuje i sa zemljama Trećeg sveta, podržava njihovu borbu protiv kolonijalizma i pomaže im da se oslobode postkolonijalne traume. Na hiljade studenata iz afričkih i azijskih država dobijaju jugoslovenske stipendije i studiraju na jugoslovenskim univerzitetima. Dr Perišić zaključuje: “Partija demonstrira unutrašnju snagu da menja samu sebe. Ona je inicijator i nosilac promena koje podstiču i donose zaokret koji se iskazuje u načinu mišljenja, a manifestuje kroz moć kritičkog preispitivanja…”. Partija je snažno razvijala kulturni obrazac, od zaostalih seljaka je pokušavala da stvori radnike i srednju klasu, borila se protivu nacionalizama, uporno je ponavljala da su oni najveća opasnost za opstanak, da mogu uništiti društvo i državu, što se kasnije, uz akciju samih komunista, i uz podsticaj hitmena velikih sila specijalizovanih za rušenje “crvenih”, i – obistinilo.\nU kosmopolitskom gradu suočio se sa istinom nastanka Jugoslavije. Kada se pravila Jovanović je imao 50, kada je 1941. nestala 71, a kada je zauzeo konačan stav o njoj – 88 godina. NJegovo doba pred njim je palo na ispitu. Jovanović mu nije dao ni prelaznu ocenu. U oproštajnoj poruci je priznao da je živeo u svetu pogrešnih izbora, sa ljudima nedoraslim vremenu i događajima. Naravno, uvek su drugi pakao. Izbegao je suočavanje sa sobom. U razgovorima sa Kostom St. Pavlovićem 1944. je naglasio da je: “S našim ljudima teško razgovarati, menjaju mišljenje od danas do sutra”, a godinu dana ranije je ustvrdio “Ne samo da su Jugosloveni podeljeni na Srbe, Hrvate i Slovence, ne samo da su Srbi podeljeni na stranke, već se ni radikali međusobno ne slažu, a i međ demokratama postoje razmirice”.\nJugoslaviju do 1941. poznavao je do temelja. Svaki osnivački dokument Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, Slobodanu Jovanoviću je prošao kroz ruke. O svakom je dao svoje stručno mišljenje. Mnoge je predložio ili napisao sam. U sve političke igre je bio upućen, naročito srpske. U malom, mutnom, ali komplikovanom balkanskom kaleidoskopu poznavao je sve aktere permanentne jugoslovenske krize i sam je bio akter, prilagođavao se interesima tima za koji je igrao, fabrikovao je pravne konstrukcije kojima će se uvezati 13 miliona, uglavnom, ratnim događajima izbezumljenih duša. Terminološki je Hrvate i Slovence odredio kao “austrougarske Jugoslovene”. Pridev je tada izazivao prezir. Prezir ga je preplavio i kada je na poslednjem sastanku vlade u otadžbini, na Palama 1941, doživeo perfidnost izdaje vojnog i državnog vrha, njihovo žongliranje sa kapitulacijom i saznao za tajno kukavičko solo-bekstvo kralja u Grčku, bez i jedne reči, bez i jednog adio svojoj vladi, vojsci, narodu. U Londonu je tokom rata bio predsednik vlade bez države u vihoru rojalističko-politikantskih sujeta i ludila. Bavio se do pedesetih godina iluzionizmom oživljavanja njegove Jugoslavije, kada je svaki pokušaj Stejt departmenta i Forin ofisa da se konstituišu usled nesloge “aktera” propadao, čak je i uporni, odani i oduševljeni Kosta St. Pavlović izgubio volju da beleži njihove razgovore, započete još od juna 1941. godine.\nJovanović je u “Jednom prilogu” doveo u pitanje poznati kliše: Mi smo kajmakčalanski pobednici i oslobodioci Hrvata i Slovenaca, tih austrougarskih sužnjeva, a oni su nezahvalni i bestidni separatisti, mada bez nas ne bi postojali, još nas i mrze; Pašić je stvorio Jugoslaviju. Londonska priča je dosta drugačija: Srbi su tada pokazali hroničnu “oskudicu psihološke pronikljivosti”. I kao Srbi i kao Jugosloveni nastupali su tako nadmeno, osiono i isključivo, da su svima ogadili Jugoslaviju. Naduveni pobedničkim optimizmom smatrali su da sve znaju i mogu, da imaju kompletno saznanje i prošlosti i budućnosti, da su avangarda na Balkanu, i bili su “ne samo iznenađeni, nego upravo sablažnjeni” kada su Hrvati i Slovenci tražili da se o državnom uređenju raspravlja obazrivo, postepeno i sa strpljenjem, da se saslušaju i njihovi predlozi. Jovanović tu aroganciju i nestrpljenje tumači za njega neospornom činjenicom da su Srbi tada bili “u dobu dinarske psihoze”, dakle, plahoviti, pa su pred teškoćama “brzo padali u jarost i hteli da ih naprečac savlađuju jednom navalom iz sve snage”.\nOno što nam Jovanović ne govori jeste da su “plahovitost i jarost” bile pojavne strane jedne ostrvljene volje za moć iza koje su stajali već izračunati profiti. Šta ‘oće ti Hrvati, bečki konjušari, ruše nam državu na samom početku!? Unutrašnji neprijatelji! Separatisti! Na megdan! Na megdan! Pa šta kome Bog da i sreća junačka! Jovanović tvrdi da se to borbeno raspoloženje širilo “više u javnom mnjenju nego među političarima”. Da bi u ovo poverovali, morali bi smo da budemo mnogo naivni, ipak, ne može Slobodan Jovanović Baju i političare, pa i sebe među njima, amnestirati od odgovornosti, jer se javno mnjenje, kao i uvek, loži štampom i drugim tajnim kanalima, a iz centara one iste ostrvljene volje za moć i već izračunatih profita.\nNaravno, ujedinjenje se predstavljalo kao veličanstvena simfonija “vekovnih težnji naroda”, zagrljaj bratstva, mada mnogi u tim narodima jedva da su znali za postojanje onih drugih. Zajednička država je pravljena tri godine navrat-nanos i zbrda-zdola i odmah je u nju ugrađena prevarna neravnoteža, konflikt, što će je činiti nestabilnom do kraja.\nParadoksalno, i Kraljevinu SHS su stvorili revolucionari, odnosno, kako to Jovanović tvrdi, srpski i hrvatski nacionalisti, a psihološki profil im je izrastao iz njihove “glavne navike da podrivaju i ruše Habzburšku monarhiju”. Doduše, sarkastičan je Jovanović, nije to bio neki opasan posao, jer je Monarhija bila sklona padu i već je padala, tako da im i nije bila potrebna velika revolucionarna energija. Ali im nije nedostajao revolucionarni idealizam, zagovarali su “etničko jedinstvo”. Parola “etničko jedinstvo” pored toga što je bila nemoguć projekat, bila je i smokvin list i skrivala je suprotstavljene nacionalne i ekonomske interese. Međusobno su se u početku obmanjivali, a kasnije su prešli na otvorenu grubu igru, ucene i ubistva. Nevolja sa revolucionarima jeste što oni, kako je primetio Če Gevara, nikada ne daju ostavku. I gotovo nikada ne napuštaju svoje metode. Zato se u jugoslovenskoj skupštini dimio barut i kresali pištolji, a u revolucionarnoj akciji i sam kralj je pao u Marseju, kao i njegov kolega Ferdinand u Sarajevu.\nKada je Austrougarska počela da se raspada, narodi su krenuli u stvaranja samostalnih nacionalnih država. Balkanske komšije imale su svaki svoj državni plan. U Zagrebu se 1918. formiralo Narodno vijeće Slovenaca, Hrvata i Srba. A Srbija je očekivala da će se proširiti i izaći na more, kako su joj Englezi obećali. Sudarili su se kod Sarajeva i kome će pripasti BiH. U međuvremenu revolt poniženih i uvređenih se pojačao, proširio i produbio sa Oktobarskom revolucijom. Ogromnu teritoriju Nemačke i Austrougarske je preplavila masa frajkora, u Sloveniji i Hrvatskoj su ih nazivali “zeleni kadar” (krili su se po šumama). Revolucionarno gnevni, dobro naoružani, vojni begunci bez komande, bez iluzija, ogorčeni, besni na ceo svet, na poraz, a pre svega na plutokratiju, valjali su se u talasima od Rusije do Francuske. Masovno su početkom dvadesetih formirali fašističke grupacije. SANU je nedavno objavila, urednik je Kosta Čavoški, studiju “Vidovdanski ustav” akademika Aleksandra Fire u kojoj primećuje da je “zeleni kadar predstavljao za buržoaziju Hrvatske i Slovenije onog neprijatelja koji je svojom snagom naterao da se baci u zagrljaj srpske buržoazije i zatraži hitnu pomoć srpske vojske”. Činodejstvovali su i Italija i Mađarska sa teritorijalnim pretenzijama.\nNi sa ujedinjenjem te revolucionarne mase se nisu stišale. Zeleni kadar je, piše dalje Fira, “delimično izmenio svoj oblik i transformisao se u potencijalnu oružanu silu seljaštva koja je ponekad provaljivala snagom vulkanskih erupcija”. Iz tog grotla izaći će i ustaše i komunisti i haesesovci. U masama su bili i kriminalci, hajduci, razni provokatori koji su terorisali lokalno stanovništvo. Srpska vojska u mnogim krajevima i mestima nije bila prijateljski dočekana, bila je crvena marama u haosu, samo im je još ona trebala, štitila je bogatune, predstavljala državu koja niti je bila njihova, niti su mogli da je pojme. Mnogi Hrvati i Slovenci su je doživljavali kao okupatorsku vojsku i da je okupacija iz Beča zamenjena okupacijom iz Beograda. Eksplodirale su muške fantazije i strahovi – kako sačuvati žene od ovih stranaca, neće li oni od njih napraviti kurve. Srpski vojnici su se kroz balkanske ratove i u Solunu promangupirali, ratnicima je već bilo prešlo u naviku osvajanje tuđih žena. Odium sa vojske prelazio je na domicilne Srbe, produbljavala se latentna nacionalna i verska netrpeljivost. Razlike u veri, u opštoj kulturi, u istorijskim predanjima, u projekcijama budućnosti, zapisao je Jovanović, bile su sve očiglednije. Bio je to, ne samo sudar civilizacija, već i sudar strahova i sudar sanjanih profita.\nSlovenija i Hrvatska su bile privredno razvijenije od Srbije. Ti “austrougarski robovi i sluge”, kako im se podsmevala beogradska bulevarska štampa, mnogo bolje su živeli nego stanovnici nezavisne pijemontske Kraljevine. Srbija je bila i devastirana ratom sa ogromnim ljudskim žrtvama. U novu državu Srbija ulazi sa 70, a Slovenija i Hrvatska sa 960 fabrika. Poljoprivredni posedi u Srbiji su bili usitnjeni, za razliku od Hrvatske gde je bilo velikih gazdinstava sa uslovima za masovnu kapitalističku proizvodnju.\nBeograd je pred rat imao 90.000 stanovnika, a u ratu je spao na 48.000. Već 1921. živelo je 112.000, deceniju kasnije 260.000, a pred rat 314.000 stanovnika. Od 1919. do 1922. bila je zavedena rekvizicija stanova. U Beograd su se doseljavali iz Like, Korduna, Bosne, Hercegovine, Stare Srbije. I kao u ranijim doseljavanjima stizala je nekvalifikovana radna snaga, bez struke, na hiljade pečalbara. U policiju, žandarmeriju i stranke na vlasti koje su davale posao i karijeru ulazilo se masovno. Grad je dobijao u masi, ali ne i u veštinama. Raslo je telo, ali ne i mozak. Trčkaralo se od jutra do mraka za bednu napojnicu, posao se gubio brže nego što se dobijao, na sirotinji je živela bezimena armija “gazdarica” i “gazda” i sama na granici bede. Stotine sitnih zanatlija je kuckalo i krparilo, sitni trgovci i piljari su snabdevali njih i mnogobrojno činovništvo. Zagreb, Osijek, Varaždin i LJubljana su bili najznačajniji industrijski centri u Kraljevini. Zlata Vuksanović Macura u studiji “Život na ivici, stanovanje sirotinje u Beogradu 1919 -1941” piše da “uprkos idealizovanim predstavama koje se gaje o međuratnom Beogradu kao gradu impulsivnog uspona čiji je populacioni rast bio praćen arhitektonskim i urbanističkim kvalitetom, stotine fotografija, planova i pisanih dokumenata pokazuju sasvim drugačiju sliku svima onima koji pristaju da je vide – bio je to sirotinjski grad, grad čatrlja i avlijskih zgrada, grad haotične i prostorno neusklađene gradnje, loše infrastrukture i neracionalnog korišćenja otvorenih predela”.\nMnogi iz zapadnih krajeva kojima je Beograd blistao u snovima “magičnom svjetlošću pijemonteškog svjetionika na otoku Utopiji kao maksimala južno-slavenskog narodnog i socijalnog spasenja” kada su ga konačno posetili bili su šokirani bedom, nehigijenom i zaostalošću. Hvatali su prvi voz da što pre pobegnu. Kako je takav urbani artefakt, sa takvim nekvalitetnim životom mogao da ovlada i imponuje narodima kojima su Beč i Budim bili uzori carskih gradova? Da li je u takvom artefaktu uopšte bilo moguće da se začne i formira projekat koji bi smisleno objedinio celu zemlju?\nKrleža nam je bio naklonjen, njegov opis Beograda iz 1925. godine neće se dopasti, ali je tačan: Pre 15 godina mirisalo je na abdulhamidovsku ćetenhalvu, sada je grad ćevapčića i jogurta, uprkos karucama a la Daumont, skupocenim limuzinama i “švajcarskim” fasadama hotela, pun još drvenih pekara i arnautskih aščinica, bulevarska štampa je revolverska i nepismena: afere se uzvikuju po ulicama, a ton javnih razgovora kreće se na ivici britve i krvne osvete. Takvi smo, i nikada nas niko neće podjarmiti, ali ni urazumiti… Generali vode zavereničku politiku, a poverljiva veza s jednim generalskim telefonskim brojem znači nekoliko solidnih čaršijskih transakcija ili sitnih ukaza, unosne robe za specijaliste radikalskog ili dvorskog jedinstva. Krade se, kolje se, ubija, a buknu li gdegod agrarni nemiri, prebacuju se baterije i konjaništvo vozovima u zonu nereda i uspostavlja se red ognjem i mačem, u ime Reda, Rada i Zakona.\nJugoslavija je bila kapitalistička zemlja zaostala u razvoju, jedna od najzaostalijih u Evropi. Toliko zaostala da je bila na granici da bude feudalna. Kada se u literaturi o ovoj državi naiđe na izraze “krupna buržoazija”, “krupni kapital” to treba uzeti cum grano salis. Jer taj “kapitalizam” nije imao onaj obim, sistem, dinamiku, prodornost zapadnog kapitala, niti industriju, industrijsko radništvo, tržišta koji bi ga činili u pravom smislu modernim kapitalizmom. Bili su u većini bogataši, tajkuni, na korupciji ili monopolu, malo je bilo krupnih preduzetnika koji su svojim poslovima modernizovali i unapređivali celu naciju. Od 1919. do 1941. u Beogradu je u različitim granama i vrstama industrije bilo samo 107 industrijskih preduzeća. I u toj industriji bilo je zaposleno svega 15,7 posto radnika, uključujući i poslodavce i činovnike.\nKrupni kapital Zapada je dao prevashodni i urgentni zadatak da se zaustavi revolucija, boljševici, što je kralj Aleksandar poslušao i Obznanom zabranio Komunističku partiju Jugoslavije. Mada je tim aktom grubo narušio samu buržoasku parlamentarnu demokratiju i naneo veliku nepravdu širokim slojevima sopstvenih podanika. Evropa se nije oglasila povodom te uzurpacije. Uprkos tzv. “belom teroru” na izborima 28. novembra 1920. godine za Ustavotvornu skupštinu Kraljevine SHS na kojima su učestvovale 22 stranke, Komunistička partija je dobila dvesta hiljada glasova (58 mandata), Radikali 284 hiljada (91 mandat), Demokratske 320 hiljada (92 mandata), HRSS 230 hiljada (50 mandata), Zemljoradnici 151 hiljadu (39 mandata) i Slovenska ljudska stranka 111 hiljada (27 mandata). Da nije bilo nedozvoljenih agitacija, nepotpunih i netačnih biračkih spiskova, agitacije policijskih i državnih činovnika, falsifikovanja – izborni rezultati bi bili, smatra Aleksandar Fira, drugačiji i vrlo dramatični i za Radikale i za Demokrate koji su zastupali malobrojnu finansijsku buržoaziju i interese velikosrpskih grupa okupljenih oko dvora, te srednje slojeve sitne buržoazije. I jedna i druga stranka su, nasuprot raširenom republikanizmu, bile za monarhističko uređenje i pun centralizam i unitarizam. Ta država je sve do propasti reprodukovala veliku socijalnu nejednakost i sama stvarala buntovne nezadovoljnike i komuniste, a proganjala je i zatvarala i lidere građanskih stranaka.\nOd 1918. do 1921. trajao je provizorijum u kojem se dogovaralo o funkcionisanju zajedničke države i donosio ustav. Jovanović priznaje da su Hrvati i Slovenci imali veću političku veštinu, više smisla za političke igre, dok su Srbi bili postojano grubi, direktni, doslovni i bespotrebno nasedali na provokacije. Hrvati su igrali “pasivno”, prepuštali Srbima akciju, i uspevali su kao džudo majstori da, koristeći energiju njihovog zaleta, Srbe prebace preko sebe i slože ih na pod. Da bi ostvarili svoje ciljeve, Hrvati su vešto nalazili saveznike, bilo u svetu, bilo kod drugih naroda u zemlji. Srbi su smatrali da sve mogu sami i da im saveznici nisu potrebni. Ponavljaće se isti obrazac i u posleratnom periodu sve do raspada SFRJ. U Habzburškoj monarhiji, objasnio je Jovanović, Hrvati su se politički izveštili, a Srbi su preneli “dosta iskustva iz buna i zavera”. Pred političkim veštinama Hrvata “bili su zbunjeni”, i pred onim što su Hrvati postavljali kao igru, Srbi su nestrpljivo dolazili do zaključka da zajednički život nije moguć.\nU trogodišnjem periodu provizorijuma bili su, akademik Fira otkriva, zloupotrebljeni izvršni organi, Konstituantu je sastavila vlada, a ne narod, i “bezobzirno je forsiran srpski element na račun ostalih nacionalnosti”. Kruna, centralizam i zakon o vojsci su nametnuti “nepravnim metodama grubog pritiska”, tako da je ustav, sumira Fira, sublimirao političko-pravnu koncepciju srpske buržoazije, odnosno radikalno-demokratske koalicije. Hrvatska republikanska seljačka stranka, iako se na kratko povinovala Vidovdanskom ustavu, ostala je trajno opredeljena za republiku, a ne za monarhiju, i za konfederaciju, a ne za unitarnu državu.\nVerovatno je konfederacija bez krune i jeste bila najbolje političko rešenje, ukoliko bi uspeli da se dogovore oko granica i oko Bosne i Hercegovine. Možda bi bili izbegnuti kasniji međunacionalni sukobi, genocidi i progoni. U londonskim reminiscencijama i Slobodan Jovanović zaključuje da bi Srbi bolje sačuvali nacionalne interese da nisu ulazili u unitarnu Jugoslaviju, u kojoj su, po njemu, zapravo izvršili “nacionalnu demobilizaciju”, a 1939. bili nadigrani stvaranjem Hrvatske banovine. Kako objasniti, međutim, da su bili nadigrani i nedavnih devedesetih? Odgovor daje Slobodan Jovanović. Posle komunizma, preporučivao je Jovanović, Srbi nikako više ne bi smeli da prihvate diktaturu nijednog čoveka, niti jedne stranke. Diktatura umrtvljuje lične energije, tako postignuta nacionalna disciplina ne traje dugo.\nI poslednja poruka Slobodana Jovanovića sa ivice groba jeste: “Disciplina iz slobodnog uverenja, koja postaje stalni sastojak nacionalnog karaktera, može biti plod samo celog jednog vaspitnog sistema. Uspeh nas Srba u utakmici s drugim nacijama Jugoslavije ne zavisi samo od naše nacionalne discipline, već i od stepena naše kulture. Kulturi se mora posvetiti naročita pažnja.”


Zima dosad odnijela 95 života u Mađarskoj - Klix.ba\nZima dosad odnijela 95 života u Mađarskoj\n12.1.2009. u 16:29\nU Mađarskoj je, od 10. decembra do sada, zbog hladnoće, život izgubilo 95 ljudi, mahom beskućnika, objavili su budimpeštanski mediji.\nMeđu njima, 53 se smrzlo na otvorenom prostoru, 11 u svojim, a 31 u tuđim nezagrijanim stanovima i šupama.\nNajgore je bilo protekle sedmice, kada se živa u termometru spuštala i do minus 17 stepeni Celzijevih. U tom periodu smrzlo se 10 osoba, a najnoviji slučajevi dogodili su se u Sentešu, na jednom salašu, i u Segedinu.\nJedan invalid iz Senteša smrzao se jer nije bilo nikoga da mu potpali peć. To je bio povod da dvojica poslanika iz redova opozicije zatraže da se po hitnom postupku donese zakon o zaštiti ugroženih u zimskim mjesecima.\nMikoš Šoltes (Kršćansko-demokratska narodna partija) i Bela Turi-Kovač (Savez demokratske omladine - Fides) predložili su da se lokalne samouprave zakonom obavežu da u svojim sredinama pripreme spiskove ljudi kojima je zimi pomoć neophodna.\nPrema njihovom mišljenju, država ne bi trebalo da subvencionira samo potrošače gasa i loživog ulja, već i one koji koriste drvo ili ugalj.\nSvojevrsni apel o uzajamnoj pomoći stigao je i iz redova vladajuće Mađarske socijalističke partije. Poslanik Žolt Terek je pozvao socijalne radnike, kućne ljekare, poštare, svećenike i susjede da obrate pažnju na stare i iznemogle da ne bi doživjeli tragičnu sudbinu iz čiste nebrige, prenio je Tanjug.\nPremijer Ferenc Đurčanj zatražio je od nadležnih ministara da za sljedeću sjednicu vlade pripreme prijedlog mjera kako bi se broj smrtnih slučajeva zbog niskih temperatura sveo na minimum.\nLogoraši RS traže prijem u Sud BiH, inače protesti\n12.01.2009. u 16:33\nAmbasada Italije odbacuje optužbe o diskriminaciji\n12.01.2009. u 16:15


Zeleno svjetlo za dječiji dodatak za djecu do šest godina - Vijesti | Radio Televizija Budva - Budva Crna Gora\nRadio Budva Live: Tony Cetinski - Čekam Te\nZakonodavni Odbor Skupštine Crne Gore ocijenio je juče da su izmjene Predloga zakona o izmjenama i dopuni Zakona o socijalnoj i dječjoj zaštiti, kojim je predviđeno uvođenje dječijeg dodatka od 30 eura za djecu do šest godina u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Crne Gore.\nDopunama je predviđeno da sva djeca do šest godina primaju 30 eura dječijeg dodatka, a protiv toga je bila poslanica Socijaldemokratske partije (SDP) Draginja Vuksanović Stanković, koja smatra da se time diskriminišu ostala djeca, odnosno da je suprotno Porodičnom zakoniku.\nKako je pojasnio potpredsjednik Socijalističke narodne partije (SNP) Dragan Ivanović primjena Zakona ipak neće početi od prvog jula, već od prvog oktobra.\nPored toga, Odbor je ocijenio da je Predlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o radu, kojim je predviđeno povećanje minimalne cijene rada sa 222 na 250 eura u skladu sa sa Ustavom i pravnim poretkom Crne Gore.\nDječiji dodatak povećati 35 do 60%\nNajnoviji presjek: Budvanin inficiran koronavirusom\nZarubica: Zadužiti se ako treba, ali radnike ne otpuštati\nZasad smo izbjegli najcrniji scenario\nNajnoviji presjek: Bez novih slučajeva koronavirusa\nKompanija doMEn i UNDP pokrenuli projekat za mlade: Spark.me startap avantura\nRegistrovano 19 novih slučajeva infekcije, dva iz Budve\nČetiri države uporno odbijaju da uvedu euro – ovo je ključni razlog\nKrasnići najbolji, Božović najperspektivniji bokser


Vest objavljena: 05.08.2012 | 14:29\nHaljinica tanka, uzbuđenje na nivou a sve to zabeležila je kamera dnevnika RTRS.\nSvaki koncert Cece Ražnatović ovlično je posećen ali i propraćen. Njen nastup u Republici Srpskoj privukao je toliko pažnje da je dospeo i u treći dnevnik radio-televizije RS. Dok su se smenjivale slike pevačice na bini jasno su mogle da se vide njene bradavice koje su virile ispod haljine. Verovatno je uzbuđenje bilo na zavidnom nivou, a to su imali priliku da vide svi koji su u to vreme pratili vesti. Evo kako je protekao prilog...\n***Rada Manojlović muke mučila u emisiji: Kolena visoko u vazduhu a guza preti da ispadne (FOTO)\nIzvor: S media, Foto: Youtube screenshot Pretraga po temi: Ceca, Ceca Ražnatović, Koncert, Dnevnik, Bradavice, Naježila se Fejsbuk komentari Komentari (0)\nVlada Srbije bi uskoro trebalo da ... PANIKA NA KARABURMI: MLADIĆ UBODEN NOŽEM U TUČI U AUTOBUSU GSP-A\nNekadašnji fudbaler Crvene zvezde, ... MIHAJLOVIĆ PONOVO IZNENAĐUJE: ZOVE TINEJDŽERA NA GOL SRBIJE?\nSelektor Srbije Siniša Mihajlović ... OKONČANA AGONIJA: PETORICA SRBA OSLOBOĐENI IZ ZAROBLJENIŠTVA U LIBIJI (VIDEO)


Vaše dete & vi 05.07.2016. - 09:48h Autor: Kurir\nProblem u ubeđivanju žena da treba da imaju bebu kako bi ispunile svoj život može da prouzrokuje razne loše stvari. To je jedino objašnjenje koje možemo da smislimo kako bismo opravdali delo ove žene na snimku sa sigurnosnih kamera.\nPriča dolazi iz jedne bolnice u Rusiji, gde je novorođenče Marina bilo na pedijatriji zbog preranog rođenja. I dok je osoblje bolnice vodilo računa o devojčici koju je rodila 23-godišnjoj majka, majci je rečeno da ide kući i da ne brine i da će je oni kontaktirati kada budu imali novosti. To je praksa u skoro svim bolnicama, ali niko nije očekivao ono što je usledilo.\nSigurnosna kamera uhvatila je 23-godišnju Jekaterinu M, studenta medicine, kako ulazi u bolnicu sa velikom zelenom torbom. Ništa nije neuobičajeno za sada, ali kada je odlazila nosila je nepto prilično teško ili čudno u toj poziciji. Ukrala je bebu!


PL - Totenhemovo "sunce" došlo je sa Istoka, Sparsi preskočili Siti! - Sportske.net\nPL - Totenhemovo "sunce" došlo je sa Istoka, Sparsi preskočili Siti!\nČovek odluke sjajni Son.\nKostarikancu dosta - Napušta "Bernabeu"!Totenhem, nikad viđeno, istog igrača "doveli" u julu, pa u januaru!Cifre kažu - Englezi u čudu, koliko se potrošilo u januaru?Cifre kažu - Englezi u čudu, koliko se potrošilo u januaru?Morata otišao, mnogi se pitaju o Žiruovoj sudbini, ali jednog napadača Čelsija su zaboravili svi!\nU 25. kolu engleske Premijer lige, fudbaleri Totenhema su na Vembliju ostvarili minimalnu pobedu nad Njukaslom.\n"Pevci" su od samog početka nametnuli svoj ritam i već u 16. minutu stigli do odlične prilike kada Moura nije uspeo da reaguje kako treba u kaznenom prostoru gostiju.\nNešto kasnije je zapretio i Lamela, pa ponovo Moura, ali promene rezultata do odlaska na odmor nije bilo.\nImao je Totenhem i sreće na početku drugog dela meča pošto je Rondon pogodio stativu, ali su ponovo uspostavili dominaciju na terenu i imali odličnu šansu u 65. minutu kada je Eriksenov udarac glavom sa gol-linije sklonio Šer.\nMučila se ekipa Maurisija Poketina i konačno uspela da otključa odbranu u 83. minutu kada je Son gađao sa nešto više od 20 metara i uspeo da savlada Dubravku nakon greške reprezentativca Slovačke.\nNa kraju su Sparsi stigli do zasluženog trijumfa kojim su preskočili Mančester siti (ima utakmicu manje) na tabeli gde nakon nekompletnog 25. kola.


Prihvaćen prijedlog UPFBiH za produženje trajanja moratorija na kredite u FBiH\nUpravni odbor Agencije za bankarstvo FBiH prihvatio je prijedlog Udruženja poslodavca FBiH o produženju trajanja morotorija na kredite u FBiH te usvojio odluku o privremenim mjerama koje banke primjenuju za oporavak od negativnih ekonomskih posljedica uzrokovanih virusom COVID-19. Ista odluka donesena je i za mikrokreditne organizacije i leasing društva, koja posluju pod nadzorom Agencije za bankarstvo FBiH (FBA).\nOvim odlukama osigurava se stabilnost i kontinuitet djelovanja subjekata bankarskog sistema u svrhu ublažavanja ekonomskih posljedica izazvanih virusnim oboljenjem COVID-19, kao i djelovanje u cilju očekivanog oporavka privrede.\nU Odluci su usvojeni i prijedlozi UPFBiH, kao što je, između ostalog, i da kamatna stopa za modificirane izloženosti ne može biti veća nego što je bila definiranaosnovnim ugovorom, te da prilikom ugovaranja posebnih mjera, banka ne može naplaćivati dodatne naknade za izvršene usluge, odnosno naknade povezane sa modifikacijom izloženosti.\nOdluka o privremenim mjerama koje banka primjenjuje za oporavak od negativnih ekonomskih posljedica uzrokovanih virusnim oboljenjem „COVID-19"\nOdluka o privremenim mjerama koje lizing društva i mikrokreditne organizacije primjenjuju za oporavak od negativnih ekonomskih posljedica uzrokovanih virusnim oboljenjem „COVID-19"


SADA JE I ZVANIČNO KRAJ? Jedan potez Severine i Igora Kojića otkrio je da više nisu zajedno | wanted.rs\nSADA JE I ZVANIČNO KRAJ? Jedan potez Severine i Igora Kojića otkrio je da više nisu zajedno 0 Podeli PODELI TWEET POŠALJI E-MAIL\n05.07.2021. / 13:44 13:47\nAutor Marija Brčić 05.07.2021. / 13:44 13:47\nSeverina i Igor Kojić koji već više od godinu dana ne žive zajedno, ranije su demantovali navode o njihovom razvodu, ali to više ne čine.\nUprkos brojim spekulacijama nazire se odgovor na pitanje šta se dešava sa njihovom odnosom, jer je jedan potez otkrio sve.\nNaime na popularnoj drištvenoj mreži Instagram supružnici su do sada pratili samo jedno drugo dok to sada više nije slučaj. Na Kojićevoj listi ljudi koje prati na pomenutoj mreži Severine više nema.\nSupružnici, koji već više od godinu dana ne žive zajedno, ranije su demantovali navode o njihovom razlazu, ali to više ne čine.\nSEVERINA NAPOKON IMA RAZLOG ZA SLAVLJE: Prinova u porodici poznate pevačice\nPored toga, šuškalo se da je Severina već našla novu ljubav. O tome da je pevačica bliska s Tomislavom Voštinićem počelo se sve glasnije pričalo krajem novembra prošle godine, što su preneli hrvatski mediji.\nTokom prošlog leta Severina je svoje društvo odvela u njegovu modernu vinariju pola sata vožnje od Zagreba, o čemu svedoči fotografija na njenoj društvenoj mreži iz septembra, prošle godine.\nKako je Vinarija u u vlasništvu Voštinića, krenule su spekulacije da je Seve prebolela Igora. Iako ni Severina ni Igor još uvek ne priznaju zvanično da je između njih sve gotovo, kraj je, sudeći po svim informacijama, neizbežan.\nViše Severininih i Igorevih fotografija pogledajte u galeriji u nastavku teksta:\nROMANTIČNI KROJEVI I BEZVREMENSKI KOMADI: Severinine modne lekcije uz koje ćete uvek izgledati ŠIK i TRENDI\n"IDEM PRVA DA VAM POKAŽEM DA JE SVE MOGUĆE" Severina probala ADRENALINSKI SPORT i objavila video koji je snimio njen SIN\nSeverina Severina Kojić Igor Kojić Razvod


by sju_rod on 7/12/2009, 21:33\novo kupujem čim dobim plaču a Slavici ostavljam pežoja..[You must be registered and logged in to see this link.][You must be registered and logged in to see this link.][You must be registered and logged in to see this link.]\n[You must be registered and logged in to see this link.][You must be registered and logged in to see this link.][You must be registered and logged in to see this link.] ovo je ak niste prepoznali Renault Laguna Coupe a bogme sliči na malog Astona Martina,još da je zelene boje....ma ko bi reko...........dobar je ha ??\nRe: ovo kupujem\nby Dragec07 on 7/12/2009, 22:47\nReno više neće ni blizu moje ergele....\nby Giga on 8/12/2009, 18:06\nak živiš bez brige kupi si francuski auto [You must be registered and logged in to see this image.]\nby mg750ie on 9/12/2009, 12:19\nvidim da si se smucal po Samoborskoj, kaj nemaš pametnijeg posla [You must be registered and logged in to see this image.]\nby sju_rod on 9/12/2009, 22:07\nha,čuj kad imaš takav posel da landraš okolo po gradu svuda zalutaš a za ove nevjerne;trenutačno vozim francuski auto i u tri godine nisam imal nikakvih problema i kad bi mi se pružila prilika(loto) kupil bi 99% baš tog renoa i neznam kaj mu fali,em izgleda dobro ide dobro i NOVI je na koncu a te vaše stereotipe da su auti samo njemački ili japanski stavite si mački o rep,danas i mnogi drugi rade dobre aute i to pa skoro rame uz rame sa največima i jedna mala opaska ako niste znali PRVI su korejci davali sedam godina garancije na svoja vozila dok je u to vrijeme folksvagen samo dvije pa sad vi recite koja firma više vjeruje svojim vozilima,mada su sad i kojekakve kante od švaba dignuli te garancije........\nby Borris on 9/12/2009, 22:55\nRudek moj dragi.....ko prvo kak si mogel to metnut u rubriku što vozimo kad to ne voziš i nikad nebuš!!!!!(jer nebuš dobil na lotu) kao drugo dobro ti je Aber napisal....i kao treče nije da nisi imal nikakvih problema sa Pežojojojojmom....inače renou niš ne fali , ak niš drugo bar je novi a valda dobiš alat i rezervni kotač tak da nemreš reč da nekaj fali.....a ostalo je stvar ukusa i vlastite želje na kaj bi potrošil novce.....\nby Giga on 9/12/2009, 23:22\nsju_rod je napisao/la: ha,čuj kad imaš takav posel da landraš okolo po gradu svuda zalutaš a za ove nevjerne;trenutačno vozim francuski auto i u tri godine nisam imal nikakvih problema i kad bi mi se pružila prilika(loto) kupil bi 99% baš tog renoa i neznam kaj mu fali,em izgleda dobro ide dobro i NOVI je na koncu a te vaše stereotipe da su auti samo njemački ili japanski stavite si mački o rep,danas i mnogi drugi rade dobre aute i to pa skoro rame uz rame sa največima i jedna mala opaska ako niste znali PRVI su korejci davali sedam godina garancije na svoja vozila dok je u to vrijeme folksvagen samo dvije pa sad vi recite koja firma više vjeruje svojim vozilima,mada su sad i kojekakve kante od švaba dignuli te garancije........\nsori nisam znal da je reno korejski [You must be registered and logged in to see this image.]\nby Borris on 10/12/2009, 00:29\nMa neee , nije Reno Korejski nego vlasnici Renoa postaju kosooki ( znači između ostalog i Korejci) jer se non-stop z obadve ruke čupaju za kosu pa im kapci s vremenom postanu kosi..... [You must be registered and logged in to see this image.]\nby sju_rod on 10/12/2009, 18:45\nkao prvo ko veli da nebum dobil na lotu,eeee dečki moji ak igram to znači da bum dobil,samo neznam kad,a kaj se tiče korejaca dragi moj A ja nigde nisam napisal da je Reno korejski nego sam samo dodal da korejci............ a Boris je priznal mada nevoljko da je ova laguna dobar auto tj.da mu niš ne fali pa bi se to i tak moglo shvatiti a o ukusima se ne raspravlja i stim se mogu složiti ali bi se to onda radilo samo o IZGLEDU a o kvaliteti ne.Tak da vi japanci i švabe nemate uzmaka morate priznati da su i drugi auti kvalitetni ko i ti vaši,ta vaša smeča,te vaše kante,te vaše konzerve,op,malo sam se zanesel,daaa,danas su u biti svi auti dobri dok su novi bili oni iz tam ili iz sim,ma samo da ide i super je kaj ne???????????\nby lavica on 10/12/2009, 18:53\nSju, jesi dobil plaću??????????????\nby mg750ie on 10/12/2009, 19:31\nkaj plaču, ostavina iz Amerike je došla\nby Borris on 10/12/2009, 23:37\nDa,da......ni stojadinu nije niš falilo....dobil si rezervni kotač i to normalnih dimenzija!!!! , malo veču količinu alata i knjigu s uputstvima za popravke.....a da ne pričam o Ladi gde si dobil i kanticu s farbom......znači to su još bolji [You must be registered and logged in to see this image.] auti.... [You must be registered and logged in to see this image.]\nby Giga on 11/12/2009, 17:50\nma francuski auti su odlični a i jedino za nih ima "peugeot assistance, renault assistance..." japanci i švabe se tog nisu sjetili [You must be registered and logged in to see this image.] .... , a možda im to ne treba ???? [You must be registered and logged in to see this image.]\nZadnja promjena: Giga; 14/12/2009, 16:48; ukupno mijenjano 1 put.\nby sju_rod on 12/12/2009, 16:31\nprvo za Lavicu;plaču nisam dobil jer bi se več vozil u RENAULT LAGUNA COUPE-u a za mog ljupkog frenda Borisa da te aute kaj on spominje je bilo samo u njegovo vreme tj.u prošlom stolječu a ja sam mislil na DANAŠNJE auteke koji su svi bolji od tih starudija i to bez rezervnog kotača a za A oni koji voze đapaneze i đermanoviče oni moraju imat za taksi a francuzi lijepo dođu do tebe,daju ti drugi auto da se koristiš,dofuraju ti sendvič i kavu za van i daju ti još sto jureka da ti se nađe dok tvog otfuraju na service.sad sam se setil,bez jebe,frend mi dela ko mehaničar u mercedesovom servisu kod Baotiča i veli da i ima lovu taj auto nebi nikad kupil,veli da ga non stop jebe elektronika i da auto zna stati i da kad oni dođu sve je u redu veli da znaju izludeti kaj ih sve zaje....Ovo sam vam rekel potpuno ozbiljno,bez zeke,u biti ispada da su prijašnji auti bili bolji nego ovi danas bar neke stvari ali ježi ga napredak nosi i svoju lošiju stranu.No dobro dosta ozbiljnosti ajmo opet dalje---možete se sakriti sa svojim kantama,kamioni su puno čvršči nego ti vaši........\nby Darko on 13/12/2009, 20:47\nby sju_rod on 13/12/2009, 21:29\nčudi se ti čudi.........\nSada je: 20/4/2018, 21:49.


Reference - pisanjezaweb.com\nPisanje za WEB ima višegodišnje iskustvo u pisanju tekstova što potvrđuje niz već objavljenih knjiga, ali i mnogobrojni online projekti.\nMeđu najnovijim projektima je pisanje autorskih tekstova na LinkedIn Puls platformi na temu modernog marketinga, marketing tehnologije, društvenih mreža itd.\nSpisak do sada objavljenih tekstova na ovoj platformi možete videti ovde:\nBiljana Lukovic LinkedIn Puls articles ONLINE PROJEKTI “PISANJA ZA WEB”\nProjekti agencije za pisanje tekstova ostvareni su u saradnji sa turističkim portalom tt-group.net kao i sa stranicom posvećenom ljubiteljima filmske umetnosti Filmovi7.\nTekstovi koji odlično ilustruju naš način WEB pisanja za usko specijalizovane sajtove biće kritički prikaz Oskarom nagrađenog filma “Linkoln” kao i jedan od tekstova na raznovrsnom turističkom portalu TT Group u kome obrađujemo grad Niš.\nA evo i još nekih tekstova sa sajta turističkog portala tt-group:\n“Turska muzika onlajn” “Google art project – najpoznatiji muzeji na svetu” “Sirija – kolevka civilizacija ili nova raskrsnica sila”\nI još nekih tekstova sa sajta Filmovi7:\n“Maša i medved” “Turske serije na TV-u”\n“Crtani filmovi koji su postali igrani filmovi”\nhttp://bugarskainfo.com/ –sajt posvećen Bugarskoj i njenim turističkim potencijalima, na kome učestvujemo u pisanju originalnih i kreativnih tekstova.\nhttp://www.grckaleto.rs/ – novi specijalizovani sajt o Grčkoj\nhttp://www.kolaci-beograd.rs/sitni-kolaci – pišemo tekstove za njihov “slatki” blog\nTakođe, pišemo i gost postove sa raznovrsnim temama. Evo samo nekih primera:\nPet najpopularnijih destinacija za jesenja putovanja\nMoja omiljena mesta u Beogradu Tekst pesme\nLista referenci i off line projekata takođe ilustruju kakav Vam kvalitet tekstova nudimo. Pa pogledajte i njih:\n“Serbia” – izdanje na engleskom jeziku namenjeno stranim turistima, autorsko delo Biljane Luković u kome je učestovala kako u pisanju tekstova na srpskom, tako i u njihovom prevođenju na engleski jezik. Izdanje se može naći u svim bolje snabdevenim knjižarama u celoj zemlji.\n“Belgrade” – izdanje na engleskom jeziku izrađeno u saradnji sa grupom autora. Izdanje je takođe namenjeno stranim turistima i može se naći u bolje snabdevenim knjižarama.\n“Serbian Monasteries” – Autorsko delo Biljane Luković koja je pisala tekstove na srpskom jeziku i prevodila ih na engleski. I ovo se turističko izdanje namenjeno strancima može naći u bolje snabdevenim knjižarama.\n“Serbia and Belgrade” – izdanje koje je objedinilo sva tri gore pomenuta izdanja u jedno u luksuznom, tvrdom povezu.\n“Serbian Cuisine” – originalni srpski kuvar i simpatični gastronomski vodič kroz najbolje restorane u Beogradu i njihove specijalitete na engleskom jeziku.\nDeo objavljenih izdanja u slici i reči\nReprezentativna edicija “Čuda sveta” u 4 knjige obrađuje 7 svetskih čuda antike i sva čuda sveta koja intrigiraju čitaoce . Edicija “Čuda sveta” takođe je u prodaji u svim bolje snabdevenim knjižarama širom zemlje.\nImamo iskustvo i u pisanju izdanja za decu, što potvrđuje i knjiga “Mi smo životinje – a vi?” na srpskom i engleskom jeziku.\nTakođe, pisali smo tekstove i za niz privrednih izdanja o beogradskim opštinama poput Palilule ili Savskog Venca, ali i za privredna izdanja o drugim gradovima Srbije kao što su Čačak, Vrnjačka Banja. Ova specifična izdanja namenjena su poslovno-biznis prezentaciji opština i gradova sa reklamiranjem njihovih privrednih potencijala radi privlačenja novih poslovnih partnera.


Srpska napredna stranka poručila je da je lider Demokratske stranke Bojan Pajtić bio i ostao najveća sramota Srbije, te da će se oni boriti protiv onih koji su, kako navode, sa obe ruke zavučene...\nKonstitutivna sednica Skupštine opštine Vračar nije održana, jer se odbornici DS i DJB nisu pojavili. Usledili su komentari i objašnjenja odbornika iz više stranaka, a iz SNS je stigla ocena da...\nNi posle mesec i po dana građani Beograda nisu dobili odgovor na pitanje ko je rušio njihov grad, i ko se krio iza fantomki. Međutim, lider beogradksih demokrata Balša Božović smatra da je to...


Ne mogu više da se pretvaram: Ne kapiram Bijonse - VICE\nNe mogu više da se pretvaram: Ne kapiram Bijonse\nMislim da sam konačno spreman da priznam: mene ap-so-lu-tno zabole dupe za Bijonse.\n25 April 2016, 2:51pm\nNe mogu više da izdržim, ljudi. Moj život je laž. Kao gej muškarac sa mnogo gej prijatelja, prema nekoj mojoj proceni oko 30 odsto razgovora koje vodim na neki način su povezani sa Bijonse. Išao sam na neke božićne zabave gde je jedini album koji se svirao bio 8 Days of Christmas , pravio sam šale na račun "jadne Mišel", čak sam i mesec dana Superboula zvao Bijonsin koncert. Ali mislim da sam konačno spreman da priznam: mene ap-so-lut-no zabole dupe za Bijonse.\nBijonsemanija je izmakla kontroli. Ovaj gif na kome Bijonse skida naočare, ima oko 4.000 poruka. Ovaj klip koji traje oko minut u kome ona izlazi iz kola, pregledan je oko 40.000 puta.\nNaravno, ona je lepa. I zna da peva. Ali to zna i svako ko je ušao u finale nekog od 20 sezona Američkog idola. I sve zabole dupe za njih.\nOsim toga što me briga za nju, mislim da pomalo počinjem i da je mrzim. Ona je beskrajno korektna i dosadna i mlaka. Šta me najviše nervira kod nje:\nNEKAD POKUŠAVA DA BUDE DUBOKOUMNA, I TO JE BAŠ NEPRIJATNO\nTakođe, i kako to da ona ne može da nađe prodavnicu boja u kojoj ne može da nađe boje koje su dovoljno lepe da u njima oslika Džej-Zija?\nONA JE PLAGIJATORKA KOREOGRAFIJA\nNE ZNA KADA DA KORISTI VELIKA SLOVA\n„Kakav divan dan zA\nsve ste Lepe, talentovane,\ni pokazujete da imate sTIla!\nBila je čast naStuPati\nNa SuperbowL-u sA\nVama fenomEnalnim Damama,\nVoli vas Bijonse"\nDa li ste nekad gledali neki intervju sa Bijonse u kome je govorila duže od deset sekundi, a da nije pomenula „božji plan" i da je „blagoslovena" ili neku drugu patetičnu bljuvotinu? Ne, niste, zato što to ne postoji.\nNaravno da nije ništa loše u tome da je neko religiozan (šalim se), ali zamislite koliko dugo biste prevrtali očima u potrazi da pobegnete iz zgrade kad bi neko u stvarnom životu počeo tako da priča?\nOzbiljno, pogledajte prvih 20 sekundi ovog videa. "Mislim da sam sirena... Ili da sam bila sirena." Jebote, šta ona priča? Nije čak ni o bogu i to mi budi želju da je gurnem u okean da umukne.\nOpet, zamislite da neko koga poznajete počne da vas zasipa takvim sranjima. I to pravo u facu. Bukvalno biste umrli od smeha u tom trenutku.\nSvaka reč koja izlazi iz njenih usta je banalna, "supermarket psihologija". Vidite šta nam je uradila pro-Bijonse propaganda filmova dokumentaraca? Kad se pojave neke scene u kojima ona glumi da je ranjiva, sa savršenom frizurom i suzama u njenim mrtvim očima i govori stvari tipa: "Moj život je putovanje. Mislim da sam postavila cilj i na neki način sam ga ostvarila, i onda sam postavila drugi. A moj cilj je da verujem sebi i da rastem."\nIzgleda kao da je naučila kako da pokazuje emocije iz medijskog priručnika.\nPOSTOJI STVAR KOJA SE ZOVE "BIJONSINA ARHIVA"\nIz profila Bijonse na GQ.\n" Duga, uzana soba u kojoj se nalazi zvanična Bijonsina arhiva, digitalno skladište u kome se kontroliše temperatura, postrojenje koje sadrži sve virtualne fotografije nje koje su ikada postojale, počevši od delova još od Destiny's child-a, grupe iz '90-ih koju je predvodila; svaki intervju koji je ikada dala; svaki video svakog izvođenja; svaki deo dnevnika koji je vodila dok je gledela u netrepćuće oko svog laptopa... (koji) takođe sadrži hiljadu sati privatnih snimaka, propraćenih „vizuelnim rediteljem" zaposlenim kod Bijonse koji je praktično svaki njen momenat zabeležio, šesnaest sati dnevno, od 2005... Etiketiranje, označavanje pečatom i reference za dve godine, i još nekoliko meseci to traje."\nKO TO RADI?!\nOpet, tražim vam da zamislite nekoga koga znate. Samo zamislite prijatelja, bilo kog prijatelja, a sada zamislite osobu koja vam priznaje „Imam sobu sa kontrolisanom temperaturom u svojoj kući gde čuvam odštampane kopije svih svojih tvitova i mp3 svakog telefonskog poziva koji sam ikada ima.a." Bili biste PRESTRAŠENI. Ljudi završe na psihijatriji zbog stvari koje su mnogo manje od ovoga.\nKELI ROLAND JE UŽASNA\nNikad nisam upoznao Bijonse. Ali sam video Keli Roland kada sam imao 15, i ona je najgora.\nBio sam u publici tokom TV šoua gde je ona nastupala i čak sam 10 minuta stajao pored nje dok smo čekali da počne sa snimanjem (trebalo je da ide uživo). I pokušao sam da pričam sa njom, nešto u fazonu „Hej, kakav ti je bio dan?" ili tako nešto, i ona mi je rekla na na najljubazniji mogući način, „Dušice, žao mi je, moram nešto ovde da namestim baš brzo, daj mi sekund", – i otišla je od mene. Ali ne kao da je otišla nešto da uradi. Samo se okrenula ka zidu. I onda je samo tako stajala, blenula u zid u apsolutnoj tišini, ignorišući me, dok nije došlo vreme da peva. Kakav kreten.\nZnam da ovo nema veze sa Bijonse. Ali, znate, iver ne pada daleko do klade.\nPratite Džejmija na tviteru: @JLCT


Španskog stručnjaka će na klupi Cedevite zameniti Slaven Rimac, a detalji tog ugovora još nisu poznati.\nCedevita u Evrokupu ima dve pobede protiv Albe i Gdinje, dok su pognutih glava napustili parket posle susreta sa Lokomotivom i Limožom. Razlog rastanka, ipak, leži u lošim izdanjima u ABA ligi jer u četiri kola imaju tek jednu pobedu nad Zadrom, dok su bolji od njih bili Crvena zvezda, Partizan i Mega Bemaks.\nTanjević podneo ostavku na mesto selektora Turske\nSelektor košarkaške reprezentacije Turske Bogdan Tanjević podneo je ostavku zbog lošeg rezultata na Evropskom prvenstvu u Sloveniji, saopštio je Košarkaški savez Turske (TBF).\nVeliko finale 3x3 prvenstva Srbije u Novom Sadu\nPosle skoro 40 odigranih turnira širom Srbije zakazan je termin Finalnog turnira za prvaka Srbije.


AKO AMERI KRENU NA RUSIJU NEKE ČLANICE NATO STAĆE NA STRANU MOSKVE, A EVROPA ĆE BITI NEUTRALNA! Šokantno istraživanje Evropskog saveta za inostrane odnose! - Informer\n17:06 >> 17:13 Svet 4\n- Ova studija otkriva temeljni pomak u stavovima Evropljana o svetu", kaže se u kratkom pregledu Evropskog saveta za inostrane odnose.\n- Nakon decenije tokom koje su Sjedinjene Države štitile milione Evropljana od Sovjetskog Saveza i Rusije, velika većina Evropljana želi da ostane neutralna u potencijalnom američko-ruskom sukobu - zbunjen je Dirsus.\n- Ovo je grozno - ovim rečima je rezultate istraživanja komentarisao Konstanc Štelcenmuler, stručnjak za Nemačku s Brukings Instituta u Vašingtonu.\nEU Rusija NATO SAD Grčka rat Slovačka Šok istraživanje Evropski savet za inostrane odnose\nPitanje je dali su ameri stitili evropu ili su okupirali evropu.Ako se u kuci pita netko drugi, onda je taj i gazda u kuci, a u kuci gde je drugi gazda, domacica spava sa gazdom, bez obzira tko to bio.\n@BRAVO - Upravo tako, to se vidi i po Kolindi !!??\nKo o čemu Srbi o ratovanju. Kolko se busamo u prsa mislio bi neko sa strane da smo sve ratove dobili a ne izgubili\nZa koga je sokantno? Istorija se nekima stalno ponavlja, ovog puta nemci ce.bti po strani, ali ostali zbunjeni SS EVROPLJANI poljaki, ukrajinci, rvati, svi ostali koji su napadali rusiju sa nemcima u II SV RATU, napasce je ponovo sada sa amerikancima.


Američki filmići i serije o..... Predsedniku :) | Forum Krstarice\n02.12.2007. u 03:16 - Američki filmići i serije o..... Predsedniku :)\nNešto se nakotilo ovog đubreta na TV-u u poslednje vreme... baš direktno o američkom predsedniku, o ovalnom kabinetu, beloj kući, ništa okolišanje ovo ono.....\nDa se odmah razumemo, nisam za to da nam bilo čije đubre ovog tipa zauzima TV prostor, ali za amere je tako tipično... i nije do toga što je njihov i što, tim pre, sve ovo izgleda još neverovatnije.....\nSad gledam neki film, valjda, valjda je film, gde se predsednik mo'š misliti zaljubio. E sad ja ne znam kako se zove taj glumac, ali uvek on glumi predsednika jer valjda ima takvu dobrotvornu facu i deluje kao nevinašce, a još je i šmele u godinama\nIde baš scena gde njega sirotog odvlače od drage da bi uz teške muke, sav besan, odlučio da bombarduju zgradu obaveštajne službe neke zemlje čije sam ime i zaboravila (a tako valjda i oni zaborave naše ) i on se sav preznojio objašnjavajući im kako - ne sme biti žrtava ni pod razno!!! Iako čak nisu ni civilne, ali breee i to su ljudi\nOvo đubre se distribuira širom sveta, pretpostavljam. Čak i u zemlje koje su već videle baš tu konkretno tu milost i humanost na delu.....\nJa jesam za slobodu medija, ali je veliko pitanje da li je ovo sloboda, ili vodi direktno u nešto sasvim drugo\nKo, uostalom, može zabraniti da se ova gowna puštaju na "nacionalnoj televiziji", oni su ili dali ili dobili pare, ostalo ih ne zanima :|\n02.12.2007. u 04:05 - Američki filmići i serije o..... Predsedniku :)\n02.12.2007. u 05:28 - Američki filmići i serije o..... Predsedniku :)\nEto ti Jovana... samo ti razumeš moje muke\n02.12.2007. u 05:37 - Američki filmići i serije o..... Predsedniku :)\nVerujem da je to onaj u kome mladjanog al u godinama americhkog predsednika glumi Majkl Daglas a "devojku" isto tako vremeshna ali ne manje dopadljiva Anet Bening.\nTi izgleda nisi gledala "Dan nezavisnosti"?\nOvde je josh dobar,samo se zaljubljuje ne spasava univerzum u mlaznjaku od napasti iz svemira.\n02.12.2007. u 05:51 - Američki filmići i serije o..... Predsedniku :)\nGledala sam i to, ali nije tada bila ovakva pomama. Ne znam da li si pratio onu divnu seriju, ustvari nije predsednik nego senator valjda, ali kao da je bitno.....\n02.12.2007. u 08:10 - Američki filmići i serije o..... Predsedniku :)\nTelefonski brojevi kao nekad...\nVratila se ljubav na zidove našeg wc... pardon foruma.\n02.12.2007. u 08:21 - Američki filmići i serije o..... Predsedniku :)\nZaboravio si da ubacuje virus u vanzemaljski racunar koji radi pod windows xp operativnim sistemom valjda , a mozda je ubacio opaki virus pticjeg gripa.\nPogledajte šta je predsedniku Vučiću najvažnije u prvom danu kampanje!


Karta za ulazak u Evropsku uniju je poskupjela\nŠef Delegacije Evropske unije u Srbiji Vensan Dežer je rekao da je Srbija "u posljednjem trenutku izbjegla ono što se desilo Grčkoj"\n11.05.2011. 20:20h Ažurirano: 11.05.2011. 20:20h\nŠef Delegacije Evropske unije u Srbiji Vensan Dežer ocijenio je da je Srbija u posljednjem trenutku izbjegla "grčki scenario", jer je na vrijeme zatražila pomoć Međunarodnog monetarnog fonda i makroekonomiju uskladila tako da se javni dug ne povećava, piše Beta.\n"Srbija je vrlo brzo pozvala MMF kako bi uzela kredit i uskladila je makroekonimiju tako da njen javni dug ne eskalira, to su preventivne mjere koje je Srbija preduzela i izbjegla je situaciju koja se desila Grčkoj", rekao je Dežer u beogradskom Domu omladine nakon projekcije filma "Euro pred naletom evropskih tržišta" francuskog novinara Žana Katremera.\nNakon filma o krizi koja je zahvatila Grčku, Dežer je obraćajući se publici rekao da je Srbija "u posljednjem trenutku izbjegla ono što se desilo Grčkoj".\nPrema Dežerovim riječima, mjere koje je Srbija preduzela su preventivne i "jedine prave mjere" zahvaljujući kojima je zemlja izbjegla grčki scenario.\n"Države moraju da se poprave i da ne traže više od onoga što zarade", istakao je Dežer govoreći o ekonomskoj krizi sa kojom se suočavaju brojne zemlje.\nKako je naveo, ako se reforme preduzmu na vrijeme, kao što je to uradila Njemačka, između ostalog povećanjem starosne granice za penziju, ekonomije država će biti dobre.\nGovoreći o proširenju Evropske unije, Dežer je rekao da je prijem Bugarske i Rumunije bio uspješan i da su te zemlje svojim ulaskom u Uniju povezale istočnu i zapadnu Evropu.\nDežer je naveo da se nove potencijalne članice suočavaju sa težim uslovima za prijem od svojih prethodnika jer moraju da ispune mnoge uslove, poput poštovanja vizne liberalizacije i borbe protiv korupcije.\n"Karta za ulazak u Evropsku uniju je poskupjela", poručio je šef Delegacije EU u Srbiji.\nbankrotkrizaulazak u EUSrbijaVensan Dežer\n24.05. 21:12 h\t24590\n24.05. 23:13 h\t18228\n24.05. 11:58 h\t15364\n24.05. 19:57 h\t12469\n24.05. 21:51 h\t10868