Азагилин табл.1мг №30 цена, инструкция, применения, отзывы - Мед-сервис\n/ Противопаркинсонические лекарства\n/ Азагилин табл.1мг №30\nХ.Уриач и Компанья, С.А., Испания ( Испания )\nХ.Уриач и Компанья, С.А., Испания\n536.39 грн 525.1 грн 525.1 грн\nПід час клінічних досліджень повідомлялося про випадки розвитку меланоми, виникнення якої може бути пов’язане із застосуванням разагіліну. Отримані дані дають змогу припустити, що саме хвороба Паркінсона, а не застосування певних лікарських засобів, може обумовлювати високий ризик виникнення раку шкіри (не лише меланоми). При появі будь-якого порушення з боку шкіри необхідно звернутися за консультацією до дерматолога.\nСлід з обережністю розпочинати терапію разагіліном у пацієнтів із легким ступенем ураження печінки. Слід уникати застосування разагіліну у пацієнтів з середнім ступенем тяжкості ураження печінки. У випадку прогресування печінкового ураження від легкого до середнього ступеня лікування разагіліном слід припинити.\nРазагілін може спричиняти сонливість у денний час, а іноді, особливо при одночасному застосуванні з іншими дофамінергічними засобами – засинання під час виконання повсякденної діяльності. У зв’язку з цим пацієнтів потрібно проінформувати про необхідність проявляти обережність при керуванні автотранспортом або роботі з іншими механізмами під час лікування разагіліном. Пацієнтам із сонливістю та/або епізодами раптового нападу сонливості слід утримуватися від керування автомобілем та роботи з іншою технікою (див. розділ «Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або роботі з іншими механізмами»).\nНемає клінічних даних щодо застосування разагіліну вагітним. Дослідження на тваринах не показали прямого та непрямого шкідливого впливу на вагітність, розвиток плода, пологи або післяпологовий період. Слід з обережністю призначати препарат вагітним. Існують дані, що разагілін інгібує секрецію пролактину і, як наслідок, – пригнічує лактацію. Невідомо, чи проникає разагілін у грудне молоко. Слід з обережністю призначати разагілін у період годування груддю.\nПацієнти, які перебувають на терапії разагіліном та з наявністю сонливості та/або раптових епізодів засинання, повинні бути проінформовані про утримання від керування транспортними засобами або участі в діяльності, під час якої через ослаблену пильність вони можуть наражати себе або інших на небезпеку отримання серйозної травми або летального випадку (наприклад, при управлінні машинним обладнанням), поки вони не набули достатнього досвіду з разагіліном та іншими дофамінергічними засобами, щоб оцінити, чи впливають вони несприятливо на їх розумову та/або рухову активність.\nЯкщо посилення сонливості або нові епізоди раптового засинання спостерігаються під час повсякденної діяльності (наприклад, перегляду телевізора, поїздці в автомобілі в якості пасажира і т.д.) будь-коли під час лікування, пацієнти не повинні керувати автотранспортом або брати участь у потенційно небезпечних видах діяльності.\nПацієнти не повинні керувати автотранспортом, управляти механізмами або виконувати висотні роботи під час лікування, якщо вони раніше відчували сонливість і/або раптові напади засинання без попередження перед застосуванням разагіліну.\nПацієнтів слід попереджати про можливі адитивні ефекти седативних засобів, алкоголю або інших депресантів центральної нервової системи (наприклад, бензодіазепіни, нейролептики, антидепресанти) у комбінації з разагіліном або при прийомі супутніх препаратів, які збільшують плазмові рівні разагіліну (наприклад, ципрофлоксацин) (див. розділ «Особливості застосування»).\nРазагілін призначають перорально в дозі 1 мг 1 раз на добу з або без леводопи.\nВикористання разагіліну у пацієнтів з важкими порушеннями печінки протипоказане (див. розділ «Протипоказання»). Необхідно уникати застосування разагіліну у пацієнтів з помірними порушеннями печінки. Обережно слід застосовувати при ініціюванні лікування разагініном у пацієнтів з легким порушенням печінки. У разі прогресування хворого від легкої до помірної печінкової недостатності разагілін слід припинити.\nЧерез недостатність даних щодо застосування препарату дітям не рекомендується застосовувати разагілін даній категорії пацієнтів.\nСимптоми передозування разагіліном при застосуванні доз від 3 мг до 100 мг: гіпоманія, гіпертензивний криз, серотоніновий синдром та дисфорія.\nПроводили дослідження з участю здорових добровольців, які отримували 20 мг 1 раз на добу, та 10-денне дослідження з участю здорових добровольців, які отримували 10 мг 1 раз на добу. Повідомлялося про побічні реакції легкого або середнього ступеня тяжкості та побічні реакції, які не належали до тих, що можуть виникнути під час лікування разагіліном.\nСпецифічні антидоти невідомі. У випадку передозування слід проводити ретельний моніторинг стану пацієнтів, терапія симптоматична та підтримуюча.\nУ клінічній програмі разагіліну в цілому 1 361 пацієнтів отримували разагілін протягом 3 076,4 пацієнто років. У подвійному сліпому плацебо-контрольованому дослідженні 529 хворих отримували разагілін по 1 мг / добу протягом 212 пацієнто років, а 539 пацієнтів отримували плацебо 213 пацієнто років.\nНижче наведено побічні реакції, про які повідомлялося з вищою частотою у ході плацебо-контрольованих досліджень та у пацієнтів, які застосовували 1 мг/добу разагіліну (кількість пацієнтів, які отримували разагілін – 149, плацебо-група – 151).\nУ дужках відповідно відмічено частоту побічних реакцій (\_% пацієнтів) у групі, де приймали разагілін, та у групі плацебо.\nДля оцінки частоти побічних реакцій використано таку класифікацію: дуже часто (? 1/10), часто (? 1/100 до < 1/10), нечасто (? 1/1000 до < 1/100), рідко (? 1/10000 до < 1/1000), дуже рідко (< 1/10000).\nДля оцінки частоти побічних реакцій використано таку класифікацію: дуже часто ? 1/10, часто (? 1/100 до < 1/10), нечасто (? 1/1000 до < 1/100), рідко (? 1/10000 до < 1/1000), дуже рідко (< 1/10000).\nЧасто: випадкові падіння .\nВідомо, що серйозні побічні реакції спостерігаються при одночасному застосуванні СІЗЗС, СІЗЗН, трициклічних/тетрациклічних антидепресантів та інгібіторів МАО. У ході постмаркетингових досліджень повідомлялося про випадки виникнення серотонінового синдрому, що проявляється у вигляді тривожності, сплутаності свідомості, ригідності м’язів, гіпертермії та міоклонічних судом, у пацієнтів, які застосовували антидепресанти/СІЗЗН одночасно з разагіліном.\nПід час клінічних досліджень одночасно не застосовували флуоксетин або флувоксамін з разагіліном, однак застосовували антидепресанти з разагіліном: амітриптилін у дозі не менше 50 мг на добу, тразодон – не менше 50 мг на добу, циталопрам – не менше 20 мг на добу, сертралін – не менше 100 мг на добу та пароксетин – не менше 30 мг на добу. Не повідомлялося про виникнення серотонінового синдрому під час проведення дослідження, в якому брали участь 115 пацієнтів, які отримували одночасно разагілін та трициклічні антидепресанти, та 141 пацієнт, які отримували разагілін та СІЗЗС/СІЗЗН.\nПорушення імпульсного управління: у пацієнтів, які застосовують допамінові агоністи та/чи інші допамінергічні препарати, можуть спостерігатися патологічна азартність, підвищення лібідо, гіперсексуальність, імпульсивне бажання здійснити покупку, переїдання, імпульсивне вживання їжі.\nНадмірна сонливість протягом дня (гіперсомнія, млявість, седація, напади сну, сонливість та раптові засинання) може виникати у пацієнтів, які застосовують агоністи допаміну та/або інші види терапії дофамінергічними засобами. Про подібні випадки надмірної сонливості у денний час повідомлялося у постмаркетинговий період з разагіліном.\nПовідомлялося про випадки засинання під час виконання повсякденної діяльності у пацієнтів, які отримували разагілін та інші дофамінергічні засоби. Незважаючи на те, що багато хто з цих пацієнтів повідомили про сонливість у той час, як приймали разагілін з іншими дофамінергічними засобами, деякі з них відзначали, що у них не було ніяких попереджувальних ознак, таких як надмірна сонливість. Деякі з цих випадків були зареєстровані більше ніж через рік після початку лікування.


Замок Кастельбелло Замок Кастельбелло\nЗамок Кастельбелло розташований в мальовничій долині Валь Веноста, в Південному Тіролі, і є однією з найдавніших фортифікаційних споруд цього регіону. Масивна будова в романському стилі, яка служила домом для лордів Монтальбан, пізніше була перебудована новими власниками в парадний замок з вежами, черепичними дахами і зубчастими стінами. Дворянський рід Хендль проживав тут аж до середини 20 століття, а потім замок Кастельбелло був придбаний державою і перетворився в культурний центр свого села. Крім екскурсій для туристів, в замку проводяться тимчасові і постійні художні виставки.\nІсторія замку Кастельбелло\nДовга історія стародавнього замку Кастельбелло веде свій початок з епохи раннього середньовіччя, коли тут утворилася східний кордон між імперією Каролінгів і лангобардами. Як і належить будь-якому кордону, ця область поступово стала обростати фортецями і замками. Деяке укріплене поселення, попередник замку Кастельбелло виникло, на думку дослідників, в 12 столітті і входило тоді до складу імперського маєтку Чардес. На рубежі 12 і 13 століть по вузьких гірських долинах Центральних Альп проліг торговий шлях, що зв'язував Німеччину і італійські міста, які швидко розвивалися у ремісничому и торговому плані. У 1218 році імператор Священної Римської імперії Фрідріх II передав управління маєтком дворянському роду Монтальбан. Нові власники поспішили скористатися перевагою близькості до торгового шляху і, як і багато місцевих баронів, перетворили маєток в митний пункт, який збирав податки з проїжджаючих повз купців. Незабаром на крутій скелі був побудований замок Кастельбелло, перші письмові згадки про який датовано 1238 роком. (більше)\nПри реставрації замку Кастельбелло було докладено багато зусиль, щоб повернути йому автентичний вигляд 16 століття. Замковий комплекс займає всю вершину скелі і сягає близько 30 метрів в ширину і 70 метрів у довжину. На територію замку можна потрапити через ворота з масивними дерев'яними дверима. Показово, що арочне кам'яне обрамлення дверей було знайдено під час реставраційних робіт в 1960-х роках в покинутому рові. Після ретельного відновлення облицювання повернулося на своє історичне місце. У внутрішньому дворі замку багато арочних проходів, напіварок і сходів. Між південним крилом замку і крилом каплиці також є арочний прохід з дерев'яним дахом. На одній зі стін двору зберігся барельєф, на якому викарбовано австрійський герб, дата 1557 і вензель подружжя Франца Хендля і Марії Боч.\nЦентральний корпус замку – триповерховий палац – спочатку мав лише 2 поверхи і був добудований після 16 століття. На першому поверсі палацу частково зберігся деякий декор, який дозволяє уявити рівень прикраси парадних покоїв господарів замку. Тут же можна побачити те, що залишилося від витонченого мармурового каміна епохи Ренесансу. У південному крилі замку була відновлена Еркерна кімната, в якій під час давніх пожеж вигоріли підлога і стеля. За залишками дерев'яної обшивки місцеві ремісники заново виготовили для цієї кімнати готичну стелю з балками і панелі. Цікаво поглянути на кухню замку, яка була побудована, ймовірно, ще до появи тут роду Хендль. Невеликі вікна, кам'яні плити на підлозі, закопчені до чорноти стіни, місце для вогнища, піч і димар під самою стелею – так виглядає найстаріша частина замкового комплексу. У стіні кухні є люк, який служив для подачі готової їжі в їдальню.\nНа першому поверсі північного крила замку розташована невелика каплиця, збудована ще в 14 столітті. Ця скромна за своєю архітектурою будова з невеликою баштою цінна не тільки своїм історичним віком, але і залишками настінних романських фресок, які були створені в період будівництва каплиці. На зводі каплиці збереглися розписи 16 століття, серед яких можна побачити, як медальйони із зображенням релігійних сюжетів, так і орнаментальні прикраси у вигляді фруктів і квітів, а також геральдичні герби Тіролю і роду Хендль. Остання реставрація фресок проводилася в 2001 році.\nЗамок Кастельбелло відкритий для відвідувань:\nтериторія замку – з 28 квітня по 31 жовтня;\nекскурсії по замку – липень, серпень, з вівторка по неділю, з 11 до 16 годин.


Всі тіла загиблих військових у збитому бойовиками Іл-76 ідентифіковані. Суспільство ДНІПРОГРАД\nГоловна / Суспільство / Всі тіла загиблих військових у збитому бойовиками Іл-76 ідентифіковані\nВсі тіла загиблих військових у збитому бойовиками Іл-76 ідентифіковані\nВ ніч на 14 червня бойовики так званої Луганської народної республіки збили військово-транспортний літак Повітряних сил Збройних сил України Іл-76. Загинуло 40 десантників з 25 окремої Дніпропетровської повітряно-десантної бригади та 9 членів екіпажу. Ідентифікація тіл проходила в Бюро судово-медичної експертизи м. Дніпропетровськ. Наразі всі вони упізнані та найближчими днями будуть видані родичам для захоронення.\n«19 червня до нас для проведення судово-медичних експертиз надійшли загиблі в авіакатастрофі Іл-76. Після цього були призначені ряд судово-медичних експертиз, зокрема, молекулярно-генетичних, - зазначив начальник Бюро судово-медичної експертизи Валерій Войченко. - Для порівняння генотипів з рідними померлих були відібрані зразки крові у близьких родичів: мати, батько, дитина. Справді, були певні складнощі, тому що необхідно з різних областей доставити ці об'єкти сюди, потім проводилося дослідження. У зв'язку з цим виникли деякі затримки».\nПрацівниками бюро було досліджено близько 165 фрагментів. Наразі експертизи завершено, усі тіла упізнані.\n«Генотипи всіх виділені і спорідненість збігається. Я думаю, в четвер, п'ятницю, суботу будуть видані всі тіла для поховання. Одразу родичі отримають всі необхідні для цього документи», - повідомив Валерій Войченко.\nПохорони загиблих у Іл-76 захисників пройдуть за рахунок місцевих органів влади та волонтерів.


Виконавча влада та конституційне право зарубіжних країн - - Каталог статей - Правознавство\nСвоєрідною верхівкою системи виконавчої влади б уряд — звичай¬но один з вищих органів держави, компетенція якого лише умовно може бути зведена до виконання законів, здійснення завдань у сфері уп¬равління. Уряду належить виконавча політична влада, яка за своєю сут¬тю є чи не найважливішою владою в державі.\nУ президентських республіках систему виконавчої влади очолює президент, який сприймається як її уособлення і безпосередній носій цієї влади. У США взагалі не виокремлюють поняття уряду, а використову¬ють для відповідних цілей терміни «виконавча влада» або «президент¬ська адміністрація».\nУ країнах з парламентарними формами правління, а також у ба¬гатьох республіках із змішаною формою правління глава держави не вхо¬дить до системи виконавчої влади. Природа його повноважень зумовлена саме статусом глави держави. З іншого боку, компетенція такого глави держави включає і певні повноваження у сфері виконавчої влади, хоча більшість з них він може реалізувати тільки через уряд або з його санкції.\nВ окремих країнах із змішаною формою правління, зокрема у Франції і Росії, положення глави держави щодо системи виконавчої вла¬ди має значні особливості. Взаємовідносини президента, уряду і його гла¬ви в цих країнах прийнято визначати як дуалізм виконавчої влади.\nХарактерною рисою організації виконавчої політичної влади в Данії, Ісландії і Норвегії є наявність поряд з урядами так званих держав¬них рад. Ці ради є спеціальними урядовими колегіями, які працюють з участю глави держави і під його формальним головуванням. Вони висту¬пають здебільшого як урочиста форма існування самого уряду.\nАналізуючи природу органів виконавчої влади і насамперед уряду, слід звернути увагу на питання їх формування. У розвинутих країнах за¬лежно від форми правління уряди створюються по-різному.\nУ країнах із змішаною республіканською формою, а також з парла-ментарними формами правління застосовується так званий парламентський спосіб утворення уряду. Суть його полягає в тому, що представницький ор¬ган безпосередньо здійснює ті чи інші відповідні процедури. У такій країні, як Швейцарія, цей спосіб формування уряду набув зовні майже абсолютної форми. Члени уряду (союзної ради) обираються на строк повноважень ниж¬ньої палати парламенту на спільному засіданні обох палат. Склад уряду по¬новлюється повністю після закінчення строку легіслатури нижньої палати. Усі вакансії, що відкриваються у складі уряду протягом відповідних чо¬тирьох років, заміщуються парламентом лише на той строк, який залишив¬ся до кінця повноважень даного уряду. Характерно, що від одного і того ж кантону може бути обраний лише один член уряду.\nЗа деякими винятками конституції ігнорують необхідність уточ¬нення питання про правосуб'єктність при формуванні уряду і, зокрема, призначенні його глави. До винятків слід віднести Конституцію Греції, де у ст. 37 сказано, що «прем'єр-міністром призначається керівник партії, яка має абсолютну більшість місць у палаті депутатів». Близьке за змістом положення містить Конституція Болгарії: «Президент після кон¬сультацій з парламентськими групами пропонує сформувати уряд канди¬дату, якого рекомендувала найбільша за чисельністю парламентська гру¬па» (ст. 99). Подібні положення можна знайти в конституціях Македонії, Молдови, Португалії, Румунії, Словенії та Югославії. Фактично ж завжди право на висунення кандидатури на посаду прем'єр-міністра і на утворен-ня уряду отримує політична партія або коаліція партій, які за результа¬тами виборів мають більшість місць у парламенті (нижній палаті).\nКонституції, прийняті в країнах із змішаною республіканською і парламентарними формами правління, фіксують загальні процедури фор¬мування уряду, засновані на спільних діях парламенту і глави держави, хоча характер і послідовність їхніх дій мають свої відмінності.\nТривалий час загальноприйнятою була процедура формування уря¬ду, що склалася у Великобританії, а потім поширилась у багатьох інших країнах. Згідно з цією процедурою, глава держави призначає прем'єр-міністра і за пропозицією останнього — інших членів уряду. Парламент у цьому прямої участі не бере. Вважається, що уряд має підтримку ниж¬ньої палати доти, доки вона не проголосує проти його пропозиції з прин¬ципово важливого питання або прямо не висловить йому недовіру. І хоча теоретично прем'єр-міністр і очолюваний ним уряд можуть існувати і діяти проти волі палати, практично ж їхні дії у такому випадку будуть швидко паралізовані через парламентську обструкцію.\nУ багатьох країнах глава уряду після його призначення повинен у встановлений основним законом строк подати парламенту (нижній палаті) склад уряду й урядову програму з тим, щоб отримати довіру. Відповідне рішення парламенту приймають абсолютною більшістю голосів. Така про¬цедура називається інвеститурою уряду. У Бельгії та Італії довіру уряду має виказати кожна з палат. У Румунії рішення про довіру приймають на спеціальному засіданні палат більшістю від складу кожної з них. В Угор¬щині главу уряду обирає парламент за пропозицією президента. Це озна¬чає прийняття парламентом урядової програми.\nДеякі конституції передбачають участь парламенту в процедурі формування уряду ще до того, як його склад буде визначений. Проте пар¬ламенти тут залучені до вирішення питання не про склад уряду, а про заміщення посади його глави. Так, в Ірландії президент за пропозицією нижньої палати призначає прем'єр-міністра. Інших членів уряду глава держави призначає за пропозицією самого прем'єр-міністра, попередньо схваленою тією ж палатою. В Японії імператор призначає прем'єр-міністра за поданням обох палат парламенту. У випадках практичної не¬можливості висунення узгодженої палатами кандидатури пріоритетною є пропозиція нижньої палати. Глава уряду визначає членів свого кабінету, більшість з яких має бути депутатами парламенту.\nРоль парламенту у формуванні уряду зовні досить активна і в дея¬ких інших країнах. Але тут запроваджені більш складні процедури відповідного характеру. Так, у ФРН глава уряду (канцлер) обирається без обговорення нижньою палатою парламенту за пропозицією президента. Після цього його формально призначає на посаду сам президент. Членів уряду призначає президент за поданням канцлера. Але бундестаг може не погодитись із пропонованою президентом кандидатурою. У такому випад¬ку він повинен протягом двох тижнів обрати канцлером іншу особу на ос¬нові абсолютної більшості голосів своїх членів.\nЯкщо ж і ця особа не буде обрана, то відразу проводять нові вибо¬ри канцлера. На цей раз обраним вважається той, хто просто одержав найбільшу кількість голосів. У тому випадку, коли ця більшість не є більшістю членів нижньої палати, президент повинен протягом тижня або призначити відповідну особу канцлером, або розпустити бундестаг. Тим самим у ФРН юридичне закріплена можливість утворення уряду меншості на підставі так званої презумпції довіри.\nЦя презумпція знайшла своє відображення і в Конституції Іспанії. Тут король проводить консультації з парламентськими фракціями і за по-середництвом голови нижньої палати пропонує кандидатуру на посаду глави уряду. Рекомендована особа доповідає палаті політичну програму уряду, який вона має намір сформувати, і звертається за довірою. Якщо нижня палата абсолютною більшістю своїх членів висловить довіру кан¬дидату, король призначає його главою уряду.\nУ президентських республіках застосовується суто позапарламент¬ський спосіб формування уряду. Як зазначалося, суттєвою рисою організації виконавчої влади у відповідних країнах є те, що повноваження глави дер¬жави і глави кабінету поєднані в руках президента, а посада прем'єр-міністра відсутня. Парламент тут не бере безпосередньої участі в процесі формування уряду або його роль щодо цього значно обмежена. Прикладом можуть бути США. Конституція цієї держави передбачає призначення членів уряду (кабінету) президентом за одержанням «поради і згоди» верх¬ньої палати конгресу — сенату. Процедура «поради і згоди» використо¬вується і для призначення на інші посади у системі виконавчої влади.\nУ багатьох країнах до складу уряду входять усі політичні керівни¬ки міністерств і відомств із загальнонаціональною компетенцією. У сукуп¬ності вони і становлять уряд. Це зумовлює досить велику чисельність уря¬ду, що іноді знижує ефективність його роботи. Тому в деяких країнах, де прийнято таку модель, у структурі уряду утворюють вужчу колегію. До неї звичайно входять глава уряду, його заступники, авторитетні міністри. Прикладом може бути Італія, у ст. 95 Конституції якої припускається утворення в межах уряду (ради міністрів) його президії.\nВ англомовних та в цілому ряді інших країн до складу кабінету входять не всі політичні керівники міністерств та відомств, а лише ті, хто очолює найважливіші з них. Уряду в широкому розумінні цього слова тут просто не існує. Тому поняття уряду і кабінету збігаються. Члени кабіне¬ту майже нічим не відрізняються від міністрів, які не мають такого ста¬тусу, проте реальні їхні повноваження у вирішенні питань урядової політики суттєво різняться. У США до складу кабінету входять усі особи, які очолюють міністерства. Це не означає, що він є осередком усієї відповідної діяльності. Значна частина функцій у сфері виконавчої влади реалізується іншими органами, керівники яких не входять до складу кабінету. Між кабінетом і такими органами не існує формальних зв'язків, і всі вони діють на основі повноважень, делегованих президентом.\nОсновною діючою особою уряду, формальним і неформальним цент¬ром є його глава — прем'єр-міністр (канцлер, голова). У президентських республіках, як зазначалося, систему виконавчої влади очолює президент, а посада прем'єр-міністра відсутня. У країнах із змішаною республікан¬ською формою правління в силу дуалізму виконавчої влади роль центру урядової організації і діяльності розподіляється між главою уряду і прези¬дентом. Характер цього розподілу визначається конституційною нормою і державно-політичною практикою кожної конкретної країни. При цьому го¬ловні урядові повноваження можуть бути сконцентровані або у президента, або у прем'єр-міністра.\nУ Франції встановлена основним законом організація виконавчої влади і існуюча практика зумовили перетворення президента на реально¬го главу уряду. Положення ст. 5 Конституції про те, що президент сте¬жить за виконанням конституції і забезпечує своїм арбітражем нормаль¬не функціонування державних органів, формально не визначає його керівної ролі в системі виконавчої влади. Навпаки, згідно зі ст. 21, цю роль виконує прем'єр-міністр. Але конституційне положення щодо надан¬ня главі держави права арбітражу дозволяє йому піднестися над всіма іншими державними органами і силою свого авторитету впливати на роз¬поділ владних повноважень у державному механізмі.\nДо цього слід додати, що офіційні засідання уряду Франції звичай¬но проходять під головуванням президента. За його дорученням на них може головувати прем'єр-міністр. На засідання ради міністрів виносять найважливіші питання, ведеться спеціальний протокол, а по закінченні приймається комюніке, що вважається документом як уряду, так і пре¬зидента. Інші урядові засідання практично мають неформальний харак¬тер, оскільки їх проведення не передбачене конституцією. На них розгля¬даються різноманітні поточні справи, готуються проекти рішень ради міністрів. На таких засіданнях головує прем'єр-міністр.\nРазом з тим прем'єр-міністр у Франції зберігає досить широкі пов-новаження. Він керує діяльністю уряду, відповідає за національну оборо¬ну, забезпечує виконання законів, здійснює так звані регламентарні пов¬новаження, призначає на військові і цивільні посади. Роль прем'єр-міністра в системі виконавчої влади посилюється у випадках, коли він і президент репрезентують різні партійно-політичні сили.\nПодібне становище існує і в деяких інших країнах із змішаною рес-публіканською формою правління. В Росії за змістом ст. 110 Конституції виконавчу владу здійснює уряд, а в ст. 113 записано, що глава уряду «відповідно до Конституції Російської Федерації, федеральних законів і указів президента Російської Федерації визначає основні напрями діяль¬ності уряду Російської Федерації та організовує його роботу». З іншого бо¬ку, саме президент, як встановлено у ст. 80, визначає основні напрями внутрішньої і зовнішньої політики держави. До того ж у цій самій статті записано, що він «... забезпечує узгоджене функціонування і взаємодію органів державної влади». Тим самим на главу держави покладено роль своєрідного верховного координатора в державному механізмі.\nНарешті, згідно зі ст. 85, президент Росії може використовувати уз-годжувальні процедури для розв'язання розбіжностей між органами фе¬дерації та її суб'єктів, а також між органами самих суб'єктів. Іншими словами, йому надана роль політичного і юрисдикційного арбітра. Все це свідчить про те, що тут глава держави аж ніяк не усунутий від реалізації повноважень у сфері виконавчої влади. Саме до нього тяжіють у своїй ор¬ганізації і діяльності відповідні владні структури.\nПро наявність дуалізму виконавчої влади свідчить зміст консти¬туцій деяких інших держав, де прийнята відповідна форма державного правління. У Польщі глава уряду інформує президента з головних питань, які є предметом його роботи. З питань «особливого значення» пре¬зидент може скликати засідання уряду і головувати на них. Водночас президент може призначати спеціальних, державних міністрів, щоб спри¬яти реалізації власних повноважень. У Румунії президент може брати участь у засіданнях уряду, на яких обговорюються проблеми національ¬ного значення, а також на пропозицію глави уряду в інших випадках. У Португалії президент головує на засіданнях уряду на прохання його гла¬ви, а в Хорватії — на тих урядових засіданнях, де він присутній.\nПодібні положення можна знайти і в основних законах ряду дер¬жав, що утворилися на терені колишнього СРСР. Він же доповідає парла¬менту програму діяльності уряду. В Киргизстані президент здійснює кон¬троль за роботою уряду. Він наділений правом головувати на його засідан¬нях. В Молдові президент може брати участь у засіданнях уряду і голо¬вувати на них. Нарешті, в Узбекистані президент очолює уряд, а посаді прем'єр-міністра кадано адміністративного характеру.\nЕлементи дуалізму виконавчої влади наявні і у змісті конституцій окремих парламентарних республік. Це підтверджує умовність критеріїв прийнятої класифікації форм державного правління. В Туреччині прези¬дент може скликати засідання уряду, коли вважає це за необхідне, і го¬ловувати на них. У Словаччині президент має право бути присутнім на засіданнях уряду, головувати на них і вимагати від уряду та його членів звіту. В Латвії президент наділений правом скликати надзвичайні засідання уряду, визначати порядок денний і головувати на них.\nПроте в інших країнах із змішаною республіканською і парламен¬тарними формами правління саме глави урядів концентрують у своїх ру¬ках основні повноваження і, по суті, стоять над урядами. Така цент¬ралізація і концентрація повноважень відображає об'єктивні зако¬номірності суспільно-політичного розвитку відповідних країн. Прем'єр-міністри реалізують не тільки основні власне урядові повноваження, а й більшість владних повноважень і прерогатив глави держави.\nДо того ж у деяких республіках глави урядів мають відношення і до прямого здійснення функцій президентів. Зокрема, в Австрії, Казах¬стані,, Росії, Словаччині і Фінляндії глава уряду за певних умов заміщує тимчасово главу держави. В Ісландії глава уряду входить до складу спеціальної колегії, що здійснює таке заміщення. У Франції главу держа¬ви заміщує голова верхньої палати парламенту, а якщо останній у свою чергу не має змоги виконувати відповідні функції — уряд в цілому.\nКонституції більшості держав майже нічого не говорять про якесь особливе призначення прем'єр-міністра в структурі уряду і серед державних інститутів у цілому. Звичайно вони обмежуються тезою про те, що прем'єр-міністр очолює уряд і керує ним. Водночас слід підкреслити, що встановле¬ний у конституціях, прийнятих у країнах з парламентарними і змішаною республіканською формами правління, порядок утворення уряду передбачає як першу стадію цього процесу заміщення посади глави уряду. І тільки потім, звичайно, за його безпосередньою участю, заміщуються інші урядові посади. Проте в переважній більшості відповідних країн склад уряду прак¬тично визначає його глава, а участь парламенту і глави держави в процесі утворення уряду багато в чому має формальний характер. Вибір глави уря¬ду завжди зумовлений передусім розстановкою сил у парламенті і в партії, яку він репрезентує.\nТой факт, що глава уряду у своїх діях спирається на правлячу партію або коаліцію, зовсім не означає послаблення його позицій у дер¬жавному механізмі. Навпаки, враховуючи те, що він звичайно є лідером такої партії, це дозволяє йому не тільки домінувати в уряді, а й контро¬лювати більшість у парламенті. Як результат, глава уряду набуває реаль¬них можливостей спрямовувати роботу парламенту. Ситуація може дещо ускладнюватися для нього у випадках створення коаліційних урядів.\nПрем'єр-міністр не тільки визначає склад уряду, а й звичайно вирішує питання його внутрішньої структури та організації. Досить час¬тим є те, що одна особа займає посаду прем'єр-міністра і одну або більше міністерських посад. Прем'єр-міністр не тільки керує засіданнями уряду, у багатьох випадках практично він підміняє уряд. Розходження позицій з важливих питань між главою уряду і окремими його членами майже завжди завершуються не на користь останніх: якщо глава уряду вимагає відставки конкретного міністра, то це, по суті, вважається його правом. Під загальним керівництвом глави уряду нерідко працює державна служ¬ба, і він контролює комплектування її верхівки.\nЗвуження засад колегіальності на урядовому рівні має характер об'єктивної тенденції суспільно-політичного і державно-правового розвит¬ку багатьох країн, воно адекватно відображається в науці. Як зазначало¬ся, концепція «правління прем'єр-міністра» в політичній і консти¬туційній теорії значно потіснила концепцію «правління кабінету», яка, в свою чергу, зайняла місце класичної теорії парламентського правління.\nРозглядаючи значення і роль глави уряду у здійсненні урядової влади, його місце в державному механізмі в цілому, слід також зазначи¬ти, що навіть у парламентарних за формою правління країнах він іноді набуває якостей політичного лідера харизматичного характеру. Зокрема, це стосується країн, де уряд протягом тривалого часу очолює одна й та са¬ма особа, і саме цей час у масовій свідомості ототожнюється з найбільши¬ми успіхами в різних сферах зовнішньо- і внутрішньополітичної діяльності. Нерідко такі успіхи певна частина населення сприймає як резуль¬тат діяльності відповідного політичного керівника. Це об'єктивно сприяє зростанню його авторитету і посилює позиції у здійсненні влади.\nОсобливістю британської системи комітетів кабінету донедавна було і те, що відомості про організацію, персональний склад конкретних комітетів і навіть їх кількість вважалися таємницею. Однак добре відомо, що коміте¬ти відіграють суттєву роль у здійсненні урядової політики. Вони не тільки готують проекти рішень кабінету, а й самі приймають важливі політичні рішення на урядовому рівні. Така їхня діяльність свідчить про певне змен¬шення ролі кабінету як колегіального органу. Рішення комітетів кабінету завжди несуть на собі відбиток волевиявлення прем'єр-міністра.\nНезважаючи на те, що прем'єр-міністр у Великобританії займає ключове положення в системі виконавчої влади, при ньому формально не¬має спеціального органу, який би здійснював функцію координації в ме¬жах самого уряду. Практично ж ці функції надані секретаріату кабінету, що працює під загальним керівництвом прем'єр-міністра. Секретаріат інформує міністрів, які не є членами кабінету, про рішення останнього, розсилає документи кабінету та комітетів кабінету міністрам, контролює виконання міністерствами рішень кабінету. До завдань секретаріату вхо¬дить також підготовка доповідей для прем'єр-міністра, розробка порядку денного засідань кабінету тощо. Працює при прем'єр-міністрі і його осо¬бистий секретаріат. Останній займається здебільшого підготовкою ма-теріалів для глави уряду.\nОрганізація урядів у більшості англомовних країн з парламентарни¬ми формами правління подібна до британської, але є тут і свої відмінності. Зокрема, в Канаді також існують комітети кабінету, всі вони діють на постійній основі і мають проблемно-галузевий характер. Частина питань, розглянутих на рівні комітетів, кабінетом навіть не зачіпається. Він лише санкціонує відповідні рішення.\nЗначну роль у здійсненні урядових функцій у Канаді відіграють секретаріати прем'єр-міністра і так званої таємної ради. Вони реалізують певні повноваження адміністративного і навіть політичного характеру. Члени цих секретаріатів займаються довгостроковим плануванням політики уряду, кон-тролюють діяльність міністерств на предмет її відповідності урядовому кур¬су, вивчають політичну ситуацію в країні тощо. Персонал обох секретаріатів призначається прем'єр-міністром та його найближчими співробітниками. Склад секретаріату прем'єр-міністра формується звичайно з активістів прав¬лячої партії, а склад секретаріату таємної ради — з професійних урядовців. Різниця між цими секретаріатами полягає насамперед у тому, що перший займається суто політичними питаннями, а другий — рештою.\nОсобливістю організації урядів у Великобританії та в інших англо¬мовних країнах, що сприйняли засади її конституційної системи, є номінальне існування таємної ради. Традиція визнає таємну раду центром здійснення виконавчої влади. Сам уряд (кабінет) вважається одним з комітетів цієї ради. Найважливішим урядовим актам у Великобританії часто надають форми наказів короля (королеви) в таємній раді. Проте процедура прийняття таких актів не передбачає якоїсь практичної діяль¬ності таємної ради і участі в ній монарха.\nВ Канаді таємна рада є структурою декоративного характеру. Офіційно вважається, що вона допомагає генерал-губернатору в управлінні країною. До її складу призначають колишніх членів федерального уряду, прем'єр-міністрів урядів провінцій, членів верховного суду та деяких інших осіб, діяльність яких була пов'язана із здійсненням різних держав¬них функцій. Як і у Великобританії, кабінет міністрів формально є коміте¬том таємної ради. Сама ж рада за всю історію свого існування у повному складі збиралася лише кілька разів, приводом для чого були найголовніші офіційні урочистості.\nУ ФРН так звані урядові комітети формуються на основі рішення фе-дерального уряду. До їхнього складу входять міністри за профілем проб¬лем, які розглядаються в конкретних комітетах. Головою кожного такого комітету є канцлер. Головним урядовим комітетом вважається федеральна рада з питань безпеки. До неї входять канцлер і найвпливовіші міністри — оборони, закордонних справ, внутрішніх справ, фінансів, економіки. Рада може приймати самостійні рішення, якщо це не пов'язане з виданням уря¬дових постанов.\nФормою відповідної урядової діяльності у ФРН є і міжміністерські комітети. Вони утворюються за рішенням уряду або за домовленістю міністерств. Керівництво такими комітетами здійснюють міністри. Голов¬на їхня функція полягає в координації діяльності міністерств. Урядові і міжміністерські комітети, утворення яких не передбачено законодавством, виносять за межі кабінету міністрів значну частину урядової роботи.\nІснує у ФРН і спеціальний орган — відомство федерального канц¬лера, яке безпосередньо пов'язане з главою уряду і сприяє концентрації в його руках головних повноважень. Цей орган координує діяльність усіх міністерств і займається узгодженням її з позицією канцлера. Важливу роль відомство федерального канцлера відіграє і в законодавчому процесі. Зокрема, в його структурах відбувається основна робота з підготовки уря¬дових законопроектів. Очолює відомство особа у ранзі міністра.\nУ Франції конституція передбачає створення спеціальних органів ви-конавчої влади поза офіційною урядовою структурою. «Президент очолює збройні сили. Він головує в радах і вищих комітетах оборони» (ст. 15). У разі необхідності засіданнями цих рад і комітетів може керувати прем'єр-міністр.\nКрім оборонних рад і комітетів, у Франції існує ціла система міжміністерських рад і комітетів. Відповідні ради очолює президент, ро¬ботою комітетів керує прем'єр-міністр. До їхнього складу входять також міністри і державні секретарі. І хоч утворення таких органів консти¬туцією не передбачено, вони відіграють важливу роль у сфері державно¬го управління. Міжміністерські ради і комітети не тільки готують відповідні проекти рішень уряду Франції, а й у межах своєї компетенції приймають самостійні управлінські рішення. Ці ради і комітети можна розглядати не тільки як робочі органи уряду, а й як допоміжні структу¬ри при президенті та прем'єр-міністрі. В деяких випадках вони своєю діяльністю можуть навіть підміняти уряд.\n3. Конституційна відповідальність урядів\n(органів виконавчої влади)\nВажливе значення для характеристики урядів і з'ясування приро¬ди взаємозв'язків органів законодавчої і виконавчої влади мають питан¬ня конституційної відповідальності. Сюди насамперед слід віднести політичну відповідальність уряду перед парламентом і відповідальність у порядку так званого імпічменту або в рамках подібних до нього процедур.\nВласне політичну відповідальність уряду перед парламентом не¬рідко називають парламентською відповідальністю, пов'язуючи це її ви¬значення з тим, що всі відповідні процедури відбуваються у представниць¬кому органі. Можливість такої відповідальності припускається в країнах з парламентарними та змішаною республіканською формами правління. В президентських республіках кабінет несе політичну відповідальність перед президентом, який може відправити у відставку міністрів при несхваленні їхніх дій.\nНа відміну від відповідальності у порядку імпічменту, коли її підста¬ви прямо встановлені в конституціях, власне політична відповідальність уряду значною мірою суб'єктивна. Необхідність застосування такої форми відповідальності уряду визначається не критеріями законності, а потреба¬ми конкретної політики, відображеними у волевиявленні парламентаріїв. Згідно з самою ідеєю власне політичної відповідальності уряду, останній здійснює свої функції до тих пір, поки його діяльність задовольняє парла¬мент. При цьому уряд діє за власним правом, і його члени не розглядають¬ся як довірені особи парламенту, що виконують його волю. В дійсності характер і значення такої відповідальності визначаються реальними політич¬ними інтересами.\nУ конституційній теорії і практиці відомо два різновиди власне політичної відповідальності уряду — колективна та індивідуальна. Пи¬тання про їх взаємозв'язок звичайно не регламентується у праві і має бу¬ти віднесене до сфери реальної політики. В Іспанії, Казахстані, Росії, ФРН, Чехії, Японії та в деяких інших країнах припускається тільки ко¬лективна відповідальність урядів.\n«Уряд несе солідарну відповідальність перед конгресом депутатів за свою політичну діяльність», — записано в ст. 108 Конституції Іспанії. Це означає, що оскільки дії окремих міністрів звичайно пов'язані з загальною політикою уряду, ці дії мають наслідком колективну відповідальність ос¬таннього. В Основному законі ФРН про відповідальність глави уряду запи¬сано: «Федеральний канцлер встановлює основні положення політики і не¬се за них відповідальність» (ст. 65). Однак відставка канцлера тягне за со¬бою відставку всього уряду.\nЗ іншого боку, принцип колективної відповідальності уряду навіть у наведених випадках теоретично не суперечить індивідуальній відповідаль¬ності його членів. У тій самій ст. 65 Основного закону ФРН зазначено, що «в межах основних положень політики кожний міністр самостійно веде справи своєї галузі під свою відповідальність». Проте якщо припустити тут можливість сполучення колективної та індивідуальної відповідальності, за¬лишається неясною відповідь на запитання, який між ними може бути зв'язок, у яких випадках можливе притягнення міністрів до індивідуаль¬ної відповідальності.\nОсобливостями відрізняється практика Великобританії, а також інших англомовних країн, які сприйняли засади британської консти¬туційної системи. Формально тут припускається можливість як колектив¬ної, так і індивідуальної відповідальності. При цьому якщо нижня пала¬та висловлює недовіру будь-якому міністру, прем'єр-міністр повинен вирішити, подавати у відставку конкретному міністру чи уряду в цілому. Британський підхід до політичної відповідальності уряду грунтується на ідеї солідарності його членів. Вважається, що всі члени кабінету несуть відповідальність за його політику навіть у тих випадках, коли хтось з них не згодний з конкретними урядовими рішеннями і діями. Окремі ж міністри відповідають за діяльність свого відомства.\nОднак і тут важко з'ясувати, за яких умов недовіра окремому міністру призводить до відставки всього уряду. Практично це майже зав¬жди вирішує прем'єр-міністр, хоча його рішення буде детерміноване політичною ситуацією, що склалася у парламенті і поза його межами. Що ж до відставки окремих міністрів, то такі питання в умовах, коли пала¬та контролюється партією більшості, виникають і вирішуються головним чином у зв'язку з їхніми персональними діями, що спричинили політич¬ний скандал. Такі випадки мають поодинокий характер.\nНаведені умови колективної та індивідуальної відповідальності відне¬сені і до тих країн, де обидва різновиди власне політичної відповідальності уряду прямо передбачені в конституціях. Однак основні закони не дають прямої відповіді на запитання, як взаємовіднесені індивідуальна і колектив¬на відповідальність, якою мірою перша може бути наслідком другої.\nЦя проблема не лише теоретична. Вона має вагоме державно-політичне значення. Невизначеність характеру взаємозв'язків двох різно¬видів політичної відповідальності уряду призводить до того, що повнова¬ження щодо вирішення питання про відставку уряду узурпуються його верхівкою і насамперед прем'єр-міністром. Це об'єктивно принижує роль самого представницького органу і ставить під сумнів його можливості в контролі за урядовою діяльністю.\nНа принципово інших засадах побудована взаємодія уряду і парла¬менту в Швейцарії. Основний закон цієї держави не визначає необхідність політичної відповідальності уряду перед парламентом у її традиційному вигляді. І парламент не має формального права примусити уряд до відстав¬ки, хоч останній і підпорядкований представницькому органу. У ст. 102 Конституції Швейцарії записано, що «союзна рада (уряд) звітує за свої дії перед союзними зборами під час кожної чергової сесії, подає доповідь про внутрішнє та зовнішнє становище держави і звертає увагу парламенту на заходи, які вважає корисними для підвищення загального добробуту». До¬повідь уряду розглядається в палатах, які на підставі цього приймають рішення, обов'язкові для уряду.\nТим самим уряд, по суті, виступає в ролі прямого провідника політичної лінії парламенту, органу, який здійснює парламентські рішен¬ня. Безумовно, що така форма взаємовідносин уряду і парламенту підно¬сить значення представницького органу і його роль у державному ме¬ханізмі. Відсутність класичних процедур політичної відповідальності уря¬ду перед парламентом у даному випадку не перешкоджає їхній взаємодії. Проблеми такої взаємодії розв'язуються шляхом узгодження в межах парламентської демократії позицій головних партійно-політичних сил.\nАналізуючи зміст власне політичної відповідальності уряду, слід пам'ятати, що у переважній більшості країн з двопалатними парламента¬ми і відповідними формами правління уряд несе відповідальність тільки перед нижньою палатою. У ряді розвинутих країн прийняті різноманітні способи постановки питання про політичну відповідальність уряду. На самперед слід підкреслити, що теоретично це питання може виникати в кожному випадку розгляду в парламенті будь-якої урядової пропозиції або такої, що прямо стосується політики уряду. Ілюстрацією сказаного є державно-політичний досвід Великобританії. Тут кожне голосування в па¬латі громад з питань реалізації урядової політики формально розгля¬дається як визначення ставлення до уряду. Такий спосіб не потребує спеціальної форми постановки питання про довіру або недовіру уряду.\nОднак відсутність конкретних правил, які б зумовлювали обов'яз¬ковість відповідальності уряду, зовсім не означає, що його доля постійно під загрозою. В парламентській практиці прийнято, що уряд повинен піти у відставку тоді, коли несприятливе для нього голосування відбува¬лося з важливих питань загальної політики. Які питання мають важли¬вий, а які несуттєвий характер, практично завжди вирішує сам уряд. Природно, що наявність у нижній палаті більшості від правлячої партії надійно забезпечує йому постійну підтримку.\nУ тих самих країнах припускається можливість постановки в кате¬горичній формі питання голосування за резолюцію осуду уряду. Такий спосіб нерідко використовується у зв'язку із загальною оцінкою в парла¬менті урядової політики. Пропозицію про прийняття резолюції осуду вно¬сить опозиція, після чого відбуваються дебати і голосування. Якщо пала¬та приймає резолюцію осуду, уряд повинен піти у відставку або запропо¬нувати главі держави розпустити парламент. Водночас з тактичних міркувань сам уряд може поставити в палаті питання про довіру до ньо¬го. Це питання, як правило, розглядається за тією самою процедурою, що і вищезгадувана резолюція осуду.\nВ усіх країнах з відповідними формами правління рішення про не¬довіру уряду має бути прийняте абсолютною більшістю депутатів. Не¬довіра главі уряду означає недовіру усім його членам і тягне їх відстав¬ку. У більшості країн в основних законах передбачено можливість розгля¬ду питання про довіру за ініціативою самого уряду. Процедура його роз¬гляду аналогічна або близька до процедури вотуму недовіри.\nКонституції ряду держав обмежують можливості повторного внесен¬ня питання про недовіру уряду протягом певного часу. В Португалії, Ру¬мунії і Франції питання про недовіру не може бути поставлене повторно у період однієї парламентської сесії, у Болгарії і Греції відповідний строк дорівнює шести, а в Естонії, Хорватії і Польщі трьом місяцям. Разом з тим у Польщі повторна пропозиція про недовіру уряду може бути внесена дост¬роково за умови її підтримання 1/4 депутатів від складу нижньої палати.\nРезолюція осуду уряду в Швеції може бути прийнята за результа¬тами обговорення урядової діяльності або розгляду інтерпеляції. Існуюча у Швеції практика полягає в тому, що уряд ніколи не ставить питання про довіру у зв'язку з внесенням ним законодавчих або інших пропозицій і не йде у відставку, коли парламент відхиляє ці пропозиції. До того ж в усіх Скандинавських країнах, на відміну від багатьох інших країн, відмо¬ва парламенту схвалити урядові законопроекти не пов'язується з довірою уряду. Це не тільки сприяє стабільності урядів, а й дає змогу депутатам вільно керуватися власними переконаннями у процесі законотворчості.\nЗначні особливості притаманні процедурі притягнення уряду до політичної відповідальності у ФРН. Бундестаг шляхом вотуму недовіри може усунути з посади канцлера і тим самим примусити піти у відставку увесь уряд. Однак для цього одного голосування про недовіру замало. Бун¬дестаг водночас повинен протягом двох діб більшістю голосів свого складу обрати наступника канцлера і лише після цього звернутись до п\nПереглядів: 4208 | Коментарі: 1 | Рейтинг: 3.5/2


Вручили ключі від квартир 10 родинам ніжинських рятувальників – Новини Ніжина/ новости Нежина\nНіжинський Спеціальний авіаційний загін ДСНС за час свого існування загін перетворився на потужну структуру служби надзвичайних ситуацій, яка готова рятувати і надавати допомогу з повітря у будь-якій екстремальній ситуації: на воді і на суші, в місті і в лісі. Це дуже добре знають, як в Україні, так і в багатьох країнах Європи.\nСьогодні авіазагін працює у новій якості та перетворюється на центр авіаційної безпеки МВС, із новою сучасною авіатехнікою, з новими робочими місцями, та з квартирами для співробітників, яких чекали тут десятки років.\nСьогодні відбулося вручення житла ще 10 родинам рятувальників. Ключі від квартир передав Міністр внутрішніх справ Денис Монастирський.\nЦе новий етап життя не тільки для нашого авіаційного загону, але і для всієї ніжинської громади, важливою і невід’ємною частиною якої є спеціальний авіазагін ДСНС. Створення нових робочих місць, будівництво житла, розвиток інфраструктури, все це дасть новий поштовх у розбудові нашого міста.\nА значить, шлях розвитку, який ми разом визначили декілька років тому був справді вірним.\nПринагідно з паном Міністром та в.о. ГУ ДСНС України Сергієм Круком, головою ОДА Вячеславом Чаусом та представниками загону обговорили плани щодо створення на базі ніжинського аеродрому авіалогістичного хабу, проект якого вже замовлений міською радою.


"Викрасти і вбити": Матіос розкрив, що чекало російських ГРУшників в Україні\n“Викрасти і вбити”: Матіос розкрив, що чекало російських ГРУшників в Україні\nНа російських ГРУшників Євгена Єрофєєва та Олександра Александрова готувався замах.\nПро це в ефірі розповів головний військовий прокурор Анатолій Матіос.\n"За достовірною інформацією наших іноземних партнерів, була спроба нібито викрадення, а фактичного знищення ГРУшників з моменту їхнього проходження із СІЗО СБУ в зал суду", – заявив Матіос.\nЗа його словами, правоохоронцями було вжито безпрецедентні дії в частині заборони вивозу всіх заарештованих в усі суди.\nТакож Матіос додав, що завдяки цій справі України отримала один юридичний факт – вирок, який вступив у законну силу і не оскаржується російською стороною про те, що російські військові брали участь у бойових діях на українській території.\nНагадаємо, Александрова та Єрофєєва затримали 16 травня 2015 року в зоні АТО в місті Щастя Луганської області. Тоді під час зіткнення загинув український військовий.


Ксенія Мішина Холостячка і Олександр Еллерт помирилися - відео - VNews.com.ua\nЩе на зйомках шоу «Холостячка» Ксенія зізналася, що була б щаслива прочитати таке «вогняне» освідчення в коханні. Побачивши, що мрія збулася, Мишина була в захваті. «Це все мені?» — не могла вона повірити такому щастю.\nНагадаємо, раніше в мережі з’явилося відео з аеропорту, де помітили пару, схожу на Еллерта і Мішину. Ні Ксенія, ні Олександр це відео не коментували. Зате колишня «Холостячка» розповіла, як шифрувалася і на чому прокололася, коли намагалася приховати свої стосунки з Еллертом.\nВнучка Ющенко, выпив дорогущего шампанского, махнула на Мальдивы\nПолучившая травмы Оля Цибульская попросила помощи у поклонников


У зв'язку з пандемією коронавірусної інфекції COVID-19 і оголошенням карантину по всій території України, соціальний проєкт 1+1 медіа «Право на освіту» Наталії Мосейчук, що займається організацією доступу до шкільного навчання маленьких пацієнтів, – влаштовує для них єдину можливість у цей час навчатися – це навчатися дистанційно, – щоб вони могли не відставати від уроків, пройти ДПА і ЗНО, вчитися так, як це робить більшість дітей в школах зараз.\nПраво на освіту заручилися підтримкою Центру освіти Оптіма, що надала перші сто навчальних місць. Навчання в цій дистанційній школі відбувається відповідно до державних навчальних програм. Викладачі готові допомогти кожному учню в усьому від переведення з іншої школи і закінчуючи якісною підготовкою до ЗНО та вступу до ВНЗ.\n«Радію, що діджітал навчання вже готове працювати для школяриків із наших шкіл Супергероїв, дітлахів з проекту Здійсни мрію по всій Україні, і не тільки, ми вже почали реєструвати бажаючих дітей. Наш партнер – Центр освіти Оптіма – зробив дистанційне навчання можливим. І маленькі пацієнти лікарень та ті, які на реабілітації вдома вже користуються таким сервісом. Це розвиток та насамперед важлива психологічна підтримка наших дітей. Ми дорослі маємо дбати про їх майбутнє. Нехай коронавірус обійде стороною», – говорить куратор проєкту, ведуча ТСН на 1+1 Наталія Мосейчук.\nТепер команда та куратор проєкту «Право на освіту», яким опікується телеведуча Наталія Мосейчук та Школа Супергероїв продовжить спілкування з освітянами, учнями в лікарнях, маленькими пацієнтами, які вдома, батьками, партнерами в онлайн форматі. Команда проекту буде дотримуватися всіх вимог закону, порад медиків та епідеміологів, і зробить максимально все заради безпеки дітей та їх родин.\nДля дистанційного навчання дітлахів, які лікуються у лікарні або проходять курс реабілітації вдома, все досить просто – потрібно лише ім'я, прізвище учня, адреса електронної пошти і вказати клас. Навчатись в такій школі можна з будь-якого місця світу за індивідуальним графіком, на своїй швидкості сприйняття. Далі учнем опікується вчитель-куратор. Тож, кому потрібна школа вдома чи в лікарні – звертайтеся.\nДиректор дистанційної школи «Оптіма» Ольга Білодід: «Дитина може отримати якісну освіту за державним стандартом, не відвідуючи безпосередньо школу, це просто і цілком реально, єдине це доступ до Інтернету. Хочу всіх заспокоїти, без паніки! Учні успішно закінчать навчальній рік, складуть ДПА дистанційно, підготуються до ЗНО навіть в умовах карантину. Сучасне дистанційне навчання – ефективне, комфортне, захопливе та цікаве. Ми готові підтримати технічними можливостями- гаджетами, тих дітей яким це дуже потрібно».\nВже перші 17 учнів-підопічних проекту Здійсни мрію подали заявку і найближчими днями розпочнуть онлайн навчання. Маленьких пацієнтів лікарень викладачі будуть розвивати, відволікати від щоденного лікувального процесу, дарувати позитивні емоції та психологічну підтримку.\nВ той же час, і Школа Супергероїв в лікарнях перейшла на дистанційну форму навчання – улюблені вчителі на зв’язку зі своїми підопічними учнями у Києві та Житомирі в інтернет, готується онлайн-платформа, Telegram канал, підбирається матеріал для дистанційного навчання для всіх бажаючих дітей країни.\nТакож, Наталія Мосейчук рекомендує переглянути влоги від проекту Вища Школа Медіа 1+1, де журналісти ТСН діляться своїми секретами та досвідом журналістської справи. Найближчим часом проєкт готує декілька освітніх он-лайн заходів. Підписуйтесь та слідкуйте за новинами.\nНагадаємо, що Комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій прийняла рішення про введення обмежувальних заходів, щоб запобігти поширенню коронавірусу. Так, всі освітні установи будуть закриті попередньо до 3 квітня, а діти будуть навчатися дистанційно. ВООЗ оголосив пандемію. Дотримуйтесь рекомендацій МОЗ та МОН.\nФейсбук Право на освіту: https://www.facebook.com/pravonaosvitu/\nІнстаграм Право на освіту: https://instagram.com/pravo_na_osvitu?igshid=1xy4m9jai25wk\nОфіційна сторінка ведучої 1+1, куратора проекту Наталії Мосейчук у фейсбук: https://www.facebook.com/1plus1.NataliaMoseichuk/\nБільше про дистанційну освіту: https://optima.school/


На Прикарпатті енергетики України обговорюють проблеми гуртового енергоринку\nГоловнаНовиниНа Прикарпатті енергетики України обговорюють проблеми гуртового енерг...\n25-26 травня в місті Яремчі (Івано-Франківська область) відбулось чергове засідання Ради оптового ринку електричної енергії України. Про це повідомила прес-секретар ВАТ «Прикарпаттяобленерго» Наталя Андрусечко.\nСеред учасників зібрання – представники Мінпаливоенерго, ДП «Енергоринок», НКРМ, енергопостачальних компаній та виробників електроенергії.\nОзнайомившись з успіхами і проблемами ВАТ «Прикарпаттяобленерго», члени Ради оптового енергоринку були одностайними щодо основних проблем в енергетиці України.\nЗокрема, говорили про шкідливу відсутність в державі чіткого механізму притягнення до відповідальності гуртового постачальника електроенергії за поставку неякісного продукту або ж за невиправдану перерву в постачанні. А також – про необхідності внесення змін до існуючих правил користування електроенергією для населення тощо.\nЕнергетика України в 2010р


Рівненські хіміки знову стали заручниками великої політики - 7 днів\nНовини Рівного / Суспільство / Рівненські хіміки знову стали заручниками великої політики\nРівненські хіміки знову стали заручниками великої політики\nВчора, 8 липня, на ПрАТ «Рівнеазот» відбулися збори уповноважених представників трудових колективів структурних підрозділів – керівників цехів, голів профспілкових організацій, членів профспілкового комітету, на яких обговорили ситуацію, що склалася на заводі. А вона – критична, якщо не сказати більше – навіть драматична. Адже через нинішню державну економічну політику хімічний гігант змушений буде працювати на умовах давальницької системи. А це, у свою чергу, зменшить обсяги виробництва і потягне за собою масове скорочення персоналу. Відтак, люди можуть залишитися без роботи, а держава – без податків.\nТаку невтішну ситуацію спричинило рішенням Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі Міністерства економіки України, згідно з яким припинено спеціальне розслідування стосовно імпорту в Україні мінеральних добрив. Іншими словами, відмова у запровадженні 30% квоти для іноземних постачальників фактично ставить національного товаровиробника на коліна. А отже таке рішення, м’яко кажучи, не відповідає національним інтересам України.\n– Останній 5 років наш завод стикався із багатьма проблемами, в тому числі й з позбавленням можливості конкурувати на ринку мінеральних добрив в Україні, – розповідає голова правління ПрАТ «Рівнеазот» Михайло Заблуда. – Зокрема, через високий тариф на природній газ, який є для нас є сировиною, а тому диктує цінову політику на мінеральні добрива. Ми запропонували нашій владі створити однакові умови роботи як для нас, так і імпортерів. Адже нерівні умови і ставки на податок роблять продукцію вітчизняних підприємств збитковою. Так, за останні роки загальний обсяг продукції, що ми виробляємо, наближався до 80% наших потужностей. У цей же час у 2017 році ми зупиняли завод на пів року. Наш завод втрачає не тільки зовнішній, але й внутрішній ринок. Відтак, дійшло до того, що перед нам постало питання як зберегти завод.\nВраховуючи назрілу критичну ситуацію, Рівнеазот звертався до влади, ділових партнерів і сільгоспвиробників з пропозицією розробити взаємоприйнятний варіант розвитку ринку міндобрив в Україні, щоб не поховати вітчизняну хімічну промисловість остаточно.\nУ ставленні до коронавірусу “…не потрібно паніки. Але й не потрібно підліткового піжонства” – вважає рівненський лікар\nРівнеазот готується до ймовірного скорочення майже тисячі працівників\n– На жаль, взаєморозуміння не знайшлося, – констатує Михайло Заблуда. – Ми по цьому питанню працювали з міністерством економіки, була створена міжвідомча комісія, яка розглядала питання можливих варіантів управління цим процесом. І в кінці-кінців вирішили зробити український ринок мінеральних добрив повністю відкритим. Ми ж, аби зберегти хімічну галузь, пропонували запровадити в Україні квоту на імпортну продукцію. Зокрема, просили, щоб нам залишили 40% ринку, а решту віддали для імпорту. Завдяки цьому завод міг би ефективно працювати на наш і закордонний ринки. Але до нас не дослухались.\nВідтак, на український ринок зайдуть виробники з Польщі, Румунії, Білорусі, Туреччини і, звичайно, Росія. Причому, за прогнозом аналітиків, доля міндобрив російських підприємств, які опиняться в найвигідніших умовах, становитиме 90% від усього імпорту. це російська продукція. А тим часом, керівництво ПрАТ «Рівнеазот», щоб втриматись на ринку міндобрив, змушене вдаватися до антикризових заходів, які допоможуть максимально оптимізувати витратну складову. Один із них – це взаємні домовленості на виготовлення продукції на давальницьких умовах. Тобто, завод зароблятиме на наданні послуг, – пояснює Михайло Заблуда, –Такий режим роботи на давальницьких умовах ми взяли за основу, він нам дозволяє здійснювати виробництво аміаку та селітри. Відтак на нас чекає попереду серйозне скорочення персоналу компанії. За нашими розрахунками, потрібно скоротити близько 40% трудового колективу, а це – 977 працівників. Ми просто змушені піти на такий крок. А от якби ми працювали в нормальних умовах, і на повну потужність то й люди мали б роботу, і підприємство могло б сплачувати більше 1 мільярд гривень податку. До слова, торік Рівнеазот сплатив 246 мільйонів гривень податків, з них 127 мільйонів до державного бюджету України, близько 83 мільйона гривень – до міського бюджету Рівного, 36 млн. гривень – до бюджетів громад Рівненського району.\n– Ми чудово розуміємо важливість хімічного підприємства для Рівного, – каже секретар Рівнеради Сергій Паладійчук. –\nВлада міста ніколи не ігнорувала такі важливі питання життєдіяльності Рівнеазоту. Мені прикро, що одна із ключових галузей промисловості зараз опинилася в такій скрутній ситуації. Знаю, що депутати Верховної Ради не мають спільного рішення щодо цього питання. Втім, виходить, як у відомій приказці «Пани сваряться, а у хлопiв чуби тріщать». Тобто, десь там наверху вирішуються питання економічного і політичного характеру, а заручниками ситуації стають прості трудівники, які перебувають у невизначеності, що робити далі. Безумовно, депутати і я особисто хочемо, щоб завод працював, і ми будемо звертатися до Уряду і Президента для того, щоб нас почули. На сесію міськради ми маємо намір приймати відповідне звернення до центральної влади по ситуації, що склалася з Рівнеазотом. Мені прикро, що в Україні зараз, на жаль, краще чують тих, хто кричить і махає прапорами, ніж тих, хто сумлінно робить свою роботу.\nНа зборах також виступив голова Федерації профспілок Рівненщини Микола Шершун. Він, зокрема, висловив своє обурення діями влади, яка ставить під загрозу існування не тільки Рівнеазоту, а й усієї вітчизняної хімічної галузі.\nTags: Заблуда, Рівнеазот, Рівнерада\nПатрульні оперативно затримали в Рівному ймовірного шахрая\nРекордсмени досліджують гастрономічну історію Рівненщини(ВІДЕО)


Діти війни: Жорж Каруца | Федерація легкої атлетики України\nГоловна Новини Історія Діти війни: Жорж Каруца\nТрирічний Жорж був третьою дитиною в родині. Він, природно, нічого не розумів про жорсткі життєві обставини, які безпосередньо втрутилась у життя його батьків 22 червня 1941 року. Саме в цей день, коли гітлерівська воєнна навала порушила кордони країни, а Київ уперше зазнав бомбардування, після важкої хвороби померла його мати. Його батько, ще в 1940 році, був призваний до армії для участі у фінській війні… Малолітні діти залишилися з бабусею та дідусем, а мешкали вони у селищі Шахти №10, що неподалік від Алчевська (Луганська область). І все ж маленький Жорж запам’ятав ці страшні події та наступну дворічну окупацію як часи, коли навколо з’явилися люди, які розмовляли незрозумілою мовою; і коли завжди хотілося, але не було чого їсти та чим зігрітися…\nВ Україні з давніх-давен територія, де мешкала родина Каруців, була найхолоднішою, морози взимку тут часто досягали -40 градусів. Хлопчик також запам’ятав, як вони з бабою та дідом багато разів ходили за шість кілометрів до тітки у пошуках кращих умов для прожитку. Та, слава Богу, всі вони вижили, незважаючи на всі воєнні та родинні негаразди.\nВчитель фізкультури постійно залучав хлопця до всіх численних і різноманітних спортивних заходів. У школі був популярним баскетбол і це захоплення не оминуло юного Каруцу. Він став регулярно тренуватися і не на жарт захопився грою. Взимку багато бігав на лижах. Без напруги виконував нормативи з комплексу ГПО усіх ступенів. Але найбільше полюбляв ті нормативи, що були пов’язані з легкою атлетикою. Хлопець брав участь у районних і міських змаганнях з баскетболу, ручного м’яча, легкої атлетики, лижних гонок. У 1953 році став переможцем обласних змагань з лижних гонок серед однолітків.\nЗамість довідки.Луганський технікум фізичної культури вважався одним із кращих профільних навчальних закладів в Україні. У довоєнні часи серед його випускників був Євген Буланчик — легенда вітчизняної легкої атлетики. Цей знаний атлет був неодноразовим чемпіоном і рекордсменом країни з бігу на 110 м з бар’єрами, першим українським чемпіоном Європи з легкої атлетики.\nОдночасно з Каруцою там навчався ще один – у подальшому славнозвісний легкоатлет-десятиборець – Юрій Кутенко. Цей доброзичливий велетень далеко метав гранату (невід’ємну складову всіх тодішніх легкоатлетичних змагань), добре грав у ручний м’яч (гандбол).\nШвидко проминули роки навчання у технікумі. І разом з отриманням диплому постало питання про подальші кроки. Продовжувати навчання у якомусь з вишів чи йти працювати? Долю вирішив випадок. Під час змагань баскетболістів на Спартакіаді України на його гру звернув увагу тренер команди СКА-Київ та збірної команди України Наполеон Карлович Каракаш’янц — Заслужений тренер та Заслужений лікар України. От він і запросив Жоржа до своєї команди, яка в ті часи була однією з кращих в країні, як, до речі, і збірна команда України. Хлопець пропозицію прийняв і у червні 1957 року, приїхавши до Києва, поступив до військового училища (КВІРТУ), що правило за базу підготовки баскетбольної команди. Проте — не так сталося, як гадалося. Невдовзі пан Каракаш’янц прийняв пропозицію працювати за кордоном і поїхав. Зі зміною тренера змінилися і стосунки серед гравців команди, виник конфлікт інтересів між ними.\nТепер він дивився у бік Київського інституту фізичної культури (КДІФК). І в серпні при вступі до цього вишу на відділення легкої атлетики успішно впорався з випробуванням за спеціалізацією, набравши при цьому другу суму балів серед усіх абітурієнтів. Потім здав на відмінно іспити по загально-освітнім предметам і… став студентом спортивного факультету.\nРозпочалося розміряне, але й сильно завантажене студентське життя. Лекції, семінари, тренування під час так званих ПСМ, складання заліків та іспитів і участь у змаганнях різного масштабу. Та оскільки у Жоржа Каруци вже був досвід життя у студентському гуртожитку, то він легше за інших «вписався» у цей непростий побут і справлявся з викликами, які постійно виникають при побутовому спілкуванні людей з різними характерами, уподобаннями та світоглядами…\nНе дивно, що по закінченні інституту його, як відмінника, залишали працювати на кафедрі легкої атлетики. Така пропозиція була не тільки заманливою, але ще і престижною. У перспективі можна було у своєму ж виші захистити дисертацію, адже КДІФК був одним з кращих наукових центрів України. Але Каруца добре розумів, що таке залишитися у Києві без власного житла. Мешкати по гуртожитках або найманих квартирах… І він вирішив їхати на роботу до Кривого Рогу — на посаду викладача кафедри фізвиховання гірничорудного інституту, де перспективи з житлом були не такі примарні, як у столиці.\nРектором того інституту був академік АН СРСР Георгій Михайлович Малахов. Він сам у студентські роки був чемпіоном і рекордсменом Дніпропетровської області з бар’єрного бігу на 110 і 400 метрів. А як ректор хотів мати у своєму виші не тільки доброго фахівця з легкої атлетики, але й непересічного організатора. Тому запит, який надійшов з інституту до КДІФК за підписом пана Малахова, дістався саме Жоржу Каруці, оскільки останній якнайкраще відповідав усім бажанням замовника.\nСказати, що він по повній розрахувався з ректором за таке його шляхетне рішення, значить нічого не сказати… Жорж Андрійович не тільки проводив заняття зі студентами згідно з розкладом навчальної програми вишу. Разом з цим він заходився організовувати заняття в спортивних секціях та при цьому не забував про організацію і проведення мережі внутрішніх студентських змагань. Щоб підвищити престиж інституту й залучити сюди на навчання провідних легкоатлетів, він постійно розповідав про спортивні події вишу через міські та обласні засоби масової інформації, розсилав листи-запрошення на навчання по всій республіці.\nЦя праця даром не минулася. Легка атлетика і справді почала завойовувати авторитет у місцевої молоді. Така активна громадська і професійна діяльність не пройшла повз увагу міської громади, і в 1965 році Каруцу було обрано головою федерації легкої атлетики. З того часу от вже понад 50 років він очолює цю громадську організацію міста. Міста, що нараховує близько мільйона населення! Це — своєрідний рекорд України серед людей, які присвятили себе громадській роботі і, не зважаючи на статечний вік, не втратили до неї ні цікавості, ні бажання. Унікальний приклад самовідданого служіння «королеві спорту»…\nОрганізація і проведення змагань у професійному житті Каруци займає окреме місце. Не випадково ФЛАУ вже понад 30 років довіряє йому проведення чемпіонатів і Кубків України, матчевих зустрічей. Так у 2007 році він проводив Кубок Європи в Ялті; у 2012-му — «Європейські поліцейські ігри» у Донецьку; у 2013 році очолював суддівську колегію з багатоборства на чемпіонаті світу серед юнаків у Донецьку. Варто зазначити, що змагання з багатоборства привертають його особливу увагу і прихильність. Він не тільки досконало володіє усіма нюансами їх організації та проведення, а ще й розуміє психологію спортсменів, які два дні поспіль демонструють на секторах і доріжках своє володіння технікою та майстерністю у десяти/семи дисциплінах легкої атлетики. Намагаються у кожному виді програми поліпшити власні досягнення, пережити невдачі, пам’ятаючи, що поки у них є бодай одна спроба — вони не програли.\nНЕВТОМНІСТЬ. Нині Жорж Андрійович повний сил та невичерпної енергії працює в ліцеї-інтернаті з посиленою військовою підготовкою. Передає свій досвід і знання учням, яких з задоволенням зустрічають у різних вишах силових структур країни. Варто підкреслити, що за час його роботи у цьому ліцеї (з 1987 року) було випущено понад 4000 студентів. Що з початку військових подій на Сході країни там у лавах захисників батьківщини служили і служать понад 300 з цих випускників на посадах від командира взводу до командира бригади…\nНагорода не тільки почесна, а й цілком заслужена. Пригадаймо. 16 років поспіль Жорж Андрійович був головою об’єднаного профкому інституту, в якому працювало та навчалося понад 10 тисяч членів профспілки. За його участі був побудований стадіон зі спортивними залами, оздоровчий табір «Лазурний» на чорноморському узбережжі, лікувальний профілакторій та студентська поліклініка.\nТа повернімося до витоків… Нагадаю, що розпочинаючи з 1954 року у країні розпочалось освоєння цілинних земель Казахстану, Поволжя, Уралу, Сибіру, на далекому Сході та в Криму. От з того часу і до 1991 року у літні місяці по технікумах і вишах країни формувалися будівельні студентські загони, в яких разом нараховувалося до 50 тисяч молодих ентузіастів.\nЖорж Андрійович не лише брав участь в організації таких загонів у себе у місті, але й певний час був активним членом інспекторської групи ЦК профспілок країни, яка перевіряла техніку безпеки роботи студентських загонів. Він об’їздив та облітав величезні райони Сибіру і Казахстану, захищаючи інтереси першовідкривачів цілини, ніколи не скаржачись на втому. За багаторічну і плідну роботу він був нагороджений вищою профспілковою відзнакою країни.\nМешканці Кривого Рогу п’ять разів обирали його депутатом районної і міської ради депутатів. Він очолював комісії у справах фізичної культури, спорту і молоді, вирішував соціальні проблеми своїх виборців 25 років поспіль.\nЙого багаторічна праця викладача у виші, вчителя у ліцеї-інтернаті неодноразово відзначалась на міському та обласному рівнях. Він є «Кавалером» знаку трьох ступенів «За заслуги перед містом»; переможцем обласного конкурсу «Світоч Придніпров’я — 2012» у номінації «Найкращий викладач»; у 2018 році нагороджений міською педагогічною премією, як найкращий викладач міста.\nЙого громадська позиція: засобами фізичної культури сприяти тому, щоб молодь була фізично сильною, загартованою, морально стійкою. Зростала патріотами своєї країни. А легка атлетика була би конкурентноздатна на світовій арені…\nПопередня статтяНовини ТФЛА: новий президент ФЛА м. Севастополя, відзнаки для найкращих і результати змагань\nНаступна статтяЛегкоатлетичне представництво у керівництві НОК України


Як правильно карати дитину? - Шосткинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 10 "Незабудка" Сумської області\nЄ види покарань, які до дитини ніколи і ні за яких умов застосовувати не можна.\nПогрози та залякування - у жодному разі у вигляді покарання дитину не можна залякувати або погрожувати їй, так як це може призвести до серйозних психологічних розладів, розвитку неврозів тощо. Також такий вид покарання дітей може привести до абсолютно протилежних бажаних результатів: через деякий час дитина побачить, що загрози не виконуються, а значить, їх можна пропускати повз вуха.\nЖорстокі фізичні покарання - всього років сто тому вважалося, що серйозні фізичні покарання дітей - це єдиний вид покарань дитини, яка забезпечить її правильне виховання. Однак, сьогодні вже всі фахівці твердять, що карати дитину фізично просто не можна. З іншого боку, мова йде про серйозні фізичні покарання, і ми не згодні, що стоїть зовсім виключити з видів покарань дітей всі методи фізичного впливу. Без них у вихованні дитини, як не крути, а не обійтися. Так, багато хто скаже, що на заході в більшості сімей фізичні покарання дітей не застосовуються, але, на це можна відповісти, що і виховання старших «діточок» в західних країнах залишає бажати багато кращого. Не варто бездумно йти на поводу у неперевірених часом думок західних психологів. Карати дитину за допомогою фізичного впливу періодично просто необхідно, але це не повинно бути жорстокістю. Все має бути в міру і караючи свою дитину, варто пам'ятати про це.\nЗалишати проступки без уваги зовсім - це також погано, як і надмірно суворо карати дитину. Якщо Ви не будете пояснювати дитині, що добре, а що погано, вона буде засвоювати це вкрай повільно, а може і зовсім подумати, що така поведінка - норма. Ось тут-то знову й випливає питання, карати дитину чи ні? Відповідь очевидна: після першої роз'яснювальної розмови - так, карати. Дитина повинна знати, що після негідної поведінки обов'язково настануть наслідки у вигляді покарання. А от як карати дитину читайте далі.\nПокарання дітей - пауза\nВласне це навіть не є способом покарати дитину, а просто спосіб припинити дитячі капризи або пустощі. Метод вкрай простий - просто відправте дитину в відокремлену кімнату подумати про свою поведінку (горезвісне: йди до себе в кімнату або куток) . Тільки пам'ятайте, що карати малюків так не можна. У разі якщо дитина дуже мала, то можна самим вийти з кімнати. Нагадаємо, що цей метод не є дитячим покаранням у прямому сенсі цього слова, але припинити дитячі капризи і витівки він здатний, так як дитина за цей час охолоне. Такий спосіб «карати» дитини відмінно підійде у випадках, коли діти намагаються маніпулювати батьками, привернути їх увагу. Однак пам'ятайте, що карати дитину, таким чином, надовго не варто, так як маленька дитина через деякий час просто забуде, за що його покарали, а більш дорослий задумається про покарання і відносно батьків до нього. Не перестарайтеся.\nКараємо дитину, позбавляючи її уваги\nЗапам'ятайте, що дитина дуже егоцентрична, тому вона постійно намагається привернути до себе увагу. Як ми вже писали, пустощі дитини або істерику «на публіку» можна припинити, залишивши дитину на якийсь час на самоті. Проте можна і покарати дитину відсутністю уваги, тобто просто не звертати на її викрутаси ніякої уваги, щоб вона не тільки зрозуміла, що подібна тактика не принесе жодних результатів, але і зробить ще гірше. Повірте, для дитини позбутися уваги - це дуже болісно. Так, що можна ось так от м'яко карати дитину, заодно і пояснити їй, що його істерики марні. Дуже непоганий метод «м'якого» покарання дітей. Але, перед тим як почати ігнорувати дитини необхідно обов'язково пояснити йому, що Ви ось так вирішили покарати його, а не тому, що у вас поганий настрій. Дитина повинна зрозуміти, де причина, а де наслідок, що так її Ви і будете карати за демонстративні істерики. Просто скажіть дитині, що від цього самого моменту, ось за це і це я з тобою розмовляти не буду. Все, просто займайтеся своїми справами. Також необхідно визначитися самій і поставити дитину до відома, скільки Ви будете карати її подібним чином. Приклад: я не буду з тобою розмовляти доти, поки ти не збереш всі свої іграшки.


Удар з Сирії по школі в Туреччині та наступ грипу в Україні. 5 головних новин дня - Укрaїнa - TCH.ua\nУряд ухвалив Енергетичну стратегію України до 2035 року\nУ прокуратурі розповіли подробиці моторошного вбивства в одеському СІЗО\nУкрaїнa Сьогодні, 15:05\nУ Нацполіції прокоментували викрадення службового Lexus\nВ Україні триває сніговий колапс © Думская\nУкрaїнa 18 січня 2016, 19:00\nКількість переглядів 3709\nЗростання кількості померлих від грипу, удар з Сирії по школі в Туреччині та інше - у дайджесті головних новин за 18 січня.\n1. Кількість загиблих від вірусу грипу цього епідсезону зросла до 46 осіб. Про це повідомив заступник міністр охорони здоров'я України Роман Василишин. Головна причина смерті – несвоєчасне звернення до лікарів, кажуть у МОЗі. Поки що загальний рівень захворюваності в Україні значно нижчий за епідпоріг. Однак до кінця тижня в Україні може виникнути епідеміологічна ситуація Читайте далі -->\n2. В Україні триває сніговий колапс. Найбільше страждають від негоди Херсонська, Одеська, Миколаївська, Дніпропетровська, Запорізька, Кіровоградська, Полтавська, Харківська та Чернігівська області. Читайте далі -->\n3. Вартість нафтової корзини ОПЕК опустилася до 24,74 долара за барель. Ринок нафти продовжує лихоманити. Ціни стрімко падають. Особливо ця тенденція посилилась після початку 2016 року. Читайте далі -->\n4. У південно-східній частині Туреччини у провінції Кіліс у школу влучив мінометний снаряд, який випустили із Сирії. Наразі відомо про одного загиблого та двох поранених. Читайте далі -->\n5. Єврокомісія підтвердила, що в першому кварталі цього року виступить з пропозицією до Ради ЄС ввести безвізовий режим для України. Про це перед засіданням Ради ЄС у Брюсселі сказав єврокомісар з політики сусідства і переговорів про розширення Йоганес Ган. Читайте далі -->\nСлідом за рясним снігом в Україну прийдуть 20-градусні морози


20 листопада 2016 року у Національній бібліотеці України для дітей (вул.Баумана, 60) відбулося відкриття першої тематичної дитячої виставки-конкурсу малюнків «Пам’яті Блаженнішого Митрополита Володимира присвячується…».\nКонкурс-виставку започатковано Просвітницьким Центром Фонду пам’яті Блаженнішого Митрополита Володимира за підтримки баскетбольного клубу "Будівельник" з метою виявлення, розвитку, підтримки талановитих дітей та молоді, формування їх світогляду, поширення серед підростаючого покоління ідеї цінності знань про історичні постаті нашої землі, активізації пізнавальної діяльності засобами образотворчого мистецтва.\nУ конкурсі могли взяти участь юні художники віком від 6 до 17 років з різних куточків України, в тому числі з Миколаєва, Білої Церкви, Слов'янська, Дружківки (Донецька область) тощо.\nВ актовій залі бібліотеки організували святковий концерт. Юні артисти не лише співали та танцювали - зі сцени лунали вірші Блаженнішого Митрополита Володимира.\nПісля концертної програми відбулася церемонія нагородження. Духівник Фонду пам’яті Блаженнішого Митрополита Володимира митрополит Переяслав-Хмельницький і Вишневський Олександр, який до речі був головою журі, вручив дипломи переможцям, подяки учасникам та відзначив членів журі.\nСимволічно, що всім дітям були вручені кулькові білі ромашки – саме цій квітці присвятив один зі своїх віршів Блаженніший Владика. Ніхто з юних художників не пішов додому з пустими руками –всім були вручені подарунки та сувеніри.\nПісля офіційної частини для малечі був проведений творчий майстер-клас з декоративно-прикладного мистецтва. Окрім цього, діти разом із батьками долучилися до традиції, що не так давно буда започаткована у Музеї Блаженнішого Митрополита Володимира, коли всі відвідувачі пригощаються бубликами, до яких прив'язаний папірець з висловом cпочилого Предстоятеля - на пам'ять. Бублики за життя дуже любив Владика Володимир та пригощав ними всіх своїх гостей.\nОскільки захід відбувся у Національній бібліотеці України для дітей, митрополит Олександр з зацікавленістю оглянув бібліотеку та познайомився з її устроєм. Наостанок, духівник Фонду залишив запис в книзі почесних гостей:\n«Несказанно радий, що такий гарний захід пройшов у храмі книги. Вражений гарним і радушним прийомом. Книга - вікно в пізнання і життя. Малюнок – реалізація Божого Дару. Милості, щедрот і благословіння! Дякую організаторам і щонайперше - учасникам. Любов Блаженнішого Володимира і пам’ять про нього – жива».\nЗазначимо, що кращі малюнки будуть використані в якості ілюстрацій до дитячої книги з авторськими віршами Митрополита Володимира.


Ягідні мафіни – Європейська Кухня з Іриною Чорній\nМаленьку круглу або овальну випічку, до складу якої входять різноманітні фрукти або начинки, переважно солодкі, називають ма́фіном. Зазвичай, ця випічка поміщається у долоні дорослої людини і її доволі легко та просто тримати дитині. У сучасній кулінарній традиції, якщо на вашій кухні є такі продукти, як: чорниця, шоколадна стружка, малина, кориця, гарбуз, горіхи, банан, апельсин, персик, суниці, морква, лимон тощо, ви сміливо можете зайнятись випічкою мафінів. Особливим смаком хизуються мафіни, виготовлені з кукурудзяного борошна, натякаючи на свою класичну ідентичність.\nЯк відомо, сьогодні існує декілька версій походження назви «мафін». За однією версією – цей термін поширився у Великій Британії в XI ст. від французького слова moufflet, що означає м’який хліб. Інша версія пов’язує це слово з німецьким muffe – один із різновидів хліба.\nСередньовічні мафіни мали вигляд маленьких тістечок, своєрідний варіант кукурудзяного хліба. Прадіди сьогоднішніх мафінів не були такими солодкими й мали набагато меншу кількість різновидів. Завдяки простоті та швидкості приготування, мафіни стали готуватись до сніданку, як швидка та практична їжа. Проте, такі мафіни швидко черствіли, тому, як продукт хлібопекарень, у продажу вони з’явилися не раніше середини XX ст. та й рецепт на той час був обмежений декількома видами зернового борошна: кукурудзяного, пшеничного, вівсяного й обмеженою кількістю добавок: родзинки, яблука, горіхи.\nТакож, перші мафіни випікались на дечках ромбоподібної форми, круглі формочки з’явились дещо пізніше. А після винайдення круглих паперових формочок, користування дечками, які потрібно постійно чистити та мити, у хлібопекарному виробництві повністю припинилось і не використовується в наш час, хіба що зрідка, у домашніх умовах. Сучасні технології дозволяють виготовляти дечка з таких сплавів, до яких тісто не прилипає і швидко печеться. Також частіше зустрічаємо мафіни форма яких нагадує свійських тварин чи диких звірів, це можна вважати святкові мафіни. Все ж класикою вважаються та й залишаються мафіни круглої форми.\nСьогодні у кондитерстві існує два типи мафінів так звані: англійські та американські. Для приготування англійських мафінів використовують дріжджове тісто, а для американських — розпушувач.\nДоволі часто мафіни зверху додатково задекоровані. У кондитерських колах це називається – штрейзель, від нім. streusel – розсипчаста посипка (топінг) з борошна, вершкового масла та цукру, яка випікається поверх мафінів, хлібів, пирогів та тістечок. У деяких сучасних рецептах штрейзеля можна зустріти спеції, зокрема, мускатний горіх, також, термін штрейзель іноді використовується для різної випічки, посипаної зверху або змішаної з крихтами.\n100 г борошна (може бути горіховим)\n8 г розпушувача для випічки\n120 г йогурту, сметани або кефіру\n250 г чорниці, лохини або інших ягід\nДля крихт-штройзеля: змішати усі інгредієнти в окремій посудині і перетерти руками до крихт. Поставити у холод.\nУ посудині змішати йогурт, яйце і олію до однорідності.\nБорошно просіяти, змішати з цукром, сіллю та розпушувачем. Ввести сухі інгредієнти в яєчно-олійну суміш. Перемішати до однорідного тіста.\nЧорницю або інші ягоди перемішати в кукурудзяному крохмалі й додати в тісто. Легко вимішати.\nВикласти тісто по столовій ложці у приготовану форму для мафінів з укладеними паперовими корзинками, заповняючи тістом 2/3 форми, посипати холодною крихтою-штройзелем.\nВипікати 25 хвилин при 180 С.\nПопередній запис Житній цільнозерновий хліб\nНаступний запис Який хліб корисний


ДЖУЛИНКА » Бершадь » Джулинка » Бершадщина : 1 вересня, брацлавський, бугу, Вітчизняної війни, ветеран, визволення, випускників, вузькоколійна, вчителі, гайворон, гес, ЗНО, механізаторів, млин, оренда, освіта, Південного Бугу, партизан, партизанський, скульптор, удич, цукрозавод сторінка 3\nУродженцем села є український скульптор, заслужений майстер народної творчості УРСР С. X. Печений. Невпізнанно змінилось обличчя Джулинки. За роки Радянської влади вона перетворилась на село сучасного сільськогосподарського виробництва. Дальший розквіт культури, зростання достатку — завтрашній день Джулинки.\nСело Джулинка розташоване в південно-східній частині зони лісостепу. В наш час лісів поблизу немає. В 1910-1911 рр. був великий дубовий ліс ( так звану „Дубина”), який займав декілька сот гектарів. Його було по-хижацькому вирубано і продано устянському цукрозаводчику на паливо. На північ від села долина, яка круто піднімається і переходить в хвилясто-горбисту рівнину, що пересікається декількома невеликими ярами. ело розташоване на північний схід у 25 км від районного центру м. Бершадь. Біля села проходить вузькоколійна залізниця Вінниця - Гайворон зі станцією Джулинка.Після закінчення будівництва Гайворонської ГЕС в 1963 р рівень води в р. Пд. Буг значно піднявся, поліпшились умови для розвитку рибальства, а також вплинуло на обводненість території. жулинка належить до старовинних поселень і за переказами існує дуже давно, десь з 16 століття. В той час по р. Пд. Буг проходила гряда козацьких сторожових постів. До цього часу збереглися 14 могил, що тягнуться ланцюгом від сусіднього села Чернятки, аж до села Хащовата Ульянівського району Кіровоградської області. Деякі з цих могил досягають 6-7 метрової висоти. Село засноване на місці кількох таких козацьких сторожових постів, проти татар, в 25 км від бувшої кріпості , на місці якої тепер розташовано с. Хащевата.\nДжулинка спочатку належала польському графу Мошинському. Дочка його вийшла заміж за графа Шембека, до якого разом з іншими володіннями і Джулинка. У графа Шембека, що розорився, купив ці маєтки багатий грек Єфрусій, від якого придбав ці маєтки граф Воронцов. Після смерті Воронова Джулинка разом з іншими маєтками перейшла у володіння його пасинка Миколи Столипіна. Після смерті Столипіна Джулинка з с. Теофилівкою через суд за допомогою адвоката Разіна успадковує графиня Наталія Кочубей. тановище селян за часів царизму було тяжким. Селянській общині були виділені найгірші землі: всі горби, пустирі, гірші найменш родючі землі. Після такого „звільнення” росло велике незадоволення селян. Після реформи швидко відбувається процес розшарування селянства. Більша частина зубожіла, втрачала землю йшла батрачити або відправлялась на заробітки в Одесу, Катеринослав (тепер Дніпропетровськ) менша частина багатіла, появлялись куркулі , які скуповували селянські наділи За селом було збудовано ґуральню і цегельний завод, які в кінці 19 століття були спалені. побудовою цукрових заводів в сусідніх селах Красносілці та Усті, з побудовою залізниці в 1897 році місцевий поміщик та селяни починають висівати цукрові буряки. З’являються лихварі, підрядчики, які наживаються на праці трудівників в цей час було багато знищено лісів навколо Джулинки та інших сіл для обпалення цукрозаводів . В 1863 році в Джулинці було відкрита церковно – приходська школа, а в 1869 році прихожанам було збудовано окреме приміщення для школи, в 1892 році відкрито жіночу церковну – приходську школу , де навчаються не тільки дівчатка шкільного віку, а й „ взрослые девицы” . В 1901 році було збудовано нове приміщення двокласної школи . Навчалися в цих школах лише 60-70 дітей багатіїв села. Серед учнів було лише 6-9 дівчат.Поступово Джулинка стає великим селом . В 1897 році тут нараховується 3192 душі населення. По четвергах в селі стають великі базари. В 1906 році – було 798 дворів, проживало 3307 душ (чоловіків 1713, жінок 1594 ).\nВ 1904 році в селі вперше відкривається лікарня, в якій працював фельдшер, сестра милосердя, була на той час в селі приватна аптека. В 1912 р. було засновано кредитове товариство, члени його були найбагатші селяни, вони одержували кредити на купівлю сільськогосподарського інвентарю, тягла. В 1918 році в Джулинці організовується волость, для чого в 1914 році було збудовано спеціальне приміщення. З 1918 році Джулинка стає волосним центром , куди входять також села Теофилівка і Ставки. е дивлячись на ці зміни, село залишалось бідним, некультурним. В 1904 – 1905 роках з’являються в селі далекі заробітчани, які приносять чутки про боротьбу за землю, про революційні витупи робітників і селян, вони першими заносять в село революційні пісні. Влітку 1905 р. було декілька виступів селян, які відмовлялись обробляти плантації цукрових буряків в панській економії за існуючу низьку плату. Панські управителі, самі пани змушені були задовольнити хоч частково вимоги селян. Організовували ці виступи Морус Федір, Білий Ананій, Печений Сильвейстер. о встановлення Радянських влада мало було письменних в селі. Газету „ Киевская мысль „ і Подольские ведомости” одержували піп та волосний писар. Дітей в школах навчалось дуже мало. В 1910 році двокласну школу закінчило 15 учнів, а в 1914 році лише 10 учнів, потім вона перестала існувати за відсутність коштів на утримання вчителів і бідність селян, які не мали змоги посилати дітей до школи. Залишалась в селі лише церковно – приходська школа. ля придушення будь – якого прояву незадоволення селян в селі був урядник і 3 стражники. Особливо стало важким становище селян в роки імперіалістичної війни. На війну було забрано багато чоловіків, селянське господарство зовсім занепало, земля оброблялась погано, а приблизно шоста частина її не оброблялась зовсім. Із 1200 робочих коней і волів перед початком війни залишилось в 1917 році – лише 300. Дуже скоротились посіви буряків. осте незадоволення селян війною, царизмом. Весною 1918 року через село проходили війська німецьких окупантів. Вони відновили старі порядки, призначили старосту поставили жандармів, грабували населення. Радянська влада в селі остаточного була встановлена в 1920 році.\nДо кінця 1925 року село Джулинка стає районним центром. Тоді ж була створена в селі перша партійна організація, секретарем якої був обраний А. Костін. цього часу Джулинка впорядковується. В селі відкривається бібліотека, клуб, лікарня на 25 ліжок, сільське споживче товариство, яке мало три торгових точки. З 1922 року працювало поштове відділення , працювала початкова школа, в якій навчалися діти селян. З 1927 р. в селі стали демонструватися кінофільми, які привозилися з Красносільського цукрового заводу. За даними статуправління Подільської губернії, в Джулинці вже нараховувалося 1100 дворів, 4057 душ населення, 4552 десятин землі.\nВідбувалась масова колективізація, що супроводжувалась масовими конфіскаціями селянського майна і утворенням колгоспів. В 1923 році в селі було засновано сільське господарське товариство «Крок до соціалізму», головою якого довгий час був Гуляйко Ю. ротягом 1925 року в селі утворилося ще три ТСОЗи :„ Незаможник”, ім. Леніна, „Червона Зірка „. Джулинські ТСОЗи об’єднували 105 бідняцьких господарств, які обробляли 447,8 га землі. Весною 1930 році утворився ТСОЗ – „ 13 – річчя Жовтня”. идавалася районна газета „Колгоспна праця„ ,перший номер якої вийшов 27 грудня 1931 року.На кінець травня 1933 року в селі утворилося три колгоспи: ім. Ворошилова „Більшовик”, „ 13 – річчя Жовтня”. Вони об’єднували 81% господарств і близько 90% усіх орних земель села. В колгоспах нараховувалося 329 коней, чимало рогатої худоби. У 1933 році колгосп ім. Ворошилова був одним з кращих у районі. еред початком Великої Вітчизняної війни Джулинка була економічно і організаційно міцним селом. Зростав і тракторний парк Джулинської МТС, яка 1940 р. мала 81 трактор, 12 комбайнів та іншу техніку. еред початком Великої Вітчизняної війни Джулинка була економічно і організаційно міцним селом. Зростав і тракторний парк Джулинської МТС, яка 1940 р. мала 81 трактор, 12 комбайнів та іншу техніку. ійна. 28 липня 1941 року фашистські загарбники вдерлися в село. Окупанти грабували жителів, знущалися з них. Чудовий сосновий бір став місцем, де фашисти та поліцаї знищували людей. Всього у Джулинці розстріляно 156 чоловік. За роки окупації на каторгу до Німеччини звідси вивезли 236 чоловік. Та населення не скорилося окупантам, піднялось на боротьбу. В Джулинському районі виникає одна з перших підпільних організацій на Вінниччині. Вже в грудні 1941 року в районі розгортає діяльність підпільна організація, на чолі якої стояли залишені Джулинським РК КП (б) У Корнійчук ( Саша Жалов) та Волощук Ф. С. літку 1942 року під керівництвом Корнійчука М. С. був організований партизанський загін. А восени створено джулинське підпілля, йому доводилось працювати в дуже складних умовах. На початку 1943 року гестапо натрапило на підпілля. Був заарештований і розстріляний Волощук Ф.\nНевтомно громив ворогів партизанський загін Печеного С. Розгромив Устянську, Бондурівську, Дубинівську комендатури, прикордонний пікет поблизу Берізок - Бершадських 18 грудня 1943 року. Народні месники розбили військову частину окупантів. Під час бою було знищено близько 140 ворожих солдат та офіцерів, згаданому поєдинку смертю хоробрих загинув командир загону. 1942 - 1943 рр. Джулинці допомагали партизанському загону Печеного С. та іншим, які проходили через район Джулинки два залізничні ешелони з пальним і зерном, награбованим окупантами у населення. великим нетерпінням чекали Джулинці визволення з фашистської неволі, яке несла ім. Червона Армія. 11 березня 1944 року частинного Українського фронту вступили на околицю села. А вже 12 березня Джулинка стала вільною. ри утворенні Джулинського району в 1925 році до його складу входили села: Джулинка райцентр, Ставки, Шляхова, Теофилівка, Тирлівка, Дяківка, Червоне, Вікнено, Тернівка, Березівка, Серсбрія, Серединка, Погоріле, Удич, Веселівка, Костюківка, Чернятка, Хмарівка, Красносілка, Раківка, Мягкохід, Лугова, Устя, Маньківка, Берізки-Бершадські, Шумилово, Осіівка. В 1958 році до складу Теплицького району Вінницької області відійшли села: Костюківка, Веселівка, Погоріла, Удич. 1953 році всі колгоспи села Джулинка об’єднались в один колгосп «13 - річчя Жовтня», в 1959 році після реорганізації Джулинського район до Джулинки приєднали с. Берізки-Бершадські і колгосп ім. Котовського, а головою колгоспу обрано Шрамко Кузьму Карповича. 2002 року і по сьогоднішній день сільським головою є Швець Петро Васильович.\nУ Джулинці та Берізках -Бершадських проживає майже 5 тисяч населення, територія складає 7908 гектарів, є 81 вулиця. На території сільської ради розміщена потужна агрофірма „ Джулинка" на чолі з досвідченим керівником і організатором сільськогосподарського виробництва Хливнюком М. Ф.. Працюють 4 орендарі, 69 підприємців, 12 фермерів, 4 харчоблоки. акож є три школи . Джулинська спецшкола – інтернат для дітей з вадами, колись тут розміщувався райком партії. Тут живе і навчається 125 дітей віком від 6 до 15 років. Навчально - виховний процес організовують 52 педагогічних працівники, з них 27 -вихователі. Діти навчаються від 1 - го до 9 - го класу і після закінчення закладу отримують свідоцтво про неповну середню освіту спеціального зразка. Джулинська ЗОШ І - III . Тут навчається 500 дітей, є 23 комплекти класів, 2 групи продовженого дня. Працює 45 учителів, з них віщу освіту мають 43, звання вчителя - методиста - 1, вишу категорію - 23, другу - 7 і 7 спеціалістів. В 2002 році школа була занесена на районну Дошку пошани. Джулинська музична школа, дошкільний навчальний заклад №5 „ Веселка", комбікормовий завод, хлібоприймальний пункт, дільнична лікарня.\n27.10.2021 22:43:31 Цей сайт - про Бершадь та бершадський район. Новини, довідники, безкоштовні оголошення, фотогалереї району. Розділ "Новини" підготовлено редакцією газети «Бершадський край». Всі права на матеріали належать авторам статтей. Передрук інформації, що розміщена на сайті Бершаді, без згоди адміністрації суворо заборонено. Адміністрація сайту Бершадь може не поділяти думку авторів публікацій і не несе відповідальності за авторські матеріали.