Сергій Рахманін інтерв'ю: про війну, Мінські домовленості та зрадників у владі\nПід кінець сьомого року війни в Україні майже не залишилося тих, хто сумнівається: швидких шляхів до миру не існує. Нині дискусії можуть точитися лише довкола того, як зупинити кровопролиття й унеможливити відновлення активних бойових дій для того, щоб згодом поступово домагатися завершення війни.\nЧи може стати "мирний план", запропонований головою української делегації у Тристоронній контактній групі, першим президентом України Леонідом Кравчуком, тією панацеєю, що виведе нашу державу з манівців Мінська? Які загрози несе пропонований чинною владою "шлях до миру"? Що мала би зробити Україна, щоб справді почати рух до завершення війни, й на скільки вона може розтягтися?\nПро це, а також те, як змінить ситуацію нова влада у США та чи є зрадники в українській владі, OBOZREVATEL поговорив із народним депутатом 9-го скликання, членом парламентського комітету з питань національної безпеки, оборони та розвідки, відомим журналістом Сергієм Рахманіним.\n– Сергію, коли тільки розпочалися розмови про "мирний план Кравчука", ви в одному з ефірів заявили, що жодного плану нема. Тепер ви змінили свою думку? Як можете оцінити пропозиції, про які говорив Кравчук?\n– Коли я говорив, що плану не існує, мав на увазі його відсутність у вигляді конкретного документа. Були лише заяви окремих посадових осіб. І мене дуже дивувала ситуація, що з цим планом (точніше, із переліком пропозицій) надали можливість ознайомитися представникам терористичних організацій, а вищий законодавчий орган України – Верховна Рада – такої можливості був позбавлений. Хоча три представники парламенту входять до складу ТКГ.\nПовторюся: так званий план Кравчука – це не чіткий самодостатній план, а набір пропозицій, варіації на тему Мінських домовленостей. Єдиним джерелом інформації, що давало можливість ознайомитися з цим текстом, виявилося, як це не прикро, так зване Міністерство закордонних справ так званої ДНР. Позаяк переважна більшість позицій у ньому збігалася з тим, що мені було відомо від безпосередніх учасників перемовин, теоретично можна припустити, що ці документи тотожні.\nТож можна вважати, що із планом я ознайомився. Але не завдяки українській владі, яка мала б ознайомити парламент із цими пропозиціями.\n– І як ви їх оцінюєте?\n– Об'єктивно оцінювати будь-який документ можна лише тоді, коли відомий кінцевий задум. Мені цей задум достеменно не відомий. Тому вдаватимуся до припущень.\nПерша версія – поява цього плану є тактичним ходом, спробою затягнути процес перемовин у Мінську й перевести його в річище, вигідне для української сторони. Друга – це спроба знайти певні компроміси, щоб усе ж таки погодитися на виконання Мінських угод, але спробувати зберегти обличчя. І третя – цей план існує задля того, щоб отримати формальну можливість нарешті вийти з Мінського процесу, запропонувати реалістичний план, створити новий майданчик і почати історію з чистого аркуша.\nЯкий із цих варіантів має на меті українська влада – я не знаю.\n– Але ж маєте власні припущення щодо того, який із них найвірогідніший?\n– Сподіваюся, що кінцевою метою є вихід із Мінського процесу. Угоди зразка 2015 року не працюють. Зеленський не може цього не розуміти. Але припускаю, що просто так вийти з "Мінська" він не може. Адже після зміни влади нова команда оголосила, що є правонаступницею попередніх домовленостей. І що Мінські угоди для неї є "політично зобов’язальними".\nПроте виконати Мінські домовленості без загрози Україні, її безпеці та територіальній цілісності неможливо. І тому постало питання: як вийти з процесу й водночас зберегти механізм санкцій проти Росії. Тому українська сторона запропонувала власний "апгрейд" Мінських домовленостей, змінивши їх конфігурацію, додавши низку зустрічних вимог й оформивши це як нові пропозиції. Бо "Мінськ" висував чіткі вимоги фактично лише до України, а не до РФ та її окупаційних адміністрацій.\n– Про які вимоги йдеться?\n– "План спільних кроків" висуває вимоги щодо контролю України над кордоном. Російська сторона має скасувати низку указів президента РФ, які, наприклад, спрощували отримання російського громадянства для мешканців окупованих територій, визнавали документи й автомобільні реєстраційні номери, видані на окупованих територіях. За цим документом Росія має вчинити певні кроки, пов’язані з демілітаризацією цього регіону тощо.\nВказано дати, зазначено, коли, що і хто має зробити. Так, фрагментарно, але ліпше, ніж було. Мінські домовленості за суттю своєю є для України кабальними. Тепер же зроблено спробу встановити певну рівновагу, з одного боку. З іншого – внести до порядку денного вимоги, на виконання яких російська сторона, підозрюю, не піде ніколи. Тому що вся логіка вчинків російської влади наочно підтверджувала: вони не хочуть і не втрачатимуть контроль над цими територіями.\nВідповідно, жодні укази президента РФ не анулюватимуться. Жодного контролю за роззброєнням Росія на себе не візьме й кордон Україні не віддасть.\nІ саме це дає можливість Україні сказати: хочете перемовин – виконуйте певні зобов’язання. Ні? Тоді даруйте. За таких обставин Київ, на думку творців плану, напевно, отримає змогу звинуватити Москву в остаточній непоступливості й зняти із себе відповідальність за ті домовленості, які неможливо виконати. Мінський процес мертвий. І це очевидно всім.\nЯкщо логіка така, план має право на існування. За умови, коли він є частиною великого плану, реальної деокупації й справжньої реінтеграції. Хотів би помилятися, але підозрюю, що його поки немає.\n– Який з інших варіантів більш імовірний, на вашу думку?\n– Секретар РНБОУ анонсував засідання Ради Безпеки 9 грудня, на якому нібито ухвалять якесь доленосне рішення щодо подальшої долі окупованих земель Донбасу. Сподіваюсь, що йдеться про остаточний похорон Мінського процесу. Якщо на це нарешті з’явилася політична воля.\nЯкщо ні, то триватиме гра заради гри, затягування процесу. Якщо влада не готова ані виходити з Мінських домовленостей, ані беззастережно їх виконувати (що було б катастрофою), то вона й надалі висуватиме низку умов і вимог, які навряд чи буде виконано. І йдеться не тільки про російську сторону, до речі. Наприклад, є пропозиція щодо збільшення місії ОБСЄ до 1,5 тисячі осіб і надання їй мандату поліцейської місії. Нині СММ ОБСЄ на Донбасі опікується моніторингом, вона не уповноважена чи, наприклад, бути спостерігачами на виборах (якщо вони таки відбудуться), чи (тим більше) здійснювати миротворчі функції. У чинного персоналу місії немає на це ні мандату, ні вишколу, ні озброєння.\nАле у плані Кравчука є пропозиція до ОБСЄ щодо утворення поліцейської місії з 1,5 тисячі осіб, яка б здійснювала певні поліцейські функції. Цю пропозицію навряд чи реалізують.\n– Бо навіть нинішня місія ОБСЄ в Україні, якщо не помиляюся, найбільша і найдорожча в історії цієї організації. Чи підуть 57 держав-членів ОБСЄ і один із ключових її спонсорів – Росія – на ще більше здорожчання, надання іншого мандату і відправлення місії для роботи в умовах незакритого військового конфлікту – маю великі сумніви в цьому.\nТому й вважаю можливим варіант, що "план Кравчука" може бути лиш спробою відвернути увагу, створити тактичну перевагу й показати, що Україна перебирає на себе порядок денний, якось впливає на процес. Водночас кінцевої мети може не бути. Це, можливо, виявиться лише грою, тактичним прийомом, що не передбачає виходу з Мінського процесу.\nНу і третій варіант, найгірший – українська сторона намагається у російської сторони вибити певні поступки для того, щоб потім цими поступками захищатися від обуреної громадськості. У разі, якщо, не дай боже, доведеться пристати на російські умови й виконувати Мінські домовленості.\nЦей варіант мені здається малоймовірним. Насамперед через те, що по-державницьки настроєні громадяни навряд чи зможуть "перетравити" таке. Бо навіть за певних поступок із боку Росії виконання "Мінська" для України означатиме створення квазідержави, яка формально буде українською, але де-факто жодним чином не буде Україні підконтрольна. Це найгірший, але і найменш імовірний варіант розвитку подій. Проте теоретично він можливий.\n– Найбільш імовірним ви назвали варіант зі спробою вийти з Мінського процесу. Вийти куди? Є у влади якийсь план Б?\n– Поки не бачу ознак, що такий план є. Можливо, існує лише на рівні ідей і рефлексій.\n– А якби у вас була можливість поділитися з владою своїми міркуваннями, який "мирний план" ви запропонували б? Яким є оптимальний варіант для України?\n– Свої думки я озвучував. Уперше – у короткій розмові з президентом ще рік тому. Детальніше, уже в оформленому вигляді – на початку року, коли партія "Голос" з моєї ініціативи розробила "Стратегію холодної деокупації". Зміст нашого плану я доводив до відома всіх зацікавлених осіб – зокрема, до президента Зеленського, керівника Офісу президента Єрмака, профільного віцепрем’єр-міністра Резнікова…\n– Розкажіть, у чому полягає "Стратегія холодної деокупації".\n– Відштовхуємося від очевидних речей.\nПерше: Росія – ворог. І, певно, надовго залишиться ним, хіба що добровільно звільнить окуповані території. Проте поки не бачу жодних об’єктивних підстав, щоб російські військові залишили окуповані території Донецької та Луганської областей. Тим більше – окупований Крим.\nДруге: більш-менш успішний варіант розвитку подій для України можливий лише тоді, коли Росія дасть на нього згоду.\nТретя теза: Україна з об’єктивних причин не може сьогодні вплинути на РФ настільки, щоб вона пристала на наші пропозиції. Тому єдиний можливий для нас варіант – впливати на Росію через західних партнерів. Цей варіант досі лишається. Хоча вже й набагато менш імовірний, ніж раніше.\nЧетверта теза: чому ми досі тупцюємо на місці? Тому що Україна вперто говорила про те, що альтернативи Мінським домовленостям не існує. Отже – від нас вимагають ці домовленості виконувати. Хоча зробити це без зради державних інтересів – неможливо.\nТому єдиним варіантом залишалося переконати перш за все США (які формально не є учасником переговорного процесу, але де-факто є впливовим гравцем) і Німеччину вплинути на позицію Росії та змусити її зробити певні кроки.\n– Перше і, безумовно, ключове: повне припинення вогню щонайменше на шість місяців. Те, що відбувається нині, не є припиненням вогню. Доказом того є нещодавня загибель двох морпіхів із 36-ї бригади в районі Водяного та бійця 72-ї бригади біля Авдіївки. Це був прицільний вогонь.\nПрипинення вогню має бути повним, абсолютним, беззастережним. Скрізь. Не менше ніж шість місяців. Якщо цього не буде – це означає, що Росія не спроможна виконувати будь-які наступні вимоги. І щоб вплинути на Росію, змусити її це зробити, потрібні не заяви президента Зеленського, а послідовний тиск із боку інших держав.\nПовноцінне припинення вогню потрібне для реалізації наступного етапу – створення безпекової зони, головною метою якої буде унеможливлення активізації бойових дій.\nТакі зони ефективно працюють у Кореї та на Кіпрі. Мені скажуть: це ж заморозить війну на десятиліття. Так. Якщо в нас з’явиться можливість розв’язати конфлікт швидше, якщо обставини складатимуться на нашу користь – ми зможемо це зробити. Сьогодні таких можливостей ми, на жаль, не маємо. Україна не спроможна швидко, ефективно, безпроблемно завершити війну ні воєнним, ні політико-дипломатичним шляхом. Ми нині надто слабкі для такого складного завдання. І повноцінних союзників у нас немає. Є держави, які надають нам певну допомогу за певних обставин і певних умов. Але вони орієнтуються не на державні інтереси України, а на власні. Вони не мають і не будуть за нас воювати. Але вони можуть нам допомогти, якщо ми їх переконаємо, що це робиться заради спільної мети – безпеки в центрі Європи.\n– Що конкретно дасть створення безпекової зони?\n– Вона допоможе унеможливити активізацію бойових дій і зменшити в перспективі бойові втрати. І згодом у цю безпекову зону зможуть увійти миротворці.\nПитання миротворчого контингенту під будь-яким мандатом у будь-якому вигляді обговорювалося давно. І тут проблеми дві. По-перше, небажання Росії. І по-друге, миротворці не зайдуть туди, де тривають бойові дії або де вони можуть відновитися будь-якої миті. Прецеденти, коли миротворчі місії заходили на територію країн, що воюють, є, але їх мало, і в нашому випадку цього не відбудеться.\nДля того щоб на Донбас зайшов миротворчий контингент, який унеможливив би відновлення бойових дій, і потрібна оця "буферна зона", зона безпеки. Йдеться про смугу завширшки хоча б у 2,5 км між протиборчими сторонами, де не має бути військових, місцевих жителів – нікого. Там мають бути лише миротворці. Інакше будь-якої миті ми можемо отримати відновлення бойових дій.\nЦе ключові першочергові етапи. Про все інше можна говорити лише після виконання цих двох умов.\n– Як можна вплинути на Росію, щоб вона погодилася на виконання таких умов?\n– Найперше – переглянути застосування санкцій. Сьогодні за політичною домовленістю вони прив’язані до виконання Мінських домовленостей. Якщо Росія виконує ці домовленості, з неї знімають санкції. Не виконує – не знімають. Але британські, німецькі, американські експерти й дипломати неофіційно натякали представникам: цей інструмент не працює, шукайте інший шлях. Бо Росія постійно наголошує, що не є стороною конфлікту. А самі Мінські домовленості неможливо виконати в принципі.\nА от бажання зняти санкції з Росії в частини європейських країн періодично з’являється. І є ризик, що це питання може буде розв’язане без нас і не в наших інтересах. Якщо не зняття, то пом’якшення санкцій можливе. Я вже мовчу про те, що частину обмежень із них чудово обходять як Росія, так і компанії з тих європейських країн, які ті санкції запроваджували.\nАле тепер, в умовах пандемії та коливання цін на нафту, Росію все ж таки можна зробити поступливішою. Інша річ, що робити це може не Україна, а великі гравці – як-от Німеччина і США. Вони могли би встановити певну залежність: кожна поступка Росії приводить до послаблення якихось санкцій. Це не ідеальна історія, але ще гірше буде, якщо санкції знімуть просто так і Україна від того нічого не виграє. Або якщо ми змушені будемо брати відповідальність за територію, яку не контролюватимемо, але яку змушені будемо утримувати з державного бюджету.\nЦе історія про компроміси. І це – неприємний, але допустимий компроміс.\nВпливати на Росію можна й через міжнародні суди. Під тиском можливої великої кількості судових процесів, ініційованих Україною за підтримки Заходу, Росію можна було примушувати робити крок за кроком.\nСьогодні таких можливостей нема. Коли ми сьогодні від Росії вимагаємо контроль над кордоном, проведення демілітаризації – Росія ставить цинічне, але логічне запитання: а що нам за це? Якби ми мали достатню потугу, щоб розв'язати цю проблему самостійно й жорстко, нам не потрібні були б союзники й компроміси.\nМи згаяли багато часу. Ті можливості, про які я казав, досі зберігаються, але вони менші.\n– Хоча б тому, що нині США, де відбувається зміна влади, Німеччина, яка готується до відходу Меркель, набагато менше зацікавлені в активних процесах, пов’язаних з Україною. Їм не до нас. У них інші пріоритети та власні проблеми, помножені на ковідні складнощі.\nЗнадобиться певний час, щоб узяти ініціативу у свої руки і змусити Росію зробити ці очевидні кроки: припинити стріляти щонайменше на шість місяців, створити безпекову зону й забезпечити введення туди певного контингенту.\nДалі можна буде перевести дух, наростити м'язи, провести повноцінну реформу Збройних сил і цілого безпекового сектору. І планомірно готуватися до розв'язання – дипломатичного, військового або комбінованого. Залежно від спроможностей і обставин. Не побоюючись воєнного загострення з великою кількістю жертв або зухвалого примусу до проведення квазівиборів на окупованих територіях.\n– Складається враження, що надія лише на американців. Бо європейців усе влаштовує, той же "Північний потік – 2" досі мило з росіянами обговорюється… На вашу думку, адміністрація Байдена займе радикальну позицію щодо Росії в цій історії чи ні?\n– Не треба бігти поперед воза. Передача влади у США ще не відбулася. Треба дочекатися хоча б інавгурації Байдена і головне – формування його команди. Гравці, які обійматимуть ключові посади, уже відомі, і ці люди навряд чи надто заграватимуть із Путіним.\nЗокрема, Байден добре знає Україну й українську політику. Але це і плюс, і мінус водночас. Плюс у тому, що він не витрачатиме купу часу на вивчення українського досьє, йому зрозуміла ситуація ліпше, ніж переважній більшості американського істеблішменту. Мінус у тому, що він дуже добре знає, як у нас усе робиться. І тому є певний скепсис до українських політиків і українських зобов’язань.\nАле зміну влади в США треба сприймати як позитивний крок. І якщо вдасться активніше залучити США до цього процесу – це буде дуже добре. Я не бачу причини, щоб американці напряму ввійшли в переговори, але вірогідність, що вони активніше впливатимуть на ситуацію, залишається.\nПроте. Ще раз наголошу: США, як-будь яка країна, орієнтується на власні державні інтереси. І вони не обов’язково збігатимуться з нашими. Треба вміти знаходити партнерів, завойовувати їхню довіру, вчитися їх переконувати. Але покладатися треба на себе. Ніхто за нас нашу роботу не зробить.\n– Чи спостерігаєте зміни у ставленні влади до вашого плану тоді і нині? Наскільки висока вірогідність, що його візьмуть на озброєння?\n– Ще тоді я не чув категоричного заперечення того, про що казав. Але й брати його на озброєння ніхто не збирався і не збирається. На жаль. Така позиція влади й зокрема президента, який у нас відповідає за безпеку й територіальну цілісність. Це його право. У мене було відчуття, що певні речі Зеленський не розуміє до кінця глибоко.\nТому моя відповідь: вони навряд чи братимуть на озброєння наш план.\nЗ іншого боку, низку пропозицій, які озвучував я та мої однопартійці, до уваги було взято. І вони навіть використовуються.\n– Я не раз пропонував не чекати завершення перемовин у Мінському форматі й робити кримський майданчик окремо. Якщо вже в цьому форматі питання Криму виявилося винесеним за дужки. Мені говорили: ні, все одно Росія не обговорюватиме кримське питання. На що я відповідав: це не причина нам цього не робити.\nІ знаєте, на щастя, питання зрушило з місця. Принаймні оголошено вже про створення такого майданчика. Бо Крим у нас випав із фокусу уваги.\nЯ не раз казав про те, що якщо вже Мінські домовленості досі залишаються чомусь для української влади єдиним можливим переговорним форматом, ми маємо бодай висунути до росіян якісь умови. Щоб РФ теж брала на себе певні зобов’язання. І у плані Кравчука такі вимоги є. І це робить розмову предметнішою й жорсткішою.\nВикористовується ще низка наших пропозицій. Головне, що нарешті українська влада почала говорити про те, що спершу треба розв'язати безпекові питання, і лиш потім – політичні. Так і має бути. Інша річ, що "Мінськ" побудований на іншому принципі: спершу політичні питання, потім – безпекові. І якщо ми хочемо, аби було навпаки, мусимо виходити з Мінського процесу.\nІ небажання Росії виконувати свої зобов’язання – об’єктивна підстава для виходу з переговорного процесу й переведення перемовин в інший формат. Бо як можна обговорювати формат виборів, верифікацію виборчого законодавства, про яку специфіку закону про амністію можна говорити, якщо навіть стрілянина не припиняється?\n– Так, але нині ми чуємо від президента Зеленського про те, що припинення вогню діє. І про "поодинокі неприцільні обстріли", яких із липня спостерігачі СММ ОБСЄ нарахували понад 2,5 тисячі… Хто ж розповідатиме про те, що Росія не забезпечує режим тиші?\n– Ви апелюєте до мене, а я не є президентом. Не я ухвалюю рішення. Кінцевий задум не мій. І відповідальність не моя.\nМи могли лише запропонувати якісь прагматичні й раціональні способи змінити ситуацію. І ми це зробили. У наших пропозиціях нема нічого надзвичайного. Просто того, що ми пропонуємо, ніхто досі не пробував робити. Ми лише роками ходимо по колу й назовні розповідаємо, що альтернативи "Мінську" нема, а в середині говоримо, що ніхто його не виконуватиме. То в чому логіка? Чому це називають "деокупацією" і "реінтеграцією"? Це гальмування. Це дуже ризикована гра. Бо маємо справу з країною, набагато потужнішою за Україну і з економічного, і з військового поглядів.\nГратися в ігри з країною агресивною, добре озброєною і до певної міри непередбачуваною – дуже важко. І саме тому й потрібно заморозити цей конфлікт, переконавши Захід, що сьогодні – це єдиний прийнятний варіант.\nУ заморожуванні конфлікту справді нема нічого доброго. Але іншого варіанта його розв'язати в нас поки що нема. Нам потрібен час, щоб нарощувати сили, провести нарешті повноцінне формування збройних сил, налагодити повноцінну роботу "оборонки" в реальності, а не на папері. Нам потрібно нарешті створити належні умови для наших військовослужбовців. Якщо ми вже говоримо про "перемир’я" (яке насправді є припиненням вогню – і то неповним), то вони не повинні жити в окопах і бліндажах, якщо вони не звільняють окуповані території (бо такого наказу ніхто не віддасть) і не боронять країну від навали, бо наступу теж нема. І водночас вони й далі живуть часто-густо в нелюдських умовах.\nУкраїна мусить створити належні умови для своїх військових. Збудувати повноцінні військові бази. Створити нормальні військові містечка. Американці для своїх миротворців у польових умовах у чужих країнах створюють бази, де військові повністю забезпечені всім необхідним і почуваються повноцінними людьми. А ми на своїй території цього зробити не спроможні. І пояснюємо це війною – хоча ніхто війну не оголошував і воєнний стан ніхто не вводив.\nІ точно так само ми говоримо про мир, а ніхто не розуміє, як цього миру досягти.\n– Трішки, можливо, несподіване запитання. Нині часто можна почути твердження, що чинна українська влада є проросійською. Дехто навіть вважає, що окремі люди з оточення глави держави є російськими агентами. Яка ваша думка про це?\n– Щоб підтверджувати чи заперечувати подібну інформацію, треба мати вагомі докази. У мене їх нема. Але мене, наприклад, дещо непокоїла впертість, з якою представники пропрезидентської сили намагалися загальмувати у Верховній Раді створення тимчасової слідчої комісії з розслідування ситуації з "вагнерівцями". Дуже багато сил було витрачено просто на те, щоб зареєструвати відповідний проєкт. І комісію, до речі, так і не створено: питання досі не внесено в порядок денний.\nУ мене з’являються певні сумніви, що всі особи, від яких залежить національна оборона й безпека України, досить чітко й твердо стоять на державницьких позиціях. До того ж ці сумніви мають удосталь підстав. Наведу кілька прикладів.\nНещодавно президент підписав закон про розвідку, який отримав схвальні відгуки від наших європейських партнерів. Так от, мало хто знає, але особисто я пів року боровся за те, щоб у цьому тоді ще законопроєкті містилася норма, згідно з якою співробітником розвідувальної служби не може бути людина, близькі родичі якої є громадянами держави-окупанта. Будете сміятися, але протягом шести місяців представники всіх структур, які так чи інакше пов’язані з розробленням і підтримкою цього закону, переконували, що цього не можна робити, що це неправильно, що не буде працювати...\n– Бо тоді відразу умовно й Баканова треба звільняти, хоча він і не в розвідці, бо його дружина має російський паспорт…\n– СБУ не є розвідорганом, але реакцію пана Баканова я пам’ятаю, і вона є показовою. Так от, представники спецслужб, розвідорганів, різних держструктур довго й наполегливо мене переконували, що така вимога – це неправильно.\n– Чому? Які аргументи?\n– Аргументи наводилися різні. Наприклад, що це навіть корисно, тому що людина, яка має російське громадянство, зможе краще легендуватися. Говорили, що це обмежує права людей. Що ми ставимо під сумнів кваліфікацію й добропорядність людини, яка може бути патріотом України й висококласним фахівцем… Ціла низка причин. Але ключовою причиною є неофіційна, яку можу назвати: у великої кількості посадовців – і не тільки в розвідувальних структурах – купа родичів має російські паспорти. І вони не бачать у цьому нічого страшного чи дивного на сьомому році війни.\n– Можете назвати приклади? Конкретні прізвища?\n– Ні. Тому що офіційно таку інформацію отримати неможливо. Але те, що носіїв російських паспортів серед членів родин держслужбовців чимало – секрет Полішинеля.\nІнший приклад зовсім свіжий. До комітету надійшов проєкт закону "Про внесення змін до Митного кодексу щодо спрощення ввезення складників для продукції оборонного призначення". Цей законопроєкт мав надійти ще на початку року. Бо ще 18 лютого було рішення Ради національної безпеки, яке потім було введено в дію указом президента 59/20. Це дуже важливий для сфери безпеки й оборони документ, який почасти й породив ті конфлікти, які нині існують між "Укроборонпромом" і новим Міністерством із питань стратегічних галузей промисловості.\nТак от, в указі, окрім іншого, було вказано, що Кабмін має подбати про спрощення ввезення в Україну товарів і складових, необхідних для оборонної промисловості. І відповідний урядовий законопроєкт з’явився тільки тепер.\nТак от, відповідно до цього законопроєкту продукція для вітчизняної оборонки може ввозитися (цитую) "з території держави-окупанта (агресора) або з окупованої території України…" Кабінет міністрів нам пропонує торгівлю чутливою продукцією з окупованими територіями. Навіть не з державою-агресором, що саме собою мало би бути дивним, якби не було буденним. Так, ми торгуємо з окупантом, в України з РФ великий товарообіг. Але тут нам пропонують продукцію для оборонної промисловості завозити з окупованих територій!\nМожна зануритися в конспірологічні історії й шукати російських агентів в органах держвлади. А можна просто подивитися новини за останні пів року. Ви знайдете дуже багато маркерів зміни ставлення до Росії.\nСумнозвісна теза "Какая разніца?" не померла. Вона пустила коріння.\nА якщо "какая разніца?", то зміцнюймо обороноздатність, завозячи продукцію з окупованих територій. Відкриймо повний доступ до держтаємниць людям, пов’язаним із Росією родинними та/або бізнесовими зв’язками. Бо ж "какая разніца?"…\nЯ можу дуже багато таких прикладів наводити. Але, думаю, ви й самі їх знаєте. Просто я навів ті два, про які мало кому відомо, але з якими я зіткнувся особисто.\nКоли війна не названа на ім’я, не усвідомлена як страшна біда й велика проблема, важко відчути різницю між позірною перемогою й повною капітуляцією.\nУкраїнаМирні переговори в Мінськумінські домовленостіВійна на ДонбасіСергій Рахманін


Основний показник якості природного газу — теплота згоряння, тобто так звана калорійність. Чим вища калорійність, тим менший обсяг газу необхідно витратити аби скип’ятити, наприклад, літр води на газовій плиті чи підвищити на градус температуру у вашій оселі.\nЛАРИСА сказав:\t Четвер, 8 Квітня, 2021 12:36\nЯК, ТАК , ГАЗ НАЛЕЖНОЇ ЯКОСТІ, ЯКЩО ВОДО 1ЛІТР ЗАКИПАЄ ГОДИНУ\nАнонім сказав:\t Четвер, 8 Квітня, 2021 17:11\nНе зрозуміло чого червоним горить? Повинен горіти голубим.\nПопередній записЗадекларована криптовалюта: ужгородський ексдепутат Чурило відзвітувався за 826 біткоїнів\nНаступний записНа березі Тиси прикордоники виявили 4,5 тисячі пачок сигарет


Прокурорка САП у справі Садового фігурувала у скандалі щодо зливу інформації про обшуки суддів - ZAXID.NET\nПрокурорка САП у справі Садового фігурувала у скандалі щодо зливу інформації про обшуки суддів\nТри місяці тому Ольгу Ярову відсторонили від роботи у САП\nСуспільство — Андрій Стець, 27 листопада 2019 0\n«Це мотивація всім іншим мерам не залучати інвестиції».\nЕксперти прокоментували «справу Садового» ZAXID.NET\nСуддя ВАКС призначив понад мільйон гривень застави для Садового ZAXID.NET\nфото Юрія Бутусова\nОльга Ярова мала «непроцесуальні контакти» з одним із суддів Окружного адмінсуду Києва\nКерівниця групи прокурорів у справі про закупівлю вугілля «Роттердам+», а також прокурорка САП у справі мера Львова Андрія Садового Ольга Ярова нещодавно була однією з фігуранток скандалу про «злиття» інформації про обшуки детективами НАБУ у суддів Окружного адмінсуду Києва.\nЯк повідомляв у серпні цього року журналіст Юрій Бутусов, САП відсторонила Ольгу Ярову через її контакти з суддею Окружного адміністративного суду Києва Євгеном Абловим.\nУ рамках слідства СБУ Чернігівської області записала розмови в кабінетах суддів Окружного адміністративного суду Києва Вовка, Аблова та судді Суворовського суду Одеси Шепітько, де були зафіксовані контакти Ярової з Абловим. Як повідомляли в СБУ, «непроцесуальні контакти» відбувалися у прокурорки Ярової з суддею Абловим в його кабінеті регулярно.\nЗгідно з опублікованими документами, 21 березня 2019 року Ярова прийшла до Аблова і попередила його про майбутні обшуки в суді співробітниками НАБУ. Крім цього Ярова повідомила суддів про підготовку детективами НАБУ обшуків у фігурантів однієї з кримінальних справ. Аблов завив, що не хоче йти на допит. Тоді Ярова запропонувала Аблову «викликати» його на допит до себе. У підсумку, як випливає з документів, Ярова викликала Аблова до себе на допит у день, коли передбачався обшук.\n«Вас із пристрастю допитувати, або як?» – поцікавилася прокурор у фігуранта справи, по якому вели розслідування її колеги.\nЗазначимо, що ГПУ та НАБУ підозрювали суддів Окружного адмінсуду Києва у втручанні в роботу державних органів. 2 серпня Генпрокуратура вручила підозри головному судді Окружного адміністративного суду Києва Павлу Вовку, суддям Євгену Аблову і Ігорю Погрібніченку, а також судді Суворовського районного суду Одеси Івану Шепітку.\nПісля оприлюднення записів на яких фігурувала його підлегла, голова САП Назар Холодницький у серпні 2019 року подав скаргу на Ярову до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (КДКП). У ній він звинувачував прокурорку в порушенні низки статей Кримінально-процесуального кодексу.\nЗрештою, прокурорку відсторонили від ведення всіх справ. Якщо КДКП визнає поведінку Ярової такою, що не відповідає статусу прокурора, то по ній буде розпочате кримінальне провадження. Про результати перевірки КДКП не повідомлялося, однак зараз Ольга Ярова офіційно представляє інтереси САП у Вищому антикорупційному суді і справі Садового.\nЦікаво, що в січні цього року Холодницький вже подавав скаргу на Ярову. Тоді причиною стало те, що прокурорка в робочий час без службової необхідності відвідала зʼїзд партії Юлії Тимошенко. «Вона мені в очі брехала», - публічно заявляв тоді керівник САП Назар Холодницький.\nТоді КДКП винесла Яровій сувору догану, однак не звільнила. Сама Ярова пояснила свою участь у форумі передвиборної програми «Новий курс» Юлії Тимошенко збором матеріалу для написання наукової роботи.


Рівненський зоопарк готує для Вас перше весняне свято\nРівненський зоопарк готує для Вас перше весняне свято Рекомендовані\nП'ятниця, 23 лютого 2018 15:13\nРівненський зоопарк готує для Вас перше весняне свято – «День котячих тварин», яке відбудеться 4 березня! У зв’язку з цим, у Вас є чудова можливість взяти участь в конкурсі та отримати безкоштовний вхід на свято.\n1. Якщо у Вас вдома є домашній улюбленець – кіт, напишіть в коментарях ( на офіційній сторінці https://www.facebook.com/Rivnezoo/ ) цікаву або смішну історію про свого вусатого друга та обов’язково додайте фото;\n2. Підпишіться на сторінку Рівненського зоопарку;\n3. Зробіть репост у себе на сторінці та не видаляйте його до кінця конкурсу.\nВ п’ятницю, 2 березня, оголосимо переможця.\nДетальний анонс свята чекайте за декілька днів.\nЧитати 1388 разів\nДетальніше в цій категорії: « Зимові ігри амурських тигрів в Рівненському зоопарку.\tВакансія »\n05 жовт. 2018\n02 жовт. 2018


Билинець запашний – цілющі властивості та використання в медицині – Лікарські рослини\nБилинець запашний належить до зникаючих рослин, тому він занесений до Червоної книги України. Зустрічається вкрай рідко на території Полісся, Лісостепу, Опілля та Карпат.\nФармакологічні властивості та хімічний склад билинця запашного\nЗастосування і фармакологічні властивості цієї рослини, як і билинця комариного, є дещо специфічними. Це чудовий обволікаючий і протизапальний засіб, який вживають при захворюваннях органів травлення (гастрити, виразки, коліти), дизентерії, проносах, токсичних отруєннях, хронічному та гострому бронхітах.\nЩодо хімічного складу билинця запашного, його бульби-корені мають близько 50% слизу, 27% крохмалю, а також сахарозу, декстрин, пентозами та інші речовини.\nЛіки з билинця запашного\nУ фармацевтичній промисловості з цієї рослини виготовляють препарат, який називається салеп (Mucilago Salep). Це ефективні обволікаючі, протизапальні та загальнозміцнюючі ліки у формі слизу, які перешкоджають всмоктуванню з шлунково-кишкового тракту токсичних речовин. У якості обволікаючого і протизапального засобу салеп вживають при хронічних і гострих захворюваннях дихальних шляхів, а також при запаленні шлунково-кишкового тракту.\nДуже ефективним препаратом вважається салеп у випадку загального виснаження організму, що зумовлене фізичною і розумовою перевтомою, тривалими кровотечами, туберкульозом та іншими захворюваннями. Листя билинця запашного прикладають до наривів, а насіння використовують як ліки від епілепсії.\nОпубліковано 07/05/2015 12/09/2018 Автор myrchykКатегорії Б\nНазад Попередній запис: Березка польова – лікувальні властивості та застосування\nНаступн. Наступний запис: Билинець комариний – застосування в фармакології та особливості


Мотив сенсу людського життя у драмі-феєрії „Лісова пісня” - ІІ варіант - ЛЕСЯ УКРАЇНКА\nМавка — моя улюблена героїня. У кожній з героїнь Лесі Українки є частка душі поетеси. У драмі-феєрії „Лісова пісня” в образі Мавки втілені найкращі мрії про вродливу, щиру, обдаровану, волелюбну людину.\nГлибина душі дівчини розкривається в її коханні до Лукаша. Мавка, розбуджена грою на сопілці, щиро закохується. Потім залишає ліс і йде між люди заради коханого, робить усе, щоб полегшити його долю. І на деякий час лісова красуня викликала щирі почуття в душі Лукаша. У нього ніжне серце, врода, він любить життя, але найпрекрасніше, що він має — це любов до музики, тонке відчуття мелодії. Коли дядько Лев зауважує, що хлопець і так має вже багато сопілок, Лукаш відповідає: „Ну, скільки ж їх? — калинова, вербова та липова, — ото й усі. А треба ще й очеретяну собі зробить, — та лепсько грає!” Чудова гра хлопця справляє великий вплив на людей, на навколишній світ. Саме вона пробуджує сердечні почуття Мавки, яка до цього жила безтурботно.


129 160 громадян | Газета «День»\n129 160 громадян\nскористалися протягом минулого року послугами адвокатів системи безоплатної правової допомоги\n30 січня, 2019 - 11:53\nПротягом минулого року адвокати системи безоплатної правової допомоги забезпечили захист 129 160 громадян у кримінальних, цивільних та адміністративних справах. Інтереси ще майже 35 тисяч українців у суді захистили працівники центрів БПД. Ще понад 550 тисяч українців отримали консультації та роз’яснення від співробітників БПД. Про це повідомив міністр юстиції Павло ПЕТРЕНКО, передає www.kmu.gov.ua.\n«Лише протягом минулого року нашим захисникам вдалося домогтися виправдувальних вироків у 280 кримінальних провадженнях. Це значить, що ще 280 невинуватих українців було врятовано від тюрми. Якби не було наших адвокатів, всі ці люди, за часто сфабрикованими для забезпечення гарної статистики справами, потрапили б за ґрати, а їхнє життя назавжди було б зіпсоване тавром злочинця», — зазначив очільник Мін’юсту.\nЗа його словами, статистика свідчить, що за захистом своїх прав у суді до центрів та бюро безоплатної правової допомоги, яких нині діє 552 по всій країні, найчастіше звертаються саме незахищені категорії населення, на які й було розраховано створення системи БПД. Так, 64,9% від усіх, хто звернувся по допомогу, становили малозабезпечені особи, 13,6% — особи з інвалідністю, 9,3% — внутрішньо переміщені особи, 8,9% — учасники бойових дій, 1,5% — діти.\n«Та найголовніше — ми продовжуємо розширювати коло осіб, які мають право на гарантовану державою правову допомогу. Минулого року до цього переліку було додано тимчасово переміщених осіб, а також розширено коло питань, з яких правова допомога надається учасникам АТО. Цьогоріч таке право отримали постраждалі від домашнього насильства чи насильства за ознакою статі й усі без винятку діти», — зазначив міністр юстиції.\nВін зауважив, що з метою розширення доступу до безоплатної правової допомоги розвивається мережа дистанційних пунктів доступу до БПД і проводяться виїзди мобільних консультаційних пунктів для прийомів громадян. Минулого року утворено і забезпечено роботу нових 992 дистанційних пунктів доступу. Завдяки цьому їхня загальна кількість перевищила 3000.\nРазом з тим, додав очільник Мін’юсту, важливим інструментом роботи з громадянами є гаряча лінія контакт-центру системи БПД, яка діє за номером: 0 800 213 103. За минулий рік було прийнято понад 360 тисяч дзвінків, з яких 35% (понад 80,3 тис.) стосувалися питань отримання правових консультацій.


ТРАВМАОРІЄНТОВАНА ПСИХОЕДУКАЦІЯ - psy-practice.com\nТравмы 20 Апреля 2022\tМакаренко Амалия\nПсихоедукація є важливим і ефективним інструментом відновлення після травми. У найширшому сенсі психоедукація - це надання інформації про процеси та послуги у сфері психічного здоров'я. Коли йдеться про травму, психоедукація має інформувати про емоційні, когнітивні, фізичні, духовні та соціальні наслідки травми для постраждалих, сімей та спільнот .\nЗавдяки точній інформації та освіті люди, які пережили травму, отримують можливість дізнатися про свої природні реакції на травму. Люди можуть бути поінформовані про симптоми та поведінку, пов'язану з травмою, а також про те, як їм краще справлятися зі своїми переживаннями.\nКлючовою характеристикою стресових та травматичних ситуацій є відчуття непередбачуваності та відсутності контролю. Психедукація зменшує ці почуття, даючи можливість зрозуміти, чому може виникнути певна стресова реакція, та озброюватися інструментами зниження інтенсивності чи тяжкості реакції. Здатність розуміти та впливати на власні реакції може зменшити безпосередній негативний вплив стресової ситуації. Розуміння причин стресової реакції може також допомогти звести до мінімуму недоречну самокритику та збитки для самооцінки. Самокритика та низька самооцінка дуже шкідливі для психічного здоров'я, особливо для здоров'я тих, хто перебував під тривалим впливом травмуючих обставин.\nРозуміючи, як працює природна реакція на загрозу з погляду вегетативної нервової системи, мигдалини та реакції "бий/біжи/завмри", люди можуть усвідомити, що їхні реакції та відповіді були і залишаються природними, і їх не треба соромися.\nПсихоедукація також дозволяє знайти місце для самоспівчуття. Для тих, чиї симптоми зберігаються і мають значний вплив на їх благополуччя, психоедукація може мати позитивні наслідки. Коли людина починає розуміти післятравматичні психічні/фізичні явища як симптоми реакції, яка в контексті загрози була адаптивною і забезпечувала виживання, а не як індикатор особистісної невдачі, то з'являється можливість виявити більше самоспівчуття, вивільняється ресурс на самодопомогу, поволі зникають думки про власне "божевілля".\nКрім освіти людей щодо причин їх конкретних реакцій та симптомів, психоедукація також служить для того, щоб пролити світло на терапевтичний процес. Клієнтів можна підготувати до терапії, специфічної для травми, ознайомивши їх із відповідними методами лікування та обґрунтуванням їх використання.\nПсихоедукація сприяє підвищенню стійкості і знижує ризик залучення до нездорових форм копінгової поведінки, наприклад зловживання алкоголем або уникнення, і пропонує більш здорові альтернативи, наприклад, пошук соціальної підтримки, практики дихання та релаксації. Психоедукація може розширити можливості людей, які пережили травму. Вона впливає як засіб підтвердження власного досвіду, пропонуючи пояснення, чому людина могла поводитися певним чином у тій, чи іншій ситуації. Навички подолання труднощів і методи управління собою, отримані в ході психоедукації, можуть повернути людям, які пережили травму, самостійність, дозволяючи їм жити життям, значно менш пригніченим травматичними почуттями та спогадами, ніж це було б без психоедукації.


Якщо реформа запрацює: МОЗ обіцяє зарплату сімейника до 18 тис на місяць - МедПросвита\nЯкщо лікар є найманим працівником, то про зарплату домовляється з керівництвом, якщо працює як ФОП - заробляє сам\nДовгообіцяні «гроші за пацієнтом», на думку МОЗ, повинні піти вже в другому півріччі 2018. Але для цього потрібно зробити декілька послідовних кроків, які є обов’язковими для втілення нової системи фінансування.\nПерш за все, за перше півріччя колишні поліклініки, а зараз медичні установи первинного рівня, повинні стати комунальними некомерційними підприємствами.\nПеретворення медзакладів в «комунальні підприємства» потрібно для того, щоб держава почала платити за надані послуги, а не за «койко-місця». На червень намічено запуск Національної служби здоров’я, яка буде розподіляти гроші за послуги, а з липня колишні поліклініки почнуть фінансувати за новою моделлю. Крім того, обов’язковим є підключення до національної системи E-health.\nПерехідний період на нову систему фінансування — до 2019 року. В цей час зберігається та поступово зменшується фінансування на пацієнтів, які були приписані до сімейного лікаря раніше, та зростає частка пацієнтів, які уклали декларацію.\nВласний прибуток лікаря ефективної сімейної практики з 2000 пацієнтами в статусі ФОП — до 18 тисяч гривень, медсестри – 12 тисяч гривень. При цьому у групових практик менші витрати і більші доходи.\nТегизарплата врача оплата праці


Автозапчасть 5215942930 TOYOTA бампер Украина купить - Chariot.com.ua\n5215942930 бампер 1 1-2 4239грн. Купити\nАналоги (замены) для TOYOTA 5215942930\nДля того щоб купити запчастину бампер 5215942930 ТОЙОТА необхідно зробити всього лише 3 маленьких кроків:\nЦіна запчастини TOYOTA 5215942930\nЦіна запчастин можуть складати від 4239 грн. до 4239 грн\nЗверніть увагу на запчастини 5215942930 TOYOTA під замовлення з ОАЕ і США. Завдяки цій послузі ви можете отримати будь-які деталі на будь-який автомобіль, навіть недавно вийшов з друку. При замовленні США або ОАЕ необхідно враховувати ціну і термін доставки товару.\nАналоги 5215942930 TOYOTA\nТакож, ви можете знайти пропозиції по аналогічним 5215942930 TOYOTA запчастинам.


Страшна історія Ананія і Сапфіри: позбавляє Бог життя за гріхи? - Belosnet\nдодому Різне Це цікаво Страшна історія Ананія і Сапфіри: позбавляє Бог життя за гріхи?\nЄ в Новому Завіті історія, яка викликає страх і сум’яття у кожного, хто про неї знає. Це загибель Ананія і Сапфіри — подружжя, які спробували обдурити Духа Святого, за що тут же були покарані миттєвою смертю. І, напевно, найбільше тут шокує радикальна несхожість такого Божого дії на все, що розповідає нам про Бога Євангеліє.\nУ четвертій і п’ятій главі Діянь святих апостолів розповідається про масове добровільну відмову від особистої власності громади перших християн і передачі всіх коштів на загальні потреби. Але Ананія, член первохристианской єрусалимської громади, і його дружина Сапфіра вирішили обдурити апостолів і приховати частину виручених коштів: Не було між ними нікого потребує; бо всі, які володіли землями або будинками, продаючи їх, приносили ціну проданого і клали до ніг Апостолів; і кожному давалося, в чому хто мав потребу. Один же чоловік, на ймя Ананїя, сафирою, жінкою своєю, продавши маєток, приховав з ціни, з відома дружини своєї, а деяку частину приніс та й поклав у ногах Апостолів. Але Петро сказав: Ананїє! Для чого ти допустив сатані вкласти у серце твоє думку збрехати Духу Святому та присвоїв із заплати за землю? Що ти мав, не твоє все було, і придбане продажею не в твоїй владі знаходилося? Для чого ти поклав це в твоєму серці? Ти збрехав не людям, а Богу. Почувши ці слова, Ананія впав бездыханен; і великий страх охопив усіх, що чули це. І вставши, юнаки приготували його до поховання і, винісши, поховали. Години через три після цього прийшла й дружина його, не знаючи про те, що трапилося. Петро запитав: скажи мені, чи за стільки ви продали землю? Вона сказала: так, за стільки. Але Петро сказав їй: що це ви погодилися спокусити Духа Господнього? ось, входять у двері погребавшие чоловіка твого; і тебе винесуть. Раптом вона впала до ніг його і випустила дух. І юнаки, то знайшли її мертвою, і, винісши, біля мужа її поховали. І великий страх охопив усю церкву і всіх, що чули се.\nІсус — втілився Бог, багато разів показував Свою нічим не обмежену владу над бісами, природою і стихіями, але жодного разу не вжив цю владу для покарання винних. Він виганяв з людей бісів, зціляв хвороби, повертав людям зір і здатність рухатися, воскрешав мертвих. Але ніде ми не знайдемо в Євангелії такого, щоб Ісус за гріхи вразив людину хворобою, вселив у нього біса або ж убив його. А тут — негайна смерть одразу ж після провини. Євангеліє називає Бога лагідним Царем, який льону тліючого не загасить і тростини надломленої не переломить. А тут — виривання двох підломлених тростинок з коренем, без будь-якої поблажливості до людської слабкості. Ну справді, що такого жахливого зробили ці нещасні? Не вбили, не вкрали, не чинили перелюб. Всього лише збрехали. Але ж і будь-який з нас теж брехав, причому не один раз, і не два, і навіть не десять. Різниця лише в тому, що Ананія і Сапфіра збрехали не людям, а Богу. І в цьому якраз полягає найбільший страх. Виходить, наш Господь зовсім не лагідний Цар, а зовсім навпаки — гнівний і швидкий на розправу, не дає винних часу на виправлення і казнящий їх тут же, без всякої жалості?\nТак, або приблизно так міркують дуже багато людей, прочитавши історію загибелі Ананія і Сапфіри. І їм стає дуже страшно жити у владі Бога, який здатний ось так, за дріб’язковий обман, на місці вбити людину. А оскільки цей епізод, як вже було сказано, різко відрізняється від усіх інших новозавітних описів, люди воліють просто відправити його на найдальшу полицю в своїй свідомості і згадувати якомога рідше, як і будь-яку іншу травматичну інформацію. І тоді все, начебто, відразу стає на свої місця: Бог наш, як і раніше, лагідний і милосердний, довготерпеливий і многомилостивий, і крім прокляття смоківниці ніяких загрозливих дій під час земного життя не справив. Але історія Ананія і Сапфіри все одно ні-ні, та й приходить на розум, руйнуючи цей цілісний образ благого Бога, вселяючи страх і липкі, противні мыслишки про те, що євангельський опис Христа — лише красива декорація, за якою ховається зовсім інший Бог, гнівний і безжальний.\nПодружня пара загинула на порозі Церкви, будучи обличенной словами старшого з апостолів, — це дійсно дуже страшне видовище. І тут вкрай важливо розібратися в причинах цієї загибелі. Тому що будь-яку подію у Святому Письмі — не просто опис історичного факту, але — певний архетип людської поведінки, який може повторюватися скільки завгодно разів у кожному з людей, в усі епохи, в будь-якому місці. «Не я, Господи?» — запитували перелякані апостоли, дізнавшись від Ісуса, що один з них зрадить Його на смерть. Точно так само будь-віруюча людина, прочитавши про Ананія і Сапфірі, зі страхом запитує себе і Бога: а чи це не про мене написано? Не спіткає і мене така ж негайна кара за якісь гріхи, які я навіть усвідомити толком не встигну, не те що покаятися в них?\nОднак такий страх не вчить чесноти, тому що в ньому немає чітких і зрозумілих меж, за які не можна переступати. Найбільш наочний варіант: людина зібрався пожертвувати Церкві тисячу рублів. А потім раптом передумав і вирішив пожертвувати лише п’ятсот. І чого йому тепер чекати? Прийме Бог його жертву, або ж він впаде мертвим, як тільки покладе свою п’ятисотку в церковну кружку? А якщо брати ширше, то чого взагалі можна чекати грішного і слабкій людині від Бога, раз все йде так суворо і нещадно?\nТак що розбиратися в цьому питанні обов’язково потрібно. Хоча б для того, щоб точно знати, чого загинули Ананія і Сапфіра, як уберегти себе від подібного лиха. А ще — для того, щоб на зміну цьому гидке беспредметному страху прийшла нормальна здорова пильність і увагу тим сторонам життя, які можуть виявитися для нас небезпечними.\nДля сучасної людини незрозуміла вже сама ситуація, в якій сталася трагедія з Ананією і Сапфирой. Звідки в апостольські часи взявся такий радикальний відмова від власності і чому люди, які прийшли в Церкву, з такою легкістю віддавали весь свій маєток на загальне користування? Однак для тогочасних християн ніякого питання тут не було. Справа в тому, що апостольська громада спочатку складалася виключно з жидів, які визнали у воскреслому Ісусі — Месію, тобто — свого Царя, якого їх народ чекав багато століть. І головний закон цього Царя їм був добре відомий — любіть один одного, як Я полюбив Вас. Тобто — любіть один одного, жертвуючи заради коханих власним комфортом, благополуччям, а якщо знадобиться, то і самим життям. Крім того, новий Цар перевернув всі їхні уявлення про те, як співвідноситься багатство з благочестям. З знаку Божої милості багатство раптом стало для віруючих іудеїв тягарем, що заважає увійти в Царство Небесне. Тому вони з радістю віддавали все, що мали, знаючи, що тим самим дадуть їжу та одяг своїм нужденним братам. Дари Святого Духа виливалися на них настільки рясно, що вони починали жити у зовсім в іншому духовному вимірі, вже не маючи в душі інших цінностей, окрім любові до Бога і ближнього. Писання говорить про цьому дивно простими і зворушливими словами: …У безлічі ж увірували, було одне серце й одна душа; і ніхто нічого з маєтку свого не називав своїм, але все в них було спільне (Дії 4:32).\nОт у цю велику родину перетворених Духом людей і спробували увійти Ананія і Сапфіра. Вони бачили членів апостольської Церкви на вулицях Єрусалиму і в Храмі, бачили, як народ прославляв їх, бачили, якою любов’ю і повагою користуються вони в оточуючих. Але при цьому вони також бачили, що аж ніяк не всі з тих, хто захоплювався учнями Христа, примикали до їх громаді. Тому що по суті це був перехід в інше підданство — під владу довгоочікуваного Ізраїлевого Царя. І все своє життя без залишку нові піддані присвячували цьому Цареві, а на таке готовий був далеко не кожен.\nАнанія ж і Сапфіра вирішили вчинити по-обивательсько прагматично: побачивши, що в громаду до апостолів йдуть дуже багаті люди, вони теж вирішили увійти в це співтовариство, щоб мати можливість користуватися поділяється між членами громади багатством. А щоб було чим внести свій «вступний внесок», Ананія продав належний йому клаптик землі, тому що інших грошей у нього не було, як про це говорить Іоанн Златоуст: «…коли була така благодать, такі ознаки, Ананія при всьому цьому не виправився; але, будучи одного разу засліплений любостяжанием, накликав погибель на свою голову. «У якого була своя земля», — так сказав автор Діянь, висловлюючи, що більше нічого в Ананія і не було».\nАле при цьому, точно так само, обивательсько прагматично, Ананія і Сапфіра розсудили, що для вступу в клуб» їм зовсім не обов’язково віддавати всі виручені від продажу гроші. Адже може так вийти, що цей «апостольський комунізм» незабаром закінчиться повним крахом. Тим більше що і первосвященики до них якось не дуже доброзичливо налаштовані, та й взагалі — хіба мало чого…\nОсь з таким приблизно улаштуванням душі прийшли Ананія і Сапфіра до апостола Петра. Викривши Ананію перед усіма, Петро показав, що лукавство в царстві Месії неможливо, ніяка брехня не зможе сховатися від Царя, який знає не тільки таємні слова людей, але навіть їх таємні думки. І не дивно, що після цього трагічного викриття ніхто із сторонніх вже не міг пристати до них: адже очистити свої думки і наміри куди важче, ніж просто віддати гроші на загальну користь.\nАле хіба не міг апостол Петро розкрити корисливі задуми заповзятливої подружньої пари і просто відправити їх з ганьбою додому? Навіщо потрібно було позбавляти їх життя? Ось тут ми, нарешті, підходимо до найболючішого питання в цій темі: хто і чому вбив Ананію і Сапфіру.\nХто тут убивця?\nЗазвичай звинувачення у негуманному ставленні до провинилася парі спрямовані безпосередньо на апостола Петра. Дійсно, в новозаветном оповіданні він виглядає як вершитель чужих доль, який вирішує, кому жити, а кому померти. Але це дуже поверхневий погляд на події, тому що апостоли не були чарівниками, володіють певним екстрасенсорними впливом. Всі вони творили чудеса силою Божою, або ж, як ще більш точно каже про це Святе Письмо — сам Бог …свідоцтво давав слову благодаті Своєї, і робив руками їх ознаки та чуда (Діян 14:3). Умервщление Ананія і Сапфіри, безумовно, було хоч і страшним, але дивом, вчинених на очах у безлічі людей науки ім. Тому блаженний Феофілакт Болгарський прямо пише про те, що зовсім не Петро вбив цих нещасних людей: «Багато нечестивих, виставляючи на те, що сталося з Ананією і Сапфирою, звинувачують верховного апостолів у смерті. Але звинувачення стосується не Петра, а швидше Духа Святого, произнесшего на них справедливий вирок: тому що Петро тільки викрив їх у брехні, а життя позбавив їх обох, як однаково грішників, що має владу над життям і смертю Дух Святий».\nОсь це і є найстрашніше у всій історії — коли з’ясовується, що Податель життя може також виявитися і віднімати його. Ні, зрозуміло, звичайно ж, що Бог — володар всього і вся і вільний чинити так, як вважатиме за потрібне. Але для немічного людського розуму це виглядає приблизно так само, як якщо б мати задушила своє немовля, побачивши, що той виявився не таким, як їй хотілося б.\nОднак такі асоціації не мають нічого спільного з дійсністю. Справа в тому, що в цьому місці тексту Діянь крім Святого Духа згадується ще одне духовне істота — сатана: Але Петро сказав: Ананїє! Для чого ти допустив сатані вкласти у серце твоє думку збрехати Духу Святому та присвоїв із заплати за землю? І це аж ніяк не алегоричне вираження і не фігура мови, а констатація цілком реального факту духовного життя Ананія, що вступив у спілкування з сатаною. Але якщо Святого Духа Церква називає животворящим і Подавцем Життя, то сатана іменується в ній як душогуб споконвіку.\nАнанія зі своїм «вступним внеском» прийшов до тих, через кого Бог діяв з силою, невідомої юдеїв з часів найбільших пророків. Тобто, по суті, прийшов до Самого Бога. І перед Ним вирішив приховати, послухавши сатану і не вірячи, що Бог здатний його зберігати і плекати. Знову, як і колись у райському саду, сатана обмовив Бога. І знову нещасні люди — тепер вже Ананія і Сапфіра — не повірили Бога — джерела життя, а духу брехні і вбивства. А той, хто відпадає від джерела життя, втрачає і саме життя. Про те ж, як саме це відбувається, гранично ясно написав Антоній Великий: «Жити доброчесно — ми буваємо Божими, а робить злими — стаємо відкинутими від Нього; а се не те означає, щоб Він гнів мав на нас, але те, що гріхи наші не попускают Богу засяяти у нас, з демонами ж мучителями з’єднують». З’єднання з духом брехні несе людині смерть, оскільки цей дух — душогуб споконвіку. І якщо людина не бажає покаятися в цьому з’єднанні, звернутися від нього, і вічне життя, тоді Бог відходить від цієї людини, залишаючи його наодинці з улюбленим йому демоном. Ананій і Сапфіра вирішили дружити з убивцею. І той їх убив.\nУ православному міркуванні про Бога завжди повинна бути непорушна аксіома: Бог — благий і бажає людині тільки добра. Але Бог не нав’язує це добро, а лише пропонує, залишаючи людині можливість вільного вибору: …життя і смерть запропонував Я тобі, благословення і прокляття. Обери життя, щоб жив ти та насіння твоє (Втор 3:19). Тому, коли блаженний Феофілакт говорить про те, що Святий Дух позбавив життя двох брехунів, він має на увазі лише одне: животворящий Податель життя не став насильно зберігати життя людей, які давно від неї відмовилися і по суті — вже були мертві.\nНезважаючи на безліч попереджень, ми чомусь ніяк не хочемо повірити в те, що гріх вбиває. Бути може, тому що з досвіду знаємо, що Господь наш милосердний і не дозволяє наслідків нашого гріха вбивати нас всякий раз, коли ми грішимо. А тут раптом описується ситуація, коли грішники все-таки загинули від свого гріха. І відразу ж в благочестивій православній голові народжується сумнів: а чи так уже благ наш Бог? Не Він Сам убив Ананію і Сапфіру?\nЗа великим рахунком, весь жах від цієї історії зводиться до неприйняття людьми простого факту — того, що людина може погубити себе, і навіть Бог не в змозі йому в цьому перешкодити. Історія Ананія і Сапфіри лякає саме своєю буденністю: виявляється, можна загинути не тільки коли йдеш грабувати банк, що охороняється добре озброєними сек’юріті, але і коли в тихому домашньому колі неспішно вынашиваешь плани зміцнення сімейного бюджету з допомогою маленької нешкідливою афери.\nАле як би не хотілося думати інакше, а все ж слід набратися мужності і визнати: на їх місці може опинитися будь-хто з нас, якщо не буде уважно спостерігати за своїм серцем і розумом. Тому що у нас є в цьому занятті дуже грізний конкурент: сатана — цей «уявний вовк» — завжди стежить за нами, вичікуючи слушного моменту для нападу. Ми дійсно живемо в ситуації смертельної небезпеки; ми і справді можемо відпасти від Бога; ми цілком реально здатні через свої гріхи з’єднатися з сатаною і загинути. І чим швидше ми засвоїмо цю сумну істину, тим надійніше захистимо себе від можливого падіння. Адже у повсякденному нашому житті ми точно так само балансуємо між свободою і обережністю, певним ризиком і дотриманням певних норм і правил, що забезпечують нам безпеку. Тільки й тут ми не особливо замислюємося, наскільки ці слабенькі наші зусилля і скільки разів Господь не давав наслідків нашої недбалості погубити або покалічити нас. У духовному житті все відбувається схожим чином: милосердний і довготерпеливий Бог постійно пом’якшує руйнівні наслідки наших гріхів, залишаючи нам час на покаяння. Але якщо в якийсь момент виявиться, що в своїх загравання з духом брехні ми переступили певний межа і Дух Життя більше не може перебувати в нас, тоді ми помремо точно так само, як померли Ананія і Сапфіра.\nБог не забирає у нас і такої можливості. Проте як і раніше любить нас і чекає, що ми виберемо не смерть, а життя. Тому що ніхто не може зробити цей вибір за нас.\nнаступна статтяЩо робити, якщо банкомат «зажував» і не віддає карту: Життєва хитрість


Серед захворювань немовлят, хоча можливий і більш старший вік, нерідко спостерігається таке захворювання, як молочниця. На слизовій оболонці порожнини рота і язика з’являються білі нальоти, у дитини можливе підвищення температури, якщо висипання носять масовий характер. Малюк може відмовлятися від їжі, стає неспокійним. Викликається такий стан слизової грибками роду Candida.\nРекомендується видаляти наліт після прийому їжі, але, як показує життя, цей спосіб може викликати зригування, а молоко, що залишилося в ротовій порожнини після відрижки прекрасне середовище для розвитку дріжджових грибків. Тому обробляйте порожнину рота перед годуванням. Засмучений процедурою малюк швидше заспокоїться при годуванні, зменшить можливість інфікування сосків. При вільному грудному вигодовуванні обробляти порожнину рота можна через годування, раз 6-7 в день.\nНе забувайте дотримувати гігієнічні правила. Якщо малюк смокче пустушки, кип’ятіть, або змащуйте їх розчином борної кислоти в гліцерині. Головне кожен раз перед тим, як даєте соску, переконайтеся в її стерильності.\n. Не лінуйтеся, не створюйте собі зайвих турбот, оберігайте малюка.\nПояві грибків може сприяти недотримання правил гігієни, а іноді вона може з’явитися після прийняття антибіотиків. Навіть у тому випадку, коли ви знаєте, що це молочниця, вже доводилося з нею стикатися, звернення до лікаря необхідно. Підвищена температура може бути викликана і іншими причинами. Для видалення нальоту існує досить простий спосіб (правда, дитина так не думає). На палець намотуєте бинт, змочуєте його в розчині соди (1 чайна ложка на склянку теплої, кип’яченої води) і знімаєте наліт з внутрішньої сторони щік і мови. Може поверхню кровоточити, тоді спробуйте змастити її маслом обліпихи. В якості розчину можна використовувати і готовий розчин борної кислоти в гліцерині, його купують в аптеці.\nЧи можна залишити дитину одну, поки я приймаю душ?


Аграріїв попереджають про високу загрозу шкоди гризунів — SuperAgronom.com\nГоловна•Новини•Насіння•Аграріїв попереджають про високу загрозу шкоди гризунів\nПогодні умови осені та достатня кормова база повсюди сприяють зростанню щільності популяції гризунів. В листопаді очікується інтенсивне заселення мишоподібними гризунами посівів озимих зернових, ріпаку і багаторічних трав.\nЯк свідчать дані фітосанітраного моніторингу Держпродспоживслужби, за видовим складом переважають звичайна та гуртова полівки. Також у південних областях зустрічається курганчикова миша.\nДержпродспоживслужбафітосанітарний контрольозимі культуривтрати врожаюгризуни


У наступному році минатиме 100 років від початку Великої війни у Європі 1914 року. Щойно – а саме у 1991 році вона й закінчилася. Взагалі ХХ століття насправді укладається саме у ці рамки 1914-1991. Що для нього характерне, окрім Великої безкінечної війни? Поява і головне практика застосування ідеологій тоталітарного типу. Декому здається, що вони подолані. Я б не був таким оптимістичним, тому пропоную подивитися на війну, тотальність та як не дивно масову емансипацію, тобто свободу – на цей раз не ту:)\nПро це та інше:\nЩонайперше я б хотів запропонувати відому, однак у нас в Україні не надто знану тезу, що, якщо подивитися на історію ХХ століття, то це історія однієї Великої війни. Війну не можна оцінювати тільки від першого до останнього пострілу. Війна має як свою передісторію, так і періоди тимчасового примирення – реалізовуючи формулу Троцького "Ні миру, ні війни" – а потім нове розгортання власне гарячих бойових дій.\nБанальністю є твердження, що І Світова війна завершилася, однак більшість народів Європи залишилися з різних причин невдоволеними її результатами. Тому міжвоєнне двадцятиріччя стало простою підготовкою нової війни. І саме тоді супротивники винайшли новий вид "зброї" – ідеологію. Причому у її найбільш девіантних тоталітарних формах.\nЩо й породило нову хвилю мобілізації невдоволених. Цього разу мобілізація проходила не під застарілими і неефективними монархічно-імперіалістськими штандартами.\nЦього разу мобілізацію до нової фази війни здійснювалася під штандартами тоталітарної ідеології, тоталітарних режимів, режимів, які до цього наближалися. Так у світі появилися сурогати релігії – або, як гордо окреслив їх Джованні Джентіле, – "політичні релігії". Йому правда здавалося, що першою з них є італійський фашизм, а я б ризикнув заперечити, оскільки більшовизм як "політична релігія", в яку "вірили" мільйони появився раніше.\nЦе і різного роду фашистські чи протофашистські рухи, які не завжди були союзниками німецьких нацистів чи італійських фашистів, це і націоналістичні рухи, які прибирали форм національно-визвольних рухів, однак теж несли в собі зерна якщо не тоталітаризму, то авторитаризму, як от рух Мустафи Кемаля, це і різні комуністичні рухи, які не завжди йшли у фарватері сталінізму, як от югославський чи албанський комуністичний авторитаризми...\nПісля 1945 року Велика війна трансформувалася у "холодну війну", яка набирала то "холодних" форм ідеологічного, економічного та дипломатичного протистояння, протистояння на інших плацдармах бойових дій – Африка, Азія, Латинська Америка – які ми неначе не бачимо, то в "гаряче протистояння" – як от події в Угорщині 1956 р., Чехословаччині 1968 р., Польщі 1991 р.\nІ тоді тоталітаризм не "розв'язує" війни – він є його породженням і знаряддям мобілізації для успішного ведення війни. Це цинічна постава, скаже хтось. Так. Спокійна постава. Однак одними засудженнями чи заклинаннями не можна відповісти на запитання – чому вони поставали, чому поставали тоталітаризми саме тоді і у цьому місці? Можна говорити про підпорчену природу сучасної людини, можна говорити про підступність узурпаторів чи егоїзм провідних верств, навіть можна ризикнути в пароксизмі осудження опуститися до тези про порочну природу якихось народів. Однак це не дає відповіді – чому? А тільки знаючи – чому – ми можемо спробувати протистояти новому сходженню тоталітаризму – у нових формах, звісно.\nЯ б нагадав і відому тезу Ортеги-і-Гассета про "бунт мас". У станових, напівфеодальних суспільствах, які були напередодні І Світової війни тоталітаризм не міг постати. Саме емансипація мас і зробила технічно можливою появу "народних", "націоналістичних", "комуністичних", "фашистських" і врешті "нацистських" ідеологій, які підмінили собою лояльності до монархів як помазаників Божих. Парадокс.\n14.10.2013 Тарас Возняк 415 1


Огляд Міні ПК і Mini PC на андроїд • Міні ПК в Україні • Ціна і відгуки\nКомп'ютери Mini PC і Міні ПК\nPartaker B4 (8 Gb)\nMeeGoPad T07 (4 Gb)\nКупити Міні ПК і Mini PC на андроїд\nМіні ПК - це малогабаритна версія персонального комп'ютера. Багатофункціональні пристрої застосовуються в різних професійних галузях. Більшість мініатюрних ПК працюють на операційній системі Windows, але також існують міні ПК андроїд . Присутня можливість підключення клавіатури і мишки завдяки наявності USB портів. Безшумна робота, доступна ціна міні ПК, мінімальне енергоспоживання, компактні розміри роблять пристрої популярними на міжнародному ринку.\nЗавдяки Міні ПК можна програвати музику, дивитися відео, підключати USB пристрої, займатися пошуком в інтернеті, працювати з безліччю додатків, виконувати типові завдання, грати в ігри, спілкуватися в соціальних мережах і багато іншого. Відмінне пристрій дозволяє замінити собою звичайний громіздкий комп'ютер. Його легко захопити з собою в подорож або відрядження.\nКупити міні ПК означає придбати кишенькового помічника, здатного відкрити перед Вами світ розваг і стати потужним інструментом для роботи з важливими програмами та файлами. Наш інтернет магазин надає гарантію на товар і всю необхідну Вам інформацію.


Помідори по-корейськи — найсмачніші рецепти швидкого приготування | Поради\nГоловна » Поради » Помідори по-корейськи — найсмачніші рецепти швидкого приготування\nДуже смачні помідори по-корейськи швидкого приготування на зиму\nПомідори по-корейськи – рецепт з покроковим фото\nПомідори по-корейськи без стерилізації: найсмачніший рецепт\nАзіатська кухня планомірно підкорює серця любителів пікантних страв, особливо тих, які ще жодного разу не пробували.Один з найцікавіших рецептів — помідори по-корейськи, він дуже поширений серед співвітчизників. Це смачна і ненав’язлива закуска, яка багатьом доводиться по смаку. Щоб заготовити про запас на зиму це блюдо, давайте дізнаємося детальніше про рецепті…\nПробуючи цей салат, більшість захоплюються його смаковими якостями, і це заслужено. Рядові продукти, які у багатьох під рукою, створюють неймовірний смак. Скажу відразу, без часнику тут не обійшлося. Якщо його правильно використовувати, то страва набуває особливі нотки, починає грати новими фарбами. Найголовніше — не перестаратися.\nА тепер давайте виберемо рецепт за душі і приступимо до заготівлі салату на зиму. А взимку буде достатньо дістати баночку смачного, ароматного страви, апетитно прикрасити і подати на стіл.\nЗаготовки слід робити з зелених або червоних томатів. Рожеві та жовті сорти тільки зіпсують смак страви.\nТомати краще вибирати по аромату. Чим запах помідора насиченою, тим смачніше вийде закуска.\nБездоганній томату притаманна рівна і гладка поверхня без тріщин, вм’ятин і вкраплень. Плодоніжка повинна відділятися з легкістю.\nДля різноманітності колірної гами використовуйте гагошары різних кольорів — жовті, червоні, оранжеві. Ці різнокольорові відтінки додадуть страві барвистих фарб.\nЯкщо є бажання з’єднуйте кілька трав — базилік, кінза, кріп і петрушка. Від різноманітності цих трав смак страви тільки виграє.\nПопередньо подбавши про підготовку якісних і ароматних овочах можна приготувати справжній шедевр. Цілком ймовірно, що помідори по-корейськи будуть з’їдені за один раз, в цьому випадку необхідно приступати до приготування з новою силою.\nВстояти перед цими ласощами з насиченим смаком і ароматом просто неможливо. А головне це блюдо дуже легко готувати, що дозволяє заготовити його на зиму вдосталь, що б насолоджуватися їм коли душа бажає.\nОсобливо ретельно потрібно вибирати овочі: вони повинні бути свіжими і соковитими, тільки в цьому випадку успіх гарантований, а смак буде на висоті. І дуже важливо, що простерилізований салат, зберігаються всі корисні речовини, за які більшість і віддають йому перевагу.\nПерець болгарський – 6 штук.\nЦукор пісок – 150 грам.\nОцет винний – 100 міліграм.\nОлія соняшникова – 12 склянки.\nСіль кам’яна – 25 грам.\nВихід – 3,5 літра.\nПідготувати овочі, промити очистити шкірку, плодоніжки, насіння.\n2. Томати розрізати навпіл і видалити якщо є білі прожилки.\n3. Далі приступаємо до приготування заправки. Поміщаємо в блендер перець, моркву і часник і збиваємо.\n4. Подрібнюємо зелень і з’єднуємо її з заправкою. Додаємо масло, цукор, сіль, паприку і есенцію і все добре перемішуємо. Пробуємо на смак і за необхідності додаємо спецій.\n5.Стерилізуємо банки разом з кришками.\n6.Помідори залагоджуємо розрізом вниз, зверху поливаємо кілька ложок заправки і чергуємо до заповнення банки. Закриваємо щільно кришкою.\n7. Наливаємо воду у велику каструлю, ставимо банки і відправляємо на плиту. На повільному вогні доводимо до кипіння вміст банок і стерилізуємо протягом 15-20 хвилин.\n8. Далі фіксуємо кришкою горлечко банки. Перевертаємо догори дном і закутуємо теплою ковдрою.\nГостренькі і пряна закуска готова! Їжте із задоволенням!\nПоєднавши звичайні овочі, які доступні більшості під рукою, можна отримати справжній шедевр. Головне спочатку дотримуватися пропорції, які прописані в рецепті і на виході вийде прекрасна закуска.\nТомати зелені – 300 грам.\nОцет столовий – 20 міліграм.\nЧасник – пара зубців.\nМорква – маленький коренеплід.\nМасло рослинне – 15 міліграм.\nСіль кам’яна – 5 грам.\n1.Готуємо продукти: ретельно миємо, даємо їм просохнути,чистимо.\n2.Помідори середнього розміру розрізаємо навпіл. Якщо томати великі, то ріжемо на 4-6 часточок.\n3. Моркву нарізаємо тонкою соломкою і відправляємо до томатів.\n4. Перемішуємо цукор і прянощі, висипаємо в миску з овочами. Часник подрібнюємо ножем і додаємо до решти інгредієнтів.\n6. Ретельно перемішуємо руками розподіляючи продукти. Залишаємо настоюватися на 5 годин.\n7. За цей час овочі просочаться один одним і знайдуть особливу консистенцію.\n8. Розподіляємо салат по заздалегідь підготовленим банкам.\n9. Поміщаємо банки на парову баню і кип’ятити 20 хвилин на маленькому вогні, щоб скляна тара не потріскалася.\n10. Дістаємо банки, швидко закручуємо кришкою. Закутуємо і даємо їм охолонути.\nНеймовірно смачна і ароматна закуска готова! Її можна подати в будь-який момент і порадувати близьких і гостей.\nБезсумнівно це оригінальне соління полюбиться усім і буде на столі під час трапези. Запорука успіху цієї страви — грамотне поєднання і правильно підібрані продукти. Не варто перенасичувати смак, інакше не всі зможуть їсти цю закуску.\nПомідори черрі – кілограм.\nГагошары (перець) – 3 штуки.\nПерець «Вогник» -1 штука.\nОцет винний – 35 міліграм.\nСіль кам’яна – 15 грам.\nГотова заготівля – 1,5 кілограма.\n1.Підготувати перець гагошары і «Вогник»: видалити насіння і плодоніжки, добре промити і нарізати часточками. Очистити часник, промити і дати йому просохнути. Базилік так само промити, просушити і порізати. Додаємо його до інших овочів.\n2. Переробляємо продукти за допомогою блендера або м’ясорубки, щоб вийшла у нас гостренькі заправка.\n3. Помідори черрі гарненько промиваємо і сушимо . Розрізаємо на дві половинки.\n4. Далі приступаємо до приготування маринаду. Змішуємо масло, цукор, сіль і оцет.\n5. Ретельно стерилізуємо ємність і просушуємо.\n6. Чергуємо шарами помідори і заправку, накриваємо кришкою і сильно струшуємо.\n7. Поміщаємо наш салат в холодильник на 4 години. По закінченні цього часу ще раз гарненько струшуємо.\n8. Зберігаємо нашу закуску в холодильнику, і протягом декількох тижнів ми можемо насолоджуватися неперевершеним смаком нашого страви.\nПомідори по-корейськи можна подавати до м’ясних страв, а так само у вигляді соусу до гарніру.


Особливості наступної виборчої кампанії в Ірпені |\nГоловна / Особливості наступної виборчої кампанії в Ірпені\nМайбутня партійна конфігурація в Ірпіньраді залежить від складу населення, яке братиме участь у виборах новоутворених ОТГ (об’єднаних територіальних громад), у нашому випадку – з адміністративним центром в Ірпені. Як відомо, зі складу нинішньої територіальної громади відходить Гостомель, який стане центром своєї громади. Ворзель перейде з-під підпорядкування Ірпеня до Бучанської об’єднаної громади (Карплюк поступився в змаганні за Ворзель своєму куму Федоруку). Коцюбинське також має намір зажити окремим від Ірпеня життям – не склалися у КІНО (Карплюк і «Нові обличчя») стосунки з Ольгою Матюшиною.\nНаразі КІНО активно мусує можливість приєднання до Ірпеня деяких сіл Бородянського та Києво-Святошинського районів, про існування та розташування яких більшість ірпінчан має дуже віддалене уявлення. Все це скидається на невдалий виправдовувальний ідеологічний маневр. Мовляв, Карплюк спроможний не тільки розтринькувати селища, а й збирати їх навколо Ірпеня. Насправді очевидним видається лише перше міркування попереднього речення.\nТак от – що це означає на практиці під час майбутніх виборів, якщо Ірпінь залишиться сам по собі – обдертий як липка. Окрім, морально-ідеологічної поразки нинішньої поки що влади (Ірпінь фактично перестає бути столицею регіону), також настане переполовинювання електорату. Тобто, кількість виборців, що мають право обирати міського голову Ірпеня та депутатів міської ради, зменшиться приблизно удвічі.\nВідтак, 5-% прохідний бар’єр для партій відповідно стане удвічі доступнішим. На минулих виборах у жовтні 2015-го для проходження в Ірпіньраду вистачило трохи більше півтори тисячі голосів за кандидатів від однієї політичної сили. Загалом, тоді прохідний рубіж подолали 7 партій, Нагадаємо підсумки тих виборів:\n«Нові обличчя» – 9552 голосів (33,13%), отримали квоту на 15 депутатських мандатів.\nТобто, у разі переполовинювання електорату для проходження в Ірпіньраду партії достатньо буде набрати 700-800 голосів виборців. Не таке вже й складне завдання для багатьох популярних кандидатів. Це означає невідворотній процес дробління електорату й широкі можливості для всіляких сюрпризів – проходження маловідомих політичних сил. На минулих виборах такою виявилася Ірпінська організація партії «Солідарність жінок України» під керівництвом Ольги Олійнич, здобувши аж три депутатські мандати. Не важко здогадатися, що на наступних виборах таких партій-сюрпризів може бути не одна, а кілька. Адже завдання спрощується – набрати 7-8 сотень голосів у межах Ірпеня, з огляду на минулі підсумки для деяких кандидатів – цілком під силу.\nНайбільше їх серед нинішньої команди «Нових обличь», в якій дедалі чіткіше простежується розмежування між депутатами, які постійно працюють у своїх округах і мають підтримку, незалежно від своєї ситуативно-партійної приналежності, та політичними пристосуванцями, які без кришування Карплюка нічого не варті.\nНайбільш незалежно і впевнено почуваються Олександр Маркушин, Андрій Страховський, Олександр Бурчак, навіть Ігор Вишняков, якщо знову приступить до своїх депутатських справ. Натомість, очільнику «Нових обличь» якраз найменш потрібні найбільш популярні персоналії навіть у своїй кишеньковій партії. У нього ставка на політичний неліквід на кшталт Плешка чи Попсуй, яких ніхто солідний не підбере, якщо їх Карплюк раптом викине з обойми.\nЗрозуміло, що рейтинговим кандидатам реально й доцільно об’єднуватися у свої партії, аніж розчинятися в безликості «Нових обличь». Та й дивіденди в маленьких фракціях звично більші, ніж у великих.\nДо того ж ще свіжі спогади півторарічної давнини, коли на минулих виборах Карплюк підвів, якщо не сказати підставив своїх однопартійців – проваливши вибори «Нових обличь» до Київської облради. Через нього залишилися без очікуваних мандатів Дмитро Христюк, Наталя Семко, Сергій Пащинський та інші діячі, безперечно достойні кращої долі, аніж бути помічниками-заступниками Карплюка. А Ірпінський регіон отримав всього-на-всього один депутатський мандат в обласній раді. І то не завдяки, а всупереч намаганням КІНО ним став депутат від «Свободи» Ігор Домбровський, з яким мер Ірпеня замість того, аби налагоджувати стосунки, навпаки – пішов на конфронтацію.\nВідтак, не буде нічого дивного й несподіваного у тому, що найбільш рейтингові нинішні депутати від «Нових обличь» підуть на наступні вибори своїм шляхом, тобто у складі інших політичних сил. Внаслідок чого у наступному восьмому скликанні Ірпіньради вже не буде однієї домінуючої партії з кількома маленькими фракціями-сателітами на вибір на підхваті. Замість них пройдуть 8–10 партій по кілька мандатів. Словом, не буде чийогось чіткого домінування, натомість буде весело.\nМайбутня партійна конфігурація в Ірпіньраді залежить від складу населення, яке братиме участь у виборах новоутворених ОТГ (об’єднаних територіальних громад),...\nОдин комментарий на “Особливості наступної виборчої кампанії в Ірпені”


Про компанію - orion - Orion Exhaust Parts\nОРІОН діє на ринку з 2005 року. Завдяки динамічному розвитку ми стали однією з провідних компаній у своїй царині в Польщі та Східній Європі.\nКомпанія «Оріон» є спеціалізованим постачальником монтажних елементів для вихлопних систем. У комерційній пропозиції є все, що потрібно для їх монтажу. Постачаємо монтажні елементи для найбільших дистриб’юторів у Польщі та за кордоном під маркою «Оріон» та під власними марками отримувачів.\nНа сьогодні в нашій комерційній пропозиції представлено біля 1500 різних елементів вихлопної системи, і ми постійно розширюємо асортимент разом з автомобільним парком, що змінюється. До найважливіших позицій належать: гумові підвіски, ущільнювачі та кільця, металеві з’єднувачі, пружини, обойми, гвинти та гайки, еластичні муфти, муфти з фланцем та ремонтні елементи. Запрошуємо ознайомитися з нашим асортиментом.\nНашими перевагами є ширина асортименту, комплектність пропозиції, висока доступність товару, турбота про якість продукту та індивідуальний підхід до кожного клієнта. Велике значення ми надаємо якості наших продуктів.\nБільше ніж 10 років діяльності на ринку зробили з нас справжніх спеціалістів в царині вихлопних систем. Ми охоче ділимося набутим досвідом з нашими партнерами.\nЗабезпечуємо мережі дистриб’юторів автомобільними частинами. Не ведемо продажу у роздріб та для майстерень. Просимо звертатися компанії, які зацікавлені у співпраці. Зв’язатися з нами.\nЗадоволення наших партнерів – це наш вищий пріоритет. Особливо високо поважаємо час і потреби наших клієнтів. Дякуємо Вам за довіру.


Чому чоловіки і жінки не розуміють одне одного - Главком\n9 Сiчня, 2020, 10:33 glavcom.ua\nЧоловіки не завжди правильно оцінюють свої шанси з певною дівчиною. Науковці дослідили, як доходить до непорозумінь\nЧи проявляє жінка інтерес? Чому деякі чоловіки не можуть розібратися з цим питанням, з’ясували вчені з Університету Айови та Індіанського університету в оглядовому дослідженні, опублікованому в «Current Directions of Psychological Science».\nКоманда на чолі з Терезою Трет (Teresa Treat) пояснили непорозуміння тим, що чоловіки зважають на сигнали, не релевантні у цій ситуації.\nТеги: жінка зґвалтування\nПоранення бориспільської чиновниці з арбалету: поліція розшукує стрілка\nУ Кривому Розі п’яна водійка на смерть збила двох жінок і втекла


Загибель людей в Одесі 2 травня 2014 року. Куди зайшло розслідування? » Укроп UA - Гостро про головне\nУкроп UA » ПУБЛІКАЦІЇ » Політика » Загибель людей в Одесі 2 травня 2014 року. Куди зайшло розслідування?\nТри роки минає від трагічних подій 2 травня в Одесі, під час яких загинули 48 людей. «Чорна п’ятниця» розпочалась з протистояння українських активістів та проросійськи налаштованих осіб у центрі міста, а завершилась пожежею в Будинку профспілок на Куликовому полі. Розслідування «справи 2 травня» триває й досі.\n«Формальність» – так охарактеризувала нещодавній брифінг у регіональному поліцейському управлінні, на якому йшлося про перебіг офіційного розслідування «справи 2 травня», активістка альтернативного розслідування, член «Групи 2 травня», одеська журналістка Світлана Підпала.\nЗа її словами, запитань до правоохоронців чимало. Скажімо, чи був допитаний Володимир Немировський, який на момент подій 2 травня 2014 року очолював Одеську ОДА? Скільки співробітників правоохоронних органів і взагалі посадовців було допитано у справі Будинку профспілок?\n«Групу 2 травня» було створено через 10 днів після одеської трагедії. До групи увійшли журналісти, громадські діячі, експерти. Проаналізувавши зйомки різних ЗМІ з місця подій, поспілкувавшись з їхніми учасниками та свідками, «Група 2 травня» відновила хронологію дня. І, зокрема, спростувала найпоширеніші чутки про пожежу в Будинку профспілок. Факти й свідчення учасників обох сторін протистояння виклали в документальному фільмі «Групи 2 травня» під назвою: «Одеська трагедія: кривавий слід «русской весны».\nНе всі слідчі дії можна розголошувати, пояснюють у поліції. «Це обумовлено вимогами Кримінально-процесуального кодексу, логікою й тактикою проведення слідчих дій – у тому числі негласних слідчих дій», – зазначив заступник голови Національної поліції України, начальник Головного слідчого Управління Олександр Вакуленко.\nВід початку цього року в «справі 2 травня» працює оновлена слідчо-оперативна група – вже третя, яка розслідує події «чорної п’ятниці». Начальник слідчого управління ГУНП в Одеській області Сергій Шайхет поінформував про деякі результати чотирьох місяців роботи.\n«Допитано понад 70 свідків, призначено 2 додаткові експертизи, одна з них хімічна. Повідомлено про підозру трьом особам, їх оголошено в розшук», – каже він.\nУ «справі 2 травня» одеська поліція розслідує тільки масові заворушення (з травня 2014 року до січня 2016 року досудове розслідування проводилось у Головному слідчому управлінні МВС України, потім було передано в Одесу – ред.), в той час як дії одеських рятувальників Держслужби з надзвичайних ситуацій – у веденні поліції Києва, а правоохоронців – Генеральної прокуратури.\nПередавши справу одеської поліції, слідство порушило рекомендації Міжнародної консультативної групи (МКГ) Ради Європи. В оприлюдненій у листопаді 2015 року доповіді МКГ про перебіг розслідування одеської трагедії, зокрема, зазначається: всі кримінальні справи повинні бути передані на розгляд одного слідчого органу, незалежного від МВС, «оскільки є підозра, що міліція брала участь у розслідуваних подіях».\nУ «справі 2 травня» фігурують колишні високопосадовці одеської міліції.\nЦе екс-начальник управління внутрішніх справ в Одеській області Петро Луцюк. За даними слідства, 2 травня 2014 року для локалізації масових заворушень він повинен був привести в дію оперативний план «Хвиля». Відразу після одеської трагедії його було звільнено з посади й відправлено на пенсію.\nЗгодом йому було пред’явлено обвинувачення за статтями: 135, частина 3 («залишення в небезпеці»), 364, частина 2 («зловживання владою або службовим становищем»), 366, частина 1 («службове підроблення») КК України.\nСправа Петра Луцюка слухається у Приморському районному суді Одеси. На нещодавньому засіданні він заявив, що має «важливі для суспільства свідчення і хоче, аби ці свідчення почула громадськість».\nЩе один фігурант справи про масові заворушення 2 травня 2014 року в центрі Одеси – колишній заступник начальника Одеського обласного управління МВС Дмитро Фучеджі, якого підозрюють у перевищенні влади і службовій недбалості. Від травня 2014 року полковник Фучеджі перебуває в розшуку.\nМинулої осені довкола нього виник ще один скандал.\nСлідчі Генпрокуратури з’ясували, що службові особи управління МВС в Одеській області, діючи в інтересах Фучеджі, подали до Пенсійного фонду України (ПФУ) завідомо неправдиві документи (заповнені не ним, але від його імені) для призначення пенсії.\nУ червні 2014 року (коли екс-заступник начальника обласного управління МВС уже переховувався від слідства, ймовірно за межами України – ред.) в ПФУ призначили Фучеджі пенсію довічно за вислугу років.\nЗа даними силовиків, у період від жовтня 2014 року до жовтня 2016-го дочка Дмитра Фучеджі отримала понад 158 тисяч гривень його пенсії. Арешт на пенсійний рахунок було накладено в минулому листопаді.\nУ березні 2016 року Міністерство внутрішніх справ України оголосило в розшук Володимира Боделана – екс-начальника обласного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій і сина колишнього мера Одеси Руслана Боделана.\nСтаття, за якою обвинувачується Боделан-молодший, – «залишення в небезпеці». Встановлено, що перші пожежні машини почали прибувати на Куликове поле лише після багаторазових звернень на лінію «101» служби порятунку – майже через 40 хвилин після займання Будинку профспілок на Куликовому полі.\nЯк зазначив заступник голови Національної поліції України Олександр Вакуленко, 23 березня 2017 року Печерським районним судом міста Києва щодо підозрюваних Боделана та Великого (екс-заступник голови ДСНС в Одеській області) було заочно обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.\nГенпрокурор України каже про «значні зрушення» у справі\nУ вересні 2016 року під час візиту в Одесу генпрокурор Юрій Луценко заявив про «значні зрушення» в розслідуванні подій на Грецькій площі в Одесі (2 травня 2014 року вони передували пожежі в Будинку профспілок).\n«Україна зацікавлена у встановленні істини щодо трагічних подій 2 травня 2014 року в Одесі. Залучення авторитетних міжнародних експертів під егідою ООН та інших міжнародних організацій сприятиме підвищенню довіри до результатів слідства не лише в Україні, але й за її межами», – зазначив генеральний прокурор.\nНові факти про вбивство Шеремета: «пінг-понг заяв» чи початок реального слідства?\nСкриня Пандори від Партії Регіонів. Кому потрібно боятися\nЛуценко почав обіцяне скандальне розслідування\nЗамовник та організатор вбивства Нємцова - Руслан Мухудінов\nГолову Національної поліції представили нардепам


2 000 доларів "данини" від підприємців: столичного чиновника піймали на хабарі - Бізнес\n2 000 доларів "данини" від підприємців: столичного чиновника піймали на хабарі\n8 жовтня 2021, 11:10 Читать новость на русском\nЧиновник з КМДА вимагав хабарі від підприємців / СБУ\nСлужба безпеки України викрила на системній корупції керівника підрозділу одного з департаментів КМДА. Посадовець вимагав гроші від власників малого та середнього бізнесу, а за відмову платити погрожував перевірками.\nЗа даними СБУ, сума хабарів у середньому становила 2 тисячі доларів з одного підприємця. Чиновник брав гроші від власників комерційних структур, зокрема представників сфери торгівлі та громадського харчування. За незаконну вигоду він обіцяв ФОПам не створювати штучних перешкод у їхній господарській діяльності.\nПравоохоронці затримали працівника КМДА поблизу одного зі столичних ринків. Посадовець саме отримував хабар, за який обіцяв підприємцю не проводити "додаткову" перевірку щодо законності розміщення і експлуатації його комерційної споруди.\nВідкрито кримінальну справу за частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, а саме "Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою".\nТривають слідчі дії для встановлення всіх обставин незаконної діяльності і притягнення до відповідальності інших осіб, які також можуть бути причетними до корупційної схеми.\nЗатримання хабарника / Фото СБУ


У МОЗ хочуть пом’якшити карантин: дозволити гуляти в парках | ВАРТО - Галицькі Новини\nУ МОЗ хочуть пом’якшити карантин: дозволити гуляти в парках\nPublished: 21/04/202010:28 Updated: 10:29\nМіністерство охорони здоров’я пропонуватиме Кабміну продовжити карантин до 12 травня, але з пом’якшенням, зокрема пропонують дозволити людям виходити на прогулянки в парки. Про це на брифінгу заявив міністр охорони здоров’я Максим Степанов. За словами міністра, продовження карантину до 12 травня пов’язане з рівнем захворюваності на COVID-19 в Україні.\n«Водночас МОЗ буде пропонувати пом’якшення карантинних заходів. Наприклад, прогулянки парками. Але ці прогулянки будуть обмежені за кількістю осіб та засобів індивідуального захисту під час прогулянок», — сказав Степанов.\nТакож міністерство пропонуватиме відкрити для відвідування музеї та бібліотеки. Втім, будуть діяти обмеження щодо дистанції між людьми, буде обов’язкове носіння індивідуальних засобів захисту та вимірювання температуру на вході до закладів.\nPrevious Previous post: В Україні підтвердили понад 6 тисяч випадків коронавірусу\nNext Next post: Артему Сосяку потрібна ваша допомога! Гостра лімфобластна лейкемія


Житомир.info | На полігоні під Житомиром випробували броньовик «Козак», який не беруть кулі\n10 серпня 2020, 12:06\nУкраїнські десантники провели випробування перспективного зразка вітчизняної бронетехніки, який невдовзі надійде на озброєння до частин ДШВ.\nПро це 12 березня у фейсбук повідомила прес-служба командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.\n«На загальновійськовому полігоні під Житомиром пройшли випробування броньованого автомобіля «Козак-2», який невдовзі планується направити на озброєння до підрозділів Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.Даний броньований позашляховик випробовувався бездоріжжям, доланням водної перешкоди та надійністю балістичного захисту – обстрілом зі стрілецької зброї», - повідомила прес-служба.\nЗа випробуваннями спостерігали командувач Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, генерал-лейтенант Михайло Забродський, командири батальйонів, дивізіонів та їх заступники з військових частин ДШВ, а також представники одного із вітчизняних підприємств.\nПісля цього у танковому вогневому містечку воїнами-десантниками була практично перевірена броня та захисне скло бронеавтомобіля «Козак-2». Зокрема, військовослужбовці вели по машині вогонь з автоматів, снайперської гвинтівки та кулемету Калашникова з різних відстаней. Результат – позитивний.\n«Командувач ДШВ ЗС України генерал-лейтенант Михайло Забродський відзначив, що даний зразок бойової техніки зарекомендував себе як надійний броньований автомобіль з високою прохідністю. В цей же час на полігоні проводяться державні випробування новітньої вітчизняної бойової броньованої машини «Козак-2М1». Даний зразок сучасної техніки також був перевірений полігонним бездоріжжям, зручністю веденням з нього вогню військовослужбовцями (кулеметником та десантом). Після закінчення державних випробувань «Козак-2М1» також, можливо, надійде до підрозділів Десантно-штурмових військ Збройних Сил України», - поінформувала прес-служба командування ДШВ.\nНагадаємо, наприкінці лютого 2019 року в Житомирі розпочалася посилена підготовка майбутніх офіцерів ДШВ Військової академії м. Одеса.\nЯк повідомляв Житомир.info, влітку 2018 року на полігоні під Житомиром створили унікальну вогнево-штурмову смугу перешкод, аналогів якої немає ані в Україні, ані за кордоном, аби військовослужбовці навчались в умовах, максимально наближених до бойових. 21 листопада 2018 до Дня ДШВ на військовому полігоні під Житомиром проводили тактичні навчання, тоді до військових приїздив президент Петро Порошенко.\nФото прес-служби командування ДШВ\nТеги: броньовик полігон ДШВ