«Волонтери це дуже добре й дуже нелегко, але без підтримки мешканців міста вони нічого не зроблять» - PDF\n«Волонтери це дуже добре й дуже нелегко, але без підтримки мешканців міста вони нічого не зроблять»\nDownload "«Волонтери це дуже добре й дуже нелегко, але без підтримки мешканців міста вони нічого не зроблять»"\n1 Квітень 2015 року, 20 (27) анонс Відкриття виставки картин Олександра Бобришева «Акварелі» відбулося в мистецькій галереї Національного університету «Острозька академія» 9 квітня. Автор демонструє найсвіжіші творчі здобутки, деякі вперше. Детальніше на стор. 2. Як зростання курсу долара вплинуло на твоє студентське життя? Чи може ситуація змінитися на краще? анонс Білоруський письменник та перекладач Андрій Хадановіч завітав до Національного університету «Острозька академія» 21 квітня. Детальніше на ст. 5. актуально анонс Сергій Жадан 17 квітня у Національному університеті «Острозька академія» презентував збірку поезій «Життя Марії». Твор ча зустріч відбулася в рамках всеукра їнського проекту «Війна та культура: діа лог ворогів?». Продовження на стор. 6. Від друзів, знайомих та навіть чужих мені людей не раз доводилося чути постійні зітхання та нарікання на нинішні ціни. Зарплати чи стипендії у нас не змінилися, натомість вартість продуктів харчування, техніки тощо з кожним днем стає вищою. Курс долара і євро зріс у кілька разів. Зрозуміло, що такий стан речей відбився на житті кожного українця. Ми вирішили поцікавитися, як зростання курсу валют вплинуло на життя студентів Острозької академії. Зміна курсу долара негативно вплинула на моє життя. Я тепер навіть боюся рахувати, скільки грошей у мене залишається в гаманці, бо все одно не встигаю за швидкістю їх витрачання. Доводиться обмежувати себе в чомусь. Згадуючи історію, розумію, що ми незабаром можемо стати мільйонерами (сумна радість). Але ще кумедніше те, що зарплати й стипендії не ростуть відповідно до інфляції. Ціни взагалі абсурдними здаються. Я думаю, що це вимушений крок підприємців і держави, бо зараз криза. Зрозуміло, що все-таки на нас наживаються, бо ціни ростуть щодня. Вихід із цієї ситуації буде тоді, коли ми всі візьмемося за голову й почнемо конструктивну роботу. І ще тоді, коли в країні закінчиться війна. Катерина Хорощак, гуманітарний факультет «Волонтери це дуже добре й дуже нелегко, але без підтримки мешканців міста вони нічого не зроблять» Хоча ситуація в країні важка, але економіка працює, як і раніше, то му я не можу зрозуміти, чому відбувся такий різкий зріст цін. Звичай но, моя купівельна спроможність знизилася. Я планувала відкласти стипендію, щоб узяти участь у програмі обміну. Оскільки для цієї поїзд ки мені потрібна певна сума в доларах, а я відкладала в гривнях, то тепер мені потрібно, щоб стипендія була вища в чотири рази. Як на ме не, ситуація може стабілізуватися через деякий час після завершення АТО. Марія Кравчук, факультет романо-германських мов В цілому зміна курсу ніяк не вплинула на моє життя. Роблю все те са ме, що й рік тому, коли долар вартував значно менше. Підняття курсу ва лют впли нуло на українські ціни. Наприклад, квиток на рокфестиваль «Захід». Ці на в доларовому еквіваленті та ж, що і в 2014 та 2015 роках, але ми нулоріч мак симальна ціна сягала гривень, а тепер фестиваль обій деться в 1500 гривень чи навіть більше. Звичайно, людям не збільшили зар плати вдвічі чи втричі, і виходить, що продукти ми купуємо, як і завжди, не відчуваючи підвищення цін, а от ноутбук, пральну машину купити буде важ че. Як на мене, для того, аби щось змінилося, потрібно виграти війну, від новити економіку. Андрій Рудись, факультет міжнародних відносин Зростання курсу долара вплинуло не тільки на моє студентське життя, воно зачепило усі верстви населення. І, перш за все, це через підвищення цін на товари першої необхідності, але це зрозуміло, адже багато товарів залежить від курсу. Разом із тим, знизилась наша купівельна спроможність. Зараз на цю ситуацію, думаю, впливають дві обставини: війна на сході та панічні настрої населення, яке створює ажіотаж навколо купівлі долара, таким чином збільшуючи його курс. Стабілізувати ситуацію зараз можна такими шляхами: взяти кредит (але його все одно доведеться повертати), додатково виробити певну продукцію для експорту, щоб покрити дефіцит валюти (у нас зараз немає таких можливостей) та переконати населення не купувати валюту (у цьому випадку спрацюють економічні закони). Третій варіант, на мою думку, наразі є найбільш дієвим. Звичайно, стабілізувати курс відразу не вдасться, але доведеться пройти цей етап «шокової терапії». Юрій Устимчук, факультет політико-інформаційного менеджменту Підготувала Аліна БЕКЕРУК Упродовж звичної нам підготовки до Великодніх свят в Острозі паралельно відбувалася акція «Пасхальний кошик». Волонтери з Національного університету «Острозька академія», волонтери міста й інші його мешканці долучилися до збору продуктів для острозьких бійців АТО. «Декілька місяців тому в нас виникла ідея підготувати пасхальне вітання для наших бійців. Взяли участь у цьому дійстві викладачі, студенти, парафіяни студентсько-викладацького храму преподобного Федора Острозького, бізнесмени та всі охочі. Ми спільно з волонтерами Острога освятили кошики, спакували й передали поштою в зону АТО», розповідає декан гуманітарного факультету НаУОА, настоятель студентсько-викладацького храму та один із ініціаторів збору великоднього кошика Василь Жуковський. Суміжною акцією стало створення писанок для бійців АТО із майстринями з Хмельниччини, яке відбулося 1 квітня. У цьому процесі брали участь учні шкіл, студенти академії та гість із Єгипту. «До акції «Пасхальний кошик» міг долучитися кожен студент нашої альма-матер, пожертвувавши 2 грн. Упродовж двох тижнів ми разом зі студдеканами факультетів збирали кошти для того, аби відправити посилки. 7 квітня відбувся фініш акції, під час якої, завдяки нашим студентським зусиллям, було зібрано 1432 гривні та передано ці гроші острозьким волонтерам. Так ми подарували частинку радості бійцям, які захищають нас», розповідає один із ініціаторів акції, студент-першокурсник Назар Степанов. Загалом університет зібрав 3432 гривні 2000 гривень пожертвував академічний храм. За словами волонтера Світлани Панченко, бізнесмени, підприємці та мешканці Острога прихожани студентсько-викладацького храму преподобного Федора Острозького з радістю долучилися до великодньої акції й допомогли наповнити пасхальні кошики. Вони принесли паски, сирокопчену ковбасу, гірчицю й хрін, мариновану квасолю, паштети, закуски, мазурки, домашнє печиво, вафлі, цукерки, чай, каву тощо. Коли волонтери поскладали посилки, то вага кожної становила від 5 до 20 кілограмів. Формували все 7 квітня. Вартість вмісту «кошика» гривень. Всього сформували більше тридцяти посилок, які вже надіслані бійцям на схід України. «Завдяки волонтеру-викладачеві Наталі Конопці співпраця з академією дуже плідна. Пані Наталя є ланцюжком між волонтерами Острога й академії. Із Василем Жуковським ми співпрацюємо вже восьмий місяць. Дуже вдячні також студентам, що вони зібрали кошти на пересилку», додає Світлана Панченко. На придбання продуктів харчування та пересилку в зону АТО потрібні немалі кошти. Проте потреба є постійною. Наприклад, на один із полігонів волонтери завезли близько 10 тонн продуктів, на що командир полігону сказав, що цих запасів вистачить на декілька днів. Тому ця акція є радше символічною та духовною. Вона для того, щоб сказати бійцям, що про них пам ятають. Все ж волонтери сподіваються, що схожі акції відбудуться у всій Україні, і воїни поласують домашніми харчами. «Що може волонтер без людей? Волонтер збирає, волонтер організовує, волонтер дуже часто про сить. Волонтери це дуже добре й дуже нелегко, але без підтримки мешканців міста вони нічого не зроблять. Тому єднання волонтерів, студентів, викладачів, парафіян храму та підприємців є унікальною. В єдності сила», відзначила пані Світлана. Світлана Панченко висловлює подяку підприємцям, які долучилися до акції: Матвєєва Ольга магазин «Колорит»; Мацун Володимир магазин «Ветеран»; Вільбовець Тетяна магазин «Троянда»; Панасюк Василь та Манилюк Галина магазин «Фортеця»; Надія Овчіннікова ресторан «Оазис»; Григорій Аршинов; випускники Острозької академії. Катерина ХОРОЩАК Фото Євгена МАЛЬЧИКА\n2 2 Квітень, 2015, 20 (27) події Виставка картин Олександра Бобришева «Акварелі» Відкриття виставки картин Олександра Бобришева «Акварелі» відбулося в мистецькій галереї Національного університету «Острозька академія» 9 квітня. Автор демонструє найсвіжіші творчі здобутки, деякі вперше. дач Олеся Гощук розповідає: «Знайома з його творчістю давно, але тільки минулого тижня зі студентами їздили в Рівне й потрапили на виставку пана Олександра. Олександр Бобришев живописець, графік, колишній коваль, майстер акварелі. Серії тематичних робіт, виконаних цією технікою, є головним його досягненням. На міжнародних, всеукраїнських та персональних виставках роботи митця високо цінуються через складність виконання та високу майстерність. Особливо пам ятною для шанувальників його творчості є виставка однієї картини в 1993 році під назвою «10 днів одна картина». «Акварелі» перша виставка робіт художника в Острозі. Переважна більшість картин пейзажі. Співорганізатор, викла- Виставку відкрив ректор НаУОА Ігор Пасічник. Він коротко розповів про життєвий шлях засновника Літературного інституту й культового часопису «Культура»: «Ми радіємо за наших сусідів-поляків, тому що ця нація подарувала світові пана Єжи. Ця людина дуже органічно влилася в життя Польщі, була активним громадським діячем. Він сконцентрував навколо себе не тільки польських письменників і журналістів, а й представників інших націй. Єжи Ґедройц настільки дотичний ректор Острозької академії Ігор Пасічник, художник-реставратор Микола Бендюк, директор Музею НаУОА Анастасія Хеленюк та автор особисто. Цього разу організатори дивували відвідувачів незвичним форматом, адже всі охочі могли поспілкуватися з художником та самостійно дати назву картинам. Художник, своєю чергою, дивував легкістю пейзажів та грою світла. Останнє, на думку митця, є його стихією. Олеся Гощук зазначає: «Виставка це своєрідний відпочинок для душі, тут немає жодної агресивної картини. Вони всі настільки спокійні, умиротворені, що отримуєш естетичне задоволення. Картини справді дуже гарні. Знаю, багато студентів схильні вважати, що сучасне мистецтво позбавлене краси, в ньому є тільки думка. Ця ж експозиція поєднує в собі все». Марта КНЯГНІЦЬКА Фото Євгена МАЛЬЧИКА «Без вільної України не можлива вільна Польща». Пам яті Єжи Ґедройца У Національному університеті «Ост розька академія» 15 квітня відкрилася інформаційна виставка «Єжи Ґедройц і його справа. Досягнення Бібліотеки Культури». Ініціаторами заходу став Фонд паризької культури, а організатором Генеральне Консульство РП в Луцьку. Сталося так, що він тоді був у виставковій залі. Ми познайомилися й домовилися про співпрацю». Уже традиційно, експозицію відкрили: до української літератури й культури, що ми можемо називати його великим українцем. Колись Єжи сказав: Без вільної України не можлива вільна Польща». Єжи Ґедройц у свій час писав про проблеми становлення Польщі як незалежної держави. Зараз подібні проблеми на часі в Україні. Крім того, він став ініціатором видавництва антології української літератури «Розстріляне відродження», назву до якої запропонував сам. Виставкові стенди створені українською мовою. Усього їх є 26. На виставці представлені здобутки Літературного інституту, Єжи Ґедройца та інформація про його співробітників. Виставка мандрувала декількома західноукраїнськими містами. В Острозькій академії її можна переглядати впродовж двох місяців. Катерина ХОРОЩАК Фото Євгена МАЛЬЧИКА\n3 3 Квітень, 2015, 20 (27) палітра Євген Мальчик та його світ у фотооб єктиві Сьогодні важко уявити світ без рамок об єктива, оскільки майже кожна людина пробувала себе в ролі фотографа. Проте в деяких особистостей фотосвіт відрізняється рівнем професійності та оригінальністю. Одним із таких фотографів є волонтер відділу зв язків із громадськістю НаУОА, студент 3 курсу спеціальності «Журналістика» Євген Мальчик. Як ти почав займатися фотомистецтвом? Чи давно фотографуєш? Почав займатися фотографією ще задовго до придбання дзеркальної фотокамери. Якось, ще у дев ятому класі, а може, й раніше, кілька однокласниць хотіли зробити спільне фото. Постало питання: «Хтось може сфотографувати? Жень, може ти?». Після чого було: «О, нічого так! Круто!» Тоді й почав. А фотографую вже чотири роки. Чи проходив ти якісь курси, онлайн-уроки? Зазвичай переглядаю залаштункові відео з фотосесій для видань чи просто з креативних зйомок. Це для мене як для дітей «Диснейленд». Насправді, це більше для натхнення, але все ж повчитися в людей є чому. Просто для набуття навиків іноді дивлюся навчальні відео про фотографію. У тебе є «світила», кумири у фотографії? Ти на когось рівняєшся? Не рівняюся на фотографів, але рівняюся на якість їхніх кадрів. Якщо говорити про «світил» у фотографії, то мені дуже подобаються роботи українського фотографа Олександра Мордерера, роботи якого публікують мало не всі відомі глянцеві видання України. У якому жанрі фотографії працюєш найбільше? Ти фотографуєш частіше людей чи природу, наприклад? Останнім часом змушений працювати в жанрі репортажу, але взагалі дуже люблю модні фотосесії та загалом художню зйомку. У них завжди можна більше експериментувати із композицією, образами, світлом є де розгулятися уяві. Переважно фотографую людей люблю «полювати» за емоціями! Що ти показуєш/хочеш показати своїми світлинами і чи завжди це вдається? Я завжди прагну показати людям довершений кадр! Для мене має значення кольорова гама, експозиція, кадрування, емоції та, власне, якість фотографії. Коли ці всі по- казники мене задовольняють, то можна говорити, що кадр вдався!). Як вважаєш, ти постійно розвиваєшся чи зараз стоїш на місці? Будь-яка людина, яка здатна дивитися на свої попередні роботи із критикою, для мене є прогресивною. Я стою на місці лише тоді, коли не фотографую. Постійно помічаю недоліки у фотографіях і з кожним разом намагаюся робити інакше. Через таку пильність до дрібниць став настільки уважним, що помічаю недоліки й у фотографіях досвідчених фотографів. Виявляється, «халтурити» вміють усі!). Розкажи про свої «гріхи», помилки й труднощі у фотографуванні і як ти їх долаєш. Найбільшою своєю помилкою вважаю те, що на початку фотосесії не завжди приділяю час для простеження всіх налаштувань камери. Звісно, перевірка витримки, діафрагми, налаштувань об єктива це святе, але іноді можу зробити цілий дубль, не помітивши, що індикатори на радіосинхронізаторах спалаху не збігаються або те, що фотографую не в форматі RAW. Чи важливо для фотографа вміти малювати? Чи навчитися композиції фотографії можна й так? Я можу сформувати малюнок, а то й цілу картину в голові до найменших дрібниць, але якщо я візьму папір, то з тієї картини нічого хорошого не вийде. Важливо вміти бачити кадр, розташування, ракурс зйомки. Для цього мінімальна уява повинна бути, але вміти малювати не обов язково. Яка в тебе техніка, і чому ти вибрав саме її? З яких «інструментів» ти б порадив починати? Щоб набути якихось першочергових навиків фотографування можна почати навіть із дешевих «мильниць». Але взагалі раджу одразу опановувати дзеркальні фотокамери зі змінними об єктивами. Можна почати з дешевших варіантів, а вже з часом переходити на широкоформатні камери. У мене зараз «Nikon D5100». Для мене його поки вистачає, але все-таки згодом хочу перейти на широкоформатний повнокадровий фотоапарат. Знаю, що ти співпрацюєш із газетою «День» та співачкою Русланою Лижичко. Як тобі така робота, і з чого усе почалося? Співпраця із «Днем» почалася доволі несподівано. Мені у відділі зв язків із громадськістю просто сказали: «Ми надіслали твої фото для газети День, і вони їм спо- добалися!» Якось так і почалося все. А стосовно Руслани, то дуже довга історія. Все почалося й продовжується з мого захоплення її творчістю. За останні два роки майже не було жодного дня, коли не доводилося зробити якусь афішу, банер чи буклет для неї. Та все це, звичайно, приносить мені задоволення. Інакше б я цим не займався. Чи вважаєш ти себе професіоналом? Чому? І що ти плануєш робити далі? Професіоналом я себе не вважаю. Взагалі я вважаю, поняттю професіональності у фотографії не місце. Професійною, як на мене, може бути тільки техніка, якою ти користуєшся, а все решта це творчість, яка в кожного проявлятиметься по різному. Окрім фотографії, також цікавлюся версткою та дизайном. Думаю, було би непогано поєднати в майбутньому всі ці напрямки й розвиватися у цьому. Якою фотографією ти пишаєшся найбільше? Навіть не знаю. Мені багато які подобаються, але так, щоб виокремити якусь одну або навіть декілька дуже складно. Чи подавався ти на якісь конкурси фотографів? Чому? Не подавався й навіть не цікавився ними ніколи. Поки не вважаю, що мені є що показувати. Треба більше практикуватися й напрацьовувати собі архів кадрів. Кілька порад від тебе для тих, хто хоче почати займатися фотографією або вже почав. Для тих, хто вже почав: 1) пам ятайте, що світло в побудові кадру відіграє найголовнішу роль; 2) якомога менше фотографуйте з використанням вмонтованого у фотоапарат спалаху (фотографії майже завжди виходять поганими); 3) відвикайте від режиму «Auto», якщо досі фотографуєте лише з ним. Вчіться будувати кадр самостійно, коректуючи показники діафрагми та витримки; 3) не ставте надто високий показник ISO (більше 400 зась!), тому що фотографія набуватиме непотрібних шумів; 4) фотографуйте у форматі RAW! А для тих, хто хоче почати: дивіться багато фотографій досвідчених фотографів, аналізуйте, намагайтесь у своїх роботах відтворювати подібні ракурси чи композицію. Це допоможе вам розвинути необхідні навики у фотографії. Катерина ХОРОЩАК\n4 4 Квітень, мандруємо україною МАНДРУЄМО ЗАПОВІДНИКАМИ УКРАЇНИ Нарешті тепло. Важко повірити, та весна все ж настала. І не лише на календарі й у наших серцях, а й надворі. Подорожувати за такої погоди не тільки легше, але й значно приємніше. Цього місяця пропонуємо вам подорож заповідниками України. І якщо вам здається, ніби там немає нічого цікавого або що ви вже знаєте все про заповідники з уроків географії, то наше завдання довести, що це не так. Спочатку пропонуємо поїхати в Кіровоград. Трохи далеко, але те, що ви там побачите, варте уваги. Отож, наприкінці квітня-на початку травня в Кіровоградському дендропарку розквітає понад 500 тисяч тюльпанів, які створюють дивовижне видовище, яке можна порівняти з найкращими парками Нідерландів. І, що не може не радувати студентів, завітати у парк можна безкоштовно. Наступний на черзі заповідник у Диканьці. Оспіване Гоголем селище Диканька на Полтавщині славиться не тільки народними традиціями, але й природними чудесами Бузковим гаєм і Кочубеївськими дубами (одному з дубів 800 років). Їхати сюди краще в середині травня, щоби вдосталь насолодитися пишним цвітінням і ароматом бузку, що росте на території майже в 3 гектари. Потім радимо відправитися в один із найвідоміших заповідників «Асканія-Нова». Екскурсійний сезон там розпочався ще з 1 квітня, тому можемо вирушати. Найстаріший в Україні біосферний заповідник «Асканія-Нова» найбільший у європейському степу. З другої декади травня і до середини червня асканійський степ особливо чарівний. Цвіте трава ковила, покриваючи все сріблястим серпанком, який біжить хвилями за найменшого подиху вітру. А в дендропарку можна насолодитися цвітінням катальпи бузкової алеї. І, звичайно ж, потрібно відвідати унікальний зоопарк, де для тварин створені такі ж умови, як на волі. Тепер їдемо майже до самої столиці. Менше, аніж за 100 км від Києва, на Чернігівщині, між річками Дніпро і Десна, знаходиться Міжрічинський регіональний ландшафтний парк, один із найбільших в Україні. Колись тут були військові бази, тому доступ у ліси та до води довго був закритий, що й допомогло їм зберегтися у незайманому вигляді. Можна наштовхнутися на старі ямки від вибухів, що додає ландшафту фантастичності. Навесні тут багато ірисів. Наприкінці травня можна помилуватися унікальним цвітінням різнотрав я на Бондарівському болоті. Далі заповідники Західної України. Розпочинаємо із Долини нарцисів, що на Закарпатті. Саме там на початку травня спостерігається захопливе природне явище цвітіння нарцисів у долині поблизу міста Хуста. Це частина Карпатського біосферного заповідника. Вона знаходиться на околиці Хуста в урочищі Кіреші. Долина унікальна тим, що це природний масив нарцисів, один із найбільших у світі. Квіти ніхто не висаджував спеціально. Від нарцисів до сакур. Фестиваль цвітіння сакур відбувається теж на Закарпатті в Ужгороді. За словами самих ужгородців, 2015, 20 (27) обласний центр Закарпаття найпрекрасніший саме наприкінці квітня, коли починається період цвітіння сакур, і все місто вкривається рожевими квітками. Закарпаття одне з небагатьох місць в Україні, де можуть рости сакури. Причиною цього є м який клімат. Найбільше сакур на набережній Ужгорода та в старому центрі, забудованому під час чеського періоду. До цвітіння сакур в місті проходитиме традиційний «Сакура-фест 2015»: ярмарок «Сонячний напій», запуск небесних ліхтариків, творчі конкурси, літературні заходи і багато іншого. Таке меню подорожей ми пропонуємо вам цього місяця. Відвідуйте місця, які запам ятовуються на все життя, про які хочеться розповідати, ті місця, які заворожують з першої миті. Отож, не гайте часу, купуйте карту і гайда мандрувати! Юлія ПАСТУХ Фото з Інтернету річниця Кафедрі психолоії 15 років У головному корпусі академії поблизу аудиторії П-5 за столом сидять четверо людей. Перед ними стоять вазочки зі скрученими та перев язаними кольоровими стрічками листівками Ці люди психологи. 23 квітня вони святкують свій професійний день. Кожен студент у ролі відомого психолога, а у вазочках вислови цих лікарів свідомості. Всі охочі могли витягнути собі психологічне вчення. Цьогоріч кафедрі психології НаУОА виповнюється 15 років. Привітати колектив кафедри та студентів спеціальності прийшли декан факультету політико-інформаційного менеджменту Андрій Рибак, завідувач кафедри психології Оксана Матласевич, випускники минулих років і ректор Острозької академії Ігор Пасічник. У своїй промові ректор відзначив важливість психології як науки: «Ми вивчаємо найскладніший згусток матерії людину і її свідомість». Також Ігор Демидович похвалив студентів: «Коли читаю їхні наукові роботи то відчуваю, що не встигаю за ними». Пан ректор згадав про студентку, яка зайняла перше місце у Всеукраїнській олімпіаді з психології, відібравши першість у КНУ ім. Шевченка. «Найбільше досягнення кафедри це її молодість і прогресивність», додав ректор. Опісля студенти подарували ректорові альбом кафедри з її ілюстрованою історією. Привітати свою кафедру приїхали й випускники-психологи. Кожен із них уже досягнув чогось у професії, а завдячують цим академії. Наприклад, Марія Жолтикова (Пустовіт) практичний психолог, гештальт-консультант, член ГО «Українська асоціація фахівців з подолання наслідків психотравмуючих подій», учасниця проекту «Травма і війна», дитячий психолог у дитячому будинку «Малятко» та в Екоцентрі розвитку дітей і сімейної психології «Ладушки» в Києві. Вона випускниця 2012 року і вже за недовгий період самостійного плавання здобула численну кількість регалій. «Навчання в Острозькій академії це становлення тебе як особистості та професійного фахівця в обраній сфері, а ще це чудові роки життя, де ти вчишся мріяти, ставити перед собою «правильні» цілі. Я вважаю, що завдяки підтримці наших чудових викладачів (особливо з кафедри психолого-педагогічних дисциплін), я маю практичні знання, які використовую у своїй діяльності», каже Марія Жолтикова. Відвідавши академію після випуску вперше, жінка поділилась: «Під час зустрічі з нашими викладачами через 3 роки після випускного я вкотре поринула в приємні спогади. Проводячи майстер-клас «Ресурси є» для студентів 3 курсу, я ще раз переконалася, що в Острозькій академії студенти здобувають не лише високі знання, але й мають духовні цінності, яких так не вистачає молоді у великих містах. Я щиро дякую за можливість бути тут зараз». Випускники, які приїхати не змогли, прислали повідомлення: «Нас не лише навчали теорії і практики, а й гарно мотивували на самоосвіту та розвиток. Рейтингова система в університеті була своєрідною репетицією, тож, закінчивши ВНЗ, було легко адаптуватись до конкуренції, яка існує в нашій галузі». Окрім того, на святкуванні показали презентацію про до сягнення кафедри за всі ці роки та презентували книгу «Гнозис». Цей збірник склали студенти-третьокурсники. До ньо го увійшли корекційні заняття для дітей із особливими потребами (затримка психічного розвитку), розроблені студентами. Закінчилося свято спільним фото та взаємними посмішками. Ведуча святкування, студентка спеціальності «Психологія» Вікторія Серб поділилися враженнями: «Свято вдалося на славу! Неймовірно приємно чути взаємні привітання від викладачів та колег. 23 квітня в Острозькій академії був для мене днем посмішок, радості та піднесення. Я вдячна долі за те, що можу бути «тут і зараз» із вами. Сподіваюся, що колись і мене запросять як успішного випускника». Алла МАКСИМЧУК\n5 Квітень, 2015, 20 (27) інтерв'ю Михайло Якубович: «Вивчення релігії це складна річ» 5 На кафедрі релігієзнавства Острозької академії викладає відомий у всій Україні вчений, кандидат історичних наук, український сходознавець, перекладач, дослідник доктринальної та філософської думки ісламського світу, автор першого повного перекладу смислів Корану українською мовою Михайло Якубович. Молодий, але досвідчений науковець стажувався у Польщі, Саудівській Аравії, США. Крім цього, завдяки науковій діяльності побував ще в десятках країн. За свої 28 років М. Якубович уже досягнув висот у дослідженні сходознавства. Його наукові праці, статті, переклади набули популярності й високо оцінені в сучасному ісламознавчому дискурсі. Вчений уже давав інтерв ю більшості всеукраїнських ЗМІ. Журналісти газети «Острозька академія» також, і вже не вперше, вирішили поспілкуватися з дослідником. Ви побували на стажуванні в багатьох університетах. Чому зупинилися на викладанні в Острозькій академії? Часом важко сказати, чому життя складається так або інакше. Я займаюся зараз не лише викладанням, а передусім науковою роботою. В Острозі, спокійному університетському містечку, маю для цього чимало можливостей. Звісно, багато в чому допомагають сучасні технології та можливість відвідувати інші наукові осередки. Чого не вистачає нашій академії? Який досвід інших університетів міг би, на Вашу думку, перейняти наш? Мені важко давати якісь оцінки, оскільки я, з огляду на свою посаду старшого наукового співробітника, вирішую не адміністративні питання, а суто наукові. Тому, власне, і не вважаю себе достатньо компетентним, щоб давати поради чи коментарі стосовно освітнього процесу. Ви досліджуєте іслам усе життя, наскільки я розумію. Чому саме ця релігія? Що в ісламі є такого особливого, чого не має християнство? Чим знання про нього можуть бути корисними українцям? Вивчення релігії це складна річ. Справді, тут особистий інтерес автора часто поєднується з науковою об єктивністю (або хоча б із прагненням до неї). Річ у тому, що і християнство, й іслам це релігії, які прийшли в Україну майже одночасно. Іслам «запізнився» на два-три століття. Наприклад, якщо північно-західні терени сучасної України були християнізовані в X-XI, то південно-східна Україна зустрілася з ісламізацією вже в XIII-XIV століттях. Іслам це частина українського культурного простору. Тут можна згадати і втрачений, на жаль, Крим (хоча ми втрачали й повертали його не раз!), і український степ, і навіть мусульманські громади Західної України. Одна з них, до речі, майже 500 років існувала в Острозі. Якщо ми будемо й далі викреслювати з нашої історії «східний», азійський чи «євразійський» компонент, то про існування Української Держави як єдності лісу й степу можна буде забути. Вже вийшов запропонований Вами переклад Корану українською мовою, вітаю. Ви могли б назвати цю працю справою всього життя? Дякую, це вже нове видання, а перше вийшло в Саудівській Аравії ще два роки тому. Справа важлива, значна, потребувала величезних зусиль, які ніколи не можна завершити, адже не буває в такій праці досконалості. Завжди хочеться ще щось змінити, зробити кращим. Думаю, це лише початок. Скільки часу було витрачено на книгу? І чи хтось допомагав Вам у роботі над перекладом? Понад п ять років. Звісно, без консультаційної допомоги вчених із Саудівської Аравії, Єгипту, Туреччини, США та колег з інших країн було б важко, а найперше без українських мусульман, які дали чимало зауваг ще до виходу перекладу. Взагалі, першим читачем перекладу була моя мама, вона філолог за освітою. Добре, що нарешті робота відбулася. До речі, обидва видання мають передмови від релігійних лідерів: перша від пана Саліха аль аш- Шейха, тодішнього міністра в справах релігії Саудівської Аравії, а друга від муфтія Духовного управління мусульман України «Умма» Саїда Ісмагілова. Які очікування були від виходу Корану? І чи справдились вони? Якщо чесно, я робив ту роботу, яку хотів би прочитати сам. Але тут я мусив думати про результат: як зрозуміє смисли читач, чи правильно все сприйме, чи не виникне в нього складнощів. Хоча, звісно, всього в перекладі не поясниш. Для цього є і тлумачення, і окремі дослідження. Дуже сподіваюся, що нове видання буде не менш корисним, ніж перше. Над чим працюєте зараз? І які плани на майбутнє? Хочу завершити монографію, присвячену ісламській релігійно-філософській думці на українських землях у Криму та на Одещині. Більша частина праці вже виконана, лишився ще один розділ та завершення перекладу деяких рукописів як додатків. Чимало манускриптів, наприклад, вдалося опрацювати в Прінстоні, де я минулоріч року мав чотиримісячне стажування. Сподіваюся, до кінця року ця праця вийде друком. Як і інша, яка нині вже на етапі редагування англомовне дослідження про переклади Корану слов янськими мовами. Про якісь кар єрні речі я зараз не замислююся, мене більше цікавлять мої наукові проекти. Спілкувалася Алла МАКСИМЧУК Україна-Білорусь «Беларускі мужчына» в Острозькій академії Білоруський письменник та перекладач Андрій Хадановіч завітав до Національного університету «Острозька академія» 21 квітня. Розпочав захід колега Хадановіча по перу український письменник і поет, викладач Острозької академії Олександр Ірванець. «Із досвіду скажу, що талановита людина завжди добре починає, її перші збірки одразу ж мають успіх. Так було і з Хадановічем. Ця людина має свій стиль і свою філософію», зазначив О. Ірванець. Андрій Хадановіч зачитував вірші зі збірки «Беларускі мужчына» («Білоруський мужчина»). Усі твори звучали його рідною білоруською мовою. «Зараз білоруської мови ви не почуєте, ідучи вулицями Мінська, наприклад. Та вона є. Її чути у вузьких колах поетів, на якихось літературних фестивалях чи серед студентської молоді. Білоруська в Білорусії зараз мова інтелігенції», поділився Хадановіч. Літератор активно спілкувався з глядачами впродовж усієї зустрічі, деякі свої вірші читав речитативом під супровід оплесків. Окрім власних, він презентував також твори українського письменника й поета Сергія Жадана. «Ми з Жаданом перекладаємо один одного. Мені через це навіть прізвисько дали Хадан», жартує Андрій Хадановіч. Пізніше деякі твори гостя вже в українському перекладі озвучив Олександр Ірванець. У кінці зустрічі білоруський письменник заспівав під гітару власні тексти, покладені на музику. Віталія КУШМИРУК Фото Катерини ХОРОЩАК духовність Дитина і віра: коли і як починати духовне виховання? Чимало студентів Острозької академії вже не лише встигли знайти собі пару, а й створили сім ї та мають дітей. Звісно, дехто поки самотній чи не доріс до сімейного життя, та все одно більшість планує в майбутньому облаштувати своє гніздечко, де діточок хоча й менше, ніж «у небі зірочок», та все ж вони є. Діти це величезна відповідальність. Коли ди тина з являється на світ, батьки піклуються, насамперед, про її фізичний та інтелектуальний розвиток. Проте головним обов'язком батьків є формування не тільки тіла, розуму та волі, а й душі дитини. Коли ж саме варто починати духовне виховання і як посіяти в душі малюка зерно віри? Відповіді на ці запитання ми спробуємо дати вам у вигляді коротких порад. 1. Якось до одного мудреця принесли 2-місячне дитятко й запитали, коли починати його виховання. Мудрець відповів: «Ви спізнилися... на 11 місяців». Виховання дитини, зокрема й духовне, починається з моменту зачаття. Якщо подружжя, яке чекає на появу дитини, живе за церковними істинами і правилами, то й дитина сприйматиме таке життя як правильне. 2. Найголовніша умова правильного духовного виховання дітей приклад батьків. Те, як і чим живуть мама й тато, впливає на дітей і формує їх бачення світу. Діти, немов суха губка, вбирають у себе все, що спостерігають навколо як хороше, так і погане. Тут у пригоді батькам стане відомий англійський вислів: «Немає сенсу виховувати дітей: вони все одно виростуть такими, як ви. Треба виховувати себе». 3. Із попередньої поради випливає й наступна: не потрібно забувати про духовну християнську атмосферу, яку завжди варто підтримувати в сім'ї. Ідеться не так про певну шкалу правил, як про християнський підхід до життя. Дитина повинна зростати в атмосфері любові та поваги, бачити, що батьки вміють залагоджувати непорозуміння, говорити добрі слова та робити добрі вчинки. 4. Ні в якому разі не варто плутати внутрішній релігійний розвиток із зовнішнім. Варто прищеплювати дитині віру в Бога, а не вчити механічно виконувати певні дії, які цю віру, на нашу думку, мають виявляти. Наприклад, якщо батьки відвідують храм «для годиться, бо так модно», або щоб показати комусь, яка сім'я набожна, тоді й дитина так робитиме, не розвиваючи при цьому свою внутрішню віру. 5. Як саме говорити дитині про Бога? Розмови про Бо га чи пояснення біблійних уривків потрібно здійснювати у простий і доступний спосіб. Не варто перевантажувати розповідь важкими для сприйняття дітей сло вами (наприклад, «ізраїльтяни», «всепрощаючий» то що). Проте надто спрощувати також не потрібно, ос кільки дитина може сприймати сказане як казку й ви гадку. Тому замість імені Ісусик краще вживати Ісус Хрис тос та намагатися не називати Бога «Боженькою». 6. Багато хто цікавиться питанням, з якого віку дитину вже можна приводити до церкви. Тут відповідь тільки одна: чим раніше, тим краще. Ніколи не буває зарано принести немовля до церкви, щоб поцілувати ікону, послухати Богослужіння. І пам ятайте про те, що дитині трьохрічного віку буде важче пояснити, наприклад, що в церкві бігати не можна, якщо в три роки ви вперше її туди привели. У перші три роки життя дитини закладаються основи її майбутнього розвитку. Якщо дітей змалку жалітимуть («нехай поспить»; «їй/йому важко вистояти Богослужіння»), то підлітками ви їх просто не побачите у церкві. 7. Що робити, якщо дитина нетерпляча й не може спокійно вести себе під час Богослужіння? Насправді така поведінка для малят нормальна: у них ще не сформована довготривала увага, і тому вони не можуть спостерігати за чимось одним довше десяти хвилин. Провідною діяльністю у дітей є ігрова, тому не дивуйтесь, якщо вони тягнуть рученятами все, що дістають. Малечу потрібно зацікавити, а не просто змусити мовчати й поводитися тихо. Дитині потрібно пояснювати, де вона перебуває. Підходьте разом із нею до ікон, розповідайте, хто на них зображений, дайте дитині можливість запалити й поставити свічку, кинути гроші у скриньку, навчіть її хреститись і їй буде цікаво йти до храму. Альона ВОРОБЙОВА\n6 6 Квітень, 2015, 20 (27) Сергій Жадан презентував нову збірку поезій в Острозькій академії Сергій Жадан 17 квітня у Національному університеті «Острозька академія» презентував збірку поезій «Життя Марії». Творча зустріч відбулася в рамках всеукраїнського проекту «Війна та культура: діалог ворогів?». Організований проект за ініціативи президента літературної корпорації «MERIDIAN CZERNOWITZ» Святослава Померанцева та за підтримки міжнародного фонду «Відродження». «Життя Марії» нова книжка віршів та перекладів Сергія Жадана. Вона містить 80 текстів: 60 віршів самого автора і 20 перекладів поезій Чеслава Мілоша. Вірші написані та перекладені переважно упродовж останнього року, стосуються актуальних тем та близьких авторові людей. За словами пана Сергія, це книга про любов і ненависть, яка поєднує два різні світи, суголосні сучасності. Під час зустрічі літератор розповів про культуру в часи війни, про митців у майстернях та на передовій, проте більше інформації про автора студенти та викладачі змогли довідатися з поезії. Серед зачитаних звучали «Чого лише не побачиш на цих вокзалах», «Візьми лише найважливіше. Візьми листи», «Наші діти, Маріє, ростуть ніби трава» та інші. Окремою темою розмови стала творчість Чеслава Мілоша. Сергій Жадан розповідає: «Ці вірші написані в Кракові та Варшаві Мілошем після Другої світової. Автор у них намагався передати відчуття закінчення часу, катастрофізм. Тут звичайні історії людей, тому якоїсь миті я просто помітив, наскільки це суголосно всьому, що відбувається в Україні. Це й спонукало зайнятися перекладацькою діяльністю». Переповнена зала слухачів та велика кількість запитань стали підтвердженням актуальності порушених тем та майстерності письменника. Студентка спеціальності «Журналістика» Ольга Павонська ділиться враженнями: «До зустрічі мало цікавилася творчістю Жадана. Мене загітував друг піти з ним, а поки чекали поета в аудиторії, друг рекомендував почитати кілька поезій. І мені неймовірно сподобалося! Тепер шукаю, де б купити "Динамо Харків"». «Ми їздимо, подорожуємо, спілкуємося з нашими читачами, бо діалог сьогодні це надважливо», зауважив на завершення С. Жадан. Марта КНЯГНІЦЬКА кіноман книголюб Джус Аккардо «Доторкнися до мене» Незвичайне звичайне життя Якби ви мали можливість повернутися назад у часі та щось змінити, що саме це було б? Невдале побачення, невиконане завдання, сварка із другом, попередили б когось, що він потрапить в аварію? Кожному є про що шкодувати, але тільки у фільмах та книгах справді можна змінити минуле. Головний герой фільму «Коханий із майбутнього» Тім має таку можливість, тому що всі чоловіки в його сім`ї можуть повертатися в минуле та виправляти помилки. Він успішний адвокат та цікавий чоловік і одного дня Тім знайомиться з Мері. Між ними відразу виникають почуття, але головний герой часто допускає помилки, як і всі люди. Та, на відміну від решти, він знає, як їх виправити. І на наступному першому побаченні все буде ідеально. З огляду на назву фільму «Коханий із майбутнього» можна подумати, що це звичайна романтична комедія з елементами фантастики. Проте це далеко не так. Суть не лише в історії закоханої пари, а в Коханні. Саме з великої літери. Коханні, яке саме може змінити все життя, яке і є життям. І не важливо, скільки разів ти будеш повторювати одні й ті ж помилки, слова, обіцянки, дії Врешті все буде добре. Актори підібрані ідеально. Вони впоралися з грою та показали глядачам цікаву й насичену картину. Так само підходить і музика до фільму, яка в потрібні моменти створює відповідну атмосферу. Елемент фантастики висвітлений ненав язливо: з часом забуваєш, що можливість подорожувати в часі нереальна. Добрий, простий та легкий фільм показує кожному, що потрібно любити життя, кожну його мить. Яна БИСТРИЦЬКА Джус Аккардо пише в жан рі містики та міського фен тезі. Письменниця вже встигла здобути неабияку по пулярність, насамперед зав дяки книгам із серії «Даназен». Перша книга у 2013 ро ці була видана російським «АС» з позначкою «Дівчата, кра щі романи для вас». Має позитивні відгуки серед читачів. Головна героїня книги Дез типова підліткова бунтарка та «адреналінщиця». Психолог би сказав, що вона всіма силами намагається привернути увагу тата, цілковито зануреного в роботу, до себе. І коли їй під ноги буквально впав Кейл, дівчина при водить його додому, щоб дош кулити батькові. Проте все виявляється значно склад нішим. Кейл дуже дивний хлопець: він не знає еле ментарних речей, які нам здаються буденністю. Тато до йо го присутності в домі поставився зовсім не так, як очіку вала Дез він дістав пістолет та мало не вбив власну донь ку. Кейл із Дез рятуються, тікаючи з дому. Він розповідає дівчині про себе та своє життя, значну роль у якому відіграв батько Дез. І Кейл не той, за кого його спочатку прийняла головна героїня; і батько не такий, якого вона знала все життя; та й сама Дез не така вже й звичайна, як вона вважала. Одна з особливостей кни ги це те, що з самого початку неможливо точно дати визначення жанру. Спочатку вона здається підлітковим любовним романом, потім автор додає фентезі, з являється містика, а тому, що залишається, можна дати визначення наукової фантастики. Підліткові переживання, проблеми з навколишнім світом, оточення, у якому кожен герой ріс це залишило слід на характерах цих людей, проте не зламало, а змусило стати ще сильнішими та кращими. Гумор тонко переплітається зі складними ситуаціями, що в певні миті допомагає відволіктися від серйозності проблеми. По-дитячому невинні та подорослому серйозні запитання Кейла змушують читача задуматися про чимало речей та явищ у його житті. Ще одним хорошим ходом автора було подавати інформацію маленькими порціями. Про жодного персонажа ми не знаємо все до кінця. Навіть головна героїня упродовж усього твору має таємниці, які читач розгадує поступово. Та це водночас є одним із негативних моментів: з ясовується, що людям навколо не можна довіряти, тому з часом починаєш усіх персонажів книги сприймати насторожено. І не дарма Яна БИСТРИЦЬКА\n7 Квітень, 2015, 20 (27) 7 досвід «Study Tours to Poland»: досвід європейської країни «Poznaj Polskę!» («Пізнай Поль щу!») так звучить гасло між на родної програми «Study Tours to Poland» (далі STP). Та для того, щоб туди потрапити зовсім не потрібне знання польської мови чи бажання жити за кордоном. Головна мотивація прагнення змінити свою країну на краще і, звичайно ж, поставити її на шлях євроінтеграції. STP це двотижневі візити активної молоді з пострадянських країн до Польщі з метою пізнання її культури, бізнесу, освіти, діяль ності урядових та громадських структур тощо. Ці студентські візити є частиною програми Польсько-Американського Фонду Свободи «Перетворення в регіоні». Щороку організовують два заїзди STP весною та восени, у яких беруть участь близько 200 студентів із України, Росії, Білорусії та Молдови. Їх відбирають за критерієм активності в громадському житті країни, регіону чи навіть універси тету. Групками по осіб студенти два тижні проводять в одному із міст Польщі (Білийсток, Ґданськ, Ґдиня, Краків, Люблін, Лодзь, Ольштин, Познань, Варша ва, Вроцлав та ін.), вивчаючи європейський досвід цієї країни та слідкуючи за позитивними перетвореннями. Цьогоріч мені пощастило потрапити на «Study Tours to Poland». Ця програма стала для мене дуже цінним досвідом та потужним поштовхом до самовдосконалення й активної участі у громадському житті. Разом із 12 людьми з Молдови, Білорусії та України я побувала у Вроцлаві. Зовні це місто дуже схоже на Львів, та відрізняється своєю атмосферою. Тоді я зрозуміла, що нам, українцям, є багато до чого прагнути та багато чого реалізовувати. Усе пізнається в порівнянні. За час перебування у Вроцлаві ми відвідали два університети, студентське радіо та регіональне те лебачення, побували в міській та обласній радах, побачили, як працює одна з молодіжних неурядових організацій та «інкубатор» громадських ініціатив. Цікаво те, що більшість нами відвіданих струк тур фінансуються безпосередньо ЄС або ж із грантів ЄС. До кінця програми в нас навіть з я вився жарт. Коли хтось говорив про нестачу фінансів, ми питали: «Як це вам Євросоюз грошей не дав?». Час від часу для нас проводили тренінги, які стосувалися демократії, європейських цінностей, антидискримінації. Та організатори не «грузили» виключно серйозною тематикою. Зустрічі проходили інтерактивно: ми ставили мільйон питань і отримували компетентні відповіді. У вихідні для нас організовували майстер-класи з приготування кави, тренінги з акторської майстерності, пікніки на лоні природи. При цьому все (від найменшої чашечки кави й до проживання в хостелі), оплачували організатори програми. Єдине, що покривали учасники 30% суми, яку витратили на проїзд до Вроцлава. Одного разу нам дали завдання: провести на вулиці опитування про те, як поляки розуміють термін «демократія». Звичайно ж, за інерцією ми запитували, як функціонує демократичний режим в Польщі. Ніхто з опитаних нами не відповів позитивно. Усі ганили своїх співгромадян за те, що вони «голосують за красиві очі» й некомпетентні у виборі представників влади. Один чоловік взагалі сказав, що краще ввести монархію, бо громадяни несвідомо ставляться до демократії, а влада використовує її як спосіб маніпуляції. У залах міської адміністрації, навпаки, дуже розхвалювали демократичний режим у Польщі. Відкидаючи те, що будь-який громадянин має за що скаржитися на свою державу, треба зберігати здоровий глузд і перепитувати про проблеми на шляху євроінтеграції. Зрозуміло, що кожна жаба своє болото хвалить, та дорога до успіху це не лише злети, а й падіння. Незважаючи на це, STP стане для кожного учасника важливим етапом у житті, у цьому я переконана. Пізнавати світ іноземця зсередини ось що важливо. В останній день програми я сиділа й думала: як шкода, що на «Study Tours to Poland» можна поїхати єдиний раз. Ловіть свій шанс: P.S.: Ще більше фото та інформації про програму можна знайти на моєму блозі: blogspot.com Віталія Кушмирук А ти вже бачив свою країну? Ми часто прагнемо поїхати за кордон, аби помилуватися особливостями чужих міст, але забуваємо про те, що і в нашій країні є багато цікавих та неординарних місць, які можна відвідати. І закордонний паспорт для цього не потрібен. 36% українців узагалі не були за межами своїх областей. Це дає можливість засобам масової інформації формувати неправильне враження та стереотипи про певну місцевість та людей, які там живуть. Проект «Твоя країна» дозволяє молоді самостійно робити висновки після візитів до різних регіонів. Враховуючи те, що живуть учасники в місцевих жителів, які погодилися їх прийняти, то зрозуміти колорит міста та основні принципи життя його мешканців буде набагато простіше. «Твоя країна» дає можливість подорожувати Україною, при цьому не витрачаючи життєво необхідні для студента кошти. Ти можеш не лише провести кілька днів у якомусь містечку своєї батьківщини, а й маєш можливість відвідати різні історичні місця, побувати на тренінгах, зустрічах, майстер-класах, які організатори влаштовують для учасників. Джерелом проекту «Твоя країна» стала традиція, яка є у всеукраїнській молодіжній організації «Фундація Регіональних Ініціатив» (ФРІ): будь-який ФРІ-шник у будь-якому місті, де є члени організації, може розраховувати на їжу, нічліг та тепле спілкування. Основне гасло цього проекту: «Ти що, ще не бачив своєї країни?». Організатори проекту переконані, що до 25 років кожен українець повинен побувати хоча б у всіх обласних центрах України. Для чого, як не для подорожей тобі потрібен студентський квиток? Ця програма є чудовою можливістю не лише знайти нових друзів та знайомих із різних куточків України, а й вийти зі звичної зони комфорту. Познайомитися з архітектурою, культурою та особливостями міста. Як взяти участь у проекті? Учасниками проекту можуть стати всі охочі вікомі від 18 до 25 років. Програма передбачає поїздку на 3-4 дні до пев ного міста. Особливість цього проекту в тому, що він діє постійно, і кожен охочий показати своє місто чи село мо же стати організатором такого візиту. Це дає можливість молоді не тільки подорожувати, а й займатися громадською ро ботою та долучитися до суспільно-корисної діяльності. Окрім цього, можна просто запропонувати проекту свою до помогу. Зокрема надати житло для учасників з інших областей, провести екскурсію тощо ( support). Зареєструватися для участі в програмі можна, заповнивши анкету: Організатори заходу забезпечують: проживання (вдома у місцевої молоді); харчування (тільки сніданки та вечері вдома у тих людей, у яких житимеш, та кава-брейки на аудиторних заходах); офіційний лист до твого навчального закладу про участь у програмі (за потреби); знижки на певні заходи та події та інші можливості зекономити. Цікаву та насичену програму (організатори намагаються враховувати побажання та поради учасників щодо візиту). Що потрібно для того, аби організувати візит до свого міста? Найперше і найголовніше бажання. Зайвою в такій справі не стане й команда або ж волонтери, які з радістю допоможуть тобі реалізувати організацію візиту. Зазвичай у команді працює від 3 до 12 людей, які займаються не лише організацією екскурсій, заходів та тренінгів, а й пошуком житла для учасників-туристів. Не зайвим під час організації візиту будуть організаційні навички, навики спілкування та співпраці з людьми. Можна підшукати спонсорів, які допоможуть вам фінансово, а також слід активно просувати в соціальних мережах інформацію про заїзд. Про деталі та рекомендації щодо організації «Твоєї країни» у своєму місті можна прочитати в групі проекту в соціальній мережі «ВКонтакте»: На сторінці також можна слідкувати за візитами, які відбудуться найближчим часом, а ще почитати відгуки учасників, які вже повернулися з подорожей. Не пропусти свій шанс, використовуй свій студентський на повну. Привозь із подорожей не тільки фото, а й яскраві та незабутні враження. Аліна БЕКЕРУК\n8 8 Квітень, за здоровий спосіб життя Дар я Рівна: «бажаю полюбити Спорт не лише як засіб підтримання зовнішнього вигляду, а й як спосіб життя» 2015, 20 (27) Сонячна дівчина, яка обожнює танцювати, поділилася своєю спортивною іс то рією. Студентка третього курсу між народних відносин займається спо р том та обожнює хореографію. Во на надихне на здоровий спосіб жит тя! Що для тебе спорт? Я люблю спорт, це невід ємна частина мого життя. По-перше, це корисно для здоров я, по-друге, заняття спортом дисциплінує людину, а по-трете, спорт це коли ти підтримуєш здоровий спосіб життя у всьому: правильно харчуєшся, нормально спиш та не вживаєш ні алкоголю, ні тютюну. Чим саме ти займалась? Розкажи про свій шлях танцювальної кар єри? У 4 роки мене віддали на танці. Тобто танцюю я вже досить давно, але близько 5-ти років професійно не замаюся цим через навчання. Спершу я 7 років навчалась у балетній школі, 2 роки займалася народними танцями, потім рік працювала в драматичному театрі. Ще рік займалася контемпом та два роки ходила на естрадно-класичні танці. Потім у мене був свій колектив у школі. Також займалася легкою атлетикою, але це все було в рідному Краматорську. В університеті ти займаєшся танцями? В академії професійно немає часу займа тися. Тут інші пріоритети. Або навчання або танці. Все одно ти розумієш, що без тан ців не можеш. Тим більше, коли тебе виховували в такому шаленому темпі. Для мене танці це грація, шарм, тендітність. Це ціла культура! У вас в академії був колектив. Чи збираєтеся ви зараз? Так, в академії ми, за ініціативи однієї з моїх одногрупниць, сформували власний колектив. Це такий імпровізований танцювальний колектив, який називається «LiveDanceCrew». Проте згодом через різні причини він розпався. Зараз наш колектив називається «Shadows». Ми танцюємо на різних академічних подіях, як-от: День академії, «Візитівка» та інші. Тепер ми вже не збираємося так часто. Зазвичай створюємо танці до якоїсь конкретної події. Чи пов язуєш своє майбутнє з хореографією? Я люблю танці, але сказати, що хочу будувати на цьому своє життя, не можу. Кар єра танцівника не довговічна. Мені це подобається, я без танців не можу. Якщо мені погано, я хочу танцювати, якщо добре теж танцюю. Просто через те, що ти виріс із цим, це вже стало невід ємною частиною твого життя. Не можна сказати, що я хочу пов язувати майбутнє з танцями. Хочу більше себе реалізувати в своїй професії, яку зараз опановую. Що ти порадиш нашим читачам? Як дотримуватися здорового способу життя? У будь-якому разі спорт потрібен. Це впливає на фізичний і розумовий стан. Ти будеш завжди прикладом для інших. Якщо ти це любиш і докладаєш до цього зусиль, це і цікаво, і дає тобі змогу знайомитися з новими людьми. Спорт надихає і надає сили. Бажаю полюбити спорт не лише як засіб для підтримання зовнішнього вигляду, а й як спосіб життя, адже в «здоровому тілі здоровий дух». Ольга ОНИЩЕНКО соціологія Українська еліта очима студентів НаУОА. Соціологічне дослідження Фотомистецтво Слово «еліта» ми чуємо майже щодня: так студентів називає ректор та викладачі, це те, до чого ми прагнемо й ким хочемо стати, це майбутнє української нації. Та чи знають спудеї, яке значення має цей термін і кого варто було б віднести до еліти? Чи є еліта в Україні? У пошуках відповіді на ці запитання група студентів-політологів першого курсу провела соціологічне опитування серед «майбутньої еліти»: щоб визначити, наскільки студенти НаУОА знають про роль еліти в українському суспільстві, а також щоб дізнатися про низку характеристик, якими керуються студенти при тлумаченні цього поняття. В опитуванні взяло участь 60 студентів із різних факультетів. Провівши анкетування та опрацювавши всі матеріали, ми отримали наступні результати На питання про значення терміну «еліта» 60 респондентів відповіли так: Одне з наведених запитань нашої анкети стосується того, чи згідні студенти з тим, що в Україні є еліта. Переважна більшість опитуваних (75%) відповіла: «Так». 6 респондентів (15%) вважають, що в Україні не існує еліти. 9 студентів (10%) не змогли однозначно відповісти на це запитання. Завдяки усім іншим питанням з анкети, вдалося з ясувати ставлення студентів до української еліти й визначити характеристики, якими респонденти наділяють її представників. Проаналізувавши ці відомості, можна зробити висновок, що більшість опитуваних негативно ставиться до української еліти. Респонденти вважають, що еліта не виконує своїх функцій. Їй бракує єдності, державницької відповідальності та політичної культури. Лише частина сприймає позитивно діяльність нашої еліти. Наступне питання «Чи потрібне зараз оновлення еліт в Україні?» Майже всі опитані дотримувалися думки про те, що це необхідно. Чи потрібне зараз оновлення еліт в Україні? Отож, ми зробили висновок, що: 1. Переважна більшість студентів правильно розуміє термін еліта, оскільки 50% студентів вважають, що еліта це невід ємна частина соціуму, вибрані, найкращі, панівна верства. 2. Значна частина студентів не дуже прихильно ста виться до української еліти, тому що за шкалою від 1 до 10 близько 63% респондентів оцінили українську елі ту лише наполовину відкритою, а на запитання, чи контактують представники еліти зі своїм народом, більшість відповіла: «Ні». На думку респондентів, поняття «еліта» має більш негативне забарвлення, ніж позитивне, а ті, хто відноситься до справжньої еліти, повинні бути успішними, розумними і мати вплив на людей. Дослідження провели студенти групи Пл-11 Кохання на тлі війни Від цієї світлини перехоплює подих навіть попри війну люди можуть кохати. Коли я побачила це фото, у мене виникла асоціація з подіями революції Гідності та з теперішньою ситуацією в нашій країні. Хочеться вірити, що любов переможе все. Цей знімок був зроблений зов сім випадково Річардом Лемом. У ніч на 16 червня 2011 ро ку відбулося заворушення, влаштоване хокейними вболівальниками в канадському Ванкувері. Тоді й було зроблене це фото. За лічені години фотографія облетіла весь світ. Журнал «Esquire» назвав її «неймовірною, найкращою фотографією всіх часів». Усі видання і блоги наперебій давали їй назви в дусі «MakeLoveNotWar» і «Кохання на тлі війни». А насправді це виявилася не історія пристрасті, а проста історія розради й співчуття, хоча й романтична та пристрасна. На знімку зображені 29-річний австралієць Скотт Джонс і його кохана канадійка Александра Томас. Під час безчинств і хаосу, влаштованих фанатами команди «Vancouver Canucks», яка програла кубок Стенлі, поліцейські збили дівчину з ніг, поранили й налякали майже до істерики. Скотт ліг поруч із нею і поцілував, щоб заспокоїти. Саме цю мить зупинив об єктив камери фотографа Річарда Лема. Зараз Скотт і Александра не встигають відбиватися від пропозицій про зйомки в токшоу й рекламі. За повторення поцілунку в рекламі жувальної гумки їм було обіцяно 10 мільйонів доларів. Відповідь закоханих була лаконічною і категоричною: «Ми не хочемо наживатися на своєму коханні». І яка б історія не стояла за цією фотографією, це нітрохи не зменшує силу її емоційного впливу. Тому творіть любов і насолоджуйтеся цим. Ольга ОНИЩЕНКО Засновник: ректорат Національного університету «Острозька академія», Братство спудеїв Газету зареєстровано Вул. Семінарська, 2, м. Острог, Рівненська обл., тел.: Свідоцтво про реєстрацію: серія РВ 197 Редактор газети: Руслана Маринич Верстка газети: Катерина Олексійчук Оригінал-макет підготовлено в РВВ НаУОА Видавець СПД Свинарчук Р. В. Свідоцтво РВ 27 від 29 липня 2004 року, пр. Незалежності,151, м. Острог, Рівненська обл., 35800, тел. 8 (067) Наклад 500 примірників\nSwiat dziecięcej poezji Jana Brzechwy Світ дитячої поезії Яна Бжехви\nДЕПАРТАМЕНТ ОСВІТИ ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ МІСЬКИЙ МЕТОДИЧНИЙ КАБІНЕТ ЗАКЛАД «НАВЧАЛЬНО-ВИХОВНИЙ КОМПЛЕКС: ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІ СТУПЕНІВ ЛІЦЕЙ 7 ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» Swiat dziecięcej poezji Jana


Ідею побудови такого сховища на території Росії підтримав прем'єр Фрадков. За його словами "Росія -- єдина у світі країна, законодавство якої таке дозволяє". Нагадаймо, 2001 року Росія дозволила ввезення радіоактивних відходів на власну територію. Однак не лише антитерористичними міркуваннями керувався російський уряд. За оцінками експертів, здійснення такого проекту може за 10 років принести РФ приблизно 20 мільярдів доларів. Водночас джерела, близькі до проекту стверджують, що до його реалізації залишилося щонайменше п'ять років, -- повідомляє "Росбалт".\nСпротив здійсненню проекту чинять також екологи. Вони протестують проти "перетворення Сибіру в гігантське звалище для ядерного сміття". Зокрема співголова екологічної групи "Екозащіта" Владімір Слівяк дуже здивований тим, що проект підтримує офіційний Кремль у особі прем'єр-міністра. Тому можна стверджувати, що причина облаштування звалища одна -- гроші.


Курси контраварійного водіння в Києві - Taurus School\nГлавная › Контраварійне водіння\nЗ кожним роком все більшою популярністю користуються курси контраварійного водіння. Це пояснюється тим, що кількість автомобілів на дорогах зростає, як і кількість ДТП. Щоб цього уникнути, потрібно вміти впевнено водити машину і не втрачати управління в складних дорожніх ситуаціях.\nКурси контраварійного водіння в Taurus School\nЯкщо Ви хочете поліпшити свої навички водіння і навчитися керувати автомобілем в нестандартних ситуаціях на дорозі – тоді двері автошколи “Таурус” відкриті для Вас! В автошколі Taurus School викладають курси контраварійного водіння по ефективним програмам від досвідчених інструкторів. Викладачі використовують сучасні методики навчання, щоб надати студентам оптимальний рівень теоретичних знань і практичних навичок.\nКурси антиаварійне водіння в Києві підійдуть для досвідчених автомобілістів, які мають водійський стаж і вільно керують машиною. Програма занять складається з:\nтеоретичного блоку, на якому викладачі розкажуть про основні прийоми контраварійного керування машиною;\nуправління кермом: постановка рук під час їжі, різких поворотів, гальмування;\nвідпрацювання кількох видів гальмування;\nпарковка та маневрування в обмеженому просторі.\nЯк записатися на курси безпечного водіння в Taurus School?\nСеред великої різноманітності автошкіл в Києві однією з кращих в співвідношенні ціна-якість є Taurus School. Тут можна пройти ефективні курси контраварійного водіння за доступною ціною. Вартість занять фіксована.\nЗаписатися на курси контраварійного керування автомобілем можна на сайті. Для цього залиште свою заявку, з Вами зв’яжеться менеджер і проконсультує з усіх питань. Ви зможете підібрати зручні дати і час для уроків з інструктором.\nЧому варто вибрати Taurus School?\nПрофесійні педагоги, які щороку підвищують свою кваліфікацію.\nАвторські програми навчання, куди входить максимум корисної та актуальної інформації.\nМожливість навчання в денний, обідній, вечірній час, в будні і вихідні дні.\nФілії автошколи знаходяться в різних районах Києва, поруч зі станціями метро.\nДосвідчені інструктори проявляють особливий підходячи до студентів, відповідають на всі питання, подають інформацію в зрозумілій і цікавій формі.\nУроки контраварійного водіння проходять на спеціалізованій майданчику автошколи.


Підмітальні машини, купити в Києві, ціни в каталозі інтернет-магазину HomeRobot\nПрогрес і автоматизація впритул підійшли і до техніки для прибирання. Ні кому вже не хочеться прибирати сміття віником із совком, коли придумані досконаліші технічні пристосування, такі як електровіник та підмітальні машини. Якщо раніше поєднання "електро-віник" викликало лише посмішку від несумісності цих слів, то сьогодні ця підмітальна техніка широко і продуктивно застосовується не тільки в побуті, але і в різних галузях виробництва і послуг. Це тому, що ці агрегати значно прискорюють процес прибирання, і він стає набагато менш трудомістким. Одним з найвідоміших і виділяючихся своєю надійністю виробників прибиральної техніки називають компанію Керхер. У кожній моделі цих апаратів поєднуються виключна німецька якість і новітні сучасні технології, як і власні напрацювання інженерів фірми.\nПідмітальні машини Karcher завдяки передовим технологіям, використовуваним при їх конструюванні і виробництві, заслуговують повагу і велику довіру користувачів. Незмінно витривалі, досить надійні і довговічні, за допомогою них просто виконувати прибирання доріжок та тротуарів. Компактні розміри, невелика вага сприяють зручному використанню і зберіганню. Ергономічний, сучасний дизайн апаратів, як і всієї прибиральної техніки Керхер, як звичайно порадують користувачів. Для досягнення найбільш повної зручності власників підмітальні машини укомплектовані спеціальними щітками, мають вигнуту форму. За допомогою цих щіток легко проводити прибирання не тільки плоских поверхонь, а й захоплювати простір уздовж бордюрів і стін.\nНаш магазин реалізує безліч моделей підмітальних апаратів. Для швидкого прибирання призначений електровіник K 55Plus. Ви не помітите, як він збере прокинуте сміття. Апарат зручний в експлуатації, достатньо всього включити кнопку на корпусі. Через невеликий розмір і вагу, він легко транспортується, його зручно зберігати. Більше функцій у підмітальної машини, вона ж і більш потужна. Вони різняться по найважливішій характеристиці - продуктивність, від неї залежить і ціна виробу. Наприклад, бюджетний апарат S 550 прибирає від сміття 1600 кв. метрів на годину, а більш продуктивна підмітальна машина S 750 за цей же час впоратися з 2500 квадратними метрами.\nВи ймовірно зайшли на наш сайт Хомробот в пошуку прибиральної техніки Karcher. Тут можна вибрати апарат згідно вашим вимогам і можливостям. Для кожної моделі є детальний опис, а також перелік технічних характеристик і ціна агрегату. Для порівняння пристроїв, Ви зможете самостійно вивчити параметри за видами і моделям прибиральної техніки Karcher. У наших менеджерів Ви отримаєте необхідну професійну консультацію.


Дім над річкою – Слово Просвіти\nЗакінчення. Початок у ч. 32, 33 за 2017 р.\nДім у Городку став своєрід- ним центром для великої роди- ни Озаркевичів та Окуневських, які з’їжджались тут найчастіше на іменини Лесі Бажанської. 1900 року Лонгин Озаркевич взяв у свою адвокатську контору на посаду конципіїста, знайомо- го Лесі Бажанської по Львову, в обов’язки якого входило готувати документи до судового розгляду, Леся Мартовича. Тут Лесь Мар- тович прожив до початку 1903 ро- ку, і саме тоді вийшла його перша збірка оповідань “Не-читальник” (1900), в антології “Вік” у 1902 р. з ініціативи М. Коцюбинсько- го надруковано найбільш відо- ме оповідання Леся Мартовича “Мужицька смерть”. Тут йшло формування другої збірки “Хи- трий Панько і інші оповідання”, яка вийшла 1903 року. Тут, завдя- ки Лесю Мартовичу, народилось відоме слово про галицьких пере- кинчиків “хрунь” та відомий на- рис “Іван Рило” про чоловіка, який перший там, де дають, і зни- кає, коли треба дати.\nУ 1900—1902 роках Ле- ся Мартовича навідував Василь Стефаник і по декілька тиж- нів затримувався біля нього. На адресу Озаркевичів йшли листи з усієї України. 1902 року з далеких морських мандрів повернувся Ярослав Окуневський. Якраз тоді вийшла друга книга його “Листів з чужи- ни”. Він обіцяв приїхати в Горо- док, і з тієї нагоди сюди з’їхалось дуже багато інтелігенції зі Льво- ва та з інших місць. Прибув й Іван Франко, якого до себе в село Вовчухи запросив його товариш і письменник Василь Загаєвич. Це було на Зелені Свята, Іван Фран- ко в тамтешній церкві та в церкві сусіднього села Долиняни через хворобу дяка, читав “Апостола”, про що сьогодні нагадують мемо- ріальні дошки у цих селах. Вже 1900 року Леся Бажан- ська припинила концертні ви- ступи. Вона серйозно захворіла.\nТуберкульоз на той час був не- виліковною хворобою. Не допо- магало лікування. 15 липня 1906 року Олеся Бажанська померла на гірському курорті Закопане. Вона була похована на 59-му полі Личаківського цвинтаря в моги- лу матері. 1920 року тут був похо- ваний і Порфирій Бажанський. 1921 року Лонгин Озаркевич збудував надгробний пам’ятник родині, який у сплюндрованому вигляді дійшов до нас. 1959 року в цю могилу буде поховано й до- чку Олесі Бажанської Оксану (в заміжжі Бірецьку). Лонгину Озаркевичу так і не вдалось лягти поруч з коханою дружиною.\nВсю свою любов і сили звернув на дітей Оксану та Івана. Оксана стала відомою піа- ністкою. Навчалась у Вищому музичному інституті ім. М. Ли- сенка, вийшла заміж за адво- ката Костянтина Бірецького, який працював в адвокатській конторі її батька. Займалась ве- ликою концертною діяльніс- тю. У 1912—1914 рр. брала ак- тивну участь в Шевченківських концертах і з самостійним ви- конанням творів, і як акомпа- ніатор львівського “Бояна” та “Бандуриста”. Перед відомим Брусиловським проривом і за- хопленням Галичини російськи- ми військами 1914 року, разом з чоловіком та батьком виїхала у Відень, а 1918 року переїхала у Городок до рідної хати. Муси- ла заопікуватись хворим бать- ком і дідусем Порфирієм Ба- жанським.\n1934 року відкрила у своєму домі музичну школу, яку провадила до подій вересня 1939 року. Контроль над школою вів професор Вищого музичного ін- ституту ім. М. Лисенка у Львові Станіслав Людкевич. З приходом радянської вла- ди почались її справжні мораль- ні митарства. П’яна офіцерня вимагала грати їм на фортепіано при їхніх оргіях. 13 квітня 1940 року була заарештована разом з батьком і відправлена в с. Вє- денка Кустанайської області, де 12 грудня 1940 року помер бать- ко і був там похованим… 1947 року повернулась після виправних робіт додому.\nБуди- нок у Городку був націоналізо- ваний, а до того повністю роз- грабований та сплюндрований. Лише деякі з експонатів потра- пили у Національний музей у Львові. Книжки з бібліотеки бу- ли викинуті на подвір’я і спа- лені. Серед них були видання з дарчими підписами багатьох українських письменників. Та- ка ж доля чекала і весь архів ро- дини Озаркевичів. Загинули у вогні листи Івана Франка, Ле- ся, Мартовича, Василя Стефа- ника, Михайла Коцюбинського та багатьох інших відомих діячів української культури, які лис- тувалися з родиною Озаркеви- чів. Чоловіку Оксани Бірецької вдалось виїхати за кордон пе- ред приходом радянської влади. Він повернувся у війну і нама- гався поправити справи сімей- ного архіву. Був одним з тих, хто формував добровольців в укра- їнський батальйон “Галичи- на”.\nВиїхав з Городка перед по- вторним приходом радянських військ. Сподівання на повер- нення будинку Оксані Бірець- кій були даремними. Якою ганьбою до сьогодніш- нього дня пече той факт, що піс- ля повернення вона прийшла до батьківського дому, зірвала галузку бузку — і тут же ж була схоплена городоцькою міліці- єю і посаджена в тюрму за “по- сяганіє” на “государственную собственность”. Потрібно було втручання Станіслава Людке- вича, щоб після тижневого аре- шту її відпустили і заборонили показуватись в Городку.… Після довгих митарств, дя- куючи Василю Барвінському, їй вдалось знайти роботу у Львові. Померла 1959 року, її поховано в могилу до дідуся та матері… Не менш трагічна доля випа- ла й брату Оксани Бажанської- Бірецької Івану.\nВ молоді роки став активним діячем молодо- го тоді українського спорту, а також був одним із організато- рів “Пласту” та одним із органі- заторів Січового з’їзду у Львові 1912 року. Одним з перших зго- лосився до так званого легіону Українських січових стрільців і пройшов з ним важкий шлях до самого кінця. Брав участь в бо- ях на легендарній Маківці, за що дістав ступінь хорунжого. Був делегований Січовим стрі- лецтвом на організацію “Захис- ту Українських січових стріль- ців”, де лікувались поранені бійці цього уславленого війсь- квого формування. Став також фотохронікером Січового стрілецтва. Мав фото- апарат і на фотоплівку фіксував весь шлях стрільців. Цю ж робо- ту продовжив і в “Захисті”, ви- конуючи при цьому свої основні функції із забезпечення діяль- ності закладу.\nНа той час у то- му захисті був Іван Франко — Іванові Озаркевичу судилось зробити його останні фотогра- фії. Під час листопадового зри- ву здобував Львів. Був активним помічником Дмитра Вітовсько- го при створенні Української галицької армії. Бився з бійця- ми армії Й. Галлера. З армією пішов на Велику Україну піс- ля здачі Львова полякам. Брав участь у встановленні україн- ської державності у Києві. По- трапив у відомий чотирикутник смерті, з якого вибрався живим і добрався додому. Мусив бути на нелегальному становищі аж до оголошення амністії колиш- нім воїнам УГА. Переховувався в Бориславі, де працював робіт- ником на озокеритних шахтах.\nНе маючи можливості навча- тись у вищих навчальних закла- дах в окупованій поляками Га- личині, виїхав у Подєбради, де вступив у Гірничу академію і з дипломом інженера гірництва та високопрофесійного спе- ціаліста у нафтовій справі по- вернувся в 1932 року в Галиць- ку Каліфорнію та працював там за фахом аж до 1939 року, а пе- ред приходом радянської армії разом з дружиною Марією Тер- лецькою (з відомого роду борис- лавських Терлецьких) виїхав у Відень, де перебув аж до відсту- пу радянських військ в глиби- ну Росії. Повернувся в Борислав і працював начальником гірничо- го відділу. 1944 року знову емігру- вав у Відень, а перед зайняттям його радянськими військами ви- їхав в Торонто. Мусив працювати на різних роботах різноробочим, часто на нічних змінах, що суттє- во підірвало його здоров’я. Маючи в собі гостре відчут- тя національного обов’язку, на- віть у ці дуже скрутні для ньо- го хвилини Іван Озаркевич не переставав працювати на укра- їнську справу. Став активним членом Братства Українського січового стрілецтва та активним членом Наукового Товариства ім. Т. Шевченка.\nОстанньому віддавав всі зароблені гроші на видання Енциклопедії Укра- їнознавства, видання якої бу- ло розпочато в Сарселі у Фран- ції. Для цієї енциклопедії збирав матеріали, писав статті, робив світлини. Плідною була його праця з часописом “Вільне сло- во”, поміщуючи там свої статті та спогади. 25 квітня 1959 року його не стало. З батьківського дому май- же нічого не залишилось. Бу- динок Озаркевичів з приходом радянської влади був націона- лізований, його господарів бу- ло вивезено першими ешело- нами в Казахстан, а сам він був пограбований.\nРозкрадали все, що можна було розкрадати. Іко- ни просто спалювали, як “опіум для народу”. Після війни в цьому домі бу- ло організовано дитячі ясла для освободітєлєй, та садок і буди- нок як могли, так і нищили. Для тих же освободітєлєй були від- дані найкращі будинки в місті, а також найкраще приміщення для, звичайно, російської шко- ли, в якій колись була гімназія, звичайно, польська. Під потре- би садка та ясел перепланували кімнати. Надворі вирубали пре- красні бузки, які коли цвіли, то пахли на весь центр міста. Зни- щили огорожу. До будинку по- чали прибудовувати в стилі ра- дянського конструктивізму різні комірки для господарських по- треб, від чого він дістав спотво- рений вигляд. Опісля для са- дочка знайшли більш достойне місце, а будинок після санітар- ної побілки 1972 року передали для дорослої та дитячої бібліоте- ки міста, які також неприкаяни- ми тулились у зовсім непристо- сованих приміщеннях. Зрозуміло, що колишній сад, який так дивував гостей дому, було знищено, а влада не зна- йшла нічого кращого, як дозво- лити тут збудувати свою оселю колишньому громадському ак- тивісту з села Галичани.\nЗ лівого боку перед будин- ком було збудовано перший за радянської влади двоповерхо- вий універмаг, який з того часу перетворювався на різні закла- ди, переплановувався, пере- мальовувався в різні кольори, міняв вивіски, але завше мав охайний і доглянутий вигляд на тлі обдертого будинку Озарке- вичів, який не здогадались до- вести до якогось пристойного вигляду навіть 1996 року, коли перед ним на площі було від- крито пам’ятник жертвам ре- пресій “Зранений ангел”, авто- ром якого є скульптор Михайло Дмитрів з Фастова, але уродже- нець села Вовчухи на Городоч- чині.. На фасаді будинку встанов- лено меморіальну дошку про те, що в ньому 1900–1903 роках мешкав Лесь Мартович. А де до- шки їм — славі і гордості укра- їнської культури Озаркевичам? Бібліотеку з приходом ра- дянської влади за принципом нацистів було спалено, цілком невідомою є доля портретів та полотен Корнила Устияновича та Теофіла Копистянського, про наявність яких писала преса.\nНевідома доля рукописних спо- гадів о. Івана Озаркевича, ко- лекція старих євангелій та нот. Невідома доля рукописів Мико- ли Устияновича, Антона Люби- ча-Могильницького, пам’яток по Руській Трійці, автографів та дидикацій Леся Мартовича, Ва- силя Стефаника, Івана Франка та багатьох інших діячів нашої культури. Чи вдасться їх розшу- кати і чи живі ще люди, котрі знають про це? Яка доля чекає на буди- нок Лонгина Озаркевича в Го- родку? Як розпорядимось ті- єю неоціненною й унікальною пам’яткою нашої духовності на- віть тепер, знаючи, що значить ця будівля для нас? Ще мож- на було притягнути до відпові- дальності осіб, які грабували дім Озаркевичів і свідком чого бу- ла Марія Іванець, внучка Ольги Рошкевич-Озаркевич, яка приї- хала з Канади у 2004 році? Могилу Озаркевичів на 59- му полі Личаківському цвинта- рі у Львові сплюндровано. На ній вже не відновити понище- них портретів Лесі Бажанської та її батька. Все плюндруємо…


Завелися змії на ділянці: як боротися з шкідниками\nГоловна / Корисне / Завелися змії: як боротися з шкідниками\nЗ приходом весни природа прокидається, і наша дачна ділянка оживає. На жаль, нас очікують не тільки приємні зустрічі. Серед різноманітних шкідників, здатних зіпсувати перебування на дачній ділянці, особливе місце займають змії – істоти не тільки неприємні зовні, але іноді і отруйні, що може бути небезпечним для здоров’я і життя людини або її вихованців.\nЗвідки беруться змії на присадибних ділянках\nЗапобіжні заходи, яких слід постійно дотримуватися\nПерша допомога постраждалому від укусу отруйної змії\nПочинаємо виганяти змій: чистота – запорука успіху\nТварини на сторожі вашої ділянки\nХімічні, народні, механічні та технічні засоби боротьби зі зміями\nУ наших широтах звичайний ареол проживання повзучих гадів – лісові масиви. Ще порівняно недавно змій можна було зустріти в межах міста або житлового сектора дуже рідко. Але деревообробна промисловість і будівництво швидко розвиваються, тому ліси поруч з населеними пунктами вирубуються. Зміям більше нічого не залишається, як шукати зручне місце для свого житла.\nІ на облаштованій ділянці таких місць безліч. Це може бути сміттєва або помийна яма, а тим більше компостна, де досить тепло, волого і тихо – оптимальні умови для життя і виведення потомства. Кореневища дерев і плодових чагарників так само дадуть притулок зміїному сімейству. І навіть сарай, в якому ви зберігаєте садово-городній інвентар, може послужити хорошим місцем для гніздування.\nНайбільш часто на дачній ділянці можна зустріти:\nПерші три види змій не отруйні, і не становлять серйозної небезпеки для життя людей і тварин. Правда, це не зменшує страху перед ними: немає нічого приємного в можливості наштовхнутися на них в будь-який момент. А ось гадюки – це справжнє лихо. Укус цієї змії смертельно небезпечний, тому від них обов’язково слід позбутися остаточно.\nВже давно відомо, що насправді змії дуже рідко нападають першими. Їх агресивна поведінка – це міра захисту в разі, коли змія відчуває небезпеку для себе або свого гнізда. Правда, нам від цього не легше. Ви можете просто не помітити, що в кущах малини або на грядці полуниці пригрілася змія.\nНаступіть на неї або доторкніться рукою – і напевно отримаєте пару відчутних укусів. І якщо вуж або полоз залишать тільки сліди зубів і наслідки переляку, то гадюка доставить вам масу великих неприємностей – на те вона і гадюка.\nЗмії люблять залягати в заростях рослин\nТому, якщо ви підозрюєте присутність повзучих гадів у вашому саду, намагайтеся ходити по ньому в гумових чоботях. Уважно придивляйтеся до рослинності на грядках: змії люблять залягти в місцях, які добре прогріваються сонцем і злегка затінених рослинами.\nЗверніть увагу: укуси неотруйних змій теж можуть бути небезпечними. Через місця проколів легко проникне інфекція як з рота шкідника, так і ззовні. Тому, якщо вуж або полоз напав на вас і вкусив, ранку треба дезінфікувати, наприклад, перекисом водню.\nПроганяти змію, коли ви її виявили на грядці, потрібно особливими методами. Просто зігнати її палицею навряд чи вийде – це тільки розлютить гада. Найкраще створити шум і вібрацію, наприклад, тупотіти ногами. Якщо змія просто грілася на сонечку, і в безпосередній близькості немає її гнізда, то вона швидко тікає.\nЦі правила потрібно завчити на зубок. Вони стануть в нагоді вам, якщо ви тільки що виявили цих непрошених гостей у ваших володіннях, і ще не приступили до боротьби з ними.\nБути укушеним змією ризикує кожен, тому запам'ятайте, що потрібно робити потерпілому:\nПийте багато води, вона допоможе прискорити виведення отрути з організму, і сповільнить його засвоєння. При цьому намагайтеся рухатися якомога менше і не панікувати, щоб не викликати тахікардію.\nНе пийте чай і каву: ці напої прискорюють кровообіг. Вживання алкоголю категорично заборонено при укусі отруйної змії. Не можна навіть обробляти спиртом рану: етил розріджує кров, прискорює її біг по судинах, і отрута швидко розійдеться по організму.\nНе перетягуйте рану пов’язкою: це може забезпечити застій шкідливих речовин в місці укусу, що призведе до зараження тканин.\nМожна відразу після укусу акуратно відсмоктати кров з отрутою з ранки. Але при цьому варто пам’ятати, що будь-яка ранка на слизовій рота, і навіть зруйнований зуб, можуть стати шляхом для потрапляння отрути в організм. При цьому отрута абсолютно не небезпечна для організму: слизова шлунка і стравоходу несприйнятлива для речовини.\nПісля того, як отрута видалена з рани, краї укусів можна обробити зеленкою, йодом або спиртом. Але ні в якому разі не можна використовувати окислюючі речовини, наприклад, марганцівку, а так само луги або розпечені на вогні предмети.\nВкушеній людині потрібно лежати так, щоб голова була нижче по відношенню до тіла: так крові легше надходити в мозок.\nПісля того, як всі попередні заходи вжиті, обов’язково доставте потерпілого в лікарню, де йому буде введена відповідна сироватка.\nТримайте на дачній ділянці аптечку з необхідними засобами\nЗавжди тримайте в безпосередній близькості аптечку, в якій повинні бути такі засоби:\nпрепарати для серцево-судинної системи і підвищення артеріального тиску;\nЯкщо змій на вашій ділянці розвелося занадто багато, або ви боїтеся самостійно позбавлятися від них, то краще звернутися до герпетолога. Але якщо ви налаштовані на серйозну боротьбу, то наші поради стануть вам корисні.\nРетельне прибирання ділянки напевно допоможе вам позбутися від змій. Для повзучого аспіда привабливим притулком може виявитися все, що завгодно: уламки дощок, шиферу, колоди, купи гілок і сміття. Все, що зайве і не використовується має бути вивезено за межі ділянки або знищено.\nПостійно скошуйте траву в саду або на газоні. Густі високі зарості – відмінне місце для змії. ДО РЕЧІ, працююча газонокосарка створює такий шум, що змії через дискомфорт будуть змушені забратися туди, де тихіше і спокійніше. Тому регулярне використання такого інструменту буде тільки на користь і саду, і вам: змія вповзе шукати місце з більш високою травою, в якій легко сховатися від сонця і сторонніх очей.\nЗмії дуже люблять влаштовувати свої гнізда в компостних купах, де утворюються оптимальні температурні умови для кладки яєць. Тому такі місця повинні бути якнайдалі від будинку. Своє гніздів’я з потомством змія буде захищати до останнього, тому краще не допускати її появи, ніж намагатися позбутися від цілої сім’ї.\nЗвернути увагу. Особливо небезпечні змії навесні, коли настає період линьки і відкладання яєць. В кінці літа – в серпні, — змії знову активізуються.\nДо речі, змії бувають корисними для садової ділянки. Вони харчуються жабами, дрібними гризунами і кротами, які дуже шкодять вашим грядкам. Якщо ви не боїтеся цих земноводних, то вони можуть стати вашими союзниками (якщо мова йде про неотруйних змій). Але пам’ятайте, що змії люблять полуницю і суницю. Доведеться вибирати: або у вас багатий урожай цих ягід, або вужі з медянками знищують інших шкідників.\nНайголовніший ворог змій – їжачок. Тому подбайте про те, щоб цей колючий звір обжився на вашій ділянці. Він позбавить вас і від інших шкідників – кротів, жаб, мишей і щурів. Мало хто замислюється, що їжаки – це ті ще хижаки, здатні винищити тих, хто заважає вашому врожаю.\nНевелика кількість алкоголю (бажано – пива або вина) зробить з їжачка справжнього воїна. Розставте по ділянці блюдця з пивом, і їжаки в стані легкого сп’яніння знищать всіх, хто складає найменшу конкуренцію на їх території. Це так званий «угорський спосіб» боротьби зі зміями, або «п’яний їжачок».\nЇжаки вважаються кращими мисливцями на змій\nЇжаків можна приманювати і молоком. Але не забувайте, що вони, як і змії, люблять полуницю. Принаймні, від їжаків набагато більше користі.\nКішки теж можуть полювати на змій. Вважається, що котячий організм може протистояти зміїній отруті. Але не забувайте про те, що вусаті-смугасті дуже люблять похвалитися своєю здобиччю. Будьте готові до того, що кіт покладе вбиту змію на найвидніше місце.\nСобаки породи ягд-тер’єр просто створені для боротьби з усіма видами змій. У всіх інших випадках краще одягати на них намордник: ягд-тер’єри можуть бути агресивними по відношенню до людей.\nНатуральна шерсть тварин допоможе відлякати змій з вашої ділянки. Просто розкладіть її пасмами в тих місцях, де можуть бути гніздів’я. Згодом змії підуть з ділянки.\nВ першу чергу вам потрібно вирішити, чи хочете ви відвадити змій від своєї ділянки, або знищити їх. У першому випадку ці земноводні запросто можуть повернутися до вас протягом літа.\nДругий варіант дасть гарантію як мінімум на один сезон:\nЗмії дуже сприйнятливі до запахів. Спробуйте розкидати по ділянці суху гірчицю (досить 1 кілограма на 10 соток). Так само кілька грядок часнику, розбитих в різних сторонах ділянки, можуть відлякати змію;\nЯкщо ви знайдете стару зміїну шкіру, — заберіть її подалі від ділянки. Змія під час линьки скидає шкіру на тому місці, де збирається жити, тому обов’язково повернеться до старої шкірки. Але ні в якому разі не беріть її голими руками, щоб не залишити на ній свій запах;\nСпробуйте спалити на ділянці стару автомобільну покришку: змії не виносять запаху паленої гуми.\nНафталінові кульки, селітра, амофоска, Садовий гербіцид відвадять плазунів від дачної ділянки. Змії дуже не люблять хімічні речовини, тому розкидані по ділянці ганчірки, вимочені в солярці або гербіцид, відлякують їх. Можна придбати в магазині спеціальні отруйні засоби для знищення холоднокровних;\nПостарайтеся обнести ділянку парканом з високим цоколем, який окропили хімічними засобами;\nРозвісьте в саду китайські дзвіночки, тріскачки і вертушки, які на вітрі будуть створювати шум і вібрації. Змії дуже люблять тишу і спокій, і не виносять шуму. Тому вони втечуть від некомфортних умов у пошуках кращого житла. Електричні відлякувачі для кротів теж добре допоможуть в боротьбі.\nНайдієвіший спосіб не допустити виникнення змій на ділянці – позбавити їх живлення. Виведіть з дачі кротів, мишей, жаб, щурів – все те, що так люблять їсти холоднокровні, — і змії не знайдуть на вашій території нічого цікавого для себе.\nМи сподіваємося, що наші поради допоможуть вам уберегтися від навали змій. Може бути, у вас є свої секрети боротьби з цими шкідниками; поділіться ними в коментарях.\nДата: 04/16/19 7:29\nНазад: Траворізка своїми руками з болгарки\nДалі: Чи треба знімати плівку з полікарбонату і як це зробити\nOne thought on “Завелися змії: як боротися з шкідниками”\n16 Серпня, 2019 о 9:03 pm


Знакова промова в Каїрі\nГоловна > Знакова промова в Каїрі\nЧи вдасться Обамі вилікувати вікові рани у відносинах між мусульманами та християнами\nПроповідник, історик, економіст, високоморальна людина, вчитель, критик, воїн, імам, імператор. За шквалом цих слів можна навіть забути, що Барак Обама — це президент Сполучених Штатів Америки.\nЧи зуміє він своєю лекцією перед ретельно відібраною аудиторією в Каїрському університеті змінити уявлення світу й вилікувати вікові рани у відносинах між мусульманами та християнами? Чи допоможе вона усунути арабо-ізраїльську трагедію, що налічує понад 60 років? Якби ці проблеми можна було вирішити за допомогою слів, можливо.\nТо була розумна промова, що пролунала з вуст Обами. Її можна вважати і м’якою, і нещадною — в залежності від побажань слухачів. А його слухачами були всі ми. Він вихваляв іслам. Він любить іслам. Він захоплюється ісламом. Він любить християнство. І він захоплюється Америкою. Чи знаєте ви, що в Америці живе сім мільйонів мусульман, що в кожному штаті США є мечеті, що Марокко була першою країною, яка визнала Сполучені Штати, що ми зобов’язані боротися проти стереотипних уявлень про мусульман так само, як мусульмани повинні боротися проти стереотипних уявлень про Америку?\nВ промові прозвучала й важка правда, трохи пом’якшена, щоб не зачепити почуття ізраїльтян. Заперечення фактів єврейського Голокосту «безпідставне, безкультурне та огидне», — сказав він, абсолютно очевидно адресуючи це зауваження Ірану. Ізраїль заслуговує на безпеку, а «палестинці повинні відмовитися від насильства».\nСполучені Штати наполягають на дводержавному розв’язанні ізраїльсько-палестинського конфлікту. Він сказав ізраїльтянам, що необхідно повністю припинити колонізацію Західного берега. «Сполучені Штати не визнають законність ізраїльських поселень, будівництво яких триває».\nПалестинці зазнали великих страждань, живучи без батьківщини. «Ситуація для палестинського народу нестерпна», — заявив Обама, зауваживши, що Сполучені Штати не будуть відвертатися геть від «законного прагнення палестинців до створення власної держави». Ізраїлю необхідно зробити «конкретні кроки» для досягнення прогресу в повсякденному житті палестинців, зробивши це частиною шляху до миру. Ізраїль повинен визнати страждання палестинців і право Палестини на існування. Оце так. Ціле покоління ізраїльтян прожило, не чуючи подібної критики з вуст американського президента. Це було схоже на кінець сіоністської мрії. Чи існував взагалі на світі Джордж Буш?\nНа жаль, існував. Насправді, звернення Обами часом звучало так, неначе він проводив капітальний ремонт після правління Буша, ніби він приїхав у мусульманський світ, щоб розібрати завали конфронтації та прибрати понівечені трупи. Президент Сполучених Штатів — це разюче! — визнав провали своєї країни, визнав, що вона дуже сильно відреагувала на події 11 вересня, створивши в’язницю в Гуантанамо. Він ще раз нагадав усім нам, що закриває цю в’язницю. Непогано, Обама.\nПотім настала черга Ірану. Спроби однієї держави стати володарем ядерної зброї ведуть до «небезпечного шляху» всіх нас, особливо на Близькому Сході. Ми повинні запобігти ядерній гонці озброєнь. Але до Ірану як до країни треба ставитися з повагою. Ще більш вражає те, що Обама нагадав нам, як Сполучені Штати потурали поваленню демократично обраного уряду Моссадика в Ірані в п’ятдесяті роки. «Важко подолати десятиріччя недовір’я».\nБули в цій промові й інші моменти: демократія, права жінок, економіка, декілька хороших цитат з Корану («Хто уб’є безвинного, це те саме, наче він убив все людство»). Влада повинні поважати «весь свій народ» і свої меншини. Він згадав єгипетських коптів-християн; навіть ліванські християни-мароніти заслуговували на його увагу.\nА коли Обама сказав, що деякі уряди, «перебуваючи при владі, безжалісно придушують права інших», припустимо слухняна аудиторія вибухнула оплесками. Не дивно, що єгипетська влада хотіла вибрати ті частини з промови Обами, які підходять для народу Єгипту. Він дуже, дуже незадоволений поліцейським режимом Хосні Мубарака. Звичайно, ім’я Мубарака Обама не згадав жодного разу.\nСлухачі знову й знову говорили собі: «Обама нічого не сказав про Ірак» — але ось дійшла черга й до нього («непотрібна війна: наші бойові бригади полишать цю країну»). «Але він не згадав Афганістан» — і ось Обама говорить про Афганістан («ми не хочемо тримати наші війська в Афганістані: ми з радістю повернемо кожного з наших солдатів додому»). Але коли він почав говорити про «коаліції 46 держав» у Афганістані (вельми хитромудрий підрахунок), промова Обами стала дуже схожа на виступи його попередника. І звичайно ж, тут ми зіткнулися з неминучою проблемою. Як відмітив палестинський вчений Марван Бішара, дуже легко «виявитися засліпленим» президентською пишністю. Так, виступ був вражаючим. Але якщо вивчити текст, там можна знайти деякі прорахунки.\nПід час і після доброзичливої критики на адресу Ірану він жодного слова не сказав про приблизно 264 ядерні боєзаряди, які є у Ізраїлю. Він докорив палестинцям за їхнє насильство — за «пуск ракет у сплячих дітей та підриви немолодих жінок в автобусах». Але він нічого не сказав про ізраїльське насильство в Газі, відмітивши лише «гуманітарну кризу, що триває». Не було й згадки про ізраїльський обстріл мирних мешканців у Лівані, про неодноразові вторгнення Ізраїлю в цю країну (тільки під час нападу 1982 року загинуло 17 тис. 500 осіб). Обама сказав мусульманам, щоб вони не жили минулим, але для ізраїльтян зробив виключення. У своїй промові він підкреслено згадував Голокост, нагадавши всім нам, що сьогодні має намір відвідати те місце, де був концтабір Бухенвальд.\nДля людини, яка додатково направляє тисячі американських військовослужбовців у Афганістан (а це буде справжня катастрофа, як вважають араби і Захід), у всьому цьому була якась безсоромність. Коли Обама говорив про те, що багато чим Захід зобов’язаний ісламу — «світло знань» в Андалусії, алгебра, магнітний компас, релігійна терпимість — це було схоже на лагідне погладжування кота перед візитом у ветлікарню. І звичайно ж, наш ветеринар прочитав мусульманам нотацію про небезпеку екстремізму, про «цикли підозрілості та розбіжностей» — хоча у Америки та ісламу «загальні принципи», до яких, як виявилося, належать «справедливість, прогрес і гідність усіх людей».\nАле було в цій промові й одне вельми сприятливе упущення: в своєму виступі на шість тисяч слів Обама жодного разу не вимовив смертоносне слово «терор». «Терор», «тероризм» — ці слова стали частиною обов’язкового лексикону кожного ізраїльського уряду, а також непристойного словника епохи Буша.\nЩо ж, розумний він хлопець, цей Обама. Не Лінкольн, не Черчілль, але загалом непоганий. Можна тільки пригадати з цієї нагоди зауваження Черчилля: «Слів багато, і вимовляти їх легко, а великі діяння нечасті, й здійснювати їх важко».\nРоберт ФІСК, The Independent, Велика Британія, 5 червня 2009, переклад ІноСмі.Ru\nSource URL: http://day.kyiv.ua/uk/article/den-planeti/znakova-promova-v-kayiri


Після ICO компанії або пропадають, або втрачають гроші — Мінфін\n25 листопада 2017, 15:36 Читать на русском\nПісля ICO компанії або пропадають, або втрачають гроші\nНа думку багатьох експертів ICO самий ризиковий формат інвестицій, що доводиться на практиці.\nДнями хакери пограбували компанію Tether на $30 млн в криптовалюті, а творці проекту Confido пропали з $375 000 після ICO.\nTether заявила, що зазнала хакерської атаки. Засновники іншої компанії — Confido — явно втекли з грошима: вони видалили всі сторінки в соціальних мережах, обрубали всі контакти і перестали виходити на зв'язок, повідомляє Хайтек.\nЗдається, що ці два випадки не схожі один на одного. У першому власники компанії теж стали жертвами зловмисника. Але в обох випадках інвестори однаково страждають і однаково не захищені законом. Також не можна впевнено говорити про те, що ця хакерська атака не була приводом для виведення грошей.\nРинок криптовалют і ICO як і раніше слабо регулюється по всьому світу. На тлі того, що сама екосистема криптовалют має на увазі анонімність, з'являється маса можливостей для махінацій.\nНаприклад, влітку під час ICO ізраїльської компанії CoinDash хакери просто підмінили адресу гаманця для збору інвестицій. Ця проста дія призвела до того, що коли його виявили, $7,5 млн уже булы на рахунку у невідомого хакера. Або не хакера, тоді теж точилися суперечки, що самі ініціатори ICO підмінили адресу, щоб вивести гроші.\nВід зломів, багів, шахрайства постраждали вже всі області, пов'язані зі зберіганням, обміном і інвестиціями криптовалют. Щоб втратити гроші необов'язково брати участь в ICO.\nНещодавно на кріптогаманцю Parity виявилися заморожені ефіри на $280 млн. Сталося це через те, що один з розробників помилково видалив бібліотеку, що забезпечує роботу мультипідписних гаманців. У них зберігали гроші користувачі, яким був необхідний найвищий рівень захисту, але щось пішло не так. До цієї помилки з сервісу вже пропадали $32 млн.\nКілька місяців тому хакерам вдалося зламати на той момент найбільшу кріптовалютну біржу Bithumb. Її власники заявили, що були виведені мільйони доларів.\nЄ дані, що тільки в Японії за першу половину 2017 року жителі втратили півмільйона доларів на криптовалютах. І в цьому році вже почалися перші заборони. Китай повністю заборонив ICO. Його приклад наслідувала Південна Корея.


Подовжувач vga по крученій парі допоможе з'єднати кілька відеопристроїв на відстані до 30 м. З vga rj45 перехідником, синхронізація комп'ютера з монітором, або медіа центру з проектором, стане легкою і зручною. Тепер вам не потрібно буде переплачувати за дорогі кабельні подовжувачі.\nПерехідник vga rj45 забезпечує стабільний сигнал на дистанції до 30 м;\nКомпактний розмір перехідників, поміщається навіть в кишені і не вимагає багато місця для зберігання в будинку;\nПри експлуатації перехідника, Вам не знадобляться спеціальні драйвера або додаткові джерела живлення;\nПередача відеосигналу між ПК і монітором в разі їх значної віддаленості. Неважливо, як далеко в квартирі або офісі один від одного, знаходяться Ваші пристрої, досить лише подовжити vga кабель крученою парою;\nVga подовжувач по кручений парі, забезпечує зручну трансляцію презентацій, відеофайлів, з комп'ютера або ноутбука на проектор.\nVga подовжувач по rj45 стане прагматичною альтернативою дорогим кабелям, яку гідно оцінять, як домашні користувачі, так і установи, які потребують синхронній роботі декількох пристроїв з роз'ємом VGA - VGA.\nVGA подовжувач по крученій парі\nRJ45-VGA (мама), RJ45-VGA (тато)\n52 х 33 х 16 мм\nUSB подовжувач по витій парі для rj45\nSmart колонка Bluetooth c RGB підсвічуванням для дому та офісу\nЦіна: 1175 грн\t1055 грн\nКабель VGA-VGA 10 метрів для монітора, телевізора, проектора\nПортативний bluetooth динамік Hopestar P7\nVGA подовжувач - кабель для підключення монітора до комп'ютера\nКод товару: 01-1071


У Черкасах над проблемними сім’ями наглядають спільно соціальні працівники й дільничні поліцейські | Новини\n08:10, 9 лютого 2017 р.\nПонад 230 черкасців з проблемних родин отримали допомогу в Черкаському міському центрі соціальних служб для дітей, сім’ї та молоді з початку року.\nЯк розповіла директор Черкаського міського центру соціальних служб для дітей, сім’ї та молоді Тетяна Скляренко, фахівці їх консультують, надають інформаційну, психологічну та юридичну підтримку, а також здійснюють соціальний супровід кризових родин.\nПримітно, що найбільше звернень припадає на січень. Адже це – період свят, під час яких у подібних сім'ях зловживають алкоголем, що тільки загострює ситуацію. Тоді як влітку звернень менше, ніж у жовтні та листопаді.\n– Показники за минулий місяць значно зросли. Із 231 звернення, 88 – це конфлікти у сім’ї, через які особливо страждають діти. Адже дорослим не завжди вдається домовитись і, як наслідок, нерідко в родинах починається насилля. Прикро, але такі родини не часто звертаються за фаховою допомогою спеціалістів. До того ж ситуація ускладнюється і тим, що соціальних працівників та психологів, які професійно можуть надати відповідні послуги, на жаль, дуже мало. Тому ми вирішили об’єднатися з дільничними поліцейськими та спільними зусиллями допомагати таким проблемним сім’ям – зазначає Тетяна Віталіївна.\nчеркаси проблемніродини допомога соцпрацівники


Микола Чаус знайшовся | Новини на Gazeta.ua\nАдвокат Чауса вразив заявою про його стан\nНеділя, 01 серпня 2021 16:58\nАдвокат Ростислав Кравець розповів про стан Миколи Чауса після зустрічі. Фото: resonance.ua\nЗнайшовся колишній суддя Дніпровського райсуду Миколою Чаусом. Адвокат Ростислав Кравець заявив, що зміг зустрітися. Але не назвав місця зустрічі. Зараз готує документи, щоб забезпечити екссуддю правовою допомогою.\n"Я з ним поспілкувався. Його стан, чесно кажучи, не дуже. Тому я прекрасно розумію Службу безпеки України і, на мій погляд, йому дійсно загрожує небезпека", — сказав адвокат.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Викрадення Чауса: дружина екссудді зробила заяву\nУ серпні 2016 року Чауса затримали при отриманні хабаря в $ 150 тис. Заарештувати його не змогли, оскільки Верховна Рада не дала на це дозвіл. Потім Чаус зник.\nЗараз ви читаєте новину «Адвокат Чауса заявив, що знайшов підзахисного». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\n1 Переглядів: 29504\nКароль у Білорусі дала інтерв'ю рупору Лукашенка - її назвали "дешевою пристосуванкою" 1 Переглядів: 9378\nВчені знайшли спосіб знищення коронавірусу за дві секунди Переглядів: 9234\nНевістка Кернеса обізвала українців, коментуючи скандал з Yaro 1 Переглядів: 639\nПісля "голодної туси" блогерів Будинок вчених прикрили Переглядів: 648\nBellingcat розслідує вибухи на військових складах в Україні - Грозєв Переглядів: 324\nНадвисокий ризик: у ВООЗ зробили заяву про Сovid-штам Omicron Переглядів: 531