Фільм Дивергрент 4 2017. Актори, дата виходу в Росії, дивитися трейлер російською | Все про 2017 рік | Новий рік\nВідповіді на питання. > Новий рік > Фільм Дивергрент 4 2017. Актори, дата виходу в Росії, дивитися трейлер російською | Все про 2017 рік\nФільм Дивергрент 4 2017. Актори, дата виходу в Росії, дивитися трейлер російською | Все про 2017 рік\nФантастична франшиза про світ майбутнього підходить до завершення. Останньою крапкою стане фільм «Дивергент 4». Як і в багатьох подібних проектах, кінострічку розбили на дві частини – «За стіною» і «Асцендент». На думку продюсера випускає кіностудії Lionsgate, історія ідеально ділиться.\nПопередній, третій епізод, відзняли в серпні 2015 року. Фільм заснований на подіях першої половини книги. Недовго думаючи, почали зйомки останньої глави – «Асцендент». В основі нової кінострічки, як і всієї франшизи – трилогія американської письменниці Вероніки Рот. В оригіналі назва звучить як «Дивергент: вірність», а творці фільму вирішили замінити його на «Дивергент: влада» («The Divergent Series: Ascendant»).\nЗавершення історії: сюжет\nПерша половина завершального фільму розповідала про втечу. Головні герої зробили успішну спробу і потрапили у зовнішній світ. Наступна частина, глава 4, оповідає про загадкової організації. Про неї говорилося і в третьому фільмі, але тепер історія матиме продовження і розкриття.\nДрузі з’ясовують, що їх рідній світ виявився лише експериментом божевільних вчених. Так дослідники перевіряли, чи можна вивести ідеальних людей. Для цього і відділялися люди з вадами. Головні персонажі так обурювалися, що вчені-генетики вирішили стерти пам’ять жителів резервації і почати все з початку. Але Трис не готовий змиритися з цим, вирішуючи відстоювати право людей на свободу і саморелизацию.\nВарто дивитися «Дивергент 4» заради психологічної складової. Адже людям, які перебували в резервації, доводиться справлятися з новими обставинами. Особливо складно усвідомити, що ти виконував роль піддослідного кролика. Трис доводиться спиратися на свою сміливість і впевненість.\nАктори «Дивергента 4»\nВідомі перші подробиці і про акторів фільму. Роль бунтарки Трис незмінно віддадуть Шейлін Вудлі. Фора, улюбленого Тріс, зіграє Тео Джеймс. Актор співпрацював з Вуді Алленом – він знімався в одному з його кінофільмів. Також відомі інші актори:\nЗої Кравіц знову виступить у ролі Крістіни;\nНаомі Уоттс зіграє Евелін;\nДжефф Деніелс – директора організації, з якою борються головні герої;\nЭнсел Элгорт – брата Тріс, Калеба Пріора.\nЗої Кравіц знайома глядачам по популярних фільмів: «Божевільний Макс», «Люди Ікс: Перший Клас». Раніше актриса перебувала в тіні свого знаменитого батька, але зараз отримала визнання публіки. Наомі Уоттс з’являлася у кінострічках «Кінг-Конг» і «Будинок Мрій». Энсел Элгорт засвітився у фільмі «Винні зірки».\nНад створенням відео буде працювати Роберт Швентке – він стане режисером фільму. Він вже працював над іншими частинами франшизи. Також працював над кінострічкою «Дружина мандрівника в часі». Результат праці режисера можна буде побачити, коли вийде фільм.\nКомпанію Роберта Швентке складуть інші відомі фахівці:\nВероніка Рот (сценарій);\nДуглас Двк (продюсер);\nЛюсі Фішер (продюсер);\nПуйа Шахбазян (продюсер).\nПисьменниця Вероніка Рот – автор книги, за якою поставлений фільм. Вона ж працює над сценарієм. Незважаючи на молодий вік, 28 років, письменниця вже зачарувала публіку талантом. Дівчина презентувала кілька книг, які стали бестселерами. Продюсування довірили незмінною трійці Люсі Фішеру, Дугласу Уику і Пуйа Шахбазяну. Люсі і Дуглас утворили міцний дует не тільки в професійному житті, але і в особистому. Вони займалися фільмами «Великий Гетсбі» та «Мемуари гейші».\nЗйомки і прем’єра\nЩе в серпні 2015 року почалися зйомки третього епізоду. Майже відразу ж стартувала робота над четвертою, завершальною частиною. Спочатку дата виходу була намічена на 2016 рік. Після роздумів і доробок вирішили не поспішати – презентацію завершального фільму перенесли на березень 2017 року, а потім вибрали початок червня. Це було зроблено, щоб гарантовано забезпечити фіналу кінострічки «Дивергент 4» хороші касові збори.\nПершу частину показали в березні 2016-го. Не змусить себе чекати і друга. Фільм покажуть в кінотеатрах 9 червня 2017 року. Прем’єра пройде через чотири роки після виходу першої частини. Приблизно в цей же час обіцяють показ кінострічки російською. Головна загадка для любителів «Дивергента» – закінчення кінострічки. Адже в оригіналі Трис гине. Було дуже багато суперечок з цього приводу. Як вирішили творці фільму, поки невідомо.\nВідомо, що бюджет кінострічки набагато менше, ніж у попередніх частин. Після показу фільму «За стіною» кіностудія вирішила зменшити фінансування. За перші вихідні третя частина зібрала 29 мільйонів. Наприклад, «Инсургент» може похвалитися більш серйозними зборами за аналогічний період – 52, 3 мільйони. Поки мова йде про кілька мільйонів. Подивитися ролик «Дивергента 4» поки неможливо. Трейлер російською з’явиться в 2017 році.\nФантастика, бойовик, мелодрамма\n« Фільм Відьмак 2017. Актори, дата виходу в Росії, дивитися трейлер російською | Все про 2017 рік\nФільм Чужий: Заповіт 2017. Актори, дата виходу в Росії, дивитися трейлер російською | Все про 2017 рік »


Вроджена й набута поведінка ❤| Біологія\nГоловна ⇒ 👍Біологія ⇒ Вроджена й набута поведінка\nВроджена й набута поведінка\n& 49. Вроджена й набута поведінка\n1. Прості рефлекси. Ви вже зрозуміли, що поведінку тварин можуть забезпечувати різні механізми. Є форми поведінки, яким не треба вчитися, вони є вродженими, а є й такі, що формуються лише завдяки досвіду особини. Поведінка простих тварин забезпечується лише простими механізмами; у складних тварин діють її прості й складні механізми. Простежимо поступове ускладнення поведінки тварин.\nУ відповідь на торкання гідра зіщулюється в грудочку. Для цього їй навіть не потрібні нервові\nцентри. Кожна нервова клітина у відповідь на подразник видає команду, на яку запрограмована: скорочення мускульних відростків клітин. Така реакція є прикладом простого рефлексу (від латин, відбиття): є певний подразник – і є реакція організму (рис. 43.2, с. 172).\nУперше зрозумів, що поведінка тварин і людини відбиває подразники навколишнього середовища (рис. 49.1), французький учений Рене Декарт.\nВін порівнював тварин з автоматами, що бездумно відповідають на подразники. Певний автоматизм у поведінці існує, але він стосується лише простих рефлексів. Відсмикування кінцівки від гарячого або колінний рефлекс\n(рис. 49.2) є прикладами простих рефлексів у людини.\n2. Інстинкти. Ви пам’ятаєте, що дорожня оса (рис. 48.4) народжується готовою\nШукати й знерухомлювати павуків? Так само мокриця Реомюра\nБудувати нірку (рис. 47.1, с. 186), пронурок – бігати дном струмка (рис. 47.3, с. 187), дощовий черв’як – затягувати листя під землю (рис. 48.3), а птахи – будувати гнізда (рис. 49.3), висиджувати яйця й годувати пташенят (рис. 26.6, с. 104). Такі складні послідовності дій, що запускаються певним характерним подразником, називаються інстинктами. Послідовностям інстинктивних дій не треба вчитися: вони запрограмовані у зв’язках нервових клітин і є характерними для кожного виду. Інстинкти виду – це його набір поведінкових “інструментів” (послідовностей дій), що мають вирішувати типові для цього виду завдання.\nРис. 49.1. Малюнок з роботи Рене Декарта (XVII ст.), що ілюструє поняття рефлекса на прикладі відсмикування кінцівки від вогню\nРис. 49.2. Якщо легенько стукнути по коліну, нога випрямиться. Це – простий рефлекс\nРис. 49.3. Ця чапля від народження “знає”, як збирати гілки для гнізда. Його будування – приклад інстинктивної поведінки\n3. Набута поведінка. Здатність гідри зіщулюватися, коли до неї торкається хижак, є дуже корисною. А якщо до гідри раз у раз торкатимуться водорості, які колише течія? Після певної кількості повторень гідра вже не буде на це реагувати. Отже, її поведінка залежить від певних умов, зокрема від її попереднього досвіду. Така поведінка є прикладом звикання.\nЗгадайте експеримент, у якому перевірялося, як оса знаходить нірку. Вона не могла народитися з таким умінням. Його можна отримати лише внаслідок засвоєння особистого досвіду. Оса народжується здатного запам’ятовувати те, що є для неї важливим: положення нірки. Це приклад запам’ятовування.\nОдин із засновників науки про вроджені механізми поведінки тварин (етології) австрійський учений Конрад Лоренц установив, як саме гусенята вчаться впізнавати матір. Пташеня, що вилупилося з яйця, запам’ятовує перший рухомий об’єкт, який побачить, як свою матір. Після цього воно буде слідувати за ним, як на землі, так і у воді. Учений показав силу цього механізму поведінки, коли привчив гусенят слідувати за собою (рис. 49.4).\nЗголоднілі акваріумні або ставкові риби, які побачили, що до них підходить людина з кормом, попливуть до того місця, куди їм зазвичай кидають їжу (рис. 49.5). Це приклад умовного рефлексу, тобто встановлення асоціації (зв’язку) між двома подразниками (підійшла людина; з’явилася їжа). Завдяки цьому тварина починає реагувати на подразник, який вона асоціювала з певними наслідками. Ще один приклад умовного рефлексу показаний на рисунку 49.6.\nРис. 49.4. Конрад Лоренц\nЗ гусенятами, що сприймають його за матір. Це – приклад особливої форми запам’ятовування (імпринтинга)\nРИС. 49.5. Кої (декоративні коропи) зібралися в тому місці, де їх годують. Це – приклад умовного рефлексу\nРис. 49.6. Приклад утворення умовного рефлексу в собаки: реакцією на їжу є виділення слини; годування собаки супроводжують дзвінком; слина в експериментальної тварини починає виділятися на цей звук\nРИС. 49.7. Якщо це дитинча буде сумлінно вчитися, з часом воно зможе колоти горіхи, як його мати\n4. Культура. І тепер – найскладніший приклад. У деяких популяціях шимпанзе поширена здатність застосовувати каміння, щоб розбивати горіхи. Мавпи кладуть горіх на плаский камінь (“ковадло”) та б’ють зверху по горіху іншим каменем. Іноді під ковадло доводиться підкладати дрібні камінці, щоб його поверхня розташовувалася горизонтально.\nДля шимпанзе – це складна поведінка. Щоб її засвоїти, мавпі треба спостерігати, як розбивають горіхи інші особини. Якщо молодий шимпанзе не засвоїв цю технологію до п’ятирічного віку, він уже не зможе навчитися цій справі ніколи (рис. 49.7). Засвоєння такої форми поведінки є прикладом культурного спадкування. Не дивуйтеся: у певних (відносно небагатьох) тварин є культура, тобто сукупність поведінкових ознак, що передаються від однієї особини до іншої шляхом навчання.\nІ звикання, і запам’ятовування, і умовний рефлекс, і культурне спадкування – усе це різні форми набутої поведінки. Набута поведінка – поява певних форм поведінки в окремої тварини, що пов’язана з отриманим нею досвідом. Але механізми форм набутої поведінки дуже різні. У наведених прикладах гідра звикає до повторюваного подразника, а шимпанзе успадковує цінні форми поведінки від інших особин (батьків).\nПоведінку тварин може забезпечувати низка механізмів. Її можна розділити на дві групи: уроджена та набута поведінка. Формами вродженої поведінки є простий рефлекс (автоматична відповідь на подразник) та інстинкт (уроджена послідовність дій, що запускається певним подразником). Формами набутої поведінки є звикання, запам’ятовування, умовний рефлекс, культурне спадкування тощо.\nУроджена й набута поведінка; простий рефлекс; інстинкт; звикання, запам’ятовування; умовний рефлекс; культурне спадкування; культура.\n1. Які механізми забезпечують відносно просту поведінку, а які – складну?\n2. Малята плацентарних ссавців народжуються з умінням шукати сосок і смоктати його. Який механізм забезпечує цю поведінку?\n3. Наведіть приклади умовних рефлексів у тварин.\n4. Знайдіть у своїй поведінці прояви механізмів, про які йшлося в параграфі, і спробуйте їх пояснити.\n5. Культурне спадкування в птахів. У птахів зареєстровано чимало проявів культурного спадкування. У багатьох видів співочих горобцеподібних птахів саме так успадковується характерний спів. Пташенята народжуються готовими запам’ятати ту пісню, яку буде виконувати біля гнізда їхній батько. Коли вони стануть дорослими, самці навчаться виконувати таку пісню, а самки – шукати самців, які співатимуть саме так.\nОсь що писав Ніко Тінберген, один зі засновників етології, що отримав Нобелівську премію разом зі Конрадом Лоренцом: “Один мій колега… провів дивовижний експеримент із снігуром. Молодого самця вигодувала самка канарки. Виховуючись в оточенні птахів іншого виду, цей снігур настільки точно сприйняв їхню пісню, що його спів нічим не відрізнявся від співу канарок. Пізніше цей самець разом із самкою свого виду виростив виводок молодих снігурів, серед яких було два самці… Одного з них відвезли в інше місце. Там до нього підсадили самку його ж виду. Минуло два роки, й одного з нащадків цієї пари, самця, повернули моєму колезі… Виявилося, що цей онук нашого першого снігура досконало імітував пісню канарки, якій його дід навчився чотири роки тому”.\nНаведемо ще один приклад. У Великій Британії існувала така традиція. Уранці молочники об’їжджали будинки своїх клієнтів, залишаючи на ганку пляшки з молоком. Тривалий час усе було добре, а потім почалися неприємності. Господарі, виходячи на ганок, знаходили пляшку із забрудненим молоком.\nКришку з фольги на пляшці роздзьобували синиці, щоб поїсти вершків (рис. 49.8). Спочатку це були поодинокі випадки, але досить швидко вони стали масовими. Така швидкість поширення нової для синиць форми поведінки пов’язана з тим, що птахи вчилися роздзьобувати кришки одна від одної, тобто ця ознака успадковується культурно.\n…А британським молочникам довелося оволодіти новими способами пакування молока.\nРис 49.8. Синиця ласує вершками з пляшки молока\nВи зараз читаєте: Вроджена й набута поведінка


Тест на установление родства в городе Калиновское, анализ на родство.\nТест на родство в городе Калиновское\nПослуги ДНК тестування на спорідненність в місті Калиновское, Херсонская область. Безкоштовні генетичні ДНК консультації в місті Калиновское, Херсонская область\nДНК на спорідненність в Калиновское, Херсонская область\nНаша лабораторія є ексклюзивним на території України партнером американської мережи лабораторій Верітас Лаб. Ми виконуємо ДНК аналіз на спорідненність в Калиновское, Херсонская область з можливістю надання експертного висновку, яке може знадобитись для:\nВстановлення спорідненності за допомогою ДНК тесту в Калиновское, Херсонская область не вимагає подорожі до нашого центру. Ви маєте можливість самостійно зібрати генетичний матеріал з внутрішньої поверхні щоки і відправити його нам кур’єром. Результат буде готовий на протязі 10-12 днів і буде відісланий на вашу електронну пошту і звичайною поштою в Калиновское, Херсонская область


Командування Медичних сил про епідеміологічну ситуацію у Збройних Силах України станом на 21:00 11 квітня | Міністерство оборони України\nКомандування Медичних сил про епідеміологічну ситуацію у Збройних Силах України станом на 21:00 11 квітня\n11 квітня 2020, 21:30 | ID: 56927\n11 квітня в Збройних Силах України зареєстровано ще 7 випадків захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2. Про це повідомляє Командування Медичних сил ЗС України.\nТак захворювання підтверджено у 2 військовослужбовців однієї з військових частин Хмельницького. З 27 березня вони перебували на самоізоляції після контакту з особою, у якої було підтверджено захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2. Також підтверджено захворювання на COVID-19 у 3-х військовослужбовців однієї з військових частин Мелітополя. Вони перебували на самоізоляції з 9 квітня після контакту з хворим військовослужбовцем. Та 1 військового з Київського гарнізону, що з 06 квітня перебував на самоізоляції після контакту з інфікованим. Сьогодні надійшли результати їх ПЛР тестування, які підтвердили факт захворювання. Наразі стан здоров’я військових задовільний. Вони проходять лікування у домашніх умовах під наглядом медичної служби.\nЩе маємо 1 військовослужбовця Київського гарнізону, який з 3 квітня знаходиться у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» з попереднім діагнозом «пневмонія».\nСьогодні надійшли результати його ПЛР тестування, які підтвердили факт захворювання. Наразі стан його здоров’я задовільний. Він отримує симптоматичне лікування.\nВійськові, які мали з ними контакти відправлені на самоізоляцію. У разі появи симптомів ГРЗ у них буде взято проби для проведення дослідження щодо можливого захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19.\nрендер: 0.3529 s QT: 0.1205 s Q`s: 37


«Ми більше кілометра повзли під вибухами»: історія поліцейської, яка втекла з російського полону — Терен\n19 Квітня, 2022, 21:45 Тамара Коблик\n«Ми більше кілометра повзли під вибухами»: історія поліцейської, яка втекла з російського полону\nВікторія з мамою зараз у Тернополі та оформляє документи для роботи в правоохоронних органах нашого міста\nУ Тернополі авто збило жінку на переході\nНа Тернопільщині затримали чоловіків за незаконну вирубку дерев\nДві війни, бомбардування, втеча із Маріуполя, полон, обстріли, контузія, кількакілометрові черги під час евакуації - усе це пережила в свої 19 Вікторія (ім'я змінено). Дівчина - працівник поліції. Вона разом з мамою до останнього сподівалася на припинення вогню. Проте довелося залишити рідну домівку. Про це повідомляють у відділі комунікації поліції Тернопільської області.\nСтати поліцейською Вікторія вирішила ще у дев'ятому класі, вступила у Дніпропетровський університет внутрішніх справ. У серпні 2021 її призначили на посаду помічника дільничного офіцера Маріупольського відділу поліції.\nВійна застала Вікторію під час сесії у Дніпрі. В небі з'явилися літаки та почали бомбардувати аеропорти. Дівчина одразу поїхала додому, бо переживала: за маму, за те, як вона одна буде евакуйовуватися. Маріуполь в цей час вже горів.\nВід початку війни і до 27 лютого ми з мамою перебували у будинку. Ми не сподівалися, що війна затягнеться, і що окупанти бомбитимуть мирне населення. Ми думали, що за день-два все припиниться, як це було в 2014 році, - розповідає Вікторія. - В бомбосховище дівчина з мамою поїхала після того, як біля її житла впав російський літак.\nВікторія каже, що до звуків градів та снарядів звикати не довелося, бо уже чула їх у 2014 році. Проте тоді окупанти не бомбили житлові мікрорайони. У лютому цього року все кардинально змінилося. Спочатку ховалися у підвалі, але після вибуху зібрали речі у автівку і поїхали у бомбосховище на території Азовсталі.\nНа території заводу було багато бомбосховищ і в кожному по 200-300 людей. У нашому сиділо більше 70-ти. Ми були без світла, газу та опалення. Води не було, тому ми топили сніг і пили. Завантажуючи авто, я поклала в нього мішок картоплі. Саме нею харчувалися ми всі в бомбосховищі.\nПісля перших обстрілів до лікарні з пораненнями потрапили родичі Вікторії і дівчина вирішила їх провідати. Добиралася, ховаючись від куль, бо зв'язку жодного не було. З собою взяла пляшку води і, як з'ясувалося згодом, доречно. У лікарні не було ні води, ні їжі. Економили на всьому, харчувалися раз на кілька днів, а тому пляшку води довелося поділити на всіх пацієнтів медзакладу.\nДівчина розповідає, що в результаті обстрілів сирени тривоги не спрацьовували і одного дня, коли вона вийшла з бомбосховища, неподалік впала ракета. Її відкинуло ударною хвилею і вона на декілька годин втратила слух. Вікторія зізнається, що перебуваючи в зоні бойових дій впродовж місяця, страх розсіявся, але за ці дні вона навчилася розрізняти свист кулі, снарядів, падіння ракети чи градів.\nПоліцейська стверджує, що якби не військові, вони б не вижили. Коли бої стихали, хлопці з Азову приходили і приносили їжу та воду. В бомбосховищі Вікторія із мамою пробула до 21 березня. Далі їм сказали евакуйовуватися.\nМи більше кілометра повзли, бо зверху лунали вибухи, свистіли гради. Коли оглянулися, то побачили, що завод зруйнований вщент. Далі ми мусили пішки йти ще кілометрів 13, аби вийти з самого Маріуполя. Українські блокпости проходили без проблем, а от на російських нас та наші сумки ретельно перевіряли. Черги були неймовірні, - з жахом пригадує поліцейська.\nПід час евакуації Вікторія потрапила до російського полону. Дівчина розповідає, що окупанти спочатку ламали психологічно, залякували зґвалтуванням та розправою. Усі розмови проходили під дулами автоматів. Змушували перейти на сторону росії. Проте вона не здалася і заявила: «краще стріляйте, до вас не перейду». Під час активних бойових дій їй вдалося втекти.\n200 кілометрів - від Бердянська до Запоріжжя вони евакуаційними автобусами подолали за півтори доби. Сьогодні Вікторія з мамою вже в Тернополі. Про пережите пригадує важко, але вірить у перемогу України та оформляє документи для роботи в правоохоронних органах нашого міста.