Художньо-літературна композиція "Бесіди з екології". Центр екологічної інформації м.Херсон\nВикористовуючи роботи Міжнародного конкурсу малюнків «Зелена планета очима дітей» поетеса Людмила Миколаївна Крижановська підготувала художньо-літературну композицію «Бесіди з екології». Бесіди здатні зацікавити дітей екологією, сформувати екологічну свідомість.\nЗвернення Л.М. Крижановської: "Шановні Дорослі, мета всіх БЕСІД З ЕКОЛОГІЇ полягає не у вивченні зникаючих видів, а в поясненні збереження на Землі життя, що вмирає. І міщанське прислів'я про те, що потрібно народити дитину, посадити дерево, побудувати будинок - брехлива! Потрібно посадити дерева, кількістю в десятки разів більше, ніж їх було загублено для будівництва твого будинку і буде потрібно для будинків твоїх дітей та онуків! На виснажених ґрунтах, які стали пустелею, не порушуючи природної рівноваги!\nСовість людства повинна визнати це. Сама Природа захищатиметься катаклізмами, поки не зникнуть міста з їх ядучими високими технологіями, що забруднюють планету, і змусить людей на колінах віддавати свої борги перед НЕЮ. "\nХудожньо-літературна композиція "БЕСІДИ З ЕКОЛОГІЇ"\nЗдрастуйте, мої рідні!\nСьогодні у нас велика радість, тому що сталося диво. З усього світу сюди прийшли найталановитіші, юні художники - переможці міжнародного екологічного конкурсу «ЗЕЛЕНА ПЛАНЕТА». Чуєте, як дзвенять їхні голоси, звучать їхні кроки? Бачите, як сяють їхні оченята, чуєте, як радіють їх гарячі серця? Ось вони вже всі перед нами.\nНАШЕ МАЙБУТНЄ ДИВИТЬСЯ НА НАС, ДОРОСЛІ, -\nСЛАВА І ГОРДІСТЬ ПЛАНЕТИ ЗЕМЛЯ!\nОсь їхні картини.\nПро що ж наші діти розповідають дорослому людству у своїх роботах?.. Погляньте на перший малюнок...\nЧому плаче дитина? В руках у неї прекрасні квіти, а за спиною - мертвий ліс, над яким задушливо-чорно димлять заводські труби... Це - останні живі квіти в занапащеному лісі. Крихітна дівчинка плаче...\nМалюнок 1. ЛЮДИ, ЗБЕРЕЖІТЬ СВІТ!\nМалюнок 2. ЗЕМЛЯ ОЧИМА ДІТЕЙ\nЗ жахом дивиться дитина та усвідомлює, як під величезними хмарочосами стогне і прогинається земля ...\nА дитячі очі сині, немов океани в первісній чистоті.\nАле від всієї краси планети залишилася тільки половина, бо тоталітарна політика цивілізації споживання захоплює природне середовище ...\nІ навіть екологічно чиста енергія, яка виробляється силою вітру, спрямована на будівництво забруднюючих все навколо міст, з їх отруйними відходами, з горами отруєної, генетично модифікованої їжі, натовпами наркоманів і жителів з деградуючою психікою і генетикою.\nА планета Земля, блакитна перлина Всесвіту, знищена вже наполовину ...\nМалюнок 3. МОЄ БАЧЕННЯ\nБлакитна перлина перетворилася на чорний сміттєвий бак для відходів людської цивілізації, які вона не навчилася утилізувати. Накопичення отруйних відходів призводить до ураження генетичних кодів живих організмів... Народжуються мутанти з покаліченим мозком і тілом, нездатні сприймати найвищі духовні цінності, накопичені багатьма народами протягом тисячоліть... Збочене бездуховне мислення кодує енергоінформаційний простір планети на самознищення, що призводить до епідемій самогубств молодих людей до тридцяти років, бо при знищенні природного середовища рветься взаємообмін людства з потоками життєвих природних енергій.\nРуйнуючи природу, люди порушують Закони Краси Всесвіту, саме які й створили земний світ, тим самим, скидаючи себе з вершин Еволюційного Розвитку.\nГине планета і руйнується зв'язок між минулим, сьогоденням і майбутнім, тому що нові покоління не зможуть народитися у згубних умовах життя... Чи не будуть плакати над нами інші світи, коли уламки Землі пропливатимуть повз них?\nМалюнок 4. НЕ ДОЗВОЛИМО ВИРОСТИ ЯДЕРНИМ ГРИБАМ\nЯдерні вибухи в підводних порожнинах руйнують земну кору настільки, що крізь тріщини може вирватися розпечена магма. Сейсмологічна рівновага планети розхитана, а всі атомні станції опинилися в зонах підвищеної сейсмічності. Підвищена радіація створює радіоактивні пустелі, заражені частками, напіврозпад яких становить 15000 років.\nНа картині ядерний гриб атомного вибуху вбиває Землю свідомо, з обличчям жорстокого ката, який спостерігає, як помирає жертва. Під його поглядом втрачається життєва сила.\nВже немає можливості чинити опір... Під кожним ядерним грибом світ гине мовби людина... Ще тягнуться вгору руки, благаючи пощади, але вже знесилено закриті очі і тіло розірвано на шматки безжальним вибухом...\nІ немає порятунку...\nМалюнок 5. ПРОЩАЙ, ЗЕЛЕНА ПЛАНЕТО\nТехногенний вік пропонує примарний порятунок - космічні станції.\nСталася непоправна трагедія і на картині видно, що підліток з жахом спостерігає через ілюмінатор космічної станції за виникненням фатальної тріщини.\nОсь-ось розколеться земна куля...\nЗа затишним склом глобальна катастрофа начебто безпечна...\nТа навіть космічна станція не врятує людство: відірвана від Землі станція приречена на загибель...\nУ просторі чуються слова: «Прощай, зелена плането...»\nЧим виміряти біль самої планети, коли вона прощається з людьми, знаючи, що бачить їх востаннє?..\nАдже вона МАТИ і кожну мить свого життя думає тільки про своїх дітей, яких виростила і вигодувала...\nМалюнок 6. ЛІСОВА ПОЖЕЖА\nА там, де хвилюються смарагдові моря лісів, з вини людини виникають пожежі.\nПорушення водорозділу річок, неконтрольований забір води з річок зневоднюють землі, викликаючи катастрофічні зливи і всихання лісових ґрунтів в непередбачуваних місцях.\nЛіси втрачають вологу, осушуються торфовища...\nНайменша іскра під поривчастим вітром роздувається до пожежі, яку майже неможливо зупинити...\nІ починається неконтрольований вогненний шабаш, що випалює все на своєму шляху, навіть глибинні прошарки торфовищ...\nІ Земля вкривається не квітучими галявинами, а потоками вогню, після якого залишаються випалені ділянки з обгорілими тілами тварин, а іноді й людей...\nПожежі оточують не тільки поселення серед лісів, але вже і міста, і атомні станції…\nЛіс - це наше багатство, символ Батьківщини, захисник і годувальник.\nОтже, потрібно чітко стежити за своєю поведінкою в лісі.\nНе можна розпалювати багаття на непідготовленому для цього місці.\nНе можна по-варварськи поводитися в заповідниках, де оберігається унікальна флора і фауна.\nНа будь-якому багатті потрібно поставити хрест, як і на хижацькому ставленні до споживання у свідомості людини.\nЗагибель лісів призводить до забруднення водних ресурсів та повітря.\nМалюнок 8. ЗАМУРЗАНА РИБКА\nНа картині показані два світи.\nСвіт чистого океану і водний світ, забруднений людиною.\nСумна рибка згадує, яким прекрасним був океан, заповнений живою водою...\nЩе тоді вона називалася золотою рибкою. Тоді кожна лусочки сяяла, немов дорогоцінний алмаз.\nМожна було гратися серед зелених водоростей, на яких кожен день відростали смачні довгі пагони.\nНа золотому придонному піску бавилося чимало різнокольорової живності!\nСкрізь чорніє нафта...\nНа дні пляшки і бляшанки...\nРибка втратила красу: тепер її називають тільки замурзаною!\nВона не має сили втекти від страшної сітки, яка невблаганно насувається на неї ...\nЛіс вирубаний, тому що навколо заводи. А дерева вирубило населення, яке будувало ці заводи.\nІ нікого не цікавить, що ці заводи вивергають дим у неймовірній кількості - навіть фільтри не передбачені...\nЩо на місцях пусток варварськи кинуті даремно відтяті стовбури, які раніше були деревами і могли б ще зеленіти...\nНавколо тільки терикони відходів...\nА між пеньками залишилися тільки колючки...\nАле подивіться! Ліс-то вирубаний, вже немає навіть колючок!\nА де ж заводи ?!\nА де ж люди ?!\nТа нічого вже не залишилося на цьому місці!!\nЗнищивши дерева, люди загубили своє місто.\nА ви знаєте, що відчувають дерева, коли їх рубають? ..\nАдже вчені довели: ДЕРЕВА ВІДЧУВАЮТЬ БІЛЬ І ВПІЗНАЮТЬ ЛЮДИНУ, ЯКА ЗАПОДІЯЛА ЦЕЙ БІЛЬ!\nУявіть, коли бригада лісорубів вдирається з бензопилами до лісу, а за ними їдуть порожні вагони, які треба заповнили свіжими колодами, то дерева намагаються втекти від смерті ...\nТільки немає їм порятунку: адже дерева тікають на одній нозі, а у звірів з бензопилами - дві ноги!\nІ залишаються пустелі з пнями навколо таких же мертвих людських міст ...\nМалюнок 11. ЕВОЛЮЦІЯ\nВи забули, шановні Дорослі, що зелені та густі ліси давали людству захист, притулок, одяг і їжу, щоб наша цивілізація могла досягти таких висот у XXI столітті.\nІ МОЛИЛИСЯ НАШІ ПРЕДКИ НЕ ПНЯМ, А МОГУТНІМ ЛІСАМ, ДЕ КОЖНА ГІЛКА ЗДІЙМАЛА СИЛУ ПЛАНЕТИ АЖ ДО САМОГО РІДНОГО НЕБА І СПІВАЛА СВОЮ СМАРАГДОВУ ПІСНЮ ЗІРКАМ, ДЕ КОЖНЕ ДЕРЕВО\nМОЛИЛОСЯ ТВОРЦЮ ВСЕСВІТУ!\nЛіси пам'ятають усі шляхи, якими люди виходили з нього у великий світ: грунтові, вимощені вирваним з тіла Землі камінням, бетонні...\nЗмінювався одяг народів, технічний рівень цивілізацій.\nАле краса квітки, смак лісового меду, чистота роси, могутність дуба і ніжність берези - безсмертні духовні скарби всіх часів!\nМалюнок 12. ВРЯТУЙТЕ ЗЕМЛЮ, ПОЧНІТЬ ПРЯМО ЗАРАЗ\nПрирода посилає нам останні попередження...\nПісочний годинник життя просипає піщинки часу, а з ними останні шанси взятися всьому людству за розум.\nЗникають унизу останні крихти колись квітучої планети...\nПотрібно всім народам і країнам, дорослим і дітям, ученим і поетам об'єднатися у співпраці для відновлення могутнього Древа Життя на Землі.\nПотрібно, щоб дорослі побачили Живу Планету Земля очима дітей!\nІ ПОЧИНАТИ ТРЕБА ПРЯМО ЗАРАЗ!\nПоки ґрунти не обвалилися під ногами, зникаючи у вирві годинника, який відлічує смерть!\nЩоб не збільшувалася в проваллі часу маса позбавленого родючості піску!\nЛАСКАВІ РУКИ ЖИТТЯ!\nДопоможіть Землі, тому що їй погано!\nочистіть її від отруйного забруднення!\nТому що побивається наша Матінка: все думу думає, все сумує про людей - діток своїх ...\nА немає інших ласкавих і дбайливих рук, ніж руки людства! А більше немає кому допомогти МАТЕРІ ЗЕМЛІ, ніж людським рукам! Людської руки руйнують - їм і відновлювати!\nСкільки губили – стільки й відновлюйте!\nМалюнок 14. ЗЕЛЕНА ПЛАНЕТА МИСЛИТЬ ПО-ЗЕЛЕНОМУ\nКрасуня Земля мислить по-зеленому!\nЦе ЗЕЛЕНІ ЛИСТОЧКИ\nвиробляють цілющий кисень для дихання всього живого!\nЦе в тіні зелених садів і гаїв співають для закоханих найкращі пісні у світі весняні солов'ї ...\nЦе на зелених луках грають малюки під ніжними поглядами\nмолодих мадонн ...\nЦе зелені діброви і кедри розповідають славним Баянам майбутніх поколінь могутні билини...\nЦе на зелені трави, наче на материнські долоні, в останню мить подвигу падали герої, що помирали за Батьківщину ...\nМалюнок 15. ЖИВА ПЛАНЕТА\nІ все, що відбувається на Землі, запам'ятовується нею. Тому що складається вона з кремнію, кристали якого мають пам'ять.\nА чи пам'ятає людина, що в чистому повітрі, воді, на чистих грунтах живуть в єдиній гармонії звірі, птахи і рослини?\nА чи пам'ятає людина, скільки видів цього життя загублено ним назавжди?!. Тільки кожен слід загубленого життя пече планету непоправним болем!\nІ малює Земля в своїй пам'яті сяючих і щасливих тварин, які більше ніколи не зможуть попестити своїм дотиком, квітучі рослини, ароматом яких уже ніхто не насолодиться ...\nТОМУ ЩО ПЛАНЕТА ЗЕМЛЯ - ЖИВА!\nПЛАНЕТА ЗЕМЛЯ - ЖИВА!\nЦЕ ЗНАЄ ВЕСЬ КОСМОС!\nЗнає, що вона - КРАСУНЯ!\nІ ЧАРІВНА МОДНИЦЯ!\nТому що носить тільки райдужні капелюшки,\nщоб у кожного її мешканця ВЕСЕЛКА сяяла в серці і в душі!\nТому що Сонце дивиться на неї з ЛЮБОВ'Ю\nі не може намилуватися!\nЯк гляне на КРАСУНЮ, так і радіє,\nтак і співає пісні палкі, так і сяє від щастя!\nВсе дивиться, та ніяк не намілуется!\nА потім новий капелюшок, ще більш райдужний,\nраз-у-раз тихенько і\nнадіне на улюблену Земельку!\nА зірки навколо зітхають - все тішаться...\nМалюнок 17. ЗЕЛЕНА ПЛАНЕТА ОЧИМА ДІТЕЙ\nПОТРІБНО ВСІМ НАРОДАМ І КРАЇНАМ,\nДОРОСЛИМ І ДІТЯМ, ВЧЕНИМ І ПОЕТАМ\nОБ'ЄДНАТИСЯ У СПІВПРАЦІ\nдля відновлення могутнього Древа Життя на Землі. Потрібно, щоб дорослі побачили Живу Планету Земля очима дітей!\nПодивіться, який яскравий, квітучий, чарівний світ\nу картині Даночки Карової з Туркменістану!\nДіти всіх народів єдині. Зімкнулися маленькі працьовиті руки в захисному хороводі і не пропускають зло і насильство до Дерева Життя, до прозорості океанів, до запашної чистоті повітря, до сяючої краси грунту, до світла Сонечка.\nМалюнок 18. ПОДАРУНОК ОСТРОВА\nАБИ ПЛАНЕТА СЯЯЛА НАЧЕ ЗІРКА,\nЛЮДСТВО МАЄ ВИПРОМІНЮВАТИ\nа не брехливі, чорні енергії знищення, коли для військових цілей живий атом рвують на частини, щоб створити ядерну зброю, і некерованою вогненною силою убитого атома спопеляють цілі міста ...\nТільки кожна людина складається з безлічі атомів!\nСкільки ж такої енергії міститься в кожній людині!\nСВІТ МОЖНА ЗРУШИТИ!\nТому всі уряди повинні об'єднати свої дії для відновлення такої дорогоцінності як Зелений Світ Природи. Під прапорами всіх держав повинні співпрацювати добрі та вмілі Руки Людства.\nМалюнок 19. ВЕСНА ПРИЙШЛА,ВЕСНІ ДОРОГУ\nТАМ, ДЕ ЛЮДИ ВИПРОМІНЮЮТЬ ЛЮБОВ,\nІ ЗЕЛЕНИЙ СВІТ УСМІХАЄТЬСЯ!\nІ СОНЦЕ МОЛОДІЄ!\nІ СВІТ СМАРАГДОВИМ ВІНЦЕМ ПРИКРАШАЄТЬСЯ!\nМалюнок 20. ПЛАНЕТА В НАШИХ РУКАХ\n«Планета в наших руках!» -\nстверджує Саліх Акежан з Казахстану, -\nВОНА - наша МАТІНКА,\nбо народила людство.\nВона несе через Космос на дбайливих крилах\nі наші пасовища,\nі наші колиски,\nі наші юрти,\nі наші табуни,\nв яких милується синє небо,\nі наші килими,\nякі ми плетемо,\nдивлячись на ЗЕМНУ КРАСУ! »\nМалюнок 21. МОЯ БАТЬКІВЩИНА\n«А у нас, на моїй Батьківщині,\nземля чарівна і щедра!\nВона таке щастя дарує,\nщо люди живуть у КАЗЦІ!\nУ нас і красуні на килимі-літаку літають\nі лебедями правлять на шляху до МАЙБУТНЬОГО!\nЯк наші предки розповідали -\nвсе у нас збувається!»-\nМалюнок 22. СВІТАНОК\n«А у нас, - дзвенить голосок Оленки, -\nЧи то небо квітами розгорілося,\nЧи то веселки по землі розляглися,\nЯк вгорі все цвіте,\nТак і внизу самоцвітами\n«А у нас у Вірменії\nвода прозора і чиста як небо,\nтому Сонце відбивається так вогненно,\nніби сходить з-під сяючої води! »-\nзахоплюється маленька Єва.\n«А гори наші - крила Землі!\nЗмахнула вона ними і летить у просторі!\n- озивається Оленка,\n- І ми з нею летимо!\nУ чистоту неба!\nУ нас і річки прозорі, кришталеві,\nз гір течуть,\nсилу зірок несуть в долини!\nЩоб в очах у людей горіли\nне відблиски від золотих монет,\nа сонячне світло та блакить небесна! »\nМалюнок 25. Я ЛЮБЛЮ СВОЮ ПРИРОДУ\n«А у нас ліси по горах стеляться,\nу піднебесся здіймаються!\nМи по ягоди ходимо -\nдо зірок піднімаємося!\nОСЬ ЯК! » -\nМалюнок 26. РАНОК НАД СТАВКОМ\n«Наші острови -\nПосеред річки красуються,\nу воді відбиваються -\nА прийде осінь, подивись,\nі гарячим вогнем переливаються,\nодин перед одним вихваляються! »\n- сміється Мишко.\nМалюнок 27. КАЗКИ\n«Ой, а наші дороги -\nдо неба течуть,\nз небом зливаються!\nА по наших дорогах\nі вода блакиттю хвилюється,\nі птахи шляхи проклали\nв теплі країни.\nЛетять - курличуть!\nМалюнок 28. ОСІННЯ ПОРА\n«А у нас кожна береза - струна світанкова!\nСонце ранкове на гілочках\nвогняні руни грає,\nсвіт музикою наповнює,\nаби Батьківщина звучала,\nта Заповітам Предків наставляла!\nЯк звучить музика -\nвітер вщухає, воду пестить,\nщоб не хвилювалася-не турбувалася,\nтрави росами переливаються -ласкою вмиваються.\nТА ДУХ ПРИРОДИ СИЛУ НАБИРАЄ! »-\nМалюнок 29. ЗА МОТИВАМИ АРЧИМБОЛЬДО\nПодивіться, яку щедру красу Землі\nпоказує світові Ольга Фурс з Білорусії:\n«ЗЕМЛЯ - ЖИВА!\nВирощує кожне зернятко, щоб люди не голодували... Хіба може мертве створити ЖИВЕ ?! І якщо із землі проростають ЖИВІ паростки, то хіба ВОНА може бути неживою?!\nТІЛЬКИ ЖИВЕ ПОРОДЖУЄ ЖИВЕ!\nТому ПЛАНЕТА ЗЕМЛЯ - ЖИВА!\nВОНА РОЗУМІЄ І ВІДЧУВАЄ ВСЕ!!\nВОНА ПРЕКРАСНА БАГАТСТВОМ ЖИТТЯ! »\nМалюнок 30. КОНВАЛІЇ З ЧЕРВОНОЇ КНИГИ\nОсь і Ганночка радіє:\n«А у нас трави і квіти співають на світанку,\nколи свіжим запашним ранком всі живі луки\nтягнуться до Сонця,\nграючи крапельками роси,\nі кришталеві нотки дзвінких конвалій\nлетять у небо!.. »\nМалюнок 31. ЛИСИЧКА І ПАВУК\n«А у нас така чарівна природа,\nщо і павучок плете своє сонечко!\nА кожен гриб-лисичка\nсяє сонячними промінчиками! » -\nМалюнок 32. МЕТЕЛИК\n«Абсолютно вірно, ніжна і чарівна, - погоджується Костянтин, - у нас квіти прекрасні як метелики - ось-ось спурхнуть- тільки тримай! А метелики яскраві мовби квіти - хтось навіть зірвати намагався! Але хіба можна знищувати рослини!\nАдже правду кажуть,\nщо НАЙГАРНІШІ КВІТИ - незірвані!\nМалюнок 33. ЯКИЙ ПРЕКРАСНИЙ ЦЕЙ СВІТ\n«Подивіться, які танці танцюють наші журавлі!\nТанцюють балет ЛЮБОВІ!\nХто їх побачить - щасливий буде!\nЧим більше танцюють граціозні птахи,\nтим більш красивішає світ навколо »-\nМалюнок 34. НЕХАЙ ПТАШКА ЖИВЕ\n«А у нас будь-яка пташечка - професор!\nБачите, які в неї очі розумні! »-\nз гордістю повідомляє Ганночка.\nМалюнок 35. РАННЯ ВЕСНА\n«У Краснодарі весна ніжна і розкішна\nСинички стрибають між квітами і не розуміють,\nздивовано запитують один одного:\n«Сніг-сніг? .. Сніг-сніг? ..»\n«Не сніг! Не сніг! Че-рем-ши-на квіт-не! »\nТак і купаються в запашному цвітінні! »-\nМалюнок 36. МОВБИ ЧЕРВОНІ ЯБЛУКА, НА ГІЛКАХ СНІГУРІ\n«А у нас теж нічого не розбереш! -\nсміється Карен, -\nВлітку яблука червонобокі, наливні,\nспіють на гілках.\nА снігурі надивляться на них - і давай наряджатися!\nГрудки немов стиглі яблучка або персики червоніють.\nСядуть на горобину, ягоди клюють.\nА дитина ручки простягає -\nдумає, що червоні яблука на гілках,\nз переляку так і сяде в сніг!\nВсі ці яблука як пурхнуть разом!\nХоч сам за ними злітай! »\nМалюнок 37. НА ВАРТІ БЛАКИТНОЇ ТАЙГИ\n«Шановні дорослі! - звертається Настуся, -\nЯкщо Ви зараз разом з нами збережете цей світ, то ми зможемо виростити ваших онуків і нащадків на чистій мальовничій планеті. І які б смертельні бурі не шаленіли, ми виростимо Древо Життя, що вистоїть перед всякими катаклізмами, як ця сосна на моїй картині. Хоч і зігнеться стовбур від страшної сили руйнувань, але вершина завжди буде спрямована до сяючих висот НЕБА І МАЙБУТНЬОГО! »\nМалюнок 38. СОСНА\n«А рід людський розростеться густою кроною,\nяк сосна на моєму малюнку!\nІ кожна гілочка дасть нові квіти, листя та насіння\nнового життя прекрасних поколінь!\nІ буде людство плідне\nкрасою, духовністю, любов'ю, талантом!\nТільки зараз, Дорослі,\nне пропустіть момент,\nне дозволяйте, щоб руйнування планети\nперейшло межу, за якою вже немає повернення до життя!\nваші серця, руки, бажання і дії\nдля досягнення єдиної мети -\nпорятунку ЗЕЛЕНОГО СВІТУ ПЛАНЕТИ! »-\nзвертається до нас Олександра.\nМалюнок 39. ЛІТАЮЧІ КРИЛА\n«Згадайте! - закликає Сяй Ву з Китаю, -\nМи всі - крилаті від народження!\nМи - громадяни Всесвіту,\nбо планета Земля, а на ній люди, народжені Космосом,\nйого Гармонією і Красою! »\nВся Галактика пронизана Любов'ю.\nЗ тої миті, коли Любов\nміж першим протоном-чоловіком\nі першим електроном-жінкою\nсотворила їх перше дитя-атом,\nу Всесвіті виникло Життя.\nІ тіло людини, що\nскладається з міріадів\nщасливих в ЛЮБОВІ атомів,\nконцентрує енергію Любові і Краси, яка і дає\nКрила Еволюційного Творчості, Одухотворення.\nМалюнок 40. ЛЮДИ, ЗБЕРЕЖІТЬ СВІТ!\nТож чому плачеш, маленька дівчинка? Чому ніхто не пояснив, що ти зірвала останні квіти у цьому гинучому лісі?.. Що ці останні бутони мали дати насіння, якими можна засіяти галявини в лісі, відродити красу Зеленого Світу?..\n1. ЛЮДИ, ЗБЕРЕЖІТЬ СВІТ! АНАСТАСІЯ ПОПОВА, Росія, м. Ноябрьськ\n2. ЗЕМЛЯ ОЧИМА ДІТЕЙ Анастасія Муратова, Росія, Московська область\n3. МОЄ БАЧЕННЯ Ваніта Сатірага, Індія\n4. НЕ ДОЗВОЛИМО ВИРОСТИ ЯДЕРНИМ ГРИБАМ Акерке Бауиржанівна Аскарбек, Казахстан, с. Таскескен\n5. ПРОЩАЙ, ЗЕЛЕНА ПЛАНЕТО Антоніна Корепанова, Росія, м Тюмень\n6. ЛІСОВА ПОЖЕЖА В'ячеслав Поротов, Росія, Курганська область\n7. Микита Марченко, Росія, м. Усть-Донецьк\n8. ЗАМУРЗАНА РИБКА Стефанія Павлова, Росія, м. Москва\n9. Ілля Пахомов, Естонія\n10. Ілля Пахомов, Естонія\n11. ЕВОЛЮЦІЯ Валерія Конькова, Україна, м. Харків\n12. ВРЯТУЙТЕ ЗЕМЛЮ, ПОЧНІТЬ ПРЯМО ЗАРАЗ Шріной Рой, Індія\n13. Аян Гопі, Індія\n14. ЗЕЛЕНА ПЛАНЕТА МИСЛИТЬ ПО-ЗЕЛЕНОМУ Чандрапрабха, Індія\n15. ЖИВА ПЛАНЕТА Христина Зав'ялова, Росія, Кемеровська область\n16. Анна Товмасян, Вірменія, м Єреван\n17. ЗЕЛЕНА ПЛАНЕТА ОЧИМА ДІТЕЙ Дана Карова, Туркменістан, м Ашгабад\n18. ПОДАРУНОК ОСТРОВА Чен Чук Йі, Китай, Гонконг\n19. ВЕСНА ПРИЙШЛА,ВЕСНІ ДОРОГУ Денис Тиртишний, Росія, Ставропольський край\n20. ПЛАНЕТА В НАШИХ РУКАХ Саліх Акежан, Казахстан, м. Алмати\n21. МОЯ БАТЬКІВЩИНА Олег Євдокимов, Росія, Курська область\n22. СВІТАНОК Альона Лапченкова, Росія, Смоленська область\n23. ЄВА АМАЛАН, Вірменія\n24. Олена Іонова, Росія, м. Москва\n25. Я ЛЮБЛЮ СВОЮ ПРИРОДУ Тетяна Журавльова, Росія, Кемеровська область\n26. РАНОК НАД СТАВКОМ Комаров Михайло, Росія, Ульянівська область\n27. КАЗКИ Ірина Студенкова, Росія, м. Москва\n28. ОСІННЯ ПОРА Тетяна Коробова, Росія, Вологодська область\n29. ЗА МОТИВАМИ АРЧИМБОЛЬДО Ольга Фурс, Білорусія, м. Мінськ\n30. КОНВАЛІЇ З ЧЕРВОНОЇ КНИГИ Анна Костерева, Росія, м Дмитров\n31. ЛИСИЧКА І ПАВУК Тетяна Клименко, Росія, Орловська область\n32. МЕТЕЛИК Костянтин Богданов, Росія, м. Москва\n33. ЯКИЙ ПРЕКРАСНИЙ ЦЕЙ СВІТ Катя Гайтанова, Росія, Іркутська область\n34. НЕХАЙ ПТАШКА ЖИВЕ Аня Єрендєєва, Росія, Самарська область\n35. РАННЯ ВЕСНА Василь Завгородній, Росія, м. Краснодар\n36. МОВБИ ЧЕРВОНІ ЯБЛУКА, НА ГІЛКАХ СНІГУРІ Карен Мкртчан, Росія, м. Красноярськ\n37. НА ВАРТІ БЛАКИТНОЇ ТАЙГИ Анастасія Лазарєва, Росія, Ханти-Мансійський автономний округ\n38. СОСНА Олександра Волубєєва, Росія, Рязанська область\n39. ЛІТАЮЧІ КРИЛА Сяй Ву, Китай, Гонконг\n40. ЛЮДИ, ЗБЕРЕЖІТЬ СВІТ! Анастасія Попова, Росія, м. Ноябрьськ


Як плести пояс |ЯкПросто\nПлетений пояс може стати прикрасою і народного костюма, і літнього плаття, і навіть вишуканого вечірнього туалету. Його можна зробити одноколірним і строкатим, прикрасити відповідними за кольором намистом і навіть виплести хитромудрий узор. Матеріал може застосовуватися самий різний: товсті лляні та бавовняні нитки, шкіряні ремені, синтетичний шпагат. І техніка плетіння буває різною, від коклюшечного мережива і фріволіте до простого плетіння без всяких інструментів.\n- Шкіряні ремені шириною 2-5 мм або вовняні нитки;\n- Нитки під колір шкіри.\nПідготуйте шкіряний шнур. Якщо у вас його немає, зробіть ремені самі. Розкладіть шматок шкіри виворотом вгору і проведіть довгу лінію. Проведіть до неї перпендикуляри на такій відстані, щоб точки на них можна було з’єднати металевою лінійкою. На кожному перпендикуляре відміряйте відрізки по 2-5 мм і з’єднайте між собою так, щоб вийшли довгі смуги. Розкроїти шкіру на ремені шевським ножем.\nЗв’яжіть ремені на відстані 5-7 см від краю. Спочатку можна це зробити ниткою, а після закінчення роботи зробити красиві вузли з двох сторін і відразу оформити обидві кисті. Постарайтеся скріпити ремені так, щоб лицьові і виворітні їхнього боку збігалися. Їх можна навіть зшити між собою, зробивши проколи шилом. Якщо ви плетете пояс з вовни, пасма можна просто зв’язати вузлом.\nПокладіть ремені на стіл лицьовою стороною вгору перед собою так, щоб скріплений кінець лежав прямо перед вами, а вільні кінці звисали зі столу. Візьміть крайній зліва ремінь і проведіть його над другим скраю, під третім, над четвертим і так далі. Слідкуйте, щоб переплетення були щільними, але не стягнутими. Провівши перший ремінь між всіма іншими, залиште його крайнім справа.\nПочинайте плести наступний ряд теж з лівого крайнього ременя. Точно так само його поведіть над сусіднім, під наступним і далі. Плетіть пояс до потрібної довжини. Якщо шматок шкіри був недостатньо довгим і ремені вийшли короткими, наріжте їх більше. В процесі плетіння просто пришивайте новий шматок до старого.\nЗакінчите плетіння, коли до другого кінця залишиться така ж відстань, як ви залишали на початку. Скріпіть між собою ремені ниткою, щоб плетіння не поширювали. Відріжте від шматка шкіри ще 2 ремені такої ж ширини. Їх довжина повинна бути трохи більше подвоєної довжини кисті. Зв’яжіть ремені на початку і наприкінці плетіння. Підрівняйте кисті.\nДля того щоб було зручніше плести, можна ремінь підвісити так, як це робиться при макраме. Зробіть з товстої нитки петлю, надягніть на неї ремінь, пропустивши петлю між кількома ременями. Петлю закріпіть на спинці стільця. Після закінчення плетіння просто обріжте і висмикніть нитка;


Помешкання для відпочинку De Kleine Duinberg\nRetie, Vlaanderen, Бельґія\nЗруб цілком, господар – Ruth\nПотрібен спокій і тиша? Утечіть від метушні та метушні дня? Не шукайте далі :-)\nНаше помешкання розташоване на ділянці лісового масиву площею 4200 кв.м. Тут ви можете прокинутися зі свистячими птахами, поснідати з видом на природу, а потім піти в ліс, а потім перекусити або випити в одній із сусідніх ресторанів.\nБудинок є повністю відремонтованим мобільним будинком для 2 дорослих.\nМи зробили все можливе, щоб забезпечити йому кожну розкіш та комфорт.\nПомешкання складається з входу з окремим туалетом. На вході є комбінована/ мікрохвильова піч з найнеобхіднішим. Тут також знаходиться аптечка першої допомоги.\nКрім того, в будинку ви знайдете ванну кімнату з душем і раковиною, спальню для 2 осіб з достатнім місцем для зберігання, повністю обладнану кухню з повним інвентарем та вітальню з телевізором.\nКухня обладнана газовою плитою з 4 конфорками, посудомийною машиною та холодильником з морозильною камерою.\nМожливо, 2 невеликі недоліки будинку, він має низьку стелю (2 м) і досить вузькі входи до спальні та ванної кімнати.\nДля людей, які люблять їхати на велосипеді, є закритий гірський сарай, де можна припаркувати велосипеди. Ця кімната також обладнана електроенергією для зарядки велосипедів.\nЗемля повністю огороджена і може бути закрита воротами.\nПоруч із будинком є багато паркувального місця.\nШале розташоване в лісі між центром Реті та Кастерлі. На відстані прогулянки від De Watermolen та Meulenzicht, де можна перекусити та випити після пішохідної або велосипедної подорожі.\nWij zijn Danny en Ruth en hebben 2 zonen. Wij dromen al geruime tijd van onze eigen vakantiewoning. Vanaf Juni 2019 wordt dit werkelijkheid. We zullen er alles aan doen om onze gasten een zorgeloze vakantie te bezorgen.\nЯ завжди намагаюся прийняти вас по прибутті. Якщо я якось не зможу цього зробити, є можливість заселитися самостійно, а потім я спробую приїхати в той самий день, щоб познайомитися з вами.\nУ поганому випадку, коли я теж не зможу цього зробити, я приїду на місце, коли ви будете виїжджати.\nПісля прибуття я покажу вам екскурсію та поясню. Звичайно, ви також можете поставити запитання.\nВи забули щось запитати? У будинку є наші номери мобільних телефонів. Використовуйте його у разі виникнення проблем, а також для отримання інформації ... ми повністю у вашому розпорядженні під час вашого перебування.\nЯ завжди намагаюся прийняти вас по прибутті. Якщо я якось не зможу цього зробити, є можливість заселитися самостійно, а потім я спробую приїхати в той самий день, щоб познайомитися…\nІнші варіанти в місті Retie і поруч


Кавказька гадюка: противник, з яким не варто зв'язуватися · Чому і як?\n⌛ 3 хвилини на читання · буде потрібно на 2950 букв\nКавказька гадюка: противник, з яким не варто зв'язуватися\nКавказька гадюка відноситься до сімейства гадюкових. Ця змія отруйна, але укус її не смертельний, хоча і небезпечний. Гадюки ніколи першими не нападають на людину, всіляко намагаючись уникнути контакту з ним, тобто поповзти з поля зору. Більш того, вони майже негайно залишають уподобані місця, якщо в них з’являється багато людей, або починається будь-яка діяльність людини. Якщо все-таки зустріч “віч-на-віч” відбулася, кавказька гадюка і в цьому випадку не нападає. Вона намагається помилковими випадами уникнути сутички. Як тільки людина відступає, змія негайно відповзає. Свої отруйні зуби вона пустить в хід тільки в самому крайньому випадку.\nВона мешкає тільки на заході Кавказу і в Закавказзі, тобто вид цих змій узкоареальний, більш того, ендемічний. Багато людей чули про цю змії, тому у них виникає питання: “Як виглядає гадюка?” Ця рептилія невелика, довжина її - приблизно 60 см. Голова набагато ширше тіла. Забарвлена змія буває в лимонно-жовтий, цегляно-червоний, оранжевий кольори і їх поєднання з чорним у вигляді звивистих смуг або поперечних ліній. Іноді зустрічаються і абсолютно чорні екземпляри. Молоді особини менш яскраві. Незважаючи на яскраве забарвлення, цих змій непросто помітити на тлі сухого листя і каменів. Ось такий маскувальний костюм виробила кавказька гадюка. Фото добре демонструє це.\nЗмія ця досить флегматично. Вона більшу частину доби проводить в своєму притулку, виходячи що на полювання в нічний час. Тільки сильний голод може змусити її залишити облюбоване місце в денний час. Кавказька гадюка затаивается в очікуванні жертви. Як тільки вона наближається, змія робить різкий кидок, кусає і відповзає. Згортається клубком і чекає, поки подіє отрута. Наприклад, щоб убити миша, досить 1 хвилини. Потім, зрозумівши місцезнаходження жертви шляхом промацування мовою грунту, підповзає і заковтує її.\nКавказька гадюка любить погрітися на сонці. При цьому голова і хвіст її завжди знаходяться в тіні, а тіло - під сонячними променями. Така поза дозволяє їй краще переварити нічну здобич. Харчуються гадюки в основному гризунами, ящірками, але і комахами не зневажають.\nУ гадюк є власна територія, яку вони, живучи, як правило, парами, охороняють від прибульців. Скупчення змій або зміїні вогнища зустрічаються вкрай рідко. Але до зимової сплячки змії зазвичай збираються. Відбувається це з двох причин. По-перше, придатних сховищ трохи. По-друге, зібравшись у великій клубок, змії хоч якось зігрівають один одного.\nБагато холоднокровні тварини часто гинуть в суворі зими. На відміну від них гадюки завжди доживають до весни. Вони облаштовують зимові притулку нижче зони промерзання і заздалегідь прогнозують настання холодів, встигаючи влаштуватися на зимових квартирах. У стані сплячки кавказька гадюка проводить близько 180 днів в році. Вилазить вона з притулку приблизно в березні-квітні і не спить до вересня-жовтня.\nСпаровуються ці змії в квітні-травні. Кавказька гадюка приносить приплід раз в 2-3 року, будучи Яйцеживородящие. У самки в яйцепровід може сформуватися від 2 до 5 яєць. Потомство народжується в серпні-вересні. Кожен змієня знаходиться в шкірястої прозорій оболонці, від якої позбавляється протягом першої години. Під час другої години життя відбувається перша линька. Дивно, але перший тиждень молодняк не їсть. А з другого тижня вони вже здатні ковтати здобич, по вазі яку можна порівняти з їх власним.\nУ зв’язку з різким скороченням чисельності кавказька гадюка була занесена в Червону книгу.\nЯк годувати цуценя французького бульдога\nПлечовий суглоб болить - треба щось робити\nЯк розслабити кишечник\nВеликодній зайчик своїми руками. Зайчик великодній: форма\nЩо значить бути «сильною жінкою»?\nЧи є в Західних країнах і США свої аналоги ФБК, які розповідають про корупцію у владі?\nЯк, перебуваючи на волі, полегшити життя свого родича, який зараз в СІЗО?\nДзеркало-реєстратор 10 в 1: відгуки, яке краще, характеристики\nМені вже 19 і я хочу почати одягатися більш по-дорослому і стильному, але як?\nОксид калію. Властивості, видобуток, застосування\nЯк вибрати черевики для сноуборда правильно?\nПро те, як зробити GIF\nРада 1: Як не потрапити в боргову яму?


Рівняни зібралися на народне віче, аби висловити свою підтримку Юлії Тимошенко | Телеканал Сфера-ТВ\n27 листопада Рівне вітало Юлію Тимошенко із Днем народження. Кілька сотень рівнян зібралося на майдані Незалежності біля пам’ятника Тарасові Шевченку на народне віче, аби висловити свою підтримку лідеру української опозиції.\n27 листопада засуджена на сім років Юлія Тимошенка відзначила свій 51 День народження. У Києві біля Лук’янівського СІЗО зібралися народні депутати та прихильники політика.\nУ Рівному ж у цей день на центральній площі міста на народне віче зійшлося кілька сотень рівнян, аби висловити підтримку та повагу своєму лідеру. Леді "Ю" прихильники підготували ніжний букет із п’ятдесят однієї білої троянди.\nМарія Конощук, депутат Рівненської міської ради, ВО "Батьківщина":\n- Юлії Володимирівні виповнюється 51 рік. Почуває вона себе погано. Хворіє, адже з неї знущаються. Я думаю, що ми справимося із цим. Ми переможемо.\nСеред присутніх на майдані було чимало місцевих політиків. Однопартійці Юлії Тимошенко усіляко підтримують лідера, однак за нинішніх обставин – це важко. Вони запевнили, що над екс-прем’єркою просто знущаються.\n- Я, як людина партійна, разом із своїми однопартійцями прийшла сюди, щоб підтримати те, щоб Юлія Володимирівна була випущена на волю. Ви бачите тут багато людей. І я думаю, що ця підтримка важлива.\nВисловили свою підтримку не лише однодумці Юлії Володимирівни. На народному віче виступили і відомі артисти. Олексій Заворотній зі сльозами на очах декламував поезії Володимира Сосюри та Тараса Шевченка. Прийшли підтримати Юлію Тимошенко і представники інших опозиційних сил.\n- І хоча я не належу до партії "Батьківщина", але я розумію, що це фізичне знущання, порушення звичайних моральних принципів. Це певна особиста помста режиму, особисто для цього політика.\nСвоє слово сказали і рівняни. Із кількох сотень присутніх чимало людей забажали звернутися до земляків.\n- Ось тут герої, патріоти або просто не байдужі, а не ті, що сидять вдома перед телевізором та чекають, що їм на блюдечку принесуть.\nПісля народних зборів люди довго ще не розходилися, переказуючи один одному останні новини із Лук’янівського СІЗО, де зараз перебуває Юлія Тимошенко.\nЗагальним голосуванням рівняни прийняли звернення до усіх парламентів та урядів світу, аби ті не були байдужими до апеляційного суду над політиком 13 грудня та стежили за його легітимністю. У документі зазначені вимоги розпустити Верховну Раду та подати у відставку Президента України. Нагадаємо, на місцевому рівні таке звернення депутати не прийняли.\n21.01.2022, 17:46 261 Чи вдалося реалізувати президентську програму на Рівненщині? (ВІДЕО)\n14.01.2022, 19:38 368 Новим депутатом Рівнеради стане головний інженер стадіону “Авангард”\n12.01.2022, 16:20 571 З чого розпочне роботу нова очільниця Вараської РДА (ВІДЕО)\n23.12.2021, 19:18 756 Що фінансуватимуть на Рівненщині у 2022 році? (ВІДЕО)


Китай визнав Українську Народнy Республіку (уривки з роману "Чорний Ворон" - розділи 3-5) | Тексти для думаючих людей\n"Я теж хотів було витерти тією амнестією руки, але сотник Бойко, задзеленчавши хрестами, вихопив папірець у мене, склав учетверо й поклав до нагрудної кишені австрійського мундира. Цікаво, що з того моменту вся увага червоних командирів якось миттєво перекинулася на сотника Бойка, ніби тепер він, а не я, очолював делегацію..."\nУривки з першого розділу нового роману Василя Шкляра "Чорний Ворон" читайте тут\nУперше вона заглянула нам в очі восени двадцятого року після замирення поляків із росіянами. Українська армія, яку ми так виглядали і з якою збиралися вимести москаля з рідного краю, перейшла Збруч, де поляки, колишні наші союзники, кинули її в табори з повним завішенням зброї.\nАле ми цього ще не знали. Не відали всієї правди. Нас годували леґендами, а потім дехто з нас і сам почав їх вигадувати. Так було легше.\nЯ ж вірив лише в одну леґенду — ту, яку ми залишимо по собі нащадкам. Що довше ми протримаємося проти окупанта, то більша надія на майбутні сходи нашої боротьби. А якщо зараз складемо зброю — то це вже на віки вічні.\nЯкби ми знали правду про нашу армію й уряд, про розгубленість наших головних провідників, то могли б і самі все повернути інакше. Могли зібратися докупи й піти на Київ. Та бракувало нам гетьмана, який придушив би анархію і самоправство. Бодай такого, як Василь Чучупака, — той терпіти не міг балакунів, котрі мали язики довші за шаблю.\nУзяли Черкаси, переповнені червоними з їхніми бронепотягами, мітрельєзами Гочкіса й далекобійними гарматами (з Дніпра навіть гатили бронеплави), розтрощили москалів упень, хоча й не одному нашому коневі хвоста відірвало, потім набрали соли, мила, сірників, тютюну та ще всякого добра і розійшлися по своїх кутках замість того, щоб рухатися далі.\nАле то був час, коли здавалося, що все ще попереду. Та мить минула, настала година примарних сподівань, одчаю і неймовірної втоми.\nІноді з-за кордону ні-ні та й з’являлися посланці, які присягалися, що там, за Збручем, збирається на силі й формується нова наша армія, що незабаром пролунає загальне гасло — сигнал до всеукраїнського повстання. Це вони так підтримували наш дух.\nПроте надія на перемогу танула, а нашої армії не було й не було.\nДумаю, що якби не чорна безвихідь, мало хто з повстанців зломився би, пішов на амнестію, зрадив ліс.\nНерви більше не витримували.\nІ в мене вони теж були не залізні.\nЯ вже терпіти не міг закордонних емісарів, котрі приходили нас підбадьорювати, готовий був розстрілювати їх, як провокаторів.\nНавесні двадцять першого ще один такий розумака прибився до нас, випоров із підкладки полотнянку, яка свідчила, що він є представником повстанського штабу Юрка Тютюнника в Польщі.\n—?Улітку все розпочнеться, — казав він. — Українці в польських таборах уже отримали зброю, з нетерпінням ждуть головного наказу. У серпні над Україною кружлятимуть літаки, робитимуть мертві петлі, і то буде гасло — сигнал до початку загального повстання.\nВін підняв угору пальчика й притишив голос, ніби виказував бозна-яку таємницю: — Будьте уважні, запам’ятайте: літаки робитимуть мертві петлі.\n—?Слухайте, ви! — перебив я його. — Ваші байки й підбадьорки нам не потрібні. Ми вже три роки воюємо без вашої допомоги і, слава Богу, тримаємося. А якщо ви такий одукований, то їдьте повчати когось іншого. Інакше я вас арештую!\n—?Та як ви так можете, пане отамане? Ви ж сієте серед повстанців зневіру!\n—?Зате я ніколи їм не брешу.\n—?Я вже був і в отамана Загороднього, і в Голика-Залізняка, і в Гупала... Усі вони вислухали мене з розумінням... — і далі плів нісенітницю емісар.\n—?Ви їх своїми брехнями заведете під дурного хату. А мене — ні. Ідіть звідси, бо я вам покажу, що таке мертва петля. Он на тому дубі.\nЯ його випхав з нашого табору, як паршиву вівцю. Потім трохи жалкував: може, погарячкував? Яка ж то тяжка річ — не вірити обіцянкам, якщо вони збігаються з твоїми сподіваннями.\nНаступного дня, в неділю, Ганнуся ледве дочекалася вечора і знову подалася до Високої Греблі. Може, вчора щось сполохало Веремія, може, він прийде туди сьогодні.\nПокрадьки, озираючись на всі боки, вона піднялася на пагорб до вітряка, відчуваючи, як млоїть у грудях, як нудота підкочується до горла. Зупинилась, віддихалася, ловлячи себе на тому, що боїться зазирнути за двері млина, пересвідчитися, чи на місці її вузлик з їжею.\nЙого не було!\nВідчинивши двері, Ганнуся помацала рукою за порогом, потім засвітила свічку, але від вузлика не було й сліду...\nТемне черево млина дихнуло на жінку холодним сопухом мишви й пташиного посліду: хто? Веремій не міг з нею так гратися. Хтось чужий придумав ці дурні піжмурки, тільки навіщо?\n...День у день їх обступали нові чутки: то казали, що пораненого Веремія переправили лікуватися аж до Польщі, то пішов поголос, нібито він сидить у Черкаському допрі, хтось божився, що бачив його в Онуфріївському монастирі перевдягнутого ченцем, інші запевняли, що отаман так само воює, тільки вже далі від своїх країв, прибравши нове ім’я — чи то Вовгура, чи Босий, чи Туз...\nЦі балачки підігрівали надію, що Веремій живий. Ось і сон їй приснився недавно: четверо дужих чоловіків внесли на їхнє засніжене подвір’я труну з його тілом. Він у брилі, в закривавленій вишиванці, у шароварах і босий. Ганнуся хотіла припасти до нього, оплакати, та Веремій раптом підвівся і сів. Вона хоче його покласти, тисне йому долонею на груди, аж чує — під долонею б’ється серце.\nНа ранок справді випав сніг, прихопив морозець, подвір’я засніжило, як у Ганнусиному сні. Вона вхопила десяток яєць, побігла до ворожки Хтодихи, щоб стара розтлумачила, до чого цей сон, і баба Хтодиха довго не думала: «Хоч воно, доню, у снах усе виходить навиворіт, але тут, єй-бо-пресь, правда. Живий твій Веремій. Кров, не буду брехати, є, десь його зачепило, але смерть не взяла».\n—?Паєхалі с намі, мілашка! Апазнаєш труп сваєво бандіта!\nБіля їхніх воріт стояла підвода, двоє військових забрали Ганнусю й повезли аж у Матусів, де мали показати їй убитого. Вони були впевнені, що це Веремій, проте інструкція вимагала, аби хтось із рідних чи знайомих засвідчив смерть.\n...Зупинилися неподалік волосної управи біля якоїсь стайні, й тут Ганнуся побачила таке, від чого заворушилося волосся на її голові.\nВін стояв у повен зріст, притулившись спиною до стіни конюшні, стояв роздягнутий, босий, простоволосий, лише закривавлена вишиванка та білі сподні прикривали його від холоду. Лице вже взялося намерзом, очі були заплющені, на впалих віях біліло дві смужечки паморозі.\nВона справді не могла розібрати, він це чи ні, підійшла впритул, із жахом вдивлялася в його лице, спотворене смертю й наругою, переконувала себе, що це не Веремій. Схожий, проте не він...\n—?Что скажєш, мілашка?\nГаннуся не знала, що їм казати.\n—?Можєт, єшо заглянєш пад кальсони? — крикнув котрийсь із них. — Там бистрєй апазнаєш!\n—?Авжеж, — сказала вона. — Загляну. Тільки занесіть його до стайні.\n—?Єщьо чєво! Там ти єго ізнасілуєш.\n—?Атставіть! — крикнув котрийсь із старших, який був не в шинелі, а у білому кожусі. — Ідьот апазнаніє! Занєсті бандіта в памєщєніє, а свідєтєльство в пратакол!\nВони занесли його в конюшню, поклали на соломі, й Ганнуся попросила, щоб її залишили тут саму. Не минуло й хвилини, як вона вийшла.\n—?Так, це він.\n—?Вот і ладнєнько, маладчінка. Дамой тєбя тожє атвєзут, — сказав той, що був у білому кожусі. — Падпіші вот здєсь.\nГаннуся задерев’янілою рукою поставила на папері закарлючку й відчула, як у її жилах поволі прокидається кров. Щось гостро скинулося в лоні. Воно було живе. І сон був на життя.\nНаші лави маліли, поповнення не було, та ми про нього вже й не думали. Остерігалися підісланих людей, боялися зрад, які обступали нас дедалі щільніше.\nЩо вже казати про сексотів, завербованих із колишніх наших вояків, якщо з’являлися цілі більшовицькі загони, перевдягнуті в повстанців. Роз’їжджаючи селами, вони закликали сміливців разом боротися проти комуни, а потім тих, що йшли з ними, вбивали в найближчому лісі.\nОсобливо заклятим був загін Дерези, сформований з наших-таки перевертнів, що пішли служити в ЧК. Покручі, знаючи нашу мову і гасла, наробили чимало біди, поки ми їх не вистежили в Мурзинському лісі.\nДереза — червонопикий здоровило з кривою люлькою в зубах — саме заґітував у Мурзинцях семеро парубків, які тільки й ждали, щоб хтось посадив їх на коней.\nДо загону пристало відразу троє рідних братів Момотів та ще четверо хлопців, теж Момотів, бо в Мурзинцях чи не з півсела прозивалося Момотами. Усі семеро були майже на одне лице — кругловиді, смагляві, з качиними носами й лискучими очима.\nДереза посадив їх на коней, яких тримав спеціально для новобранців, і, попихкуючи люлькою, повів загін на свою лісову «січ». Та ще не встигли сіроми отямитися від такого щастя, як їх уже піджидала смерть.\nТільки-но в’їхали до Мурзинського лісу, аж тут на загін Дерези налетіли «будьонівці», оточили з усіх боків, і, треба сказати правду, найдужче злякалися Момоти — семеро круглих облич ураз витяглися й зробилися довгобразими, а їхні качині носи загострилися, як у мерців; оце так — ще не отримали зброї, а вже мусили полягти ні за цапову душу.\n—?Стойтє, братци, ми жє сваі! Нє стрєлять!\nАле ніхто й не збирався стріляти. Вершники взяли загін Дерези в щільне кільце і лише тоді, як наблизилися майже впритул, він захвилювався: заношене обмундирування «будьонівців» та неголені щоки сколихнули в ньому ще неусвідомлену тривогу.\nТепер для нас важила кожна мить. Ще трохи — і він опам’ятається.\n—?Пріказиваю нємєдлєнно сложіть оружіє, іначє ми будєм стрєлять! — наказав я.\n—?Ви за ето атвєтітє ґалавой! — він ще погрожував, приндився, але його командирська гоноровитість погасла. Дереза витяг із кобури револьвер і кинув його на землю.\nПісля цього весь його загін, як по команді, склав зброю — трофей був нівроку. А ще ж коні! Півсотні коней-зміїв, якщо рахувати і тих, на яких тепер сиділо семеро ошелешених Момотів, — вони, бідолахи, не могли допетрати, що тут відбувається.\n—?А тєпєрь спєшіться! — гаркнув я, і, коли вся та чекістська покидь позлазила з коней, сказав уже по-нашому: — А зараз, таваріщі самозванці, ми поведемо вас для повного з’ясування обставин!\nДерезу охопив навальний страх — його червоне лице заціпеніло і взялося білими лишаями. Губи сіпнулися, чекіст хотів щось сказати, але йому не повертався язик — він зробився таким великим, що не поміщався в роті. Врешті-решт Дереза таки опанував себе й озирнувся до своїх головорізів.\n—?Ми п-папалі в рукі б-бандітов, — сказав він, важко виштовхуючи слова. — Віноват, таваріщі, нас пєрєхітрілі.\nМомоти сторопіли ще дужче: отакої! — козаки виявилися москалями, а москалі в рогатих будьонівках — козаками. Світ перевернувся догори ногами. Однак їхні довгобразі обличчя поволі стали округлюватися, загострені, як у мерців, носи потроху знову кирпатіли, а коли я сказав, що їм нічого не буде, вони просто пошилися в дурні й можуть вертати додому, Момоти геть ожили.\n—?А можна — ми з вами? — нерішуче озвався найстарший із трьох братів, який першим прийшов до тями, — він уже був зовсім кругловидий, качконосий, а на щойно блідому обличчі заграв смаглявий рум’янець.\n—?З нами? — перепитав я. — Ні, хлопці, до нас отак-от легко не пристають. Спершу треба показати, на що ви здатні.\n—?Дайте нам зброю! — вигукнув ще один Момот. — Ми зараз покажемо на оцих покручах! — Його руки, які ще недавно звисали вздовж тулуба, як мотузки, тепер зігнулися в ліктях і скидалися на шатуни.\n—?Зі зброєю і дурний з ними впорається, — остудив його Вовкулака. — А ти спробуй так, голіруч. Чи для такого діла кишка тонка?\n—?У кого — у нас кишка тонка? — вихопився наперед ще один Момот, зовсім хлопчисько, видно, їхній наймолодший брат. — Ви погано нас знаєте!\n—?Ви погано нас знаєте! — підхопили в один голос усі Момоти і, випнувши груди, подалися вперед розсерджені й набичені, із зігнутими в ліктях руками-шатунами. — Голіруч — то й голіруч! — сказали вони. — Ану, ведіть нас до Тікича!\nГнилий Тікич протікав попід лісом, Гнилим його назвали ще тоді, як затхнулась у річці вода від татарської крови, тож я відразу змикитив, куди хилять братчики Момоти. Вони зросли на Тікичі й добре знали, де в цій річці яма чи коловерть, де тут зимують раки і де жаба цицьки дає.\nМи повели загін Дерези до Тікича, і я вже вкотре подивувався, як зухвалі, нахраписті горлорізи покірно йдуть на страту, коли будь-який спротив уже не дає жодного шансу, а покора ще лишає примарну надію.\nУ лісі було тихо, а тут, на березі, дув холодний осінній вітер. Я наказав карателям роздягтися і раптом побачив, що мої братчики Момоти теж усі як один роздягаються до споднів.\n—?Виходь один на один, сучий тельбух! — гримнув найстарший брат Момот до Дерези, який у білих кальсонах нічим не відрізнявся від решти перевертнів і намагався сховатися за їхніми спинами. — Виходь, подивимося, чия візьме!\nОднак Дереза не пристав на Момотову пропозицію помірятися силами, він знав, що його карта бита, і якби раптом сталося диво й він подужав цього сільського бугая, то надії на порятунок було би ще менше.\nІ тоді найстарший брат Момот ухопив його за карк і поволік у річку, де вже при самому березі було їм по груди. Дереза і тут не опирався, лише коли залізний шатун занурив у воду його голову, він засмикався усім тілом, запручався руками й ногами, його шия у Момотовій п’ятірні стала твердою, як кістка, і минула добра хвилина, поки вона нарешті обм’якла. Пустивши бульби, Дереза розпружився й поволі пішов під воду.\nПісля того всі Момоти заворушилися, жваво запрацювали шатунами, — хапаючи «сучих тельбухів» за в’язи, по черзі тягли їх у воду й топили.\nОдин якось вирвався, кинувся пливти на той берег, але малий Момот пірнув, ухопив його невідомо за що, і тут уже нам довелося похвилюватися, коли вони обоє надовго щезли під водою.\nРешта Момотів шарпнулися було на допомогу, та найстарший брат викинув їм упоперек руку: ані руш! Ми напружено вдивлялися в те місце, де з-під води на поверхню зринали бульбашки, я вже подумав собі, що даремно дозволив цю розвагу: а що, як хлопчина загине отак, ні сіло ні впало, у нас на очах, і тут боковим зором завважив, як щось зовсім голе-голісіньке стрибнуло в річку, майнувши чималим жеребчиком.\nКоли вони вийшли на берег, я побачив, що в малого Момота все тіло здряпане, навіть на шиї червоніла пасмуга, а Ході хоч би що — лише мокра косичка прилипла до потилиці.\n—?Купася халясо, — сказав він, натягуючи штани.\nМомоти дивилися на «сліпого» Ходю з цікавістю і підозрою.\n—?Ну, то як? — спитав найстарший брат. — Приймаєте нас до себе?\n—?Скидайте і викручуйте підштаники, — сказав я. — Якщо вже йдете з нами, то соромитися нема чого.\nАле тоді ми ще могли впоратися і не з такими зграями. Шарпали навіть частини реґулярного війська, як-от, приміром, витовкли спільно з отаманом Гонтою-Лютим в одному бою під Звенигородкою з сотню «червінців».\n...Після тієї поразки більшовики знову заговорили про амнестію, і сам комісар 145-ї дивізії Дибенко запросив нас до свого штабу в Звенигородку на переговори.\nВсе було влаштовано за суворими правилами військової дипломатії: вони прислали до нас заручників зі своїх старшин, які мали сидіти під вартою доти, поки ми домовлятимемося з їхнім начальством.\nПоїхало до Звенигородки нас четверо. Я взагалі був категорично проти цих переговорів, та зрештою вирішив, що краще поїхати самому, ніж покладатися на когось, бо вже добре знав більшовицьких аґітаторів. Ті напустять туману кому завгодно.\nОтаман Гонта-Лютий їхати до штабу червоних не захотів, послав замість себе сотника Бойка з козаком Чикирдою, а я, пориваючись якомога швидше довести це діло до кінця, взяв із собою китайця Ходю.\n...Після того, як ми його прихопили на Лебединській цукроварні під час вистави «Шельменко-денщик», Ходя без особливої муштри напрочуд швидко прижився в нашому загоні. Хлопці підібрали йому низенького, проте швидкого й витривалого коника-степовика монгольської породи, на якому Ходя скидався на якогось Тугай-бея, присланого кримським ханом козакам на підмогу.\n...Усі здивувалися, як він легко дався тоді нам до рук. Чому так покірно поклав голову на колоду, прибравши косичку з потилиці? Жаль, що про все це не можна було його розпитати, бо чого Ходя не вмів, то це тулити докупи слова. Окремо їх вимовляв, завчив наших слів чимало, але скласти в думку не міг.\nІ ще одну ваду мав Ходя. Він був страшним ненажерою. Йому не вистачало каші, картоплі, сала, кулешу, хліба, всього того, що їли ми, і Ходя постійно щось вишукував у лісі й кидав до рота. Він трощив листя з дерев, особливо з липи й шовковиці, жував коріння, кору, жолуді, їв слимаків, пташині яйця, часто пасся в траві, вишукуючи там дикий квасець і калачиків.\nПеред тим, як вирушати до червоного штабу, Ходя помив у Гнилому Тікичі голову, заплів косичку і зодягнув на себе... халат.\nЦе був добротний стьобаний халат чоловічого крою, Ходя «купив» його на станції Цвіткове. В ешелоні, який ми тоді захопили, виявилося стільки обмундирування, взуття, амуніції, що деякі козаки почали прямо там, на пероні, перевдягатися в нове, скидаючи з себе ношене-переношене лахміття.\n...Халат був на нього великий, сягав до п’ят, але Ходя, підсмикнувши його до кісточок, так підперезався пояском, що вийшло якраз. Підкотив рукави і став схожим на китайського вельможу.\nКоли він стулив на грудях руки долоня до долоні й чемно вклонився, я подумав, що це навіть завелика честь для більшовицьких командирів — вести до них ось такого ґречного воїна.\nАле вирішили — поїхали.\nО, то була ще та делегація! Четверо парламентарів: я зі своєю зарослою фізіономією і гривою до плечей, у польовій блідо-зеленій формі та високих кавалерійських чоботях, халяви яких сягали вище колін; Ходя з косичкою і в стьобаному бордовому хітоні; гостролиций сотник Бойко в парадному виряді австрійського офіцера з хрестами на грудях (теж австрійськими) і дерев’яним києм-булавою у правій руці та козак Чикирда в шароварах, з ладанкою на шиї і довжелезним оселедцем, якого він по-чудернацькому закрутив за вухо.\nНайбільше мені подобався Ходя на своєму монгольському конику; кумедний вигляд мали його кімнатні пантофлі, які Ходя прикупив разом зі халатом; пантофлі в стременах — це взагалі щось незвичайне.\nСупроводжував нас червоний курсант, мовчазний хохол у рудому кашкеті з надламаним козирком. Цілу дорогу він поглядав на нас із острахом і підозрою.\n...На звенигородчан ми справили неабияке враження. Ніхто не вибігав на вулицю, не метушився, проте з-за кожного тину стирчали вуха і кілька пар очей приглядалося до цієї незвичайної процесії, що гордо прямувала до червоного штабу. Собаки не гавкали, а, підібгавши хвости, якось так чудно підвивали. Вартовий на пожежній каланчі, витріщившись на Ходю, трохи не впав униз головою.\n—?Здорові були! — по-нашому привітався Дибенко, який теж носив чорну, але невеличку бороду.\n—?Міласті просім! — увернув довгобразий Кузякін, сяючи поголеним черепом.\nМи з гідністю злізли з коней, тільки у Ході сталася прикрість — він скочив на землю з однією босою ногою, бо його права пантофля застрягла у стремені. Але парламентар не розгубився — мигцем прошмигнув під черевом степовика до правого стремена, надів пантофлю, виринув знову з-під коня і, стуливши на грудях долоні, чемно вклонився.\n—?Я тоже казак. Правда, із Брянщини, но в нас там хохлів півсела.\nТоді я представив їм членів нашої делегації.\n—?Полковник Армії УНР Бойко! — виголосив я врочисто, підвищуючи сотника Бойка у званні.\n—?Хорунжий гайдамацького полку Чикирда!\nЧикирда замість зробити короткий кивок головою так задер носа, що оселедець випорснув із-поза вуха й розгорнувся аж до пояса.\n—?Представник Китаю в УНР Чань Хунь Мунь.\n—?Атаман Цьорни Ворон, — пропищав він.\n—?Керівник української військової делегації.\n—?Ми про вас трохи знаємо, — добродушно натякнув Дибенко. — Просимо дорогих гостей пообідати з нами!\nНаших коней повели до конов’язі, а ми з комісаром Дибенком, комбригом Кузякіним та ще двома червоними начальниками (видно, чекістами) зайшли до просторого класу гімназії, облаштованого під їдальню.\nОсь де було чому здивуватися! Довжелезний, через усю кімнату, стіл вгинався від наїдків і пійла. Чи вони думали, що нас сюди приїде ціла чота, чи ще когось ждали, але нагодувати й напоїти тут можна було півсотні людей або з десяток таких ненажер, як Ходя. Я бачив, як його зизі очі геть розчахнулися в різні боки, а гостренький борлак на горлянці заїздив угору-вниз.\nЧого тут тільки не було! Смажені кури, гуси, карасі в сметані, пироги, холодець, ковбаси, кров’янка, кисіль, яка хоч квашенина... не було тільки рису та ластів’ячих гнізд, але Ходя того добра не бачив і вдома.\nДо столу сіли четвірками — по один бік ми, по другий — вони. Дибенко з великої гранчастої карафи налив усім самогону, на око видно — міцнющого, бо зверху по колу чарки збиралося намисто, і сам-таки першим узяв слово. Говорив він по-нашому непогано, як для вихідця з Брянщини, але дуже довго і нудно. Мовляв, українці вперше мають можливість жити по-людському, а в недалекій будучині тут потечуть молочні ріки...\nПри цих словах навіть «сліпий» Ходя пустив очі під лоба й дивився на Дибенка вузенькими білими щілинами. Живіт йому зводило спазмами від запаху всіх отих страв, і Ходя навіть почав підозрювати, що це більшовики придумали для них таке страшне катування — лише покажуть, скільки тут їдла, а тоді скажуть: або переходьте на наш бік, або до побачення.\n—?А куди впадатимуть ті молочні ріки? — перебив я Дибенка. — У Волгу?\nВін зам’явся, думаючи, що б його таке відповісти, та на підмогу поспішив один із чекістів:\n—?Он імєєт в віду ґаладающєє Паволжьє.\n—?Тільки вкупі з Росією вільна Україна возможна, — сказав Дибенко. — Тому помогти голодним...\nУсі поцокалися, випили, тільки Ходя відставив свою чарчину вбік і заходився наминати все, що ближче стояло. Глитав він усе підряд і разом — холодець із киселем, карасі з квашеною капустою, курячу ногу вмочав у сметану і трубив її разом із кісткою.\nЗуби в нього були ріденькі й дрібні, але курячу гомілку Ходя перемелював з таким хрускотом, що ми якийсь час не могли розмовляти. Нарешті я взяв слово від нашої сторони.\n—?Бачите, — почав я, — справа в тому, що Росія розв’язала проти нас війну після того, як було проголошено Українську Народну Республіку. Ще раз кажу: було проголошено нашу незалежну державу, яку на міжнародному рівні визнали Німеччина, Австро-Угорщина, Туреччина, Болгарія...\n—?І Китай, — раптом устромив свого носа Ходя.\n—?І Китай... А тепер ви мені — у моєму краї! — диктуєте свої вимоги.\nДибенко нахилився до вуха Кузякіна й забубонів як перекладач.\n—?Тож дайте відповідь на моє пряме запитання, — підвищив я голос. — Чи був де-небудь у світі хоч один окупант, який приходив на чужу землю робити добро?\n—?Чьо он ґаваріт? — спитав Кузякін у Дибенка.\n—?Он ґаваріт, что в будущєм всьо акупітся, — переклав Дибенко.\n—?Ні, — відповів я сам собі. — Будь-який окупант преться на чужу землю тільки грабувати й визискувати.\n—?Чьо он ґаваріт? — знову перепитав Кузякін.\n—?Он ґаваріт, что ми слішком взискатєльни, — прошепотів Дибенко.\n—?Тому я хочу підняти чарку за встановлення історичної справедливості, — сказав я. — Хай згинуть усі заброди-живоїди!\n—?Хао! — вигукнув Ходя і, не чекаючи ніяких цокань, вихилив чарку до дна.\n—?Чьо он ґаваріт? — приклав долоню до вуха Кузякін.\n—?Кто — кітаєц? — не зрозумів Дибенко.\n—?Да нєт, атаман.\n—?Ґаваріт, что давайтє, мол, випьєм за общіє історічєскіє корні.\nСамогон справді був, як вогонь, і швидко вступав у кров.\n—?А паскольку у нас общіє корні, — сказав Кузякін, хрумкаючи квашеним огірком, — то нам нікуда друґ ат друґа нє дєтся. Так что надо мірітся, таваріщі. Вот ми пєрєдадім вам адін очєнь сєрйозний дакумєнт с просьбой, чтоби ви ознакомілі с нім всєх своіх людєй. Ето новоє продлєніє амністіі, падпісаноє Троцкім, Якіром і Баліцкім.\nОдин із чекістів, діставши з планшета аркуш паперу, подав мені.\nЯ пробіг одним оком друкований текст: стара пісня про радощі й привілеї амнестії, яку совєтська влада вкотре «дарувала всім тим, хто складе зброю і повернеться до мирного життя».\nПісля мене цю фільчину грамоту перечитав сотник Бойко, потім козак Чикирда, і я вже геть здивувався, коли до неї потягся рукою і Ходя. Він довго вглядався в незрозумілі, примітивно мальовані ієрогліфи, потім голосно гикнув і передав мені папір, залишивши на ньому масні відбитки пальців.\n—?Хуня, — сказав Ходя китайською.\nЯ теж хотів було витерти тим папірцем руки, але сотник Бойко, задзеленчавши хрестами, вихопив його в мене, склав учетверо й поклав до нагрудної кишені австрійського мундира. Цікаво, що з того моменту вся увага червоних командирів якось миттєво перекинулася на сотника Бойка, ніби тепер він, а не я, очолював делегацію.\n—?Так чи інак, але ми мусимо це показати всім, — поважно сказав сотник Бойко. — Кожен сам повинен вирішувати...\n—?Та припини ти, врешті-решт, начинятися! — визвірився до нього сотник Бойко і вдарив києм-булавою об стіл. — Слова не можна сказати!\nХодя від несподіванки сапнув не туди повітря, похлинувся і так, бідолаха, чмихнув, що дрібненькі скалки кісток полетіли на стіл. Він, задихаючись, тяжко закашлявся.\n—?Дай же поїсти людині, — дорікнув я Бойкові. — Потеревенити встигнемо.\n—?Добре-добре, — погодився він і злегенька постукав києм-булавою Ходю між лопатками. — Носом дихай. Дати тобі чимось запить?\nХодя винувато кивнув.\nЧикирда подав йому глечика з ряжанкою. Ходя взяв його за вушко, наче то був не трилітровий жбанок, а звичайний кухлик, заглянув у нього, як сорока в кістку, нюхнув приплюснутим носом і почав хлебтати.\nЧикирда зачудовано дивився на Ходю волохатими, як джмелі, очима.\nДибенко дістав срібний портсигар, відкрив його, простягнув через стіл.\n—?Закуримо, чи шо?\nСотник Бойко з Чикирдою взяли по цигарці, Ходя, не відриваючись од глечика, потяг зразу дві. Я скрутив «козячу ніжку» зі свого тютюну, закурив і кинув оком на двох чекістів, які досі сиділи мовчки. Піймавши мій погляд, той, який дав нам фільчину грамоту, нарешті озвався:\n—?Нє знаю, чєво ви тянєтє і на что надєєтєсь. Вєдь вайна-то акончілась. Народ пріступіл к мірному труду.\n—?Хто вам сказав, що війна закінчилася? — спитав я. — Навіть оці переговори між нами свідчать про те, що війна триває.\n—?Це вже не війна, а так... — махнув рукою Дибенко. — Яка може буть війна без армії?\n—?Буде ще й армія, — сказав я. — Тобто вона вже є, але розпочне свій рейд у визначений час. Ви в цьому самі переконаєтеся.\n—?Чьо он ґаваріт? — перепитав Кузякін.\nРаптом його довгобразе лице витяглося ще на піваршина. Я подивився туди, куди Кузякін витріщив свої балухи.\nНічого дивного там не було — просто Ходя замість того, щоб закурити, розірвав цигарку, висипав тютюн на долоню й, запхавши до рота, почав жувати. Напевно, комбриг Кузякін не знав, що тютюн можна вживати ще і в такий спосіб, ну, може, трохи не такий тютюн, але за воєнного часу перебирати не доводиться.\n—?Виходить, ви ще нічого не знаєте, — здивувався Дибенко. — Ай-я-яй...\n—?Разрєшітє, я всьо аб’ясню, — втрутився в розмову той, хто подав нам фільчину грамоту. — Ви там савсєм адічалі в свайом лєсу, атарвалісь ат міра і нічєво нє знаєтє дажє а сваєй арміі. Нєдавно жалкіє астаткі пєтлюровского войска дєйствітєльно савєршілі свой, как ви ґаварітє, рєйд із-за польскава кардона. Нада атдать етім смєльчакам должноє, дашлі ані пачті да Кієва, но пазавчєра катовци разбілі іх в пух і прах.\n—?Цього не може бути! — вигукнув козак Чикирда. — Ми прийшли сюди не для того, аби слухати брехні!\n—?Ето факт, — сказав чекіст. — Пачті нікаво нє асталось в жівих. Ах, да! Ваш так називаємий ґєнєрал-харунжій Тютюннік, возґлавлявшій ету жалкую вилазку, сбєжал с поля боя, как заяц, но факт астайотся фактом. Арміі большє нєт і бить нє можєт. Впрочєм, чєво я здєсь разашьолся, как салавєй? Вот, пажаласта, пачітайтє самі.\nВін дістав із планшета газету й, розгорнувши її, подав через стіл сотникові Бойку. Це був «Боевой красный листок», де на першій сторінці «стрибав» чорний заголовок, від якого в мене потемніло в очах:\n«Остатки петлюровской армии уничтожены героями-котовцами!»\nМи з Бойком так гарячково шарпнулися до газети, що стукнулися лобами. Там справді писалося про те, що петлюрівське військо, яке перебувало в польських таборах для військовополонених, під’юджене західною буржуазією, «віроломно» перейшло кордон, аби повалити совєтську владу, але біля села Малі Миньки його оточила кіннота Котовського й знищила до ноги.\nМи з сотником Бойком лупали очима то один на одного, то знов у газету. Не хотілося вірити. Це була катастрофа. Цілковитий крах.\nЗ іншого боку до Бойка притиснувся козак Чикирда, який також втупився у ґазету й нервово заворушив губами. Ходя, що сидів праворуч від мене, й собі смикнувся заглянути, що там написано, та оскільки читати не вмів, то знову проказав незворушно:\nСотник Бойко машинально склав ту газетку увосьмеро й теж хотів запхати до нагрудної кишені, але я його зупинив. Узяв її, демонстративно відірвав клапоть паперу саме з тієї передовиці і, сховавши газету до кишені, почав скручувати нову «козячу ніжку». При цьому я незмигно дивився на Дибенка.\n—?Мені кажиця, — сказав Дибенко, — нам пора випить.\n—?Да, — зрозумів його комбриг Кузякін. — Нєпрємєнна!\nМи випили, червоні командири знову почали патякати про те, що відтепер тільки самогубці вирішать залишатися в лісах, що тих, хто не з’явиться на амнестію, жде неминуча загибель, а мені в голові бухкало одне: «До ноги... Армію знищено до ноги...»\nЯ ковтав ці слова разом із димом, мене охопив такий відчай, що хотілося вити. Як таке могло статися? Чому ж не було гасла — сигналу до загального повстання? Чому нас не повідомили про виступ армії з-за кордону? Хтось ніби зумисне підготував цю катастрофу.\nІ тут я почув справдешнє виття. Тоненький монотонний звук зринув десь обіч мене, такий протяжний, такий тужливий, що мені стало моторошно. Він протинав мене, як голка, той безвідрадний звук, і минув ще якийсь час, поки я зрозумів, що то підвиває Ходя.\nП’яненький, він завів свою, ніколи не чуту мною пісеньку чи, певніше сказати, мелодію, бо Ходя не вимовляв жодного слова, тільки виводив одному йому знайомий мотив.\nЦе я вперше, відколи його знав, почув, як Ходя співає, і, либонь, через те мені стало так тужно, аж моторошно. Він співав із заплющеними очима, вважаючи, що його ніхто не чує й не бачить, співав тихенько для самого себе, голос його дрижав і переривався пунктиром на безліч дрібних голочок.\nНе знаю, що на кого найшло, але поки Ходя співав, ніхто не обмовився й словом, навіть комісар Дибенко, комбриг Кузякін і два чекісти сиділи сумирно й слухали.\n—?А шо, хлопці, може, своєї ушкваримо? — і, не чекаючи згоди, затяг красивим густим баритоном:\nОй на, ой на горі та й женці жнуть...\nДибенко аж підстрибував на стільці, пересмикував бровами, підморгував нам, заохочуючи до співу, але ніхто до нього не приєднався, і, доспівавши до «яром-долиною козаки йдуть», він утратив запал.\nЯ від самого початку не мав інтересу до цих посиденьок, а після звістки про фатальний виступ нашої армії не хотів тут лишатися ані хвилини. Звичайно, більшовики, як і їхня газетка, могли чимало перебрехати, але те, що наше військо спіткала трагедія, я тепер відчував нутром.\n—?Рушаймо, — обернувся я до сотника Бойка.\n—?Поки вітер без сучків, — додав козак Чикирда, і ми підвелися.\nКомісар Дибенко й комбриг Кузякін почали вмовляти, щоб ми зосталися до завтра — адже ще ні до чого не домовилися, — обіцяли натопити лазню, привести веселих дівок, але я сказав: ні.\nДибенко, видно, образився — і за те, що з ним не захотіли співати, і що так швидко обірвали переговори, — бо вже надворі, підійшовши до мене, спитав із дурною усмішечкою:\n—?Китайця у нас спи*дили?\n—?З яких це пір на Кацапщині завелися китайці?\n—?Ну да, я понімаю, — сказав Дибенко.\nУже вночі ми дісталися до табору Гонти-Лютого, а вдосвіта я зі своїм загоном подався за Смілу, де нас ждала гаряча робота.


Купол Тисячоліття в Лондоні (The Millennium Dome)\nГлавная › Чим зайнятися? › Видатні місця Лондона › Купол Тисячоліття в Лондоні – краса міста з висоти пташиного польоту\nНайсуперечливіша і найуспішніша будівля британської столиці. Купол Тисячоліття в Лондоні виявився таким же неоднозначним, як і ознаменований ним новий Міленіум. Попри усю критику щодо дизайну та розмірів будівлі, вона стала одним з найпопулярніших концертних майданчиків, наздогнавши всесвітньо відомі Медісон Сквер Гарден і Манчестер-арену.\nЗа 18 років існування Міленіум Дом в Лондоні відвідало більше 60 мільйонів людей. І це враховуючи той факт, що арена працює лише протягом 200 днів на рік. У 2007 році вона побила усі світові рекорди продажу, коли квитки на концерт Spice Girls розкупили за 38 секунд. Того ж року Prince відіграв на сцені 21 концерт підряд, щоразу із вщент заповненим залом.\nАрена O2 на Грінвіцькому півострові (джерело – Unsplash)\nЯк Купол Тисячоліття в Лондоні перетворився на арену О2\nСьогодні назва O2 Арена значно популярніша, ніж Міленіум Дом. Кожен лондонець і гість міста чув про цей відомий майданчик чи навіть відвідував його під час одного з масштабних концертів. То ж у чому різниця між цими будівлями?\nНа початку створення проекту ця конструкція мала стати тимчасовим виставковим залом. Її відкриття було присвячене початку третього тисячоліття. Під час святкувань тут проводились різноманітні шоу та виставки, проте з часом проект набув цілком іншого призначення.\nЩо символізує Міленіум Дом\nВідомий архітектор-модерніст Річард Роджерс заклав у плані купола на Грінвіцькому півострові глибокий зміст. Будівля налічує 12 опор, що символізують 12 місяців року, а також 12 годин, позначених на циферблаті годинника. Це своєрідне нагадування про Грінвіцький час, що вимірюють за Нульовим меридіаном. Він, до речі, проходить через західну частину конструкції. Діаметр Купола становить 365 метрів відповідно до кількості днів у році, а висота – 52 метри – позначає число тижнів.\nКупол Арени O2 в Лондоні (джерело – Wikimedia)\nЗ тимчасової виставки у концертний зал\nПершочергово проект за ініціативи партії Торі мав слугувати бізнес-центром доволі поміркованих розмірів. Проте лейбористи, що взялись за його просування, були цілком іншої думки. Так Міленіум Дом в Лондоні перетворився на культурно-розважальний центр велетенських масштабів. Він поділявся на 12 павільйонів, залежно від занять і виставок, які у них проводились. В центрі знаходився майданчик, де виступали різноманітні артисти. Протягом часу відкриття на його території відбулись 999 заходів, і це не враховуючи розваг в павільйонах та навколо будівлі.\nПопри це розробники проекту зазнали нищівної критики від гостей щодо вигляду Купола та його призначення. Окремою темою виявилась вартість будівництва. Із розширенням проекту вона зросла майже до 790 мільйонів фунтів. Парламент ухвалив рішення продати Millennium Dome. Так будівля переходить у власність Anschutz Entertainment Group. А в 2005 році стає Ареною О2. Щорічно телекомунікаційна компанія O2 виплачує корпорації Філіпа Еншуца 6 мільйонів фунтів за таку рекламу свого бренду.\nНова сторінка в історії арени розпочинається з 2007 року. Саме тоді завершується повна реконструкція внутрішнього простору. Відкриття нового 20-тисячного залу супроводжується концертом всесвітньо відомого гурту Bon Jovi.\nТериторія навколо Купола Тисячоліття (джерело – Wikimedia)\nДе знаходиться Купол Тисячоліття в Лондоні\nДом розташований на Грінвіцькому півострові в Лондоні. Найближча до нього станція метро North Greenwich знаходиться за адресою: 5 Millennium Way, SE10 0PH. Дістатись від неї до будівлі можна менш ніж за 5 хвилин ходи. Сюди також можна дістатись автобусом чи на таксі. Якщо ви користуєтесь автомобілем, можете орендувати місце для паркінгу завчасно на сайті О2. Ця послуга особливо популярна в період концертів та заходів.


Астроном з Тернопільщини пояснив, чому хоче придбати ділянку на Юпітері (ФОТО) | Новини\nАстроном з Тернопільщини пояснив, чому хоче придбати ділянку на Юпітері (ФОТО)\n11:01, 18 вересня 2018 р.\nМешканець Великих Гаїв Володимир Кріса захоплюється астрономією ще з дитячих років. Його фото вечірнього неба просто вражають, як і самі розповіді про небесні тіла та явища.\nАстрозйомка потребує спеціального обладнання та дзеркальної фотокамери, проте пан Володимир живе своїм захопленням.\n"Цікавлюся космосом та усім, що з ним пов’язано, років із семи. Тоді мені батьки подарували дуже гарно проілюстрований, як на ті роки (поч. 1990-х), географічний атлас для дітей "Світ навколо нас". Там описувалися материки, океани, тваринний та рослинний світ Землі. Окремий розділ був присвячений космосу. Там була карта зоряного неба із сузір’ями та найяскравішими зірками, а також зображення усіх планет Сонячної системи. Тоді, щоправда, не вдавалося зорієнтуватися по цій карті і знайти сузір’я на небі. Тим не менше, відтоді астрономія стала для мене ще одним серйозним зацікавленням, окрім географії. Найбільше запам’яталося відчуття, коли одного зимового вечора вдома не було світла, я дивився через вікно на зоряне небо і при свічці малював на аркуші паперу "карту" того, що бачив – яскраві зірки та їх взаємне розміщення. Відкрив той дитячий атлас на сторінці із картою зоряного неба, і… мене осяяло! Одразу впізнав сузір’я Оріона із дуже характерним силуетом – "поясом" із трьох зірок посередині, та яскравими зорями – Рігелем, Бетельгейзе, Беллатріксом та Саїфом – по периметру. Емоції були, мабуть, такі самі, як у Архімеда, коли він вигукнув знамените "Еврика!". Відтоді із зоряним небом на "ти", можу годинами показувати і розказувати про далекі небесні тіла та об’єкти, до яких сотні, тисячі і навіть мільйони світлових років. Коли закінчував школу, виготовив саморобний телескоп: розрахував оптичну схему, метрова труба – із ватману, 7-см окулярну лінзу для об’єктива купив в оптичному магазині, для окуляра використав двояко випуклу лінзу, знайдену на господарстві. Взагалі телескопи поділяються на два основні види – рефрактори, в яких об’єктивом виступає випукла лінза, та трохи складніші і сучасніші рефлектори, де роль об’єктиву виконує увігнуте дзеркало на дні корпусу. Збільшення мого рефрактора складало лише 17 разів, але і того було достатньо, щоб побачити кратери на Місяці та розрізнити чотири Галілеєві супутники Юпітера, а також розгледіти кільця Сатурна (при такому невеликому збільшенні вони виглядають дуууже маленькі, як і сама планета). А 5 років тому купив справжній любительський телескоп-рефлектор. Куплений згодом окуляр (вузол телескопа, куди треба дивитися, споглядаючи зоряне небо) дозволяє розглядати небесні об’єкти із збільшенням до 300 разів. Але далеко не це є головним достоїнством телескопа. Вирішальним параметром є діаметр дзеркала або об’єктива. Чим він більший – тим більше світла "ловить" телескоп, тим більш тьмяні об’єкти й деталі можна в нього побачити".\nЗ ранніх літ чоловік черпав знання з усіх доступних джерел.\n"У шкільні роки перечитав вдома все, що було з цим пов’язане, включаючи старий радянський підручник з астрономії 1950-х років. Зізнаюся: прогулював уроки в обласній дитячій бібліотеці. Перелопатив там різні енциклопедії та книжки про зорі, галактики і планети. Зараз все вирішує Інтернет, там можна знайти все, що цікавить, на YouTube є велика кількість чудових науково-популярних фільмів, Вікіпедія рулить, а про новини дізнаюся із астрономічних фейсбук-спільнот. Завжди був аматором-самітником: в мене ніколи не було друзів, які б також цікавилися такими речами".\nПроте в Тернополі фактично нема ні товариств, ні гуртків, де могли б зібратися разом шанувальники космосу.\n"У нас астрономічні спостереження не є широко популярним хобі. В Тернополі такими речами цікавляться, мабуть, одиниці. Знаю, що у ФБ є астрономічний клуб “ТерАстро”, учасники якого іноді збираються для колективних спостережень. Наразі мені ще не доводилося з ними зустрітися. Також мені відомо, що у селі Лозова поблизу Тернополя при школі є міні-обсерваторія, обладнана непоганим телескопом-рефлектором, потужнішим, ніж мій. Можу порадити звернутися до такого чоловіка, як Сергій Вербицький. Він є на фейсбуці, має пряме відношення до організації шкільної обсерваторії у Лозовій і сам професійно виготовляє у Тернополі суперові телескопи".\nБудь-яке захоплення потребує витрат, і навіть мінімальний набір приладдя може вартувати чималих грошей.\n"Усе залежить від того, скільки грошей ви готові виділити на це хобі. Можна бути візуальним спостерігачем, завантажити з Інтернету безкоштовні додатки на свій смартфон, котрі допоможуть вивчити зоряне небо та орієнтуватися на ньому: просто наводиш смартфон на ділянку неба – і на екрані відображаються сузір’я та їх назви, що перед тобою, це – дуже зручно. Але безліч справжніх скарбів зоряного неба прихована від людського ока: поверхні планет, кільця Сатурна, кратери на Місяці, шарові зоряні скупчення, планетарні туманності, галактики. Для того, щоб їх побачити, необхідно мати телескоп, чим потужніший – тим краще. Правило просте: більший діаметр дзеркала чи об’єктиву – більше подробиць можна розгледіти, але і відповідно ціна зростає в геометричній прогресії. Для спостережень початкового рівня достатньо мати і бінокль чи підзорну трубу, або ж маленький рефрактор. Бюджет такої покупки становитиме до 5 000 грн. Більш серйозно налаштованим аматорам раджу придбати дзеркальний телескоп-рефлектор. Мій Sky-Watcher із 130-мм дзеркалом в харківському інтернет-магазині Astroscope зараз коштує біля 7500 грн. Штатні окуляри там завжди йдуть в комплекті не надто високої якості, тому минулого року докупив якісні – планетний 6мм окуляр, лінзу Барлоу, котра подвоює кратність зображення, окуляр із широким полем зору для DeepSky- об’єктів та сонячний фільтр для спостереження поверхні Сонця, зокрема плям на ньому. Це – ще 4000 грн. В такий прилад можна побачити: кільця Сатурна, дві екваторіальні темні смуги на Юпітері, дуже добре видно тисячі кратерів на Місяці, а також сотні DeepSky-об’єктів (об’єктів далекого космосу) – зоряних скупчень, туманностей та галактик, але переважно у вигляді лише туманних плямок. Сам факт знаходження такого об’єкту в полі зору окуляра приносить неабияке задоволення: усвідомлюєш, що це – далека зоряна система, до котрої мільйони світлових років, або що ця туманність – залишок вибуху наднової зірки тисячу років тому. Вартість телескопу залежить також і від компактності: аналогічний по потужності, але із вдвічі меньшими габаритами, буде коштувати значно дорожче. Це актуально для мешканців міст: транспортувати його буде простіше. Адже для того, щоб отримати справжнє задоволення від телескопічних спостережень – необхідне ясне безхмарне небо, не засмічене світлом великого міста та ліхтарів, а для цього слід виїхати з телескопом подалі від будь-якого освітлення. Та навіть маючи такий телескоп, як у мене, ви будете розчаровані, якщо очікували побачити великі та кольорові деталізовані зображення планет чи галактик і туманностей, до яких звикли в Інтернеті та на ілюстраціях з книжок та журналів. У реальності такі “картинки” отримують лише за допомогою дуже великих телескопів в обсерваторіях, а фото ретельно обробляють, додають насиченості та контрасту. Для досвідчених спостерігачів варто брати телескоп з апертурою (діаметром дзеркала) від 200 мм і більше, ціни там стартують від 15 000 грн. Також є спеціальні аксесуари для автоматичного наведення та ведення в полі зору з GPS. Потужний та добре оснащений телескоп з апертурою 300-400 мм вартуватиме десятки тисяч гривень".\nАле й без телескопа можна спостерігати за багатьма небесними явищами.\n"Без телескопа можна і треба спостерігати: метеорні дощі, затемнення Місяця, вивчати сузір’я. Навіть в слабкий любительський телескоп вас точно не розчарує Місяць: це найближче небесне тіло до Землі, ви побачите величезну кількість місячних гір та кратерів. Що стосується планет, то найцікавішим буде споглядання Юпітера і Сатурна. Юпітер – у вигляді невеликого блідо-жовтого кружечка, на якому ледь видно дві паралельні екваторіальні темні смуги і, якщо пощастить, знамениту Велику червону пляму. Обабіч Юпітера обов’язково побачите його чотирьох незмінних компаньйонів – Галілеєві супутники Іо, Ганімед, Європу і Каллісто, відкриті ще у 1610 році. Сатурн – вдвічі менший кружечок, зате з кільцями, а якщо повезе і це дозволить апертура – побачите Щілину Кассіні між зовнішнім і внутрішнім кільцем. Планета Венера – третє по яскравості після Сонця та Місяця небесне тіло для земного спостерігача, її ми бачимо як вечірню або ранкову зорю. Її в телескоп видно із фазами, як у Місяця: тоненький серп, половинка, майже повний кружечок. Дуже важко побачити Меркурій – в зв’язку із близькістю до Сонця він завжди або тоне в променях Сонця, що заходить, або перед самим сходом Сонця, завжди дуже близько від нього, також побачите його фази, як у Місяця. Планети Уран і Нептун – невидимі для неозброєного ока, недосвідченим астрономам їх важко знайти навіть у потужний телескоп. Оскільки вони дуже далеко від Землі, їх надзвичайно важко ідентифікувати, щоб не сплутати з зірковим оточенням, особливо не маючи карти із точним положенням цих планет серед зірок. Серед об’єктів далекого космосу можна спробувати пошукати деякі галактики. Найлегше знайти найяскравішу, так звану Туманність Андромеди. Це – сусідня галактика, до якої “всього-на-всього” 2 мільйони світлових років. Вона – трохи більша, ніж наш Чумацький Шлях, містить близько 200 мільярдів зірок. Початківцям, що мають телескоп та хочуть побачити в нього DeepSky-об’єкти, раджу спробувати знаходити об’єкти з каталогу Мессьє. Цей каталог був складений французьким астрономом-мисливцем за кометами Шарлем Мессьє наприкінці XVIII століття. Він туди включив 110 туманних об’єктів для того, щоб не плутати їх із кометами, які він впродовж життя відстежував і шукав .Кожному об’єкту каталогу він присвоїв номер: М1, М2 і так до М110. Вже значно пізніше виявилося, що ці “туманності” – це або розсіяні чи шарові зоряні скупчення, планетарні туманності, або ж і взагалі окремі далекі зоряні системи – галактики".\nЦієї осені всі охочі зможуть спостерігати зорепади: Драконіди та Оріоніди.\n"Метеорні дощі або ж “зорепади” – це явище потрапляння в атмосферу Землі на великій швидкості невеликих космічних часточок, котрі внаслідок тертя об атмосферу згоряють, викликаючи для земного спостерігача ефект “падаючої зірки”. Називають їх по сузір’ю, в якому знаходиться радіант – уявне місце на небесній сфері, з якого “вилітають” метеори. Цієї осені в жовтні можна буде спостерігати два метеорні потоки. Перший – Драконіди, його пік 9-10 жовтня. Джерелом космічних піщинок, які породжують потік, є комета 21Р/Джакобіні-Ціннера, через орбіту якої в ці дні проходить наша планета. Загалом це слабкий метеорний потік – в середньому лише 5 метеорів за годину. Хоча, як свідчать хроніки, в 1930-ті роки іноді були справжні метеорні зливи – по 200-300 метеорів за хвилину! Особливістю Драконід є відносно невелика за космічними мірками швидкість влітання піщинок в атмосферу Землі – “всього” 20 км/год! Другий потік – Оріоніди, їхній пік припадає на 20-22 жовтня. Оріоніди породжені знаменитою кометою Галлея, за годину в період піку можна побачити в середньому 20-25 "падаючих зірок"".\nПитання існування позаземного життя не може не цікавити кожного, хто цікавиться космосом.\n"Це доволі цікава тема, на яку можна дуже довго дискутувати. Як відомо, досі ніде, крім нашої планети, не виявлено жодних ознак життя хоча б у найпримітивніших формах. До того, що на планеті Земля взагалі виникло життя, призвів неймовірний збіг дуже багатьох сприятливих факторів: саме такий розмір і температура Сонця, саме така відстань від нього, не ближче і не дальше, саме такий нахил осі обертання до орбіти, тривалість доби, наявність супутника – Місяця та ін. Проте вже зараз точно відомо, що планети існують не лише у Сонячній системі, а й інші зорі також мають власні планетні системи. Наша Галактика Чумацький Шлях, до якої входить наша Сонячна система, містить ще понад 100 мільярдів зірок, велика кількість з яких також мають свої планетні системи. І таких галактик у Всесвіті – мільярди! Тому цілком можна припустити, що існує велика кількість планет, схожих на Землю, із схожими фізичними умовами, на яких, можливо, існує життя. І не виключено, що нехай на невеликій частці планет воно там встигло розвинутися до складних форм (рівня Homo Sapiens і вище). Тому 100% бути впевненим – не можу, але припускати, що Життя ще десь існує – чому б і ні?"\nА чи хорошою ідеєю є придбання нібито "ділянок" на інших планетах?\n" При сучасному розвитку технологій це – досить безглузда ідея. Знаючи, які, відверто кажучи, жахливі та несприятливі “кліматичні” умови на інших планетах постає запитання – що з цією землею там робити? На Меркурії вдень +400 ºС, практично відсутня атмосфера, надзвичайна сонячна радіація, вночі -200 ºС, на Венері через парниковий ефект температура +470 ºС, атмосфера з вуглекислого газу, сірчані дощі, нестерпний атмосферний тиск, в 93 рази більший за земний. З усіх планет Марс – найбільш близький за умовами до Землі, але і там дуже розріджена атмосфера з вуглекислого газу, середньорічна температура -60 ºС, планета отримує на 57% менше Сонячної енергії, ніж Земля. Усі інші зовнішні планети за Марсом – холодні газові гіганти без твердої поверхні, з температурами воднево-гелієвих атмосфер від -130 ºС до -220 ºС, у яких постійно вирують вихори та шторми, спричиняючи велетенські блискавки, в тисячу разів потужніші за земні. Проте планети-гіганти мають супутники на кшталт нашого Місяця. Якби була можливість, то мабуть купив би землю хіба що на одному з Галілеєвих супутників Юпітера, звідки відкрився би вигляд на цю вражаючу планету з її шикарними поясами хмар та вихорами. Сатурн також міг би бути цікавим завдяки фантастичній системі кілець, але з його супутників вони б виглядали “з ребра” – як тонка лінія, що навпіл пересікає планету. Порівняно з іншими планетами Сонячної системи наша Земля – справжній Рай, який, щоправда, багато хто не цінує, бездумно засмічуючи та забруднюючи навколишнє середовище. Тож шануймо наш дім, таких затишних і комфортних місць у Всесвіті є дуже мало!"\nДетальніше читайте інтерв'ю у "Галас".\nАстроном Юпітер ділянка


Змагання «Спортивна сила-2017» визначили найкращих | Освітній портал «Педагогічна преса»\nЗмагання «Спортивна сила-2017» визначили найкращих Травень 30th, 2017 Юлія Осіння\nНещодавно на стадіоні комунального закладу “Дніпрорудненська гімназія «Софія» – ЗОШ І-ІІІ ступенів №1” Запорізької області традиційно відбулися змагання «Спортивна сила -2017», у яких взяли участь команди учнів 9-11 класів.\nСтаршокласники змагалися не лише за титул найсильнішої команди, а й за кубок голови Дніпрорудненської міської ради Юрія Коробова.\nУчасників змагань чекали фізичні навантаження, які стали перевіркою витривалості, наполегливості, волі до перемоги, сміливості, колективізму, дружби, адже все це знадобиться у майбутньому житті: вміти захистити не лише себе, а й свою сім’ю, місто, Батьківщину.\nПривітали учасників змагань директор навчального закладу Валентина Пилипенко та заступник Дніпрорудненського міського голови Богдан Староконь.\nОцінювало виступи команд компетентне журі: голова – директор Пилипенко В.Д., члени: заступник Дніпрорудненського міського голови – Староконь Б.Ю., а також Тронь І.М. – голова ради навчального закладу, депутат Дніпрорудненської міської ради, Савенко А.І. – заступник воєнного комісара Василівського району, Яковенко О.С. – випускник нашого навчального закладу, голова міської громадської організації «Патріот», учасник АТО, Цибульський Д.О. – представник шахти «Експлуатаційна» ПрАТ «Запорізького залізорудного комбінату», шефи навчального закладу.\nДві години захопливої, емоційної боротьби принесли велике спортивне задоволення всім учасникам змагань, на стадіоні панувала приємна, дружня спортивна атмосфера. Адже команди змагалися у таких чоловічих видах силових вправ, як підтягування на перекладині, згинання та розгинання рук в упорі лежачи, підняття гирі, армреслінгу, перетягуванні канату. Залишилися не байдужими навіть члени журі, які власним прикладом показували учасникам змагань виконання окремих вправ.\nЗа підсумками різних етапів змагань визначено таких переможців:\nІ місце – Крайник Максим, 11-Б клас\nІІ місце – Ткаченко Олег, 10-Б клас\nІІІ місце – Коробов Олександр, 10-Б клас,\nІ місце – Ревков Андрій, 11-А клас\nІІ місце – Мурко Євген, 9- Б клас\nІІІ місце – Солом’яний Максим, 10-А клас,\nІ місце – Мельник Юрій, 11-А клас\nІІ місце – Борисенко Данило, 9-А клас\nІІІ місце – Пягай Андрій, 11-Б клас,\nУ піднятті гирі не було рівних Мельнику Юрію, 11-А клас.\nУ перетягуванні канату перемогла команда 9-А класу (капітан команди Чигрин Денис).\nПо завершенню спортивного дійства відбулась церемонія нагородження переможців в рамках якої, кращій команді «Алігатори» (11-А), був вручений кубок міського голови Коробова Ю.М., ІІ місце посіла команда «Роза вітрів» (11-Б), ІІІ – «Зроби це!» (10-А).\nЗа яскраві виступи представник Василівського райвіськкомату Савенко А.І. вручив Почесні грамоти учням-учасникам змагань. Команди переможців та призерів змагань були відзначені головою ради навчального закладу Тронем І.М. смачною піцою.\nКраща група підтримки (11-А) отримала солодкий приз, наданий ПП Галабурдіною Л.В.\nПо завершенню спортивного свята директор, Заслужений учитель України, Пилипенко В.Д. зазначила, що наше спільне завдання – залучати в спортивні зали, на майданчики якнайбільше дітей, молоді, їх батьків. Побажала гостям, суддям, всім учасникам змагань високих спортивних здобутків та перемог на славу нашого навчального закладу, рідного міста та Василівського району. А також міцного здоров’я, добра і щастя, великої наполегливості і наснаги, удачі та підкорення нових спортивних висот в ім’я процвітання України!\nБочарнікова Єлизавета ,учениця 11-А класу


У Львові на іподромі згорів автобус (фото, відео) - Львівська газета\n16:41, Вт. - 19 Січ. 2016 433\nУ Львові на місцевому іподромі сталася пожежа, в результаті якої згорів автобус.\n“Рятувальникам надійшло повідомлення про пожежу на вул. Стрийській, 133 в автобусі “Ванхул-Алтан”. До ліквідації пожежі залучалися 2 одиниці спецтехніки та 11 осіб особового складу. Постраждалих немає”, – повідомляють в ДСНС.\nВ результаті спалаху вогонь знищив лобове скло, салон, підлогу, стелю і вікна автобуса. Пожежу ліквідували через 20 хвилин після сигналу.\nЯк повідомляють учасники Варта-1 в Facebook.com, за інформацією охоронців, автобус загорівся сам. Транспорт стояв на парковці, без водія і пасажирів. На думку власника, його машину підпалили, кинувши через вікно в салон невідому речовину.


Перед тим як купувати, спочатку варто подумати, а що ж в ньому буде лежати. Багато хто помилково вважають, коли він буде, тоді і буде зберігати в ньому. Часто буває так, що, зекономивши на його придбання, людина набагато більше втрачає, будучи пограбованим. А буває і так, що в дорогому сейфі зберігають керівництва до побутової техніки та інші несуттєві папери. Тому перед покупкою варто гарненько подумати про те, що ви збираєтеся в ній зберігати і з усією відповідальністю підійти до його вибору.\nСейфи стійкі до злому\nСейфи стійкі до впливу як вогню, так і до злому\nМеблеві та готельні сейфи\nЇх призначення в здатності досить довго чинити опір злому. Адже відомо, що зламати можна все, навіть сховищі банку. Вся суть в тому, скільки часу для цього знадобиться і які інструменти будуть використані. Тому у разі вибору саме такого типу кращим рішенням буде купити сейф у Києві.\nПринцип пристрою вогнетривкого сейфа\nЗгідно з даними офіційної статистики, частіше сейфи піддаються впливу пожежі, а не злому. Тому для захисту грошей та документів від вогню як раз і придуманий вогнестійкий варіант. Конструктивно він відрізняється від своїх побратимів наявністю теплового замку і ізоляційних матеріалів, які перешкоджають збільшенню температури всередині.\nЦей варіант відрізняється не тільки вогнестійкістю, але і стійкістю до злому. Тому вони здатні одночасно захистити їх вміст при пожежі або спробі злому.\nПід час проникнення зловмисника, оптимальним варіантом стане виключення самої можливості його виявлення. Якщо стіни вашого будинку дозволяють, то найкращим вибором стане придбання сховища цінностей, що вбудовується всередину стіни. В такому випадку все, що ви б не поклали в нього, буде надійно захищено від грабежу.\nЗгідно з чинним законам кожен, що володіє вогнепальною зброєю зобов’язаний мати спеціальну шафу для зберігання або збройовий сейф. Їх головне призначення — ховати зброю від сторонніх. Тому, якщо у вас вдома є якесь зброю, то без надійного сховища для нього вам просто не обійтися. Тому, якщо ви вирішите розжитися вогнепальною зброєю, то одночасно з його придбанням варто відразу ж купити збройовий сейф у Києві.\nВідносяться до економ-варіанту. Система захисту у них слабка, але вона здатна зупинити дуже цікаву прибиральницю чи сантехніка. Ще вони відмінно підійдуть для захисту грошей або інших цінностей від ваших непосидючих дітей.


DW: Розкол у партії Берлусконі поглиблюється - Korrespondent.net\nDW: Розкол у партії Берлусконі поглиблюється\n26 жовтня 2013, 13:27\nКолишній прем'єр-міністр Італії продовжує боротьбу за виживання в політиці. Тим часом суперечності у партії Сильвіо Берлусконі загострюються: п'ятеро міністрів проігнорували зустріч керівної верхівки.\nПід час зустрічі з членами своєї консервативної партії Народ свободи Сильвіо Берлусконі оголосив, що політсила повертає стару назву - Forza Italia (Сила Італії), під якою вона була заснована в 1994 році. Таке рішення було прийнято "одноголосно", повідомив журналістам Сильвіо Берлусконі ввечері у п'ятницю, 25 жовтня.\nВодночас помірковані члени партії, серед яких п'ятеро міністрів уряду Енріко Летті, проігнорували цю зустріч, повідомляє afp. Після того, як на початку жовтня політики під керівництвом міністра внутрішніх справ Анджеліно Альфано не підтримали спробу Берлусконі спричинити урядову кризу, їхній бойкот зустрічі у п'ятницю є ознакою подальшого розколу всередині політсили, зауважують оглядачі.\nБерлусконі невдовзі без мандата?\nТим часом 77-річний медіамагнат бореться за своє виживання в політиці. Нещодавно міланський суд вирішив, що через ухиляння від сплати податків Берлусконі на два роки втратить право обіймати державні посади. Через вирок суду йому загрожує позбавлення місця в парламенті і, відповідно, депутатської недоторканності. Невдовзі з цього приводу голосуватиме Сенат.\nЩоб не втратити депутатський мандат, колишній прем'єр погрожує новою спробою завадити роботі уряду. Якщо Демократична партія Летті проголосує за позбавлення його місця в парламенті, то таким чином підтвердить "упереджений" вирок, заявив Берлусконі. За його словами, це дуже ускладнить роботу коаліції з соціал-демократів під проводом Енріко Летті та партії Народ свободи.\nЩе одна кримінальна справа\nКолишній прем'єр-міністр був улітку засуджений до чотирьох років позбавлення волі через ухиляння від сплати податків. Трохи пізніше його амністували, тож покарання скоротилося до одного року. Через свій похилий вік Берлусконі не мусить сидіти за ґратами, а може відпрацювати вирок, виконуючи суспільно корисні роботи.\nОднак на цьому проблеми Берлусконі з правосуддям не закінчуються. У середу, 23 жовтня, стало відомо, що суд у Неаполі порушив проти Берлусконі ще одну кримінальну справу за звинуваченням у корупції. Йдеться про те, що у 2006 році медіамагнат, за даними прокуратури, заплатив сенатору Серджіо де Грегоріо, щоб той перейшов до його партії. Таким чином Берлусконі вдалося дестабілізувати роботу тодішнього уряду на чолі з Романо Проді. Підкуплений сенатор пізніше зізнався, що отримав від Берлусконі три мільйони євро та намагався схилити до перебіжництва інших політиків. Попередні слухання в цій справі мають відбутися 11 лютого 2014 року, повідомляє Reuters.\nОкрім того, за підсумками так званої справи Бунга-Бунга за звинуваченнями в сексуальному зв'язку з неповнолітньою суд першої інстанції засудив Берлусконі до семи років ув'язнення. Політик подав апеляцію на це рішення та назвав себе жертвою упередженого правосуддя.\nТЕГИ: Берлусконі, Італія\nНімецька "блакитна карта" користується попитом в українських фахівців2


У магазині розстріляли 20 відвідувачів | Новини на Gazeta.ua\nУ магазині розстріляли 20 відвідувачів\nВівторок, 06 серпня 2019 07:05\nУ торговому центрі "Волмарт" в американському місті Ель-Пасо, штат Техас, зчинилася стрілянина. Загинули 20 людей віком від 2 до 83 років. Ще 26 — поранені.\nУвечері 3 серпня 21-річний Патрік Крузіус стріляв на ураження з автомата АК-47 по покупцях. Через 21 хв. чоловіка затримали.\nСправу розглядатимуть як злочин на ґрунті ненависті. Крузіус співпрацює зі слідством. Йому не дозволили вийти на свободу під заставу.\n— Ми збираємося розслідувати це як убивство з обставинами, що обтяжують покарання та як злочин на ґрунті ненависті. За це передбачена смертна кара, — каже 61-річний Грег Ебботт, губернатор штату Техас.\nПрезидент США 73-річний Дональд Трамп контролює розслідування злочину та висловлює співчування близьким загиблих.\n— Жахлива стрілянина в Ель-Пасо, — пише Дональд Трамп у "Твіттері". — Звіти дуже погані, багато вбитих. Працюємо з державними й місцевими органами влади та правоохоронними органами. Переговорив із губернатором, щоб забезпечити загальну підтримку федерального уряду.\nДо вбивства Патрік Крузіус поширював расистський маніфест проти мексиканців, які емігрують до США. Висловлювався на підтримку теракту в Новій Зеландії, де розстріляли мусульман у мечеті.\nЗараз ви читаєте новину «У магазині розстріляли 20 відвідувачів». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Папа Римський обговорить з Путіним проекти на окупованому Донбасі\nПапа Римський обговорить з Путіним проекти на окупованій території Донбасу\nДиректор департаменту у справах релігій і національностей Міністерства культури України Андрій Юраш зізнався, що у нього немає якихось очікувань від зустрічі 4 липня в Ватикані Папи Римського Франциска і президента Росії Володимира Путіна.\nЗа його словами, ця зустріч буде вже третьою, а за результатами перших двох ніяких змін не відбулося. Цього разу, за його інформацією, вони планують обговорити питання церкви, ситуацію в Україні і на Близькому Сході. Але насправді, на думку урядовця, ця зустріч більше необхідна Путіну для легітимізації себе, і він використовує будь-яку можливість зустрітися з лідерами західного світу.\nВін нагадав, що помічник російського президента Юрій Ушаков, говорив про те, що збирається обговорювати гуманітарні проекти Римсько-католицької церкви на Донбасі. Тобто, на його переконання, якщо це дійсно буде підтверджено з боку Ватикану, фактично це означає, що Ватикан з лідером країни-окупанта буде обговорювати свої проекти на території, яка міжнародною спільнотою визнається територією України.\nСтудія OBOZREVATELЕфіри Obozrevatel TVПряма трансляціяАндрій Юраш


Шахрайство: Робота в США за 450 доларів - Чернівці, Чернівецька область - новини в газеті Версії\nСтоличним УБОЗом в шосте затримано керівника ТОВ «Агенція по підбору персоналу «Джефферсон і МакКензі»\nПрацівники Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в м. Києві спільно зі слідчими столичної міліції в шостий раз затримали в порядку ст.115 Кримінально-процесуального кодексу України (терміном на троє діб) керівника ТОВ «Агенція по підбору персоналу «Джефферсон і МакКензі» К. Правоохоронці підозрюють його в учиненні злочинів, передбачених ст. 190 (шахрайство) Кримінального кодексу України.\nУчора ввечері суддя Голосіївського районного суду міста Києва Наталія Чередніченко обрала затриманому міру запобіжного заходу підписку про невиїзд. Таким чином громадянина К. судові органи Києва звільнили з під варти в п’ятий раз.\nНагадаємо, що громадянину К. УБОЗ Києва та слідчі інкримінують створення організованого злочинного угруповання, яке займалося шахрайством під прикриттям фірми «Агенція по підбору персоналу «Джефферсон і МакКензі». За 450 доларів США зловмисники обіцяли громадянам України роботу в США, зокрема (домогосподарками, вихователями дітей тощо). За ці кошти бажаючим виїхати на роботу за кордон обіцяли переліт за океан, медичне страхування і майбутню високу заробітну плату. Таким чином шахраї ошукали 1857 громадян, «заробивши» понад 4 мільйони гривень.\nСтоличні правоохоронці і надалі наполягатимуть на арешті організатора ОЗГ.


08 Квітня 2013, 01:40\nЦього тижня в Івано-Франківській філармонії відбудеться два концерти.\nЗавтра, 9 квітня, вперше в Івано-Франківську в рамках проекту Оперний феєрверк — опера Вольфганга Амадея Моцарта «Весілля Фігаро». Комічна інтрига у театралізованому дійстві за участі солістів філармонії та академічного камерного оркестру «Harmonia nobile». Дивіться фоторепортаж з репетиції.\nПочаток о 18:30. Вартість 20-50 грн.\nВ неділю, 14 квітня, відбудеться концерт академічного симфонічного оркестру Чернівецької обласної філармонії та піаністки з Нідерландів Анастасії ван Проен. Симфонія та Концерт для фортепіано з оркестром Левка Ревуцького.\nПочаток о 17:00. Вартість 20-50 грн.\nНазустріч музиці з filar.com.ua.