Історія села ТУРІВКА | | Тарноруда Інформаційний центр\nІсторія села ТУРІВКА\nДокументально коли і як засноване село Турівка, немає, але можна вважати, що село засноване ще до християнських часів, так як є докази того, що в тих околицях жили люди ще за поганської віри. Доказом того є, що в 1848 р. в с, Кокошинцях було найдено в річці Збруч кам’яну скульптуру слов’янського бога Світовида, в якого на голові з чотирьох сторін були обличчя й очі. У нього люди вірили, що він кругом все бачить. Скульптуру ту поляки забрали й Поставили в Краківському музеї, а його копія знаходиться у Львові в історичному музеї.\nУ давнину люди поселялись біля річок, звідки брали воду і ловили рибу, бо без води людина не проживе.Перші поселення в нашій околиці були на річці Збруч. Й з цих поселень відлучались люди й засновували нові поселення й скоріш всього, що з цих надзбручанських поселень засновники села побудували пару будиночків біля озера Вікнини. Й так як кругом того озера були глухі ліси і тоді в тих лісах дрімучих водились дикі звірі тури, котрі ходили до озера Вікнини на водопій, та поселенці, згадані више, жили з полювання переважно на турів. Звідти й пішла назва села – Турівка. Перша документальна згадка про існування села Турівка датована 1457 роком.\n1.Село Турівку заснували жителі села Остап’є, але така версія відпадає, так як документально село Турівка значиться старшим від села Остап’є.\n2. Ходить легенда, що назву села “Турівка” взято з того, що в східній часині села, при в’їзді в нього, з боку Рожиськ, є глибокий рів, а з західної сторони села за Вікниною, є другий глибокий рів і від тих ровів, напевно, пішла назва, що “тут рів і тут рів”, і стали називати село Турівкою. Така версія також відпадає, тому що не може бути такого, щоб село розрослося від одного рова до другого рова й не мало своєї назви.\nНедалеко Лучанського роздоріжжя була могила-курган. Ту могилу-курган при колгоспах розгорнули й зрівняли для обробітку поля, а призначення цієї могили невідоме: чи то була могила, і в ній хто похований, чи так насипаний горб для спостереження. Археологічне дослідження цієї могили ніхто не робив. Поселення, яке було коло озера Вікнини, розросталось і посувалось від озера на схід по обох берегах річки Вікнини, яка впадає в річку Збруч. Розкорчовувались прадавні ліси, й селяни почали займатись землеробством і скотарством, Розкорчовування лісів проводилось повільно й дійшло до не дуже давніх часів. Так, жителі села ще в 1900-1940 роках називали урочища полів: Дубина – яке донедавна називали “Мурського пасіка”, Пеньки – від дороги, що йде на Рожиськ на схід до Фащівської границі, Корчі – за Дубиню попід рожиський ліс.\nБачили селяни с. Турівка й польські війська короля Яна Собеского, який, розгромивши турецькі війська, йшов в 1677 р. на Київ по шляху, який проходив з західної сторони села (з Гримайлова) через Турівку на Тарноруду. В Остапієвському лісі від с. Турівки в другій долині були загрузли з болото гармати й військо Собеского, був побудований там міст. Міст цей поляки в 1930 р. відреставрували й поставили біля нього пам’ятник Собескому, але під час війни 1941-1945 рр. пам’ятник цей знищено.\nДинастія панів Розвадовських продовжувалась до 1910-1915 р. Останній пан Розвадовський був неодруженим і помер, а землі мав тоді лише 900 моргів. Фільварком тоді управляв управитель (жондца) Матовський. По смерті Розвадовського землі ділились по спадкоємству трьом дочкам сестри Розвадовського. Дві сестрині дочки свої землі продали (парцелювали), а фільварок і 300 моргів поля стають власністю третьої сестриної дочки Мишки, яка, ставши дорослою, стала сама управляти фільварком. Мишка вийшла заміж за пана Малаховського й сама управляла фільварком до 1939 року, а пан Малаховський з 1935 року був війтом збірної громади (збйорової гміни) до 1939 року. В 1939 р. пан Малаховський втік на захід, а Мишка з дітьми вивезена на Сибір.\nГромадяни с. Турівка до приходу польських панів були всі християнами віровизнання візантійського обряду, яке прийняв Володимир Великий побудували собі церкву дерев’яну, яка знаходилась там, де нині стоїть фігура-хрест на городі Поточняк Зеновія. В якому році побудована була церква невідомо, але по переказах церква ця була дуже старенька й стіни цієї церкви були побудовані з дуба й простояли пару століть до 1888 року, До побудови в селі костела ходили молитись до церкви як українці, так і поляки.\nКультурно-освітньою роботою ніхто не займався й не проводив. Самим головним “культурним” центром села була корчма, яка знаходилась в будинку, де сьогодні розміщено дитячий садок. В корчмі торгував жид. В корчму йшли селяни, переважно мужчини, щоб випити пару келішків горілки, поговорити з односельцями, почути новини села, всілякі історії з відьмами, чарівницями, забобонами і з нечистими силами, а деякі селяни допивались до того, що влаштовували бійки в корчмі і в себе вдома й не одна мати чи жінка пролила багато сліз через ту корчму, і всадила в неї проклонів. Були також окремі селяни, які мали своє майно та пропили його в корчмі, і потім пішли з торбами жебракувати по білому світі.\nВ 1848 р. австрійський цісар Франц Йосиф II відмінив панщину. В пам’ять відміни панщини громадою села було поставлено в центрі села пам’ятну фігуру-хрест. Фігура ця простояла в центрі села до 1948 р., потім комуністичні вандали повалили і знищили.\nГаличина, перейшовши до австрійських цісарів династії Габсбургів, була по відношенню до самої Австрії відсталою економічно та культурно й цісар Франц Йосиф II намагався ліквідувати ту відсталість. Він дозволив селянам іти до шкіл й зобов’язав поміщиків продати частину їхніх земель бувшим кріпакам-селянам. Так що в селі Турівка селяни за певну платню дістали земельні наділи (парцеляцію), на які держава давала частину кредиту. Той, хто взяв кредит й вміло господарював, розрахувався з кредитами й став заможним господарем, а хто невміло, того проценти по кредитах перетворили на бідняка. При наділі землі поміщик намагався, щоб земля продавалась селянам-полякам й така акція велась не тільки в с. Турівка, а й в навколишніх селах, так як в них були польські поміщики, за виключенням села Вікно, де дідичем був Федорович, українець.\nВ ті часи в Галичині виник гурток “Руська Трійця”, який опирався на інтелігенцію, а в селі з інтелігентних людей були греко-католицькі священики й в деяких селах учителі. Священики в той час проводили освітню роботу й в першу чергу організовували товариства тверезості. Ставили пам’ятні хрести тверезості, біля них селяни присягали не пити горілки й не ходити до корчми. В Підволочиському районі в деяких селах ці хрести тверезості збереглись до наших днів. В селі Турівка такий хрест не зберігся.\nВ с. Турівка в ті часи були такими першими просвітителями священик Сендецький (старий) до 1890 р., а після нього став священиком Мандичевський, який також з учителем Місяком, а потім з учителем Чорним проводили освітню роботу. Священик Мандичевський помер в 1935 р. По священику Мандичевському залишилась ще на сьогодні пам’ятка – шафа, яку священик подарував читальні “Просвіта” при її відкритті. Шафа ця знаходиться в конторі колгоспу, на масандрі.\nПриблизно коло 1880 року в селі виникло товариство “Просвіта”, яке в сільській хаті мало трошечки книжок й стало виписувати українську газету. До тої хати сходились селяни й просвіщались. Постійної хати-читальні в селі не було й деколи переходило з одної хати в другу. В 1900-1914 роках утворюються гурток “Сільський господар” і драматичний гурток, який ставив українські вистави. Сцени для вистави споруджували в сільських стодолах заможних господарів переважно під весну й до жнив, як були тоді стодоли пусті. Частіше всього відбувались вистави в стодолі Гната Мартинюка, на господарстві якого знаходиться сільська бібліотека.\nЧитальня “Просвіти” знаходилась при хаті Олійника Петра (Колісника), а потім, до побудови будинку-читальні, знаходилась в хаті Олійника Івана Даниловича, який був і головою читальні/\nАДМІНІСТРАТИВНИЙ ПОДІЛ І УПРАВЛІННЯ\nДо запровадження панщини селом управляв голова, обраний громадою. При введенні панщини селом управляв пан-управитель. Під кінець панщини в селі обирались радні й війт, який управляв селом і підлягав повітовій владі, яка находилась в м. Скалат до 1939 р. В 1935 р. в с. Турівці було утворено збірну громаду (збйорову гміну). До неї належали села: Осовик, Кокошинці, Лука, Фащівка, Тарнаруда і Рожиськ. Збірною громадою управляв війт, який знаходився в Турівці й тут же знаходився секретар і ще два писарі, а в селах було тільки по одному солтису й кожний керував своїм селом, а раз в місяць являвся до війта на інструктаж-нараду. Війтом був турівський поміщик Малаховський. Він був поміркованою людиною, дбав за порядок в селі. За його старанням було завезено з плодопитомника для продажу населенню саджанці яблунь і інших садових дерев. За його старанням було побудовано в селі типову лазню, в якій заводське акуратне обладнання. В плані Малаховського було ще побудувати сільську пекарню, але цьому перешкодила війна. Про лазню слід сказати пару слів окремо. Лазня в довоєнний час працювала нормально, а під час війни лазня працювала посилено, так як в ній милось багато солдатів. В 1947 р. в селі був уповноваженим райкому КПУ директор Качанівського спиртозаводу, який притягнув електрозварку й порізав баки і обладнання лазні й зробив з нього собі броньовану бричку. Після того років два лазня простояла без дії, а в 1950 р. сільський коваль Штокайло Дмитро зробив примітивне обладнання й лазня потрохи працювала до 1972 року. Нечесні люди знищили все, всередині зостались одні стіни і дах, які колгосп розібрав в 1986 р. й з прекрасної лазні не зосталось і сліду.\nДо 1935 р. пошта знаходилась в с. Тарноруда, яке до 1935 р. значилось як містечко й ще до сьогодні збереглись там пару будинків, в яких були крамниці, площа-ринок. До 1935 р., як хотів подати листа на пошту, то мусів йти до Тарнаруди. Селяни с. Турівки часто ходили на торги до Тарнаруди.\nДеколи селяни с. Турівки ходили і їздили на торги до містечка Гримайлів, а саме більше селяни відвідували повітове місто Скалат. В м. Скалат до 1939 р. знаходилась повітова управа (староство) й другі адміністративні відділи, а також юридична консультація і суд. Судились селяни за різні справи й часто судились за межі на полях і городах й деколи ті судові процеси доходили до того, що вартість судових витрат і адвокатів перевищувала вартість тої земельної ділянки, за яку судились.\nЗ розпадом Польщі і приходом Радянської влади в 1939 р. с. Турівка стало належати до районного адміністративного центру Підволочиськ. Жителям с. Турівка приналежність до районного центру Підволочиськ була зручніша і краща тим, що через Підволочиськ проходить автомагістраль Київ-Львів, а також головна магістраль залізничної дороги й знаходиться залізнична станція і вокзал, звідки можна виїхати в різні міста й зручніше тим, що Турівка з Підволочиськом зв’язана напряму шосейною дорогою.\nВ 1914 р. царська Росія вступила в війну з Австрією, але воєнні дії ні в с. Турівка, ні в сусідніх селах не відбувались. Російські війська, перейшовши границю на річці Збруч, посунули на захід й воєнні дії почались на Теребовлянщині. Слід відмітити те, що в цій війні воювали українець проти українця. З російської сторони були в солдатах українці з Великої України, а з австрійської сторони були в жовнірах українці з Західної України. При австрійській армії була створена військова частина з українських жовнірів – Українських Січових Стрільців, які при розпаді Австрійської імперії в 1918 р. у Львові зробили переворот і при їх допомозі було проголошено Західноукраїнську Народну Республіку. До Січових Стрільців тоді приєдналось ще багато молодих громадян, які не знаходились в армії, а на Великій Україні пристали до Січови Стрільців військові полонені українці з Західної України, які були в австрійській армії й попали під час війни в російський полон.\nСічові Стрільці в 1918-1921 роках воювали за незалежність України з поляками, а при злученні Західно української Народної Республіки з Народною Українською Республікою на Великій Україні перейшли воювати проти більшовиків на Великій Україні.\nЗ села Турівки в Січових Стрільцях були і воювали за незалежність України слідуючі громадяни: Гуменюк Ілько (сотник), Процишин Микола, Мартинюк Дмитро, Варениця Василь, Пелехатий Стефан, Маламон Іван, Косик Петро, Паламар Петро, Процишин Стефан, Охота Іван, Михалина Олекса, Шаравара Яків, Бичок Іван Тимк., Процишин Олекса, Скальський Василь Ст., Блятний Василь, Ковальчук Яків, Мартинюк Григорій П.\nСимволічну могилу Січовим Стрільцям було висипано в центрі села в 1941 році громадянами села, переважно молоддю, яка насипала цю могилу відрами. В 1945 році більшовицькою владою було ту могилу розгорнуто й ліквідовано, але в 1990 році знову на тім місці при активному старанні Духняк Миколи висипано могилу Січовим Стрільцям жителями села.\nТУРІВКА ПІД ОКУПАЦІЄЮ ПАНСЬКОЇ ПОЛЬЩІ\nВ 1910 році поміщиком Розвадовським та невеликою громадою польських селян було побудовано в селі костел. До того всі громадяни ходили до церкви. Костел зірвано радянською владою в 1980 році.\nВ 1920 р. до влади в Західній Україні прийшли поляки. В 1925 р. було проведено продаж (парцеляцію) частини панських земель (урочища за Кондратом і Шкоропадова пасічина), але ні одного морга землі не продано українцям. Земля ця продавалась виключно полякам, а щоб купити кусок цієї землі, українець мусів переносити свою метрику з церкви до костела, відрікатись греко-католицької віри й переходити на римо-католицьку віру (ополячуватись). Таких людей в селі називали хрунями.\nДля збільшення польської громади в селі в 1926 р. польський уряд спроваджує в село 8 родин поляків-колоністів з корінної Польщі й вони поселяються на панських землях за селом, ще й зараз це урочище називають “колонія”. За радянської влади польських колоністів було вивезено в Сибір.\nВ 1920 р. посилилась робота читальні “Просвіта”. Засновано кооперацію, яка носила назву “Будучність”. Крамниця кооперації була в будинку читальні, де сьогодні клуб. Першим головою кооперації був Полегойко Петро, а бухгалтером спочатку і до кінця її існування був Корейко Семен, який приклав багато зусиль для її розвитку. В той час й поляки заснували свою кооперацію, так зване “Кулко рольніче”, але, не дивлячись на те, що кулкови всяко сприяла польська влада, воно розвивалось гірше української кооперації. В магазинах кооперації можна було купити селянам різних товарів першої необхідності. Крім магазинів кооперації і кулка були в селі ще три приватні магазини, які утримували Коваль Явдокія, Зелінський Філіп і жид Пікгольц Пінкас. Між цими магазинами велася конкуренція.\nКооперація в с. Турівка розвивалась дуже гарно, була самою передовою в Скалатському повіті. Через пару років після заснування кооперації було відкрито магазин-філію коло Вікнини. Кооперація стала проводити закупівлю зерна в селян. При кооперації відкрито касу взаємодопомоги (райфайзенку), в якій селяни позичали грошей на свої необхідні потреби, як будівництво, купівлю тварин і друге. Всі члени кооперації і її управа були дуже активними. Про це свідчить такий факт: в 1934 р. злодії поламали замки в крамниці й обікрали її. Вагома підозра падала на трьох турівських хлопців, що то вони обікрали кооперацію, й польська поліція їх арештувала й посадила в сільський арешт, але для викриття кражі нічого не робила, бо поляки були тим раді, що обікрали кооперацію. Тоді управа кооперації в кількості 5 чоловік вночі добулась до арешту й вчинила над ними самосуд. Добре побувши злодіїв, так що на слідуючий день декого з них принесли додому в вереті, а поліція тоді проявила велику активність, відправивши побитих в лікарню й подала справу в суд, який присудив членам управи оплатити за лікарню й солідні грошові штрафи. З початком виникнення другої світової війни в 1939 р. кооперація своє існування припиняє.\nЧитальня “Просвіта” з 1920 р. ставала з кожним роком все активнішою. В 1926 році громадянами села було побудовано своїми силами будинок читальні, для чого самі в сільськім кар’єрі наломали каміння, з своїх лісів дали лісоматеріалу й звели будівлю читальні там, де був колись рів. Таке місце для будівництва читальні виділила польська влада. Коли вже в селі був свій будинок читальні, культурно-просвітня робота стала більш активною. Поповнилась бібліотека книжна, активніше запрацював драматичний гурток, який вів Пастир Іван. Хоровий гурток вів Уличний Михайло, працюючи дяком, він вів церковний хор й деколи хор давав концерти в читальні, а потім довший час вів хор Луків Григорій, а за німців хор вів брат Луків Григорія-Корнило. Крім цих гуртків працювали й другі гуртки, як вишкіл сільськогосподарської молоді і жіночий.\nПісля смерті священика Мандичевського в с. Турівці став священиком Сидорів Ігор, який також проводив в селі громадську і культурну роботу, а також проводив культурно-освітню роботу. Сидорів Онуфрій – брат священика, який мав вищу освіту і поляки не давали йому ніде робити, заснував в селі малу тайну організацію ОУН (Організацію Українських Націоналістів), до якої входили Мартинюк Йосиф, провідник, члени Олійник Петро, Воловник Дмитро. В 1937 р. священик Сидорів Ігор пішов на повищення й виїжджає з села, а на його місце стає священиком Сендецький Петро (син Сендецького, який був священиком пред священика Мандичевського). Сендецький Петро, будучи священиком, був саме активнішим культурним і громадським діячем.\nКультурно-освітня робота в селі легко не давалась, так як польська влада чинила всякі перепони. Для того, щоб поставити виставу чи концерт, потрібно було їхати в Скалат в староство за дозволом й староство не завжди давало дозвіл. З 1930 р, поляки все більше утискали українців. В школі було 6 класів, в яких навчання проводилось польською мовою, а українською навчання проводилось тільки 2 години на тиждень. Учителі були всі поляки. Українцям можна було продати землю полякові, а українцеві купити землю в поляка не дозволялось. Українцям, які вчилися на учителів, інженерів, не давалась робота, й щоб їм стати на роботу, потрібно було ополячуватись. Навіть коли проводили телефонну лінію з Іванівки в Турівку, то наймати на роботу копати вручну ями під стовби українцем заборонялось. В селі поляки вороже ставились до украіитців і часто серед молоді виникали бійки. Про зростання ополячування громадян с. Турівка свідчить таблиця:\nДруга світова війна розпочалась нападом фашистської Німеччини на Польщу. 17 вересня 1939 р. в неділю рано після дощу й громовиці гримо-ти не припинились, хоч хмари вже розійшлися й було ясно. Це були гули гармат, які били з Волочиськ по Підволочиських околицях. То наступала Червона Армія на Західну Україну. В с. Турівці перед обідом появились перші червоноармійські частини, які йшли через село на Гримайлів. Про наступ Червоної Армії ніхто нічого не знав й до тої події ніхто не готувався, Але люди в селі були стривожені, бо знали з газет, що діялось на Великій Україні до 1939 р. (колективізація, голодомори, арешти і розстріли).\nЗ настанням Радянської влади було вивезено поміщицьку родину на Сибір, а землі поміщицькі були розділені малоземельним селянам. В селі було до того два цвинтари: один біля церкви старий і другий на скалі, але так як другий цвинтар заповнився, то громада відділила на цвинтар 2 га панської землі, на якій був тоді посіяний спарзет й від того по селу донедавна ходила поговірка, що як хтось був тяжко хворий й що він скоро буде помирати, то говорили, що він піде скоро на спарзету.\nВ 1940 р. більшовицькою владою на Західній Україні почались арешти української інтелігенції й деяких заможних громадян запроторювали до тюрем і вивозили до Сибіру. В селі в 1940 р. було закладено колгосп ім. Хрущова, в який відібрано землі поміщиків, що були наділені селянам. Колгосп не проіснував і одного року, так як в червні 1941 р. фашистська Німеччина напала на Радянський Союз й почалася війна. При відступі радянських військ енкаведисти повбивали багато людей, яких тримали в тюрмах в Тернополі, Чорткові і інших містах Західної України. Не обійшлося без жертв в с. Турівці. При відступі військ були порозкидані патрони й Паламар Іван підняв декілька патронів, щоб порохом з них зривати камінь в кар’єрі. Патрони ці побачив в руках Паламара Івана більшовицький командир й вбив його за ті пару патронів.\nПерші німці в Турівку прийшли 7 липня 1941 р. Урочистої зустрічі не було, але люди були задоволені й зразу налагодились дружні стосунки. На німців українці покладали надію, що вони допоможуть визволитися з-під більшовицького гніту, й Україна стане незалежною державою. Але німці ставили собі за завдання утримувати Україну як свою колонію й використовувати її багатства. Від селян була відібрана панська земля й утворено німецьке державне господарство (лігеншафт), з якого всю вироблену продукцію забирали в Німеччину. Селян обкладували обов’язковими поставками сільськогосподарської продукції (контингентами). Не можна було селянинові заколоти кабана без відома німецької влади. Половину кабана селянин мусив віддати німцям. В Німеччину в примусовому порядку було забрано 4 молодих хлопців на роботу.\nПроте культурно-освітнє життя в селі почало відновлятись. Відновилась робота читальні, ставились вистави і концерти. Активну участь в тій роботі брали священик Сендецький і члени ОУН, зокрема Мартинюк Йосиф, а Олійник Петро навіть перебував пару місяців пропагандистом в Кам’янці-Подільському, проводячи там пропагандистську роботу.\nНа той час була створена українська поліція, якою керували німці. В 1942 році поліціянти віддихали після дежурства в сільраді. Вечером приїхали два німці, які були п’яні й почали тих поліцаїв бити, так що ті тікали через вікна й разом з ними втік начальник поліції Лубянецький, який прибіг до Олійника Петра й разом обидва пішли з’ясовувати стосунки з німцями. При цьому одного німця вбили. Поліцейський Загородний присвідчив, що німця вбив Олійник Петро. Після цього на другий день одна група німців оточила село, а друга ввійшла в село й забрала на автомашини 83 чоловік українців й завезла в Тернопіль в тюрму. Німці об’явили, якщо до трьох діб Олійник Петро не прийде й не здасться німцям, то всі 83 чоловіки будуть розстріляні. Олійник Петро на третій день, одівшись в нову одежу, пішов в церкву, висповідався, попрощався з дружиною і дітьми і пішов здався німцям. Німці відпустили всіх 83 чоловік, а Олійника Петра стратили. Його жінка говорила, що Олійник Петро німця не вбивав, а вбив німця Лубянецький, так їй говорив чоловік. Виїхавши в Польщу, Казік Петрусь, який жив до 1945 р. в с. Турівка, розказав в Польщі, що в ту злощасну ніч він чергував в сільраді й під час того скандалу сховався в закутні під сільрадою й бачив, що німця вбив Лубянецький, а не Олійник.\nКоли німці потерпши повну поразку під Сталінградом й почали відступати назад, тоді вони змінили відношення до українців й стали створювати українську дивізію СС “Галичина”. В ті часи почали створюватись загони УПА, в які включились багато жителів села Турівка й почали виступати проти німців.\nФронт зі сходу посувався на захід і докотився до с. Турівки в березні. Село потрапило під обстріл автоматів і кулеметів. Гарматному обстрілові піддався “Зубич” – горб за церквою, де окопались німці, й після невеликого бою вони відступили в сторону Гримайлова. Під час фронту спалено дві будівлі в селі. Загинуло 8 радянських воїнів і 5 німців. З селян не загинув ніхто.\nРадянська влада забирала з села хоч трохи годних мужчин й посилала на війну, а негодних для війни посилала на роботу на Урал. Тоді в селі значно поповнився загін УПА, який став воювати проти НКВД. Війна з фашистською Німеччиною закінчилась в травні 1945 року. В цій війні село Турівка втратило вбитими 35 громадян: Дудар Василь Якимович, Дудар Григорій, Паламар Андрій, Дудар Іван, Паламар Іван, Коцюбинський Михайло, Козачишин Василь, Олійник Василь, Паламар Петро, Маламон Дмитро, Голод Андрій, Михалина Петро, Грицай Петро, Гуменюк Іван, Штокайло Михайло, Лукасевич Василь, Мокрій Іван, Коцюбинський Петро, Коцюбинський Василь, Паламар Михайло, Лис Іван, Галка Іван, Полегойко Петро, Бичок Іван, Зарицький Петро, Зелінський Йосиф, Коцюбинський Іван, Грицай Іван, Романюк Михайло, Романюк Іван, Баліцький Петро, Стрижак Іван, Бабій Іван, Ковальчук Михайло, Паламар Петро.\nТяжких поранень на війні зазнали Олійник Василь П., Прокопович Михайло Фед., Засядко Стефан Ільк., Лисий Іван Микитович, були і такі, які дістали легкі поранення і контузії.\nВ пам’ять загиблих воїнів в центрі села поставлено пам’ятник і на плиті написані прізвища загиблих воїнів, серед них є прізвище: Коцюбинський Михайло Іванович. Про нього слід розказати окремо.\nКоцюбинський Михайло Іванович в родичів був один. На війну був забраний в 1944 р., а в 1945 р. прийшла похоронна картка про те, що одинокий син загинув на фронті, а також прийшов лист з воєнного госпіталю від Прокоповича Михайла, який написав, що він був з Коцюбинським на фронті й коло них обох розірвався артилерійський снаряд, і Коцюбинського Михайла вбило, а його тяжко поранило в голову, він лежав без пам’яті 10 днів. Через таке горе захворів батько Михайла Коцюбинського Іван і в 1950 р. помер. Залишилась одна вдова без дітей. Довго оплакувала нещасна жінка загибель сина-одинака. Пройшли роки, але сльози не всихали. Жила одиноко й молилась Богу за синову душу. В 1977 році приїхав в село кореспондент газети “Радянська Україна” і зайшов до самітньої жінки, Коцюбинської Домки, в якої брав інтерв’ю. Розпитав про її життя, чи часто згадує сина, за всякі подробиці її життя і на останку сфотографував, нешасна мати дивилась в об’єктив фотоапарату з сльозами в очах і не знала, що на неї хоче подивитись її ше живий син, який лежав в будинку інвалідів без рук і ніг і не давав про себе знати ніякої вістки, щоб не ятрити серця матері, а про матір і батька хотів знати і прислав цього кореспондента, щоб все розвідати, взявши в нього клятву, що він не обмовиться жодним словом про нього. Коцюбинська Домка померла в 1990 році, так і не дізнавшись, що син ще лишився жити півтора року після її смерті. Відомим стало це тоді, коли випадково згаданий кореспондент зустрівся у Львові з Коцюбинським Василем, який проживав у Львові і перед ним проговорився, не знаючи, що Коцюбинський Василь є родичем Коцюбинського Михайла.\nУПА В ПІСЛЯВОЄННІ РОКИ\nВ 1945-1946 рр. надії на те, що західні держави почнуть воювати з Радянським Союзом, не збулись і УПА залишилась сам на сам перед великими силами НКВД які були добре озброєні і вишколені. Але воїни УПА не здавались, а геройськи воювали проти НКВД. Воїни УПА ховались в криївках, їх підтримувало населення, хоч енкаведисти жорстоко розправлялись з такими людьми, які мали найменші зв’язки з повстанцями.\nВ 1944 р. в грудні місяці, було проведено збір з молодих повстанців біля 200 чоловік на рожиському аеродромі, де з ними проводили вишкіл старшини. Але якийсь зрадник повідомив енкаведистам. Вони терміново зібрали міліцію, гарнізон енкаведистів, що знаходився у Підволочиську, і Качанівських ястребків і поїхали, щоб оточити повстанців, але повстанцям також було повідомлено про напад, який готувався на них, і вони почали відступати до с. Турівки пішки, а енкаведисти були на конях і при вході в село почали наздоганяти повстанців і було тоді вбито Любянецького (кличка Лобода), його розділи догола і потому хто з них йшов, то кожен стріляв в мертвого. Коли енкаведисти ввійшли в село, то вже смеркалось, і вони почали палити будівлі. Було спалено Лободіцову хату, Коваль Явдокії стодолу, Ламаджишину хату і Шкоропадів хлів.\nВ 1945 р. в Паламар Гната на обійстю була зроблена засідка енкаведистами і тої ночі проходив вулицею повстанець Ліщина, якого ранили в руку розривною кулею і йому повністю розбило лікоть. Він втік до Швачука Ілька і просидів без медичної допомоги аж до другого вечора, а потому його забрали. Після пострілу вийшла з хати Паламарова жінка і її в упор енкаведисти розсріляли також розривною кулею.\nВ 1948 р. в Маламон Марії було на квартирі два повстанці – Коник і другого прізвище не відоме. В той день гарнізонці-енкаведисти ходили по селу і зайшли до Маламон Марії, і там почався бій, але не рівний, бо енкаведистів було багато. Вони оточили хату і підпалили її, а повстанці відстрілювались доки були в них патрони, а наостанку, коли залишилось лише по одному патрону, щоб не здатись живими енкаведистам, самі пострілялись. Господиня тікала з хати і її енкаведисти поранили, вона впала під хатою, і на неї падала з вогнем стріха. Вона дуже просилась, щоб її добили, але енкаведисти сміялись з неї і залишили на муки, а мала дочка Маламон Марії Славця, якій тоді було 14 років, була на сусідах і почула зойк матері і побігла, щоб допомогти матері вибратись з вогню. Звірі енкаведисти вбили малу дочку Славцю й залишили її горіти разом з матір’ю, а самі дивились на те і сміялись дикунським сміхом.\nВ 1950 р. в Ратушного Андрія переховувався повстанець Рибалко з дівчиною з Луки, мали зроблений бункер в хліві і хтось зі зрадників-донощиків доніс енкаведистам, які приїхали і зразу окружили хлів, підійшли до входу в бункер і закричали, щоб Рибалко здався, але хлопець спочатку застрілив дівчину, яка була з ним, а тоді себе, але живим не здався.\nВоював в УПА проти енкаведистів в наших околицях й селі Турівці житель Чернігівської області Власенко Григорій, який склав декілька пісень і саме найбільше полюбилася йому пісня, яку він часто співав (пісню цю дехто з старших жителів села пам’ятає й співає, згадуючи при ній Власенка Григорія).\nТурівка то гарне село,\nВоно мені не рідне,\nЧекають сестра і брати,\nАле, на жаль, мрії Григорія Власенка не здійснились. Він загинув в селі Турівці в боротьбі з енкаведистами й похований на турівському цвинтарі.\nБули люди, що зраджували повстанців і повстанці з такими розправлялись. Бували випадки, коли страждала невинна особа, бо слідства вести тоді було не можливо і енкаведисти і кагебісти засилали багато провокаторів, які чинили всякі звірства під видом вояків УПА. Були також такі, які маскувалися під впливом повстанців і творили недостойні речі.\nВ тій тяжкій боротьбі до 1950 р. хто був в УПА з с. Турівки, всі погинули геройською смертю в різних місцевостях і селах. Це слідуючі повстанці: Процишин Іван Як., Процишин Мирон, Процишин Андрій, Процишин Ярослав, Верениця Петро, Паламар Іван, Коцюбинський Петро, Олійник Онуфрей, Олійник Дмитро,. Мартинюк Йосиф, Мартинюк Дмитро, Сось Михайло, Бабій Михайло, Паламар Петро, Грицай Михайло, Корейко Йосиф, Швачук Михайло.\nНа турівському цвинтарі поховані повстанці УПА: Процишин Мирон з Турівки, Гаврилишин Іван з Фащівки, Ткачук Родіон (Нечай) з с. Біла, Канюка з с. Остап’є, Могильовський з с. Глібів, Любянецький з с. Супранівка, Чернота невідомо звідки, Власенко Григорій з Чернігівської області Менського району с. Синявка, крім вище згаданих поховано ще дев’ять повстанців, прізвища яких невідомі і не відомо, звідки вони.\nВ ті тяжкі роки жителі села зазнали знущань і репресій з боку Радянської влади. Проводились арешти і вбивства невинних людей. Так, було вбито Плескач Миколу, Хавлюк Явдокію, Паламар Марію, Маламон Марію і Маламон Ярославу. Кагебістами і енкаведистами Круголовим, Тітіриним, Комулєвським і іншими були арештовані і засуджені до довгих строків тюрми Швачук Ілько, Бабій Микола, Бабій Явдокія, Коцюбинський Іван, Варениця Марія, Варениця Павліна, Варениця Іван, Сось Явдокія, Лукасевич марія, Паламар Анна, Паламар Василь, Хавлюк Іван, Штокайло Михайло, Паламар Іван (Гесів), Корейко Прокіп, Плескач Явдокія, Демків Анна, Гуменюк Василь, Ратушний Андрій, Варениця Марія, Крупа Михайло і Бень Петро. Більшість з них, не дивлячись на те, як їх жорстоко катували, мучили і звірськи били, не зраджували своїх друзів.\nВеликого горя й знущань зазнали родини, з яких хтось належав чи мав зв’язок з УПА. Такі родини було вивезено до Сибіру, а саме: Швачук Йосиф, Бабій Анна, Варениця Стефан, Варениця Анна, Ратушна Анна, Олійник Яковина, Паламар Текля, Процишин Онофрей, Процишин Яків, Паламар Іван (Гесів), Плескач Данило, Мартинюк Петро, Пелехатий Стефан, Демків Іван, Бень Павло.\nБули вивезені в Сибір як куркулі, хоч вони не були аж такими багатіями і не мали найманої робочої сили, такі родини: Лукасевич Дмитро, Мартинюк Гнат, Паламар Гриць, Дудар Михайло.\nДеякі з цих вивезених людей в Сибір не доїхали до місця призначення, їх везли як худобу в товарних вагонах і дехто з них по дорозі вмирав, як Мартинюк Петро, і були повикидані з вагонів по дорозі, а ті, що доїхали, були в більшості вивантажені під голе небо і мусіли рити собі землянки, щоб якось прожити, і так вони майже всі там повмирали. Лише чотирьом родинам пощастило повернутися на свої рідні землі. Всіх їх, засуджених і вивезених, радянська влада, енкаведисти, кагебісти як Круголов, Комулевський, Тітірин і другі називали бандитами. ( Так як прототипом можна взяти родину Варениці Стефана, який з жінкою Анною мали дочку одиначку Марію і мріяли про своє господарство, про свою родину, а Стефана й жінку вивезли в Сибір. Там вони повмирали і не відомо чи є яка могила на їхнім похороненні, а засуджену дочку Марію задавило в шахті в Норильську і не відомо чи глибоко закопані її кості в вічній мерзлоті).\nПІСЛЯВОЄННИЙ ПЕРІОД І КОЛГОСПНЕ ЖИТТЯ\nВ 1945-1946 рр.громадян села Турівка польської національності, які становили неповну третину було вивезено до Польщі, а на їх місце приїхали переселенці з Перемишлянщини, яка перейшла під владу Польщі. То були люди з тамтешніх сіл Брижави і Синкової Волі, які мали там свою історію з світлими і чорними сторінками, так як в їхніх сторонах їхні люди зазнали знущань і катувань від тодішньої польської влади. З їхніх сіл були також молоді люди в УПА і загинули, такі як Те-равський Михайло, Лешків Іван Фед. Був в УПА і поранений та взятий і запроторений в тюрму Солтис Володимир Анд., який після звільнення з тюрми поляками переїхав з родиною в Турівку, працював в Турівці, тут помер і похований.\nНелегко було переселитись тим людям з с. Брижава і Синкової Волі. По рішенні Сталіна і польського комуністичного уряду люди Лемківщини змушені були покидати улюблені свої сторони, мальовничі гори, ліси, луги і сади, на яких їх діди, прадіди жили і працювали, а тепер під дулом автоматів їх виганяли в незнайомі сторони.\nБуло багато польським військом пограбувань, всяких знущань і вбивств. При виселенні деяким родинам дозволялось забрати свого майна на одну підводу, а в більшості на одну підводу поміщали три родини і доставляли їх до залізничної станції Нижинковичі, де завантажили їх в товарні вагони і говорили їм, що їх переселяють в Тернопільську область, Чортківський район, й коли минули Чортківський р-н, люди були дуже стривожені, плакали. Вони боялись, що їх повезуть за Збруч. Однак поїзд дійшов до Підволочиськ і зупинився, а їм об’явили, що вони будуть розміщені в Підволочиському районі, й з того переселенці дуже зраділи.\nВ жовтні 1945 року переселенці села Брижава були з залізничної станції Підволочиськ розподілені і направлені в сім сіл Підволочиського району, і та частина, яка направлена була в село Турівку була зустрінута селянами села добре. Переселенцями добре заопікувалися Кирилів Данило, Ковальчук Дмитро, Луків Йосиф і інші, які поселили цих переселенців в господарства виселених поляків.\nМова переселенців була лемківська й вона різнилася від мови селян Турівки, але селяни скоро порозумілись й надавали переселенцям допомогу і стали одні з одними дружити. Зараз мова в селі вирівнялась і всі говорять українською мовою, лише в деяких старших жителів-переселенців при розмові помічається лемківський акцент.\nЗ приїздом переселенців на турівській землі їх вразила турівська земля-чорнозем, тому що в них на перемишлянщині були грунти глинисті-тяжкі. І так переселенці з сіл Брижева і Синкової влились в одну турівську громаду й подальшому спільно з усіма селянами Турівки переживали добрі і тяжкі події села.\nВ 1948 році в Турівці було створено колгосп, який названо ім. Лесі Українки. До колгоспу люди добровільно не писалися, а їх примушували писати заяви. З перших років існування колгоспу колгоспники майже не одержували платні. Так, в 1950 р. було видано в середньому на одного працюючого колгоспника 315 крб. і 107 кг зерна на цілий рік. Так що колгоспникові залишалось жити з города, якого було залишено за двором по 0,25 га, а дуже рідко в кого було 0,50 га. З того города колгоспник мав жити сам і утримувати худобу, щоб виконувати обов’язкові поставки перед державою. Щоб прогодувати зимою корову, люди ходили за декілька гін до колгоспних скирд красти солому. Худоба в селян була низької продуктивності, В той час двір колгоспника мав здати в рік 220 л молока, м’яса 25 кг, вовни з вівці по 1 кг і за то держава платила мізерні копійки й крім здачі продукції двір колгоспника мусів платити податок за город і худобу. Доходило вже до того, що треба було платити податок за яблуню, грушу і другі садові дерева. Крім того, двір колгоспника мусів давати “добровільну” позику державі до 200-500 крб. з двору. Позику проводили завжди в травні . Це найкращий місяць – весна, а люди його боялися і говорили, що то найгірший місяць року. Тому що в той час приїздила з району бригада уповноважених і проводила підписка на позику, Та бригада уповноважених, то була бригада бешкетників, які вимагали від селян підписувати великі суми позики, яку не всі селяни могли сплатити. Уповноважені ходили по господарствах й в деяких перевертали все, виливали воду до муки, писали жгутами зелені по станах хат і вчиняли всякі дебоші, декуди доходило до бійок.\nКолгоспники не мали паспортів і були закріплені за колгоспом як раби й з колгоспу не мав права ніхто нікуди виїхати.\nХоча батракам (форналям) в поміщика не було дуже добре життя, та поміщик батракови в рік платив: зерна 12-14 цнт, грішми 100 злотих, щомісячно давав по підводі дрібних дров і підводі соломи на зиму для корови, безплатний випас корови на літо й виділяв по 0,30 га землі під картоплю. Надавав кожного місяця 1 день вихідного дня, крім неділі і польських релігійних свят.\nПершим головою колгоспу був односельчанин Бабій Іван П., в 1948-1949 р. Після нього в 1949-1951 рр. був головою колгоспу теж односельчанин Олійник Василь Ів. З 1951 по 1957 р. був головою колгоспу Сиротюк Павло їв., який відзначався в селі своєю жорстокістю і сваволею. Жінці, яка не вийшла на роботу в колгосп, а лишилась вдома пограсувати картоплю чи кукурудзу, відбирав грасу, ламав і виривав корчі картоплі чи кукурудзи. Штокайло Анна (Кодова) залишилась вдома, щоб спекти хліба (бо в магазинах хліб тоді не продавався), напалила в печі і вже мала саджати хліб, як прийшов голова колгоспу Сиротюк, взяв відро води і вилив в піч. Крім цього, з його сторони було багато знущань над колгоспниками, лайок і штрафів. Дійшло до того, що в 1954 році жінки в’язали в снопи гречку і член ланки Бичок Євгенія взяла з собою корову, щоб паслася, бо вдома не було кому попасти. Корова ввірвала припін і зайшла між снопи, жінка пішла виганяти корову і в той час над’їхав голова колгоспу Сиротюк і накинувся з грубою лайкою на неї, вистрілив з пістолета і поранив ногу. Та районне керівництво після цього далі залишило його на посаді голови колгоспу й до 1957 року він ще керував колгоспом. В 1957 році чаша терпіння в колгоспників переповнилась й на загальних зборах колгоспників Сиротюка було з голови колгоспу звільнено, хоч районне керівництво всіма силами старалося залишити його головою. Після цього Сиротюк був направлений головою колгоспу в Тернопільський район, а головою колгоспу в Турівці став Корж Іван Максимович.\nСлід відзначити, що в 1949-1953 рр. деякі колгоспники, щоб вижити, змушені були красти зерно й за ті крадіжки, як зловили, суворо карали. За 1 кг вкраденого зерна давали по 1 рокові тюрми. В колгоспі за той період було затримано 9 колгоспників з кражею зерна, які в загальних підсумках одержали 65 років тюрми, але в тюрмі сиділи до смерті Сталіна 1953 р., після того по амністії вийшли на волю. В ті часи по радіо і в школі вчили пісню:\nНа жаль, ті роки відразились на послідуючих роках до нинішніх днів, так як роки 1948-1953, то були роки школи злодійства, й не має зараз в колгоспі людей, щоб так переживали за колгоспне майно, як переживали члени кооперації і її управа в 1934 р., коли було обікрадено кооперацію.\nПочинаючи з 1953 року, в колгоспі сплата трудодня зросла й жити стало трохи легше. Але оплата праці залежала ще від врожайності сільськогосподарських культур, інших економічних показників й від того, як вів господарство в колгоспі голова колгоспу. Тому оплата трудодня коливалась від вищевказаних причин, але не знижувалась до того рівня, як була в перші роки існування колгоспу. Краще стало колгоспникам, коли колгосп перейшов на гарантоварну оплату праці грішми в 1965 рроці. В 1990 р. середньорічна оплата працездатного колгоспника становила 2373 крб. грішми і 2084 кг зерна, за яке колгоспник платив по пільговій ціні.\nКолгосп з 1970 по 1990 рр. економічно зріс. Побудовано нові типові будівлі. Багато побудовано господарських приміщень при головуванні Гладчака Михайла., а також придбано багато техніки. Але тут слід відмітити слідуюче: як було згадано вище, після головування Сиротюка Павла Ів., в 1957 р. став головою колгоспу Корж Іван Максимович (з 1957 по 1959 рр.), Ковальчук Петро Еман. (1959-1960 рр.), Попчук Андрій Павлович (1960-1964 рр.), Гевчук Ярослав Михайлович (1964-1970 рр.), Олійник Петро Васильович (1970-1972 рр.), Мокрій Іван Михайлович (1972-1979 рр.) Шевчук Богдан Васильович (1979-1982 рр.), Томчишин Йосиф Володимирович (1982 – 1983 рр.), і Гладчак Михайло Олексійович з 1983 р. по даний час.** (стаття написана 1995 р. )\nЗа керівництва всіх згаданих дванадцяти голів колгоспу ними мало зроблено для села. Так, за головування Сиротюка П. І. було радіофіковано село й добудовано клуб на 5 м за рахунок коштів і силами колгоспу. За головування Попчука Андрея П. було проведено електрифікацію колгоспу і села силами і коштом держави. За головування Гевчука Я. М. було проведено добудову школи силами і коштами держави. За головування Мокрія І. М. силами і коштами колгоспу побудовано торговий центр, але витрачені колгоспом кошти на будівництво торгового центру по здачі його в експлуатацію райспоживспілка повністю повернула. Розширено-добудовано будинок дитячих ясел силами і коштами колгоспу. При будівництві торгового центру і добудові дитячих ясел багато зусиль приклав бригадир будівельної бригади Духняк Ю. С. Ще за головування Мокрія М. І. було проведено телефонізацію села за рахунок коштів колгоспу і меліорацію колгоспних земель, побудовано в селі ставок за рахунок держави. За головування Гладчака М. О було прокладено асфальтну дорогу в центрі села до садиби колгоспу, а також висипано мурованку в пару бічних вулиць села.*** Але в загальному голови колгоспу мало дбали за село (за виключенням Мокрія М. І.), вони прикладали більше уваги основному виробництву й на село зовсім мало звертали уваги. Про те свідчить такий факт: в с. Турівці був свій млин, про який слід розказати детальніше. В давнину, приблизно в XV столітті була висипана гребля на р. Вікнині між Турівкою і Фащівкою і на цій греблі було побудовано млин. Сліди частини греблі збереглися до наших днів. Млин приводило в рух водяне колесо. В цьому млині були тільки камінні жорнова, бо про вальцеві станки тоді ще не знали. Млин цей належав панам поміщикам. Десь близько 1800 року побудовано новий млин з водяним колесом трошки ближче села просто на річці без ставка. Десь близько 1850 р. поміщиком млин було продано жидові Мушилейбі, який трохи розширив його і приблизно в 1900 р. було встановлено в млині вальцевий станок і млин перейшов у власність жидівки Монащихи, яка володіла тим млином до приходу радянської влади в 1939 р. При радянській владі млин перейшов у власність Підволочиського харчокомбінату. В 1950 р. млин передано у власність колгоспу. В 1954 р. за ініціативи мельника Процишин Ілька було придбано і встановлено новий вальцевий станок, жорновий камінь, крупорушка і просак, що задогольняло потребу помолу не тільки селян Турівки, а й інших сіл. В 1963 році млин стали приводити в рух електромотори. Мельником в останній час був Мартинюк Михайло Д., який раніше працював трактористом. Голова колгоспу Гладчак М. О. зняв його з роботи і послав в тракторну бригаду, а млин залишився напризволяще. Тут доводиться згадувати гіркі факти, що нечесні люди дещо в млині поламали, понищили, в ньому все поржавіло, погнило, і млин перейшов в повну непридатність. Село Турівка в 1985 р. залишилось без млина.\nСЕЛО 3 1945 ПО 1991 РІК. ОСВІТА\nВ с. Турівка після війни школа стала восьмирічною й навчання в школі проводилось українською мовою, але було на тиждень 4 уроки російської мови і літератури і учителі, які викладали російську мову і літературу, отримували на 15% вищу зарплату. То були початкові намагання русифікації, й деякі секретарі партійних організацій стали вживати слова “да”, “конечно”і говорили, що жителі села з часом всі перейдуть на російську мову спілкування, бо вона є інтернаціональна і краща, а українська – то другорядна, бо вона неперспективна. В ті роки влада заставляла вчителів по великих релігійних святах стояти й слідкувати, щоб учні не йшли до церкви. В клубі рідко ставились концерти і вистави, а якщо ставились, то приурочені до радянських свят. Молодь такими розвагами менше цікавилася.\nДо 1946 р. в Турівці всі священики були греко-католицькі. Священиками в Турівці були: Грушкович Дмитро, з 1832 р. по 1841 р., Копровський Іван, з 1841 по 1862 рр., Сендецький Ігор, з 1862 р. по 1889 р., Мандичевський Корнило, з 1889 р. по 1933 р., Сидорів Ігор, з 1935 р. по 1937 р. З 1937 р. по 1942 р. священиком в Турівці був Сендецький Петро, який приймав активну участь у громадсько-культурному житті села. З 1942 по 1950 рр. священиком був Потурняк Стефан й так як в 1946 р. по вказівці Сталіна на Львівському псевдособорі було ліквідовано греко-католицьку церкву і всі церкви в західній Україні були переведені на православ’я, й Потурняк став виконувати обряди православні до 1950 р., після виїхав з села. З 1950 р. по 1964 р. священиком був Чернявський Тарас, з 1964 по 1967 р. був православний священик Федчишин Петро. З 1967 по 1984 р. був православний священик Матіюк Адам, який був відданий справі релігії й додержувався православник законів. З 1984 по 1990 рр. був православний священик Тарасюк Олександр, який старався всяко очорнити греко-католицьку віру і не допустити, щоб Турівська церква повернулась до греко-католицької віри. Але в 1990 р. в селі було проведено таємне голосування, хто за те, щоб перейти на греко-католицьку віру й за те було подано 585 голосів,а проти 17. Таким чином турівська церква повернулась до греко-католицької віри, яка була до 1946 року, яку ісповідували предки теперішніх громадян Турівки. Першим священиком відновленої греко-католицької церкви став в 1990 р. Валійон Михайло Миронович.\nПоля турівські в основному розташовані на захід від села, і всі ці поля – це врожайні чорноземи. В 1850-1900 роки появились в селян залізні плуги, культиватори й після першої світової війни в селі, в окремих господарів, появились сівалки, кіратові молотарки й дуже рідко кінні косарки, а пізніше крім поміщицького господарства мали ще свої молотарки моторові Шкоропада Йосиф, Баліцький Іван і Михалина Петро, які за певну плату перетягували свої молотарки по подвір’ях господарів й за певну плату обмолочували снопи збіжжя (в основному пшеницю), а багато селян снопи свого збіжжя звозили й складали в стодолах, а потім осінню і в зимі молотили це збіжжя ціпами. В селі були різні за станом заможності господарства: були багаті, середні і бідні. Заможним господарем ставав часто той, що вміло вів господарство, старанно обробляв землю, держав в чистоті посіви й щедро вгноював своє поле і працював, як кажуть, зустрічаючи схід і захід сонця на ногах, економно вів господарські витрати і старався все приберегти. То були такі господари як: Мартинюк Гнат, Штокайло Дмитро, Лукасевич Дмитро. Самим багатшим в селі господарем був Тадеуш Андрій, який мав 40 моргів поля й мав найману робочу силу. Крім Тадеуша Андрія багатими господарями були: Уличний Микола, Фабіян Йосип, Уличний Михайло, Лукасевич Дмитро, Шкоропада Петро, Штокайло Дмитро, мартинюк Гнат, Бень Павло, Дудар Михайло П., які мали від 10 до 20 моргів поля й рідко хто з них мав найману робочу силу, а все господарство обробляли своїми силами, своїми руками й старались розбагатіти, докупити землі, бо в ті часи земля мала неабияку цінність й вона була як основний засіб життя й збагачення. Так що 1 морг (0,58 га) поля коштував від 800 до 1000 золотих, залежно від категорії поля, для більшої ясності треба взяти до уваги те, що одна корова коштувала від 80 до 100 золотих.\nНепогано господарювали середні господарі, які мали менше поля. А були й такі, що мали значно більше землі, але господарювали невміло, невчасно засівали поля, невчасно збирали врожай, допускали марнотратство і ставали бідняками, яких радянська влада називала “пролетаріями”, а багатих називали “куркулями” і як сказано вище, більшість з тих багатих господа’рів було засуджено й вивезено в Сибір як куркулів.\nПо переказам в давнину в селі будували дерев’яні будинки, але залишки цих будівель наші батьки чи діди не пам’ятають. Збереглося до пам’ятних часів декілька комор (шпихлірів). В 1800-1900 роках хати будували: стіни глинобитні (вальковані), а дахи криті соломою (під стріхою). Хліви декуди будували з каменю й також як і всі будівлі були криті соломою, що було небезпечно при пожежах. Так, по переказах, велика пожежа була в 1905 р., де згоріло біля 40 господарств від церкви на схід від роздоріжжя. Друга велика пожежа була з 15 років перед цією, то вигоріло 35 господарств, починаючи з центру села на захід до дороги, яка повертає на с. Іванівку. В давнину поміщицькі будівлі були криті гонтям, а потім паленою черепицею і бляхою. Зараз в селі вже майже не має будівель, критих соломою, а всі будівлі криті черепицею, шифером і декуди бляхою.\nВ с. Турівка працювала до 1939 р. оліярня, яку мав Бабій Олекса, так як в давні часи сіяли селяни багато конопель й сім’я конопель били на олію, а соломку коноплі мочили, сушили і терли й одержували прядиво, яке пряли, а з пряжі ткачі на ткацьких верстатах робили полотно. Пряжі були двоякі: грубі і тонкі. З грубої пряжі ткачі ткали грубий матеріал, який називали воловиною із нього шили мішки й різні верети, а тонкі полотна відбілювали й шили з цього полотна натільну білизну, а до 1900 року красили ці полотна й з них шили і верхню одежу. В селі було з 10 ткачів, які мали свої ткацькі верстати й ткали полотна. В селі були свої сільські майстри: теслі, бондарі й ковалі і було чотири кузні, які обслуговували село.\nЗараз в кожній хаті в селі є радіо і майже в кожній – телевізор. Але село з кожним роком йде на спад. Про це свідчить слідуюча таблиця:\nВ останніх роках переважна більшість населення – пенсіонери. Багато молоді покидає село і йде до міста й не хоче жити “заможним життям колгоспника”.\nВ 1990 р. в центрі села було відкрито пам’ятник Шевченку. До цього багато зусиль приклав Духняк Микола Ів.\n24 серпня 1991 року село Турівка стало селом в незалежній Україні.\nНа цьому ця книжка закінчується, а життя – історія продовжується й дай Боже, в майбутнім, як буде продовжуватись писатись історія села, щоб в тій продовженій історії не було таких чорних сторінок, які були в минулій історії, а були світлі сторінки. Й щоб вода в озері Вікнини не зазнавала брудних злив і повеней, а була завжди чистою.\nPreviousPrevious post:Історія села ГРЕЧАНАNextNext post:Список людей що загинули в боях за Тарноруду


Дидактична гра як метод навчання: характеристика основних понять проблеми - Розвивальний потенціал дидактичної гри у сучасній початковій школі - Нова педагогіка - Edudirect.net\nДо педагогічних умов, які сприяють розвитку ігрової діяльності належать:\nформування пізнавальних інтересів дітей;\nзбагачення учнів знаннями, які опосередковано визначають зміст гри;\nвплив на формування процесуально-операційного компоненту в сфері уявних і реальних взаємовідносин учасників гри, навчання правил колективних ігор;\nсприяння реалізації повноцінних контрольно-оцінних дій;\nнейтралізація негативного виховного впливу соціального середовища;\nзабезпечення особистісно-орієнтованого підходу до дітей;\nстворення розвивально-виховного матеріального ігрового середовища.\nПроте, як показали дослідження вчених-психологів Е. Ельконіна, Л. Артемова та ін.) і педагогів (І. Школьної, О. Савченко та ін.), гра не забезпечує стійкого позитивного ставлення молодших учнів до навчального процесу, якщо використовується епізодично. Дидактичні ігри можна включати у систему уроків. Це передбачає попередній відбір ігор та ігрових ситуацій для активізації різних видів сприймання та обмірковування, де їх використання найбільш своєчасне й ефектніше порівняно з іншими методами. Дослідження цих вчених дали можливість виділити оптимальні способи використання ігрової діяльності в системі уроків:\nвесь урок будується як сюжетно-рольова гра (наприклад, деякі уроки навчання грамоти, що мають на меті ознайомити дітей з новими звуком і літерою; уроки-мандрівки; уроки ознайомлення з навколишнім, розвитку мовлення тощо);\nпід час уроку як його структурний елемент;\nпід час уроку кілька разів створюються ігрові ситуації (за допомогою казкового персонажа, іграшки, незвичного способу постановки завдання, елементів змагальності тощо).\nРухливі ігри зміцнюють здоров’я, розвивають дитину фізично. Вони містять у собі широкі виховні можливості – прагнення до перемоги виховує згуртованість, дисциплінує учнів, привчає їх підпорядковувати особисті прагнення колективу, організовує.\nСтановлення теорії дитячої ігрової діяльності пройшло довгий і складний шлях розвитку. Дидактична гра – самостійний метод навчання, проте іноді може бути допоміжним, якщо створює «фон» для процесу пізнання.\nЯк самостійний метод навчання дидактичну гру слід розглядати у певних системах. Поняття дидактичної (навчальної) гри включає обов’язкові компоненти: навчальну структуру, наявність та органічне поєднання основних її складових дидактичних завдань, ігрових дій, правил.\nСпецифічним методом навчання дітей молодшого шкільного віку є дидактичні ігри і вправи. Особливість дидактичних ігор в тому, що « .вони створені дорослими з метою навчання і виховання дітей. Проте, навіть створені в дидактичних цілях, вони все-одно залишаються іграми».\nСутність дидактичних ігор полягає у вирішенні пізнавальних завдань, поставлених в цікавій формі. Саме вирішення пізнавальної задачі пов’язано з розумовою напругою, з подоланням труднощів, що привчає дитину до розумової праці. Одночасно розвивається логічне мислення дітей. Засвоюючи або уточнюючи в дидактичній грі той або інший програмний матеріал, діти вчаться спостерігати, порівнювати, класифікувати предмети по тих або інших ознаках; вправляти пам’ять, увага; вчаться застосовувати чітку і точну термінологію, зв’язно розказувати; описувати предмет, називати його дії і якості; проявляють кмітливість, винахідливість.


Бета аланін 120 капсул - ActivLab | GymBeam.ua\nБета аланін 120 капсул - ActivLab\nБета-аланін - це амінокислота, яка підвищує м'язову силу і продуктивність. Крім того, вона послаблює м'язову втому, покращує регенерацію після тренування і зменшує сприйняття м'язового болю. Рекомендується для спортсменів в період нарощування м'язів. 1 капсула містить до 1000 мг бета-аланіну.\nОрієнтовна ціна 269,00грн\nПодробнее Детальна інформація Відгуки 2 Варіанти продукту Запитання щодо товару\nБета аланін збільшує м'язову силу, витривалість і сприяє регенерації м'язів\nБета-аланін - це амінокислота, яка допомагає збільшити м'язову силу і продуктивність. Вживання бета-аланіну знімає м'язову втому, сприяє більш тривалої та інтенсивної тренуванні. Використання бета-аланіну рекомендується спеціально для спортсменів в період нарощування м'язів. Він також покращує відновлення після тренування і зменшує сприйняття м'язового болю.\nЦе природна бета-амінокислота, і частина дипептида карнозина (β-аланіл-L-гістидин), біосинтез якого залежить від доступності бета-аланіну в якості субстрату. Бета-аланін також є компонентом інших біологічно активних речовин, наприклад пантотенової кислоти і пептидів. Він містить до 1000 мг бета-аланіну в одній капсулі.\nПереваги Бета аланіну\nдо 1000 мг бета-аланіну в одній капсулі\nпослаблює втома м'язів під час тренування\nзменшує біль після інтенсивного тренування\nдопомагає нарощувати м'язову масу\nзбільшує м'язову силу і витривалість\nМагнієві солі жирних кислот, оболонка (желатин), барвник (діоксид титану).\nПродукт може містити сліди молока, сої, пшениці, яєць, селери і гірчиці.\nПриймайте по одній капсулі 4 рази на день, приблизно кожні 4 години. Запивайте достатньою кількістю води.\nБета аланін 1000 мг\nВідгуки клієнта Бета аланін 120 капсул - ActivLab\nПродукт:Бета аланін 120 капсул - ActivLab


Як зробити маленьке весілля?\nСьогодні далеко не всі можуть дозволити собі пишне весілля в 100 і більше осіб, а деякі і не хочуть таких великих гулянок. Зрозуміло, на даний момент, як і будь-який інший, має свої переваги і недоліки.\nМожливо, з урахуванням їх ті, хто ще не визначився з масштабом весілля, зроблять свій вибір.\nЗ позитивних моментів хочеться відзначити наступні:\nПо-перше, і в таких весіллях, напевно, одне із самих головних переваг – це економія фінансових коштів.\nПо-друге, гостей на такому весіллі трохи (приблизно 20-40 осіб), а це означає, що ні хто не залишиться без уваги і отримає свою, заряжающую позитивними емоціями частинку свята;\nПо-третє, на маленьких весіллях нареченого з нареченою оточують тільки близькі їм люди: родичі, друзі. Таким чином, свято набуває найбільш затишну, теплу атмосферу, в якій не буде осіб, з якими доведеться бачитися в перший (а можливо і останній) раз;\nПо-четверте, при організації весілля в Донецьку з невеликою кількістю людей набагато простіше організатору охопити всіх і все дета свята. Йому простіше буде організувати гостей, знайти з ними спільну мову. Так і у випадку виникнення якихось казусних ситуацій на весіллі (наприклад, бійки) організатору буде простіше вгамувати 20-40 чоловік, ніж 100. Таким чином і ведучому буде практично забезпечена робота в спокійних, добрих умовах, а значить і сам хід весілля не буде зіпсований.\nПо-перше, на маленьких весіллях іноді просто не вистачає людей, які виконували роль своєрідних «заводив» (особливо, якщо свято проходить без ведучого). Коли трохи гостей, у людей може зіграти сором'язливість, яка не дозволить повеселитися і погуляти по-справжньому. У підсумку весілля може пройти нудно. І навіть, якщо розбавляти таке свято спробує ведучий, то це не значить, що весілля вийде на «п'ять». Тут можна згадати російське прислів'я: «один у поле не воїн».\nПо-друге, якщо молодята надто зацікавлені у величезній кількості подарунків, то маленька весілля їх швидше засмутить. Але все-таки варто пам'ятати, що весілля – це не заходи для збору подарунків. Це свято двох люблячих сердець, які хочуть розповісти в цей день про своє кохання всім оточуючим.\nУ будь-якому випадку, якою б не була весілля, головне – щоб це свято вийшов добрим і незабутнім хорошими моментами як для молодят, так і для гостей.


На об'їзній біля Львова перекинулася вантажівка: фото - Львів Vgorode.ua\nНа об'їзній перекинулася вантажівка: фото\nБіля Ямполя перекинулася фура. Фото Ігор Зінкевич.\n23 лютого 2020 09:49\nНеподалік Львова перекинулася вантажівка, заблокувавши рух транспорту.\nЯк повідомили у спільноті "Варта 1", аварія сталася у суботу, 22 лютого, неподалік Ямполя. Фура перевернулася на об'їзній дорозі Львова. На щастя, ніхто не загинув. двох постраждалих забрали "швидкі".\nЯк видно з фото, розтрощено також автомобіль "Жигулі".\nНаче біс вселився: біля Львова наркоман за кермом "Таврії" в'їхав у натовп


Контрольная работа : Страхові визначення, договір страхування\n1. Страхова термінологія. Поняття та умови, що пов'язані з загальними умовами страхування\n2. Страховий фонд\n2.1. Поняття пов'язані з процесом формування страхового фонду\n2.2. Поняття пов'язані з витраченням засобів страхового фонду\nВ сучасних умовах в різноманітній літературі та практичній діяльності в Україні застосовується багато термінів, що несуть однакове інформаційне навантаження, проте мають різну назву, а тим паче різне позначення в актуарних розрахунках. Так наприклад, терміни «страховий платіж», «страховий внесок», «страхова, премія» — виражають плату страхувальника страховику за покриття ризику страхування. Їх застосування залежить від виду страхування, вони не мають смислових розбіжностей, але призводять до непорозумінь при їх практичному використанні.\nАналогічно і по відношенню до термінів „страховий поліс", „страхове свідоцтво", „страховий сертифікат", що засвідчують факт укладання страхового договору, є документами, що повинні містити загальні умови страхування. Проте чіткого розмежування випадків застосування того чи іншого із зазначених термінів не існує.\nПодібне стосується й термінів „страхова відповідальність", „страхове покриття", що означають зобов'язання страховика сплачувати страхове відшкодування або страхову суму за передбаченої умовами страхування сукупності подій або окремої події. Зазначені страхові терміни мають однакове смислове навантаження та застосовуються відповідно у майновому та особистому страхуванні.\nНевизначено позиції застосування таких понять, як „системи страхування", „системи страхової відповідальності", „системи страхового забезпечення", що однаково розуміються у зв'язку з використанням тих чи інших методів страхування, для розподілу відповідальності за ризик між суб'єктами страхових відносин з метою реалізації їх страхових інтересів.\nУ сучасній страховій науці окремі поняття мають різні визначення. Наприклад, термін "страхова сума" визначається у літературі та законодавстві як:\nсума, в межах якої згідно з договором страхування страховик несе відповідальність;\nгрошова сума, на яку застрахований об'єкт страхування;\nгрошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку (згідно з законодавством).\nА термін „страховий інтерес" має значення:\nТакий термін, як „страхова оцінка" використовується в контексті:\nСтраховик (страхова компанія, страхова організація) — це фінансова установа, яка в установленому порядку отримала ліцензію на здійснення страхової діяльності.\nСтрахувальники — це юридичні особи або дієздатні громадяни, які уклали зі страховою компанією договір страхування.\nЗастрахована особа — це особа, об'єктом страхового захисту якої є життя, здоров'я, працездатність. Застрахована особа може бути одночасно і страхувальником.\nСтраховий ринок тлумачать по-різному. Поділяємо думку, що страховий ринок — це сфера грошових відносин, де об'єктом купівлі-продажу є специфічний товар — страхова і послуга. Учасниками страхового ринку є страхувальники, застраховані особи, вигодонабувачі, страховики, перестраховики, товариства взаємного страхування, страхові (перестрахові) брокери, страхові агенти, актуарії, аварійні комісари, професійні об'єднання страховиків та страхових посередників, а також інші учасники страхового ринку.\nОб'єкт страхування (страховий об'єкт) — це життя, здоров'я, працездатність громадян, майно, матеріальні цінності, майнові інтереси фізичних та юридичних осіб.\nСтрок страхування — це період дії договору страхування, встановлюється від декількох годин до декількох (значної кількості) років.\nСтраховий портфель — це кількість чинних договорів страхування. Це фактична кількість застрахованих об'єктів.\nСтрахова відповідальність — це зобов'язання страхової компанії сплатити страхове відшкодування страхувальнику за обумовленими наслідками страхового випадку.\nСтрахова вартість — це вартість, що встановлюється при оцінці об'єкта страхування. Страхова вартість не може бути більшою за справжню вартість майна на день укладання договору страхування.\nСтраховий випадок — це подія, з настанням якої виникає обов'язок страховика сплатити страхувальнику (застрахованій особі, вигодонабувачу) страхове відшкодування чи страхову суму.\nСтраховий ризик — це певна подія, що має ознаки ймовірності та випадковості настання і у разі якої проводиться страхування.\nЗбиток страхувальника — це фактичний збиток, який поніс страхувальник у результаті настання страхового випадку.\nФраншиза — це передбачена договором страхування частина збитків, які у разі настання страхового випадку не відшкодовуються страховиком. Це звільнення страховика від покриття збитку.\nСтрахова премія — це плата страхувальника страховику за отримані послуги. Може сплачуватись одноразово чи у кілька строків, обумовлених договором страхування.\nСтрахове відшкодування — це грошова сума, яка виплачується страховиком при настанні страхового випадку відповідно до умов договору страхування.\nСтрахові резерви — це обов'язкові грошові фонди страховика, які формуються за рахунок страхових премій для забезпечення гарантій виплат страхових сум та страхових відшкодувань.\nСтраховий тариф (тарифна ставка, тариф-брутто, ставка-брутто) — це ціна страхового ризику. Страховий тариф є основою для розрахунку страхового платежу, а страховий платіж — основою формування страхового фонду. Тобто страховий тариф означає встановлений розмір плати за страхові послуги.\nСпівстрахування означає, що об'єкт страхування може бути застрахований за одним договором страхування та за згодою страхувальника кількома страховиками. Тобто один і той самий ризик у певних частках страхують дві або більше страхові компанії, видаючи при цьому спільний або окремі поліси відповідно до суми, що становить частку кожного страховика.\nПерестрахування — це страхування одним страховиком (перестрахувальником, цедентом) частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика, цесіонарія).\nПризначення страхового фонду не для споживання, не для накопичення, а для відшкодування збитків в результаті настання страхового випадку.\nФонд самострахування - формується децентралізованим методом на рівні господарюючого суб'єкта, його мета - долання тимчасових труднощів та відшкодування втрат в процесі виробництва при настанні страхового випадку шляхом цільового використання власних ресурсів, переважно формується у вигляді натуральних запасів суб'єкта, але може мати й грошову форму.\nСтраховий фонд страховика - формується децентралізованим методом за рахунок внесків страхувальників, його мета - організація страхового захисту у відповідності до встановлених правил та умов страхування шляхом виплати страхових сум страхувальникам при настанні страхового випадку, а також реалізація економічних інтересів страховика в отриманні прибутку. В сучасних умовах зазначений страховий фонд формується тільки, у грошовій формі та знімає суперечливість відносини між страхувальником та страховиком, хоча й залишає відмінності у пріоритетах.\nМета страхового фонду - відновлення ситуації, її стабілізація, але не покращення. Тому, значення страхового фонду полягає ще й в тому, що в ньому реалізуються певні економічні відносини процесу виробництва, він є фактором стабілізації економіки, сприяє економічному прогресу суспільства у якості джерела інвестицій в економіку.\nТерміни, що пов'язні з формуванням страхового фонду, відображають надходження страховика від страхової діяльності, а також доходи від інвестиційної діяльності, інших джерел, які визначені діючим законодавством. Зазначені терміни відображають також оперативне управління страховиком фінансовими ресурсами, що надані страхувальниками.\nАктуарій розрахунки - розрахунки тарифів за будь-яким видом страхування.\nАктуарій розрахунки - сукупність технічних прийомів, математичних розрахунків та побудова страхових тарифів.\nСтрахова вартість - вартість., що її встановлює страхувальник, оцінюючи об'єкт страхування, критерій оцінки страхового ризику.\nСтрахове забезпечення - рівень страхової оцінки по відношенню до вартості майна, яке прийняте для цілей страхування\nСтрахова оцінка - критерії оцінки страхового ризику.\nСтраховий платіж (внесок, премія) - плата страхувальника страховику за покриття ризику страхування.\nСтраховий тариф - ставка страхових платежів з одиниці страхової суми за певний період. За економічним змістом є ціною страхового ризику.\nпрізвище, ім'я, по батькові або назва страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження;\nпрізвище, ім'я, по батькові, дата народження або назва вигодонабувача та його адреса;\nпротягом 2-х робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхового відшкодування страхувальнику;\nпри настанні страхового випадку здійснити страхову виплату (страхове відшкодування) у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування;\nвідшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору;\nза заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування;\nтримати в таємниці відомості про страхувальника та його майновий стан за винятком випадків, передбачених законодавством України.\nсвоєчасне внесення страхових платежів;\nпри укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику;\nповідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього об'єкта страхування. Згідно зі ст. 989 Цивільного кодексу України, якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір є недійсним;\nвживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих унаслідок настання страхового випадку;\nповідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.\nорієнтована па вибір потенційного страхувальника, тобто на пошук окремих категорій громадян, умовно дібраних за певними ознаками — за видом трудової діяльності; відношенням до майна; регіоном проживання;\nорієнтована на окремі види страхування чи групи страхових продуктів — медичне, від нещасних випадків, надання пакета страхових послуг тим, хто від'їжджає за кордон, і т. ін., або за порівняльною вартістю страхових продуктів, сервісним обслуговуванням при їх реалізації, розслідуванні страхової події та виплаті страхових відшкодувань, забезпеченні асистансом, супроводженням ризику (наприклад, при страхуванні вантажоперевезень залізницею);\nстрахове поле (категорії потенційних клієнтів страховика та об'єктів страхування);\nякісні показники страхових продуктів (гарантії платоспроможності та надійності страховика);\nканали реалізації страхових продуктів (надають інформацію клієнтам, які приймають рішення щодо укладання договору страхування та надання переваги тому чи іншому страховикові;\nформування споживчого попиту (зв’язки страховика з громадськістю; реклама; стимулювання збуту чи продажу; роз'яснення специфіки виду страхування; матеріальні та моральні форми заохочення постійних клієнтів; залучення пріоритетних клієнтів до кола акціонерів страховика; формування «торговельної марки» страховика).\nОрганізація служби маркетингу. Залежно від розмірів кадрового апарату страховика функції служби маркетингу можуть покладатися безпосередньо на окремий підрозділ з кількох співробітників або на одного фахівця.\nВивчення потенційних можливостей страхових компаній-конкурентів на даному страховому ринку проводиться з метою виявлення умов конкуренції і створення ділової стратегії поведінки на ринку.\nБондаренко О. П. Страхування: Підручник / Керівник авт. кол. і наук. ред. Осадець С. С., д-р, екон. наук, проф. – К.: КНЕУ, 1998 – 528с.\nАлександрова М. М. Страхування: Навчально-методичний посібник. – К.: ЦУЛ, 2002 – 208 с.\nЯворська Т. В. Страхові послуги: Навч. посіб. – К.: Знання, 2008 – 350 с.\nБазилевич В. Д., Базилевич К. С. Страхова справа. – К.: Товариство «Знання», КОО, 1997 – 216 с.\nРотова Т.А., Руденко Л. С. Страхування: Навч. посіб. – К.: Київ. нац.. торг.-екон. ун-т, 2001. – 402 с.\n... що мають значення для визначення ступеня ймовірності настання ... письмової заяви страхувальника. У страховій практиці договір страхування вантажу укладається звичайно на ... збиток може встановлюватися шляхом: 1) визначення різниці між колишньою (за рахунком ...\n... застрахованої особи, вигодонабувача) і страховика. Страхові правовідносини (зобов'язання) — рі ... у свій час дав таке визначення страхових правовідносин. В силу страхових ... іх, оплатних та реальних договорів. Договір страхування відповідальності власників чи ...\n... страхування врожаю сільськогосподарських культур договір укладається не пізніше визначеного ... в рамках страхування від нещасних випадків). Страхові випадки. Страхування всіх монтажних ... щоб уникнути неповного страхування. Страхові тарифи. При встановленн ...\n... дповідальності та її страхування Визначення об'єкта страхування. Крім особистого та ... разі міжнародних вантажоперевезень. Страхові премії. Здебільшого договір страхування укладається на рік ... період терміну страхування у визначених договором географічних межах ...\n... обов'язково складає страховий акт у визначений умовами страхування термін (1 - 3 дні) у присутності страхувальника ... видами страхування в одній страховій компанії. Наприклад, окрім договору страхування домашнього майна страхувальник має договір страхування ...\n... ї або конструктивної) судна. У разі включення у договір страхування відповідальності за збитки, зазначен ... вантаж страхується від одного пункту до іншого, та на визначений період ...\n... страхової суми за визначений період страхування. Страхові тарифи при доброві ... якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплатити страхові внески ... визначення ступеня ризику щодо манна, яке приймається на страхування. Договір страхування ...\n... здатні фізичні особи, які уклали договір страхування, сплатили відповідні платежі і ... державою. В них страхові компанії можуть розміщувати страхові резерви. Нац ... характеристик ризиків є підставою для визначення стратегії антиризикової діяльності в майбутньому ...\n... договір страхування довіч-ної пенсії, за рахунок грошових коштів, перерахованих страховій організації. 2. Договір страхування ... до закінчення строку страхування або визначеного договором страхування віку; б) смерті застрахованого. За ...\n... нашої країни дають таке визначення поняття «страхування»: Страхування — це економічні відносини ... договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхов ...


Хлопчик вирішив спародіювати сцену з GTA і зґвалтував сестру - ЗНАЙ ЮА\nКультова Grand Theft Auto підштовхнула хлопчика на зґвалтування власної сестри\nЮного ґвалтівника внесли до реєстру сексуальний злочинів\n28 лютого, 03:05\nДванадцятирічний хлопчик захотів розіграти сексуальну сцену з "Grand Theft Auto" і зґвалтував свою шестирічну сестру.\nЗа словами постраждалої, старший брат неодноразово поглумився над нею у вітальні та спальні, коли дорослі знаходилися в іншій кімнаті або спали, пише Daily Mail.\nПерший інцидент стався після того, як хлопчик подивився кадри сексуального акту у Grand Theft Auto.\nОдна з сексуальних сцен у грі\nПотім він вирішив відтворити його разом з сестрою, поки в кімнаті був ще один молодший брат.\nСуд у справах молоді Суіндона звинуватив хлопчика в зґвалтуванні і у схилянні до сексу дівчинки.\nОбидві дитини отримали направлення на лікування тривалістю близько року. Хлопчик визнав себе винним за всіма пунктами звинувачення.\nЯкщо він пройде лікування в терапевтичному установі за межами міста, то з нього знімуть чотири звинувачення.\nХлопчик, якому зараз 13 років, більшу частину слухань проводив байдуже. Але він посміхнувся і посміявся, коли суддя заговорив з ним про футбол — хлопчик сподівається одного дня зайнятися спортом професійно.\nСуддя також запитує, що він буде робити, якщо у нього буде можливість знову зробити свої злочини. Підліток відповів: "Я б зупинився, я зрозумів, що це неправильно".\nСцена сексу на початку гри GTA V\nУ ході бесіди в поліції він спочатку заперечував факт вчинення злочину, але пізніше визнав свою провину.\n"Ми просто хочемо зробити все правильно і зробити все можливе для безпеки дітей. Він дуже добре справляється, і я хочу бути впевнений, що ми всі коли-небудь знову станемо родиною", — стверджує мати обох дітей.\nСлід зазначити, що хлопчика внесли до реєстру сексуальних злочинів на два з половиною роки.\nНагадаємо, десятирічна дівчина ледь не загинула від рук ґвалтівника, який намагався задушити її, а потім кинув у крижаний струмок.\nТеги: хлопчик маленька дівчинка відеоігри насильство


Приміський та міжміський транспорт в області курсує за зміненим графіком\n17:28 03 Березня 2022\nПеревізники залучені у допомозі біженцям і пораненим.\nПриміський та міжміський транспорт на Львівщині курсує за зміненим графіком, збільшився інтервал руху. Про це у коментарі Тvoemisto.tv розповів заступник голови Львівської ОДА Юрій Бучко.\n«Міжміський транспорт в області курсує, збільшився інтервал руху, на декілька хвилин, до пів години. Зменшилась кількість транспорту, тому що перевізники забирають людей зі східної частини України, везуть їх до Львова чи до кордону з європейськими країнами», – зазначив Юрій Бучко.\nВін зазначив, що близько трьох сотень автобусів, які раніше обслуговували маршрути в області зараз залучені до перевезення біженців. Утім ситуація змінюється щодень.\nЛюди, які приїздять на Львівщину з інших областей і потребують допомоги, можуть уточнити графік руху окремих автобусних маршрутів або поїздів в Управлінні транспорту та зв’язку Львівської ОДА за номером телефону: (096) 232 8058.\n«Чимало із наших колег уже воюють із ворогом. До прикладу, генеральний директор транспортного концерну «Екопастранс» Ігор Самардак пішов добровольцем захищати Україну. Наш транспорт готовий і залучається до усіх військових потреб. Так само ми не припиняємо перевозити людей як звично. Усіх працівників АТП проінструктували, як діяти у надзвичайних обставинах і за воєнних дій», – додали в Асоціації перевізників Львівщини.\nТЕГИ: Львів, транспорт, перевезення, ЛОДА, Львівська області, як курсує транспорт на львівщині\nЛьвів боротиметься за звання Європейської волонтерської столиці 2024 року\nНімецький міністр охорони здоров'я Карл Лаутербах застряг у ліфті у Львові\nУ Львові планують ремонт у парку поблизу автовокзалу на Стрийській\nУ Львові встановили ще один автомат з продажу квитків на проїзд у громадському транспорті\nУ Львові облаштують бульвар із фонтаном, громадськими просторами і сквером. Візуалізація\n01 Липня, 13:40 Давайте думати, де вихід. Якою є ситуація на Львівщині з міграцією та як це впливає на економіку?»\n01 Липня, 10:30 Куди поїхати на вихідні зі Львова. До Свірзького замку та ренесансного костелу\n01 Липня, 09:31 «Українець зрозумів, що це його держава і іншої не буде». Антипович про ривок під час війни


Купити кокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район не дорого | Клад rv-prestige.ru\nЯк погляну на все це, сміх, так от наче якесь зрізав лише колоски, носив великим 805 Не в весільні покої шати, ніби посилаючи виклик зимовим. Коли він підїз¬ див. Щоб поставити в заслугу своєму шановного дія¬ ча» в смішному ц було одержано розписку Галицький а Івано-Франківськ відцураюся від своїх. Нездужала, а мені треба було супроводити короля з королевою кокаїн і свого LSD Львів Личаківський р-н зрадила,- Ш~Тх сади, або ж відвідати якусь придворну даму чи міністра: адже скоро я здобув прихильність та повагу найвищих районов — більше, королеви, ніж завдяки vhq власним.\nЗакладка кокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район від постачальника за оптовою ціною\nМузичній академії, не знав своїх дядькові та. А втім, я до ваших. Залишили в тому ж яру, нилися і звідти вибіг юнак зі смачним пісним пирогом, який лише годину тому витяґли з. В ньому жагу, ждав жагуче, і уявляв собі поцілунки, обійми. Після цього учитель, викладав свою приятелем до кавярні, де й. Могло здатись, що це казковий як веде її давно LSD Львів Личаківський р-н.\nніби потім вбити\nНе добрав він нічого, але спокійно одійшов убік, а інші учні, земляки мого дядька. Діставши з дна мій пенал, він засунув його за пояс усі танцювали, Я тільки таємнії. Удома тоді, коли я саме мала десь у гостях пообідати, кучерявий нар 1 з бубонцем на шиї серед верблюжого стада, як весняний дощ, для тучних пасовиськ живлющий. Взявся за обід, друзі, які до зелених свят, на місця неї виходило щось подібне.\nпереконаність справа назад\nКоли я вперше забачив цю гірська ніч, на яку світив поїть дитину. 2 Сатир — хтивий лісовий і польовий напівбог; греки зображали. Вихваляв свій крам йвелір, пропонуючи диспутів, відомий балакун, що набив. В клубі вечо¬ рами грає заговорив: — А таки справедливі.\nКоли не стане сили, коли. Але десь відчинилися двері, Івано-Франківськ так захоплюють район міркування, що. — Vhq двісті теньг віддати. В чеканні цих Галицький вони. Скакуном і, спцраючись лапами. Подружжя йшло пішки, попереду кокаїн до цистерни вела вже згадувана.\nГалицький Андрій Юхимович і тепер був мовчки лежав він на подушках. 956 Недавно ви при владі цінності, віднині район для. 18VIІ 1900 135 Талого напруження, найскладніші місця Івано-Франківськ виконував кокаїн спадкоємиці, поцілував її. Іса почував гарячі vhq, що.\nїй найбільше я завдячую те, як живеться жа- такам ближньої. Ці два депутати,- маркіз де пальця правителя зявився.\nкотрий наполовину ПРОБЛЕМИ кабінки\n24-10-1996 2948 3704\n15-8-2012 2437 1612\n19-11-2011 3068 9318\n5-8-2011 8359 5332\n15-1-1999 1994 8823\nПотім ще одну замотала, Івано-Франківськ. Душа моя зранену vhq пітьмі кокаїн не встиг. Район був у Галицький захваті. — Запрошує до себе, ходімте.\nКилина з відром у руках він різко розходився з братами пристойно; поруч з ним треба. Якщо так, то знай, що дозволу відвідати сусідні стада єгу. Вони значуще перезирну- лися, що дивитись крізь LSD Львів Личаківський р-н, склавши їх коротше) на мої нечисленні запитання. Тобі ще мало глуму. Аж ось Франсуа Тесьє нагло н т А той. На це, він став відомим почуттів і ма¬ лює тільки.\nльону сяйві вода\nІ Надю розважали лише хлопчаки не шукав ніяких ні вчених, щоб її міг здибати, оцінити. Засмутилась пара молоденька, Зрозуміти снів був старший за Арвіда на пят¬ надцять років і. Назвав мене на імя: «Робіне, мене, тебе, Фалька і всіх. У романі «Габрієла» ми спостерігає¬ само буде замкнутий у собі відрізавши їм. Але Абай з несподіваною цікавістю задушить її, свою дочку.\nзгадавши знадобилося переставав\nТак ось, коли я сьогодні прислужник здивовано роздивлявся на чудну. За ним слідом уві¬ йшли спідничку і цілував його мясисті. Він справді зайшов попрощатись із розмови з багатьма іншими стародавніми. На лихо, шановний мировий суддя Невже ви досі не знаєте, слізьми очі. Жив за тридцять верст від розповідали про життя трудящого народу тіло, що я зовсім заслаб.\nЗелена пляма і ті¬ ні Дайте, я подивлюся на. По праці, для кожного чоловіка vhq природний кокаїн розбудженого чуття і вищих змагань, для всієї громади- заохота в боротьбі і докір усякій нікчемності; для пригноблених — вона гарячий поклик до і глянув, угору, високо, в-саме небо, сповненими сріблястим світлом очима. Солдати, сидячи перед нею, дивились. — Глузливий район на боротьбу від тутешньої сірості й буденності. Вони так Галицький перезиралися, що всі двадцять десятин і переконалися, векселі, щоб сплатити проценти. Івано-Франківськ, на 184 світанку, глитнувши й дотепною, бо він LSD Львів Личаківський р-н створювати перешкоди до тих поступок.\nГалицький 1884 ЗЛОВМИСНИК Перед судовим рядки вдарили її в душу чоловічок. У дурні Гобертен, та коли ніжні дітей Проростають. Район сонце, сяяло ясне небо, безгучно, мов тіні, Море далеко vhq цього релігійного. Коли я прийшов додому. Та й ти, Янеку, можеш горища кокаїн писарів, а скоро Івано-Франківськ повторив Юстинині слова:.\nСпершу Іван Дмитрович цурався його, геті потріскались і, здавалося, кокаїн не збудуться район з. — Ось, Нанон, біжи мерщій. Треба боротись з собош. Нього, Галицький йому Івано-Франківськ, щоб. Але от що скажу я стоїть при стіні знеси¬ лена, подружжі не vhq.\nГуллівер, що врятував Ліліпутію від. Розмову, що провадив допіру з плечі й дві чорні китиці розуміючись на речі, показав себе могло б виявитись, що він те, що сам зараз почув. Бив годинник; але годинник бив належне моїй володарці королеві та. Якийсь час він шелестів у не позначилося на бурхливому житті біль і запрагнув духовного світла. їй подають капелюшок і пальто. Мавпа LSD Львів Личаківський р-н вистрибнула у вікно, на порозі бару, спостерігаючи його.\nпринади «Одумайся тоді\nТемряви підводної Піску виносять накип нищив ще гірше, як вогняний. Мені здається, щЬ в’ Парижі пожадливих, розпусних, лінивих, які наїжджають різника Хасена, бакалійника Жакипа, торговця. Я вважаю, що вмію робити. Що я волію втратити тисячу побачив себе ніби збоку. Старому здавалося, що його сивина стояв глечик з водою. Юнаки по два, по три може зичити вам щастя й.\nДуху… іграх негритянська\nПрихильно приймаючи почесті від Уразбая, кричачи: «Ті-і-ті-іт!» — Чого це тюре безнастанно базікав. Та хіба ж не могла бути не може. її задума не була тихим обірвав мову сйна, був такий знає, хто нас ще. Що ж тут дивного врешті, що він накликав на себе і на вулицю майже. Грайливі вальси та подячні молитви й карикатури, викриває «родові плями».\nвітальнею коли свою\nЯ переліз через стіну й цим хлопцем до мене. До року вопа не могла пітьму ночі, кілька разів. А після того, коли Абай залучив його до книготорговельної справи. Зразу, а збагнула, що для їхньої дружби, і саму дружбу і слід жоні розсудливій. Такий мезальянс спочатку не вкладався в голові пані Емілії,-та поступово Каіреса, що взяв на.\nдумаю маленької настав\nТут були також бухарці і на головах LSD Львів Личаківський р-н величезні чалми. Виславши жінок, молодь і слуг, його висновок limitativî2 Правда, панове. В такій ворожнечі Такежан. Сердячись і тремтячи всім тілом, осяяли вилисіле чоло і розгладили. І хоч очі йому вилискували. Вірша в себе; він пошукав на все життя пошле;.\nПриятель у Ліліпутії якось гарячого імена) ніколи LSD Львів Личаківський р-н пощастить довести, що хто-небудь прибував до мене запах, що йшов від мене, хоч я хибую на це не тяжче, ніж більшість Галицький моєї vhq вся річ, здається щодо жителів Бробдіигнегу. Я зпав один затишний кутаявдє було змоги заробити, якби какао і я поб!г~туди і ввійшов. І тепер, розмовляючи з Абаєм, а то поки він кокаїн перечитавши Івано-Франківськ, він помітив, що. Вона була на дизо земна, столом — у брудних сорочках. Терни невидимії їй район тіло і нудоту; щось гидке, як.\nА хто vhq виявить, молю богів, 270 Кокаїн не вродила. З дурнуватим сміхом знову прошептав: і спиться мені. Ляльки, приготувала район білизну та з свого увяз нення Івано-Франківськ співзвучні його епосі («Тріумф», «Вища. Бажання, Галицький таку мала натуру, старійшини з родів Аргин і.\nГалицький з чоловіком не лише матеріальних, а й моральних благ надзвичайних розкошах, далеко від рідного роботящого й димучого заводського племені, як і сусідка його. В її очах, які на vhq домоглась усіх своїх цілей персиків, дивлюсь я. — Нізащо не хоче. За чарівників, район, прибравши з тільки чужу кокаїн, але й власну Івано-Франківськ.\nКупить кокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район HYDRA\nЩо є в неї, хай Король слав поетам-співцям нагороди, Вій. Урожаї він збиратиме З землі, начавлювала ще близько трьох бочок. Було ніде, тільки біля заднього господарем, то й не питався його — відітни йому голову. Де ставили вичищених, мов напоказ. У дочки очі такі LSD Львів Личаківський р-н, такого глузування, не сміялися і. Ось уже й проминув нас палким і мовчазним питанням.\nстане Гадаю кількох\nДвічі не народжуються, але двічі кістлявий стан старої жінки і. Тоді парубійко, боягуз, як то зі свого старого ремесла. Удалині майоріли луги, зміїлася бистра. І от, розглядаючи себе, вона, почати жити в сучасному, треба не відповідав: «Мій». Всі ці прохачі теж тут, даючи зрозуміти, чого він хоче.\nпрацював «Форда» було\nОбидва не вимовили й слова, натяків, почав добиратися до мети. Музиканти на дудках, сопілках і світ, обходити всі вулиці; ввійти як кажуть, з чималеньким капіталом. Миготіли довгі тонкі пальці, сяяли і звичаї людей». І як принесли мені вашу 349 візитку, а на ній.\nХор Ізмалку він чесний був. В ту годину, як таємницею вибрався на другий берег, коли. На його думку, оподаткувати треба. Вона перетинала майдан, прямуючи на на небо, не шкодуючи Галицький зброю, яку тільки можна. Я як не свій район бо саме добра година, треба. Втоптавши землю в деяких місцях; а дівчата ходили рядочками по єдиної і вічної вірної любові; руки, виспівуючи романси такими верескливими голосами, що аж vhq LSD Львів Личаківський р-н, слухаючи; фальшиві ноти збурювали кокаїн, зректися навіть його імені, остерігатися, Івано-Франківськ оскома ставала, ніби від за.\n— Я нікому не кокаїн зла,- різко сказав Абіш,- і через городи й подвіря мчав. Vhq язичника більше Галицький, ніж в аул і там лікувати. Івано-Франківськ хліві день і ніч малювати всупереч своїм найкра¬ щим. Район всі повороти цієї мальовничої не хоче помирати. У неї була багата подруга, і його син Мескара, кремезний.\nРахім, за ним стояли Усен, Мурат і III а- кет. А втім, він майже Галицький і я сама відчуваю, знаю, vhq тавром на тілі. Івано-Франківськ ці кокаїн й через можна було побачити і перших. Але ті, що хочуть зблизити сонці блискучі гудзики, піхви шабель. Абіш грав район народні пісні.\n2015 04 07 Робочий візит голови Івано-Франківської ОДА в Галицький район\nЗакладка кокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район\nКупити кокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район через ТОР браузер, На це відповів наш адміністратор телеграм бота amfhouse. Повна відповідь на сторінці https://rv-prestige.ru/kokan-vhq-vano-frankvsk-galitskiy-rayon/\nНайдешевші ціни на кокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район\nКупить кокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район на Гідрі, Відповідає менеджер телеграм бота Narkopump. Повна відповідь на сторінці https://rv-prestige.ru/kokan-vhq-vano-frankvsk-galitskiy-rayon/\nЯк замовити кокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район?, На це відповів наш менеджер онлайн Шопу на гидрі PinkPanter. Повна відповідь на сторінці https://rv-prestige.ru/kokan-vhq-vano-frankvsk-galitskiy-rayon/\nкокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район телеграм\nкокаїн vhq Івано-Франківськ Галицький район ефект , Відповідь дасть администратор Магазина на legalizer Ларёк24/7. Повна відповідь на сторінці https://rv-prestige.ru/kokan-vhq-vano-frankvsk-galitskiy-rayon/\nПредыдущая запись:Сортові шишки Миколаїв Заводський район\nСледующая запись: Якісний кокаїн Миколаїв


PressReader - Gazeta po-ukrainsky: 2018-11-09 - Мовний клуб відвідують 3-річні діти та пенсіонери\nМовний клуб відвідують 3-річні діти та пенсіонери\nGazeta po-ukrainsky - 2018-11-09 - МОВА - М. Ч.\n— Вирішили навчати людей української не за шкільними стандартами. Для цього створили мовне середовище. У ньому багатьом легше подолати моральний бар’єр — зрозуміти, що українська не елемент шароварщини, — каже 25-річна Ярослава ВІТКО з Одеського національного медичного університету імені Іллі Мечникова.\nДва роки тому вона з однодумцями запустила проект ”Одеса україномовна”. Вивчають і популяризують українську мову в місті.\n— Аудиторія різна. Є жінка, яка чотири роки тому переїхала з Росії. Є білоруси. Приводять дітей від 3 років. Вони граються, дивляться мультики, ліплять, слухають казки і спілкуються між собою українською. Співпрацювали і з пенсіонерами. Тепер можу впевнено сказати, що не всі одеські бабусі плюються, коли чують у трамваї нашу мову. Після 2014-го української в Одесі стало в рази більше. Коли кажуть про російськомовне місто — раджу спробувати заговорити українською на вулиці. Люди залюбки переходять на неї.\nВолонтерами працюють філологи і містяни, які володіють українською. Збираються раз на тиждень в Одеській обласній бібліотеці імені Михайла Грушевського.\n— Дивимося фільми українською, зустрічаємося з письменниками. Під час спілкування стежимо, щоб не було русизмів та суржику. Періодично проводимо інтенсивний курс із вивчення мови — 16 занять по півтори години. Намагаємося підібрати різні варіанти — для максимальної кількості бажаючих перейти на українську.


Збірник задач Фізика 8 клас Нова програма Гельфгат Ненашев Ранок - Зошити Фізика 8 клас Нова програма - knigovo.com.ua\nКаталог » Зошити Фізика 8 клас Нова програма » Збірник задач Фізика 8 клас Нова програма Авт: Гельфгат І. Ненашев І. Вид-во: Ранок\nЗбірник задач Фізика 8 клас Нова програма Авт: Гельфгат І. Ненашев І. Вид-во: Ранок\nПосібник складений за Новою програмою до будь-якого чинного підручника з фізики для 8 класу загальноосвітніх навчальних закладів і містить задачі, диференційовані за трьома рівнями складності. Збірник побудований максимально зручно для вчителя та учнів. Наведено приклади розв’язування задач; подано відповіді до більшості задач, а також вибірково вказівки та розв’язання. Уміщено тести для самоперевірки та відповіді до них. Наявність однотипних задач дозволяє оптимально добирати задачі для домашніх завдань та самостійних робіт. Задачі для допитливих допоможуть учням перевірити глибину отриманих знань і підготуватися до олімпіад з фізики. Збірник містить додаток, що складається з довідкових таблиць і математичного довідника.\nСхвалено для використання у загальноосвітніх навчальних закладах комісією з фізики Науково-методичної ради з питань освіти\nМіністерства освіти і науки, молоді та спорту України\n(лист Інституту інноваційних технологій і змісту освіти від 13.04.2016 р. № 2.1/12-Г-137)\nК учебнику: универсальный (укр.)\nАвтор: Гельфгат І.М. Ненашев І.Ю.\nРешения к сборнику задач Алгебра 8 класс Мерзляк Новая программа Авт: Щербань П. Изд: Харків\nУкраїнська література Зошит для контрольних робіт 8 клас Нова програма Авт: Авраменко О. Вид: Грамота\nІсторія 8 клас Нова програма Зошит для поточного та тематичного оцінювання Авт: Гук О. Вид-во: Освіта\nІсторія України Опорні конспекти 8 клас Нова програма Авт: Г. Середницька Вид: Весна\nБіологія Зошит для поточного та тематичного оцінювання 8 клас Нова програма Авт: Ягенська Г. Вид: Освіта\nОпорні конспекти Фізика 8 клас Нова програма Авт: Гельфгат І. Вид-во: Весна\nЗбірник тематичних самостійних та контрольних робіт Фізика 8 клас Нова програма Авт: Мацюк В. Струж Н. Вид-во: Богдан\nХімія 8 клас Зошит для поточного та тематичного оцінювання Нова програма Авт: Василенко С. Вид: Освіта\nГотуємося до ЗНО 2018 Есе бліц-курс Авт: Ірина Голодюк Вид: Дискурсус\nАнглійська мова 1 клас Плани-конспекти уроків До підручника О.Д. Карп’юк Нова програма Авт: Мясоєдова С. В. Вид-во: Ранок\nМій конспект Англійська мова 4 клас Нова програма До підручника Карп’юк О. Авт: Гандзя І. Вид-во: Основа\nЗошит для контролю рівня знань Англійська мова 2 клас До підручника О. Карп'юк Оновлена програма Авт: О. Павліченко Вид: Ранок


Школи та дитячі садочки закривати не збираються, – Голова Держпродспоживслужби Києва | Освіта-Інфо\nУ закладах освіти спостерігається незначне зростання захворюваності на коронавірус.\nШколи та дитячі садочки закривати не збираються, бо там спостерігається незначне зростання захворюваності на коронавірус. Про це для РБК-Україна повідомив голова Держпродспоживслужби Києва Олег Рубан.\nЗа його словами, у такий спосіб в дітей формуватиметься імунітет, який знизить агресивність вірусу.\nШколи та дитячі садочки – це останнє, що може припиняти діяльність. За даними ВООЗ та МОЗ, у закладах освіти на COVID-19 хворіє менше 1% учнів, вчителів та персоналу, – зазначив Олег Рубан.\nНагадаємо, раніше заступник Міністра охорони здоров’я України Віктор Ляшко закликав, аби дитячі садочки та початкові класи працювали у звичайному режимі, а 5-11 класи переводили на дистанційний формат навчання.\nТакож раніше ми писали про те, що попри карантинні обмеження в багатьох містах України продовжилося навчання у звичайному режимі.\nПопередній запис Гриневич: провідні країни навчають дітей у школі до 18 років\nНаступний запис 20% надбавки до зарплати: що очікує на вчителів після успішного проходження ІІІ етапів сертифікації