Венесуела. Де народжуються хмари - Отпуск.com\nНа главную / Статьи / Отчет о поездке / Венесуела. Де народжуються хмари\nВенесуела. Де народжуються хмари\nДесята година вечора. Перший день після прильоту. Сиджу у ванні. Телефонний дзвінок:\n- Дівчино, це Ейр Франс, ми привезли ваш багаж.\n- Серйозно, так швидко?\n- Так, через 10 хвилин виходьте до під'їзду і забирайте.\n15 хвилин потому я дивилася в напівпорожню валізу і, зітхаючи, згадувала Венесуелу.\nУсі подарунки, окуляри, парфуми й косметика, акуратно складені в порожній кофр (фотоапарат поцупили ще у Венесуелі), зникли. Напевно, схотіли залишитися на батьківщині. Мені захотілося бути з ними. І знову пройти всі ці випробування.\nВечірній Каракас зустрів величезними заторами, моторошнуватою архітектурою і цілком чудовим небом, яке обіймало зелені гори.\nМашини 50-х років, більше схожі на сплюснуті літаки, гриміли заводною музикою, їх пасажири часто з цікавістю заглядали в наш автобус, але дуже рідко посміхалися. Всі поспішали у своїх справах. Утім, дієслово «поспішали» до них було непридатне – 3-4-годинні затори – щоденне явище для цього 10-мільйонного мегаполіса, оточеного фавелами.\nПопереду була 5-годинна дорога до нашого першого готелю.\nЧерез 9 годин виявилося, що нас там не чекали.\nЩе через 2 – все-таки дали ключі від номера.\nЧерез 3 – розбудили на сніданок.\n«Здається, я в пеклі!» – було першою ранішньою думкою.\n«Але і в ньому бувають дуже непогані світанки!».\nТак. 7,5 години різниці в часі (особливо актуальні ці 30 хвилин – уведені Уго Чавесом, щоб подражнити Америку) надавали прекрасної можливості не пропустити жодного світанку. Хоча спати, коли птахи починали співати, було практично неможливо.\nПляж зустрів великим замком на залізній хвіртці. Хвилин 20 пішло на дивну мімічну сценку з наївними охоронцями – «знайдіть ключ і відкрийте», і, нарешті, тьопаючи по пісочку узбережжя Карибського моря, я намагалася пригадати хоча б щось про Венесуелу. Окрім слів «Рорайма», «Канайма», «Уго Чавес» і «буенос діас» в голові не було нічого. Та й ці були абсолютно незрозумілі.\nА навколо були човни, вічні сумні собаки, що постійно чекають моряків по обидва боки Карибського моря, догораюче вогнище і все інше, що годиться для пейзажу під назвою «пляж готелю».\nЗагоряти й користуватися безкоштовним WiFi було ніколи – через 40 хвилин прибув автобус і нашу групу повезли оглядати Національний парк Мочима.\nГори, що розбурхано рвуться з моря, затишні каплички в гротах, рибальські селища в тихих бухтах – все було залите пекучим сонцем. Вітер, свобода, віддаленість від роботи і проблем додавали досить звичайній поїздці на моторному човні якусь нереальну значущість.\nПерше випробування почалося несподівано.\nВ одній із бухт нас чекав обід. Точніше – ми його.\nСвіжозловлена риба, кальмари, рис, смажені банани пахли обурливо принадно. Але всіх займав лише курс долара в Україні, курс болівара (офіційний 1:1,8 і чорний 1:4,5) і украй важливе питання: коли ж дадуть пожерти?\nГолод притупляв відчуття прекрасного так сильно, що грозове небо, попелястий захід і щастя залишалися десь на другому плані.\nА потім зовсім стемніло.\nМістечко з гордою назвою Ріо Карібе виявилося маленьким рибальським поселенням серед пагорбів. Центральну площу – пам'ятник Симонові Болівару серед пальм – було обклеєно передвиборними плакатами. Йшов мітинг, більше схожий на дискотеку в якомусь провінційному містечку.\nНашій групі належало жити в посаді Шалімар – маленькому готельчику, перебудованому зі старого колоніального будинку. Це звично для Венесуели – дуже багато національних парків, де будівництво готелів заборонено: так що єдине місце для нічлігу – або маленькі бунгало, або ось такі посади.\nКолоритний внутрішній дворик з басейном, червоні стільці, зелені стіни, жовті подушки, теракотова плитка з синіми візерунками, жодного скла у віконних отворах – нарешті зрозуміло, що ми в Південній Америці!\nЗнову швидко стемніло, і, незважаючи на те, що була всього шоста година вечора, всі розійшлися спати.\n5 ранку. Світанок. Наплювавши на заборону виходити з готелю, але узявши дешевший фотоапарат, я вирушила вивчати місцевість.\nРинкова площа вирувала. Рибалки витягували улов на берег, діти сортували рибу, а жінки тут же її чистили й продавали. Шум прибою, крикучі пелікани, що випрошують подачку, музика й одночасні розмови десятків людей... Тихий такий ранок...\nДо полудня все це затихне і почнеться сієста. А після неї вже буде маньяна. Тобто завтра.\nНа мене ніхто не звертав уваги, і сфотографувавши все, що хотілося, я повернулася до готелю.\nМізерний типовий європейський сніданок: яєчня, кава. Арепи – кукурудзяні коржики зробили відчутний внесок до статури венесуелок. Саме дякуючи їм, до 16-18 років дівчата ще можуть бути стрункими. Бо пізніше це практично нереально. Хіба що Міс Венесуела...\nЕкскурсія на рибальський ринок.\nЯ тільки що звідти.\nЧомусь в цій країні все доводилося робити двічі.\nОдна з серйозних статей експорту Венесуели – какао. Величезні плантації в сотні гектарів зазвичай супроводжуються маленькими фабриками з виготовлення шоколаду. Замкнутий цикл – цілорічне цвітіння, збір плодів, ферментація, сушка, випалення, дроблення, добавки – і шоколад витікає у форми.\nШвидко оглянувши виробництво і об’ївшись зернами какао, ми відправилися на один з найкрасивіших пляжів країни – Playa de Uva (Виноградний пляж).\nГлибоко в ущелині, серед рівних пальм, у траві, більше схожій на дороге килимове покриття, ховався маленький готель. Басейн, ресторанчик, чистий пісок. І море. Хвилі захльостували з головою, вода була неймовірно теплою.\nПідбадьоривши себе кількома склянками каперіньї (білий ром, лайм, лід), ми пустували, як діти, викликаючи незадоволення багатих венесуельців, що чинно відпочивали на ліжаках.\nПроглянувши замість щоденних новин чергову серію чудового карибського заходу сонця, ми вирішили перебратися до сусідньої бухти.\nКраса затишного куточка, підкреслена брутальною рибальською хатиною, перші мерехтливі зірки – все здавалося таким ідеальним...\n7 хвилин зворотного шляху тропічним лісом – і ви покусані десятками мошок. Все свербить, болить і розпухає на очах.\nПісля цієї вилазки й до кінця поїздки вся група пахла аерозолем «Офф» з ранку до вечора. Це був унісекс-аромат. Особливо гарний у поєднанні з парфумами. Вранішній «Офф». Вечірній «Офф». Денний «Офф». І для особливих випадків – нічний «Офф».\nВечір закінчився досягненням нового рекорду Виноградного пляжу – 5 пляшок рому на 5 чоловік. І всі пішли на своїх ногах.\nВенесуельці боялися поворушитися в шезлонгах і питали, звідки приїхала ця група?..\nНаціональний парк Канайма площею 3 млн. га знаходиться на південному сході Венесуели, на межі з Гайаною і Бразилією. Приблизно 65% території парку зайнято столоподібними горами, які називаються «тепуї» та є особливо цікавими як з геологічної, так і біологічної точки зору. Кручі та водоспади, включаючи водоспад Анхель – найвиший у світі (майже один кілометр), – додають цьому ландшафту виняткової мальовничості.\nСюди ми летіли літаком з міста Сьюдад Болівар. Виліт було затьмарено двома подіями:\n1. Ми дізналися про вартість бензину: 30-літровий бак коштує простому венесуельцеві 2,5 болівара, або 50 центів, або 3 гривні. 10 копійок літр!!!\n2. На митниці перед посадкою в літак відібрали всю горілку – 24 літри на 15 чоловік групи. І весь «Офф» в аерозолі.\nШвидка посадка – і ми в центрі району Гран Сабана. Легкі літачки, риночок – індіанці, які торгують прикрасами з насіння і при цьому розмовляють по iPhone, інтернаціональні групи туристів – ось так виглядає центральний, він же єдиний, аеропорт Канайми. Чергова покупка аерозоля «Офф» за 30 боліварів (у місті він коштує 12!). З'являється вантажівка – і ми їдемо дуже умовною дорогою до нашого табору.\nНа Канайму збиралися, як на війну.\nЗ собою – мінімум речей: кеди, непромокальні штани й вітровка, шкарпетки, три майки, купальник, темні окуляри, камера, ноутбук, ліхтарик, ніж, компас. Електрики не обіцяли.\nРеальність виявилася шокуючою. Вікна номера з душем, гарячою водою і вентилятором виходили на старезні гори. Щедро окропившись «Офф», швидко перекусивши гарбузовим супом, м'ясом буфало й рисом (раціон 20-денної дієти!), ми відправилися вивчати лагуну Канайму і прогулятися під водоспадами Укайма і Сапо.\nТак, звичайна туристична екскурсія! Так, тисячі людей ходили цим маршрутом! Так, все настільки безпечно, що навіть камеру упаковують в непромокальний бокс! Але все одно – настільки вражаюче!\nТонни води, які щомиті падають з висоти 40-50 метрів, гуркіт, як у сталеливарному цеху, і вузенька стежинка під водоспадом.\nВідчуття – неначе потрапив у пекло. Зверху звисають рослини, що дивом тримаються на скелі, внизу – слизькі камені. Настрій передається тільки одним словом – ейфорія.\nПостоявши під жорстким душем водоспаду, відчуваєш чергове народження, здається, що вся потужність водоспаду проникає в тебе.\nНам потрібно йти далі – до наступних водоспадів Сапо і Сапіто. Плато над ними швидше нагадує напівсухі озера: листопад – сухий сезон. Уступи-ванни покриті зеленими квітучими рослинами. Вода тепла. Видимість – на десятки кілометрів; навколо – тепуї, пальми, чагарники, долини й неспокійне русло річки Карао.\nНаш гід – іспанський хлопчина років 25 кличе вниз, до водоспаду. Сонце сідає, холоднішає, й купатися не дуже хочеться. Але коли ще буде можливість зануритися в оранжеву від мінералів і листя прозору воду в джунглях?\nУтрьох – з гідом і його подружкою з розгону пірнаємо у воду і, намагаючись справитися з течією, пливемо до маленького водоспадику Сапіто. Наївні. Потік зносить нас, ми сміємося і, остаточно знесилившись, повземо на берег.\nЗа вечерею (м'ясо буфало й рис) дивуємо компанію німців, що сидять за сусіднім столом, розпиванням текіли з пластикових пляшок (не все відібрали в аеропорту, а ром тут коштує 100 боліварів замість звичайних 17) і різномовними репліками, що чергуються виключно іспанськими лайками (необхідний запас ми вивчили ще в перші дні).\nРано-вранці, ще трохи сонні, ми вантажимося на два човни. Попереду – 70 км річкою Карао до Сальто Анхель – найвищого в світі водоспаду. Через 30 хвилин нас висаджують на острів – під виглядом того, що попереду пороги і пройти їх може тільки порожній човен.\nАга. Звичайно! На острові продають сувенірчики, і нам нічого не залишається, як тільки купити намисто й браслетики з різнокольорового насіння. Навіщо вони потрібні – не знає ніхто. Напевно, навіть самі індіанці.\nСудячи з усього, тижневий план продажів ми їм допомогли виконати за 10 хвилин, і господар вирішив відвезти нас на тракторі на інший кінець острова – до човнів.\nНавколо – типово українські пейзажі. Жовтий степ. Синє небо. Хіба що гори трохи дивні.\nНасправді ж відчуття батьківщини нас не покидало практично всю поїздку. Дуже схожі наші народи, які володіють величезним природним багатством і абсолютно нічого не намагаються робити самостійно. Адже й так все відбувається само по собі!\nЧим ближче ми підпливали до гірської гряди – тим мільчішою ставала річка. Човен чесав дном по каменях, мотор захлинався, рульовий на носі – індіанець Лео – відчайдушно табанив. Уперше в житті я пливла вгору річкою, причому сам її ухил був якимось нереальним. В оранжевій воді плавали рибки; зелені камені, що обросли мохом, квітли дрібними сузір'ями на сонці. Зрідка зустрічалися човни з німецькими туристами – тільки вони в таку спеку сиділи в дощовиках – тому що так сказав гід!\nА ми навіть не знали, куди закинули рятувальні жилети.\nПороги ставали все різкішими, чоловікам доводилося вилазити з човна і штовхати його.\nПригода з туристичної перетворювалася на справжню, скелі звужувалися, пішов дощ. І в цей самий момент річка зробила черговий поворот і очам відкрився водоспад. Високо в горах потік, що струменів, ніби з самого неба, розсипався в пил далеко від землі.\nЗ нізвідки в нікуди.\nУсмішка до вух трималася у мене ще години 2 – до самого прибуття до табору біля підніжжя водоспаду.\nОбід, всі речі залишаємо в таборі – і йдемо в джунглі. Ледве помітна стежка серед величезної трави й коріння зовсім не походила на ту, якою вже 60 років водять туристів. Гід-індіанець, мудрий і спокійний Бетуліо, розповідав про українців, які тільки приїжджали до базового табору, але ще ніколи не піднімалися на оглядовий майданчик Сальто Анхель, а тим більше – не купалися в ньому.\nНам належало бути першими. Дуже хотілося в це вірити.\nЧерез годину ми вийшли на невеликий валун, 3 на 3 метри. Оглядовий майданчик. Водоспад був прямо перед нами – величезний, таких розмірів, що важко осягнути. Купа фотографій у всіх ракурсах – з ризиком зірватися зі слизького каменя, і нас знову кудись звуть.\nЩе 20 хвилин марафону вгору-вниз крізь коріння-каміння-траву – і зовсім невелика улоговинка з пінистою водою під нами. У небі літають кондори, шумить водоспад.\nЧарівне місце. Тонке. Сильне.\nДумаю, кожен, знаходячись там, відкриває щось нове в собі.\nОсобливо, коли лежиш у воді, притиснутий холодним потоком до мільйонорічної брили, а прямо перед тобою з ущелини кудись до неба піднімається хмара, яка щойно народилася.\nА потім тебе намагаються відвести вниз, до табору, але ти киваєш: «Ще трохи!» – і продовжуєш просто бути. На цьому світі. У цей момент. Самим собою.\nДорога вниз вже знайома, швидка переправа через річку – і можна займати свій гамак.\nКомпанія з 5-6 німецьких хлопців з цікавістю поглядала на нашу групу, що на 80% складалася з жінок. Це рідкість у джунглях.\nПісля вечері з бурхливим відзначенням дня народження одного з членів нашої групи я всілася на парапет біля води. Прямо переді мною підносився Ауянтепуй з водоспадом, який чітко видно при світлі місяця.\nНімецька компанія курила зовсім поряд.\nБагатозначний обмін поглядами з одним з них призвів до дуже швидкого результату.\nСимпатичний хлопчина років 28-30 підсів до мене.\n– Я чув, у вас в країні криза?\nНі, ну чоловіки! Так зі мною ще не знайомилися!\n– Не відстаємо від вас!\nПочаток було покладено, і наступні кілька годин ми великою інтернаціональною компанією базікали про Венесуелу, Південну Америку, Німеччину, Україну, 16-годинний робочий день на батьківщині й таке просте щастя тут (особливо без мобільного телефону).\nПотім були пісні, текіла, знову пісні, але до 12 ночі сон остаточно зморив.\nСон в гамаку – задоволення не для людей зі слабкими нервами. Всі звуки джунглів здаються дуже близькими й загрозливими, спина постійно затікає, знизу піддуває, зверху дзижчать мошки. Хто хотів екстриму?\nО 5-й ранку я розстрілювала чергову картку фотоапарата. Сонце, туман, дощ, знову сонце – картинка змінювалася щохвилини.\nІ з'явилося якесь невловиме відчуття, коли вся ця нереальна краса ще перед тобою, але ти вже сумуєш по ній, тому що знаєш: ще 2 години – і все. Ти поїдеш.\nІ намагаєшся, як губка, ввібрати все-все-все. А особливо – тишу.\nЗворотний шлях човном-трактором-вантажівкою-літаком проходить на одному диханні.\nМи знову в аеропорту, в очікуванні літака на Каракас. З готелю привозять наші валізи. Дивно легкі. Звісно! У моєму не вистачає фотокамери, спалаху, купи дрібниць і зарядки від ноутбука. Ну а вона їм навіщо?\nЦе мене турбує. Але якось не сильно. Можливо, планка відчуттів надто перемістилася за останні три дні. Або з’явилося розуміння, що будь-яке щастя в житті має свою ціну.\nМи приземляємося поблизу моторошнуватого Каракаса. Готель у центрі міста, колючий дріт і бите скло по периметру. Вхідні двері відкриваються тільки зсередини.\nПісля заходу сонця місто практично вимирає. Самотні машини, повії з силіконовими сідницями, грати на всіх без винятку вікнах.\nЗавтра ми побачимо історичний центр міста, красивий, барочний, але не менш похмурий, ніж решта районів.\nЗ усіх поглядів – це не кращий відпочинок в моєму житті. Довгий переліт, дорожнеча життя, дуже багато переїздів, вельми ненав'язливий сервіс, крадіжки, відсутність комфорту. Тілесного. Але в жодній іншій країні світу так швидко не опам'ятовуєшся.\nПовітря. Вода. Гори. Все це очищує тебе і дарує прості, мудрі подарунки. Тільки бери їх і дякуй.\nЦе взагалі не відпочинок. Це можливість знайти себе.\nВенесуело, я люблю тебе!\n23-кілограмову валізу запаковано. Останній внесок у 115 боліварів сплачено. Декілька годин прогулянки по дьюті-фрі у пошуках нормальних сувенірів (що тут велика рідкість) – і ти нарешті в літаку. Красиві французькі стюарди щиро посміхаються, ти їм посміхаєшся у відповідь – і все здається чудовим.\nАле частина тебе рветься назад – у джунглі, тумани, водоспади. А ще частина – залишилася там.\nДругие статьи о Венесуэле\nВенесуэла. Хочу в джунгли!\n[2009-09-11] Отчет о поездке: Венесуэла\nС сожалением смывая с себя запах джунглей в гостиничном номере Куманагото, я вспоминаю утреннюю поездку в школу среди джунглей...\nВ Венесуэле введен более выгодный курс обмена валюты для туристов\nМонумент Богородицы Мира вновь откроется для посетителей в эти выходные\nНа о. Маргарита туристы предпочитают останавливаться на частных виллах


Этот материал также доступен на русском 17.11.2021, 22:15 0 0 Завод Більшовик (Фото – Фонд держмайна)\nАнтимонопольний комітет залишив без розгляду заяву на купівлю Більшовика ТОВ “Дженерал Комерс” (пов’язана із групою UFuture Василя Хмельницького), йдеться у пресрелізі АМКУ.\nВ АМКУ зазначили, що продовжують розслідувати можливу змову під час приватизаційних торгів за київський Більшовик.\n“Наразі очікуються відповіді на надіслані Комітетом вимоги учасникам процесу та аналізується вже отримана інформація про обставини аукціону”, – повідомили в АМКУ.\nТакож наголошується, що АМКУ залишив без розгляду заяву на придбання Більшовика.\n“Комітет встановив, що ця заява не відповідає вимогам Положення про порядок надання та розгляду заяв щодо попереднього отримання дозволу АМКУ на концентрацію суб’єктів господарювання”, – пояснили в Комітеті.\nТож заяву залишено без розгляду.\nАТ “Перший київський машинобудівний завод” (завод Більшовик) засновано 1882 року швейцарцем Яковом Гретером та інженером Філіппом Мозером. Це було одне з найбільших підприємств Східної Європи зі створення великого обладнання для переробки гуми, пластмас та їх відходів. Завод виробляв пластмасові труби, дерево-полімерні листи, ротори та циліндри, продукцію для Міністерства оборони СРСР. Після розпаду СРСР діяльність заводу почала різко спадати. Наразі основний вид діяльності Більшовика – надавання приміщень в оренду, заявили у ФДМ. 80% майна заводу – в аварійному стані, із 20 цехів використовують лише три. Дохід за 2020 рік – 84,2 млн грн. Збиток – 22,4 млн грн. Борги заводу – понад 500 млн грн. Розташований біля станції метро Шулявська. Читайте також Велика приватизація Земля столична – (не)дешева. Чому завод Більшовик дістався Хмельницькому без бою\nУ вересні 2020 року Фонд держмайна сформував список об’єктів для приватизації на 2021 рік, серед яких був і завод Більшовик. До початку 2021-го п’ять приміщень заводу перебували у власності компанії “Агроміл Дистрибюшн”. Тоді приміщення повернули у держвласність та розпочали підготовку до приватизації всього заводу. 27 жовтня на аукціоні з продажу заводу перемогла компанія “Дженерал Комерс”, від імені якої діяли компанії UDP Андрія Іванова та Василя Хмельницького та A-Development Олексія Баранова. Вони купили завод за 1,429 млрд грн. Пізніше Хмельницький розповів, що можуть збудувати на його місці.\nДолар знову дорожчає. Курси валют НБУ\nГОЛОВНА » НОВИНИ » АМКУ ще не дозволив компанії Хмельницького купити Більшовик – розслідує можливу змову


Ніконова Зоя Андріївна - ЗНУ\nГоловна сторінка / Викладачі / Ніконова Зоя Андріївна\nНіконова Зоя Андріївна\nОснови конструювання в мікро – та наноелектроніці.\nМоделювання та проектування мікро – та наносистем.\nВівторок 13.00 – 14.00,\nУ 1977 році з відзнакою закінчила Запорізький індустріальний інститут за спеціальністю «Напівпровідники і діелектрики». У 1997 році захистила кандидатську дисертацію в Херсонському державному технічному університеті, у 1999 - отримала вчене звання доцента кафедри фізичної та біомедичної електроніки, у 2003 – присвоєно вчене звання професора Запорізької державної інженерної академії.\nАвтор 256 наукових праць, з них 179 наукові публікації, 6 навчальних посібників під грифом МОНУ, 4 – з грифом ЗДІА, 2 монографії, 4 – патенти, 2 – авторських свідоцтва, 59 – навчально–методичних праць до виконання лабораторних та практичних робіт.\nВеде активну роботу по залученню студентів та аспірантів до наукової роботи, у 1998, 2001, 2005, 2008 роках студенти, які писали дослідні роботи під керівництвом проф. Ніконової З.А., здобули призові місця на Всеукраїнському конкурсі студентських наукових робіт «Інноваційні технології в навчальному процесі в контексті Болонського процесу», у 2014 та 2016 роках стали переможцями «Краща наукова студентська робота» на Міжнародних науково – практичних конференціях «Напівпровідникові матеріали, інформаційні технології та фотовольтаїка», підготувала 67 наукових праць зі студентами, керівник 5 аспірантів, якими опубліковано 28 статей у фахових та міжнародних виданнях, 1997 – 2000 р. обіймала посаду заступника декана заочного факультету, 2000 – 2009 р. – декана факультету електронної техніки, 2009 – 2016 р. – проректора з науково – педагогічної роботи. За багаторічну сумлінну працю, вагомий особистий внесок у підготовку висококваліфікованих спеціалістів та плідну науково-педагогічну діяльність неодноразово отримувала грамоти та подяки ректора вузу. Нагороджена багатьма почесними грамотами облдержадміністрації та обласної ради, Почесним Знаком Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя, Знаком «Відмінник освіти України». У 2010 році отримала почесне звання «Заслужений працівник освіти України», у 2012 році – Орден 3 ступеня «За заслуги перед Запорізьким краєм».\nКоло наукових інтересів: «Інноваційні напівпровідникові технології в мікро - та наноелектроніці».


Лікування циститу. Симптоми та лікування хронічного циститу у жінок | Медичний портал – довідник захворювань\nЦистит – хвороба, якої більшою мірою схильні представниці прекрасної статі, хоча зустрічаєтьсявін і у чоловіків. Запалення сечового міхура і неприємні симптоми циститу можуть застигнути Вас зненацька, а при відсутності лікування хвороба може перейти в хронічну форму.\nЩоб цього не сталося, при перших симптомах циститу звертайтеся в клініки «Добромед». Лікування циститу вимагає від лікаря високої кваліфікації і знання всіх засобів і методів – все це є обов’язковим для наших фахівців.\nМи постаралися створити найсприятливіші умови, як для діагностики захворювання, так і для успішного лікування циститу у дітей або жінок в гострій і хронічній формі.\nДля проведення курсу лікування хронічного циститу у дітей або жінок лікар складає індивідуальну програму пацієнта, в яку включені різні методи:\nСаме комплексний підхід до лікування циститу, що включає в себе вплив, як на вогнища захворювання, так і на організм в цілому, забезпечує успіх програми і повне одужання пацієнта.\nОднак якщо ви не хочете знову випробувати неприємні і раптові прояви, симптоми циститу, то достатньо виконувати рекомендації лікаря. Спеціаліст дасть деякі поради, які допоможуть вам вберегтися від запалення і зберегти здоров’я на довгі роки.\nВідгуки: Інга, курс лікування хронічного циститу\nЩе зі студентської лави мучилася з циститом – кілька разів за зиму примудрялася застудитися. Випробувала і народні засоби, і дорогі ліки – ефект сходив нанівець після першого ж переохолодження. У «Добромед» прийшла вже без особливої ??надії. Проте лікар виявилася настільки переконливою – склала мені курс лікування і вже другу зиму живу без цих болісних симптомів хронічного циститу! Дотримуюся всі рекомендації і нарешті можу відчувати себе комфортно! Дякуємо.\nТамара Василівна, проходження програми лікування\nЗіткнулася з циститом не перший раз. І до «Добромед» лікувалася в інших клініках. Але тільки тут відчула такий професійний підхід – програма лікування впорядкована, лікарі все роз’яснюють і готові в будь-який момент дати якісь пояснення. Дуже сподобався підхід до роботи! І ефект від нього дійсно є.\nПодробиці лікування циститу\nТой, хто хоча б один раз відчув на собі симптоми, характерні для циститу, на довгий час зберігає в пам’яті спогад про нього. На жаль, ці спогади не можуть похвалитися позитивною забарвленням. Дуже часто маленькі діти, особливо дівчатка, чують від своїх родичів рада не сидіти на холодній поверхні, одягатися тепліше, не шльопати по калюжах, щоб не промочити ноги.\nНа жаль, навіть самі слухняні до цих рекомендацій представниці прекрасної статі, а трохи рідше і чоловіки, іноді виявляються заручниками даного захворювання.\nЦистит – це запалення сечового міхура, що виникає при проникненні інфекції в його порожнину. Причиною інфікування та розвитку захворювання можуть стати порушення правил інтимної гігієни, наявність вогнища хронічної інфекції в організмі, захворювання, що передаються статевим шляхом, камені і пухлини сечових шляхів. Істотно підвищують вірогідність розвитку захворювання переохолодження, особливості способу життя, що створюють умови для розвитку застійних явищ в області малого тазу, гостра їжа, алкоголь.\nНайбільш часто буває цистит у жінок, чому сприяють анатомічні особливості будови жіночої сечостатевої системи. У чоловіків же дане захворювання може виникнути на тлі різних захворювань передміхурової залози, структур сечівника.\nОднак, незалежно від статі і віку, всім пацієнтам слід пам’ятати, що лікування циститу у чоловіків і жінок- Процес відповідальний і їм повинен займатися тільки висококваліфікований фахівець.\nУ клініці «Добромед» створені всі умови для успішної діагностики та ефективної терапії циститу та інших захворювань органів сечостатевої системи.\nСимптоми циститу – привід задуматися про лікування\nОсобливістю циститу є його малосимптомний перебіг на ранніх етапах, у зв’язку з чим, більшість пацієнтів відкладають візит до фахівця, посилюючи перебіг захворювання і сприяючи його переходу в хронічну форму.\nПро можливість захворювання слід замислитися, якщо у Вас спостерігається почастішання сечовипускання, але кількість сечі невелика.\nПозиви до сечовипускання і сам процес при циститі характеризуються хворобливістю, що підсилюється в нічний період. У деяких пацієнтів може спостерігатися збільшення температури тіла, ниючий біль у нижньому відділі живота і в попереку. Сеча часто змінює своє забарвлення, утруднюється сечовипускання, можуть виникнути виділення з сечовипускального каналу.\nЯкщо не вжити своєчасних заходів, хвороба затягнеться на тривалий термін, істотно порушує звичний ритм життя, виснажує пацієнта фізично і психологічно.\nРоль лікаря при лікуванні циститу\nУ зв’язку з досить широкою поширеністю даного захворювання, розширюється і коло людей, готових запропонувати пацієнтові рецепти лікування від циститу. Саме інфекційна природа захворювання часто визначає різноманітність клінічної картини і спектр лікувальних заходів, ефективних в кожному конкретному клінічному випадку.\nДля уточнення діагнозу спеціаліст порекомендує Вам здати аналізи, серед яких важливе значення матиме бактеріологічне дослідження сечі з визначенням чутливості збудника до лікарських препаратів. Ретельне дотримання всіх лікарських рекомендацій дозволить Вам надійно вилікуватися від циститу і всіх його проявів. Наші фахівці чекають Вас.\nПам’ятайте: одна лише стаття на сайті не зможе поставити правильний діагноз. Потрібна консультація лікаря!\nЗателефонуйте прямо зараз: (495) 228 03 43 та запишіться на прийом до наших лікарів


Дніпрянин пробіг 60 метрів на руках і встановив рекорд - ЗНАЙ ЮА\nДніпрянин пробіг 60-метрівку догори дригом і потрапив до Книги рекордів — тренувався місяцями\nСпортсмен присвятив свій рекорд тренеру Олександру Тилічку\n13 грудня, 19:05\nВіктор Набок / фото: Відкритий\nДніпрянин Віктор Набок встановив національний рекорд України зі спринтерського забігу на руках.\nДетальніше про це розповідає видання "Відкритий".\nВіктор Набок є уродженцем Дніпра, проте останнім часом проживає в Києві. Він неодноразово встановлював національні рекорди, а також потрапив до Книги рекордів Гіннеса.\n9 листопада в Києві зафіксували рекорд"мінімальний час подолання на руках дистанції 60 метрів". Віктор набік пробіг дистанцію в 60 метрів з першої спроби за 41 секунду. Останній рекорд у цій категорії був встановлений ще 7 років тому: Юрій Гора з Донецької області пройшов на руках 60 метрів за 54,57 секунд.\nВіктор розповів, що свій рекорд він присвятив своєму тренеру з Дніпра Олександру Тилічку.\n"Колись давно почув, що ось Майк Тайсон — відомий боксер і всі його знають. А ось хто такий Кас Д'амато? Це тренер Майка. Але, хто такий Тайсон знають всі, а хто такий Кас — одиниці. Якщо порівняти мене і мого тренера, я, звичайно, не Майк Тайсон, а тренер не Д'амато. Але я був на багатьох змаганнях і моє ім'я більш менш на слуху. Хочу цей рекорд присвятити моєму тренеру-щоб його ім'я теж знали. Він з Дніпра", - розповів гімнаст.\nСпортсмен заявив, що на підготовку до рекорду у нього пішло кілька місяців. Підтримувати себе у формі Віктору, зокрема, допомагає робота-він є тренером мережі фітнес-клубів CrossFit Banda.\n"все життя займаюся спортом, тому для мене це не було дуже складно. Спорт це-моє життя і заробіток", - зазначив спортсмен.\nНагадаємо, що Динамо з тріском провалилося перед зимовою перервою: два вилучення, пенальті і істерика Луческу.\nЯк повідомляв портал Знай.иа, прикарпатець встановив новий рекорд на чемпіонаті світу зі стрибків з трампліну.\nТакож Знай.иа писав, що український герой віджимається в окопі, сталеві м'язи. Хлопець мріє стати бодібілдером і робить все, щоб здійснити задумане.\nТеги: Дніпро рекорд України спортсмени


Бойовики-суніти захопили ще одне місто в Іраку — 5 канал\nБойовики-суніти захопили ще одне місто в Іраку\nСунітські повстанці в неділю після важкого бою захопили місто з переважно туркменським населенням на північному заході Іраку.\nТаким чинов вони закріпили свої позиції після стрімкого наступу, що загрожує Іраку розвалом, пише Reuters.\nЯк зазначає агентство, жителі міста Таль-Афар, до яких вдалося додзвонитися, розповіли, що місто захопили повстанці з організації “Ісламська держава Іраку і Леванту” після битви, в якій обидві сторони зазнали важких втрат.\n"У місто вторглися бойовики. Був жорстокий бій і багато хто загинув. Шиїтські сім'ї втекли на захід, а сунітські сім'ї втекли на схід", - сказав міський чиновник, який попросив не називати його імені.\nТаль-Афар знаходиться на захід від Мосула, найбільшого міста на півночі країни, яке бойовики взяли минулого тижня на початку свого наступу.\nПросування бойовиків викликало тривогу у прихильників шиїтського прем'єр-міністра Іраку Нурі аль-Малікі в Ірані, а також у США, за допомогою яких аль-Малікі отримав владу після повалення Саддама Хусейна в 2003 році.\nСША, як повідомив в неділю високопоставлений чиновник, розглядають можливість діалогу з Іраном про те, як дати відсіч сунітським бойовикам в Іраку, що з боку американців могло б стати важливим кроком назустріч давньому суперникові.\nІран сподівався на перспективу працювати разом з США над відновленням безпеки в Іраку.\nБільшість жителів Таль-Афара відносяться до етнічних туркменів і говорять тюркською мовою. Туреччина висловлювала занепокоєння з приводу їх безпеки. Місто знаходиться недалеко від автономного курдського регіону, сили безпеки якого отримали вигоду з ослаблення контролю з боку уряду, просунувшись в місто Кіркук та до сільських районів з запасами нафти.\nБойовики “Ісламської держави Іраку та Леванту” мають намір створити по обидві сторони від сирійсько-іракського кордону халіфат на основі середньовічних сунітських ісламських порядків. Інші збройні сунітські мусульманські групи допомагають їх просуванню по країні.\nАмериканський президент Барак Обама сказав, що не відправить до Іраку війська у відповідь на повстання. Пентагон повідомив у заяві, що невелика кількість військових "посилює захист об'єктів Держдепартаменту в Багдаді".\nПредставник американської армії каже, що в цьому будуть брати участь менше ста осіб, серед яких морські піхотинці та інші військові.\nАмериканська місія в Іраку представляє з себе найбільше і найдорожче з коли-небудь побудованих посольств світу, що залишився з тих днів, коли в Іраку були розміщені 170.000 американських військових, які намагалися зупинити громадянську війну між релігійними угрупованнями, яка послідувала за вторгненням США.\nЗараз Ірак опинився перед обличчям настільки ж жорстокої війни з тією різницею, що на місці немає американських військ, які могли б втрутитися. Мільйонна армія Іраку, озброєна і підготовлена Вашингтоном за $ 25 мільярдів уражена корупцією, відрізняється низьким бойовим духом і викликає підозри, що вона відстоює релігійні інтереси шиїтів.\nУ перші роки американської окупації Іраку організація “Ісламська держава Іраку і Леванту” воювала проти США як частина "Аль-Каїди", але відокремилася від неї, вступивши в громадянську війну в Сирії. Зараз вона говорить, що визнала Усаму бен Ладена недостатньо радикальним.\nПісля довгих років битв ісламістське угрупування стало відоме своєю шокуючою жорстокістю. Бойовики-суніти вважають шиїтів єретиками, які заслуговують смерті, і щодня посилають проти них смертників з вибухівкою, число жертв яких досягає сотень людей кожен місяць.\nНинішні бої в Іраку найзапекліші з тих пір, як в 2011 році звідти були виведені американські війська.\nТурчинов доручив перевірити нардепів групи Єфремова на сепаратизм\nЄврокомісія закликає спростити отримання шенгенських віз для українців\nбойовики США Ірак


Звіт за ІІІ квартал - Звітність до казначейства - Сторінка 2\nХворостяновка » 05 жовтня 2017, 13:23\nВже все вияснила: в рядок 1450 потрыбно писати КЕКВ 3110 + КЕКВ 3132 ( якщо кап.інв.незаверщені). Іншу субвенцію в баланс не показуємо, але прописуємо в фін.звіті в 4 таблиці в матеріальні витрати. Але знов питання, якщо показуємо в фін звіт в рядок 2840, то куди відносити цю іншу субвенцію в таб.І ? Бо рядок 2890 повинен дорівнювати 2290. І де взяти шпаргалку до заповнення звіту оновлену?\nEVGENIY » 05 жовтня 2017, 13:25\nХворостяновка написав: Вже все вияснила: в рядок 1450 потрыбно писати КЕКВ 3110 + КЕКВ 3132 ( якщо кап.інв.незаверщені). Іншу субвенцію в баланс не показуємо, але прописуємо в фін.звіті в 4 таблиці в матеріальні витрати. Але знов питання, якщо показуємо в фін звіт в рядок 2840, то куди відносити цю іншу субвенцію в таб.І ? Бо рядок 2890 повинен дорівнювати 2290. І де взяти шпаргалку до заповнення звіту оновлену?\nви нічого не вияснили!\nХворостяновка » 05 жовтня 2017, 13:30\nEVGENIY » 05 жовтня 2017, 13:32\nХворостяновка написав: Вже все вияснила: в рядок 1450 потрыбно писати КЕКВ 3110 + КЕКВ 3132\nЦе брєд! Я вам написав в повідомленні вище чому дорівнює 1450 рядок! До того ж Мінфін писав що не має звіряння фінансової і бюджетної звітності, а ви хочете втулити з бюджетної в фінансову!!!!\nЛІДІЯ Кулешник » 05 жовтня 2017, 14:15\nзалишок по рах. 5411 чи обороти які відбулися за звітний період??????\nEVGENIY » 05 жовтня 2017, 14:16\nХворостяновка » 05 жовтня 2017, 14:25\nЛІДІЯ Кулешник » 05 жовтня 2017, 14:30\nчим більше читаю тим більше заплутуюся)))) в 3 кварталі придбані 2 компютери ( спец фонд КЕКВ 3110) та принтер ( загальний фонд КЕКВ 2210) на 5411 залишку немає. Потрібно всю суму віднести на "Внесений капітал" рядок 1400 форми 1-дс?????\nEVGENIY » 05 жовтня 2017, 14:34\nЯкщо залишку не має на 5411 робимо висновок що ви все ввели в експлуатацію! А якщо ввели в експлуатацію то і вартість віднесли на внесений капітал! Внесений капітал це ваш рахунок 5111 і саме 5111 пишемо в рядок 1400 в них навіть назви ідентичні!!!\nЛІДІЯ Кулешник » 05 жовтня 2017, 14:44\nя так і зробила))))) а ці суми за КЕКВ 3110 та за КЕКВ 2210 будуть включені у форму № 2-дс рядок 2010 "Бюджетні асигнування"????\nGodunivka » 05 жовтня 2017, 15:04\nДоброго дня!!! Допоможіть, як правильно запоавнити 2-ДС??\nEVGENIY » 05 жовтня 2017, 15:08\nУ статті "Бюджетні асигнування" (рядок 2010) відображаються доходи, що отримані за рахунок бюджетних асигнувань на виконання своїх повноважень, визначених законодавством, або утримання апарату (крім асигнувань капітального характеру, які обліковуються у складі цільового фінансування)\nGodunivka » 05 жовтня 2017, 15:15\nGodunivka » 06 жовтня 2017, 09:45\nЧи рахується знос в форму 2-ДС у витрати?\nEVGENIY » 06 жовтня 2017, 09:48\nGodunivka написав: Чи рахується знос в форму 2-ДС у витрати?\nНу ви хоча б за посиланням вище перейшли і почитали!\nolchik123 » 06 жовтня 2017, 10:00\nСкажіть будь ласка де в балансі і в звіті про фіфнансові результати проставляється сума благодійних надходжень в натуральній формі?\nТатьяна_1977 » 06 жовтня 2017, 10:03\nEVGENIY, підкажіть, будь ласка, можна проводку 5512 5111 на суму зносу на початок року , зробити в кінці року\nEVGENIY » 06 жовтня 2017, 10:04\nТатьяна_1977 написав: EVGENIY, підкажіть, будь ласка, можна проводку 5512 5111 на суму зносу на початок року , зробити в кінці року\nТатьяна_1977 » 06 жовтня 2017, 10:05\nlida8119 » 10 жовтня 2017, 10:05\nПодскажите,пожалуйста,в ф.2-дс включаются все-таки суммы полученных или начисленных доходов? В рекомендациях за 9 месяцев в одном месте- полученные,в другом(и в Письме от 28.03.17)- начисленные?


Європарламент закликають зібрати саміт ЄС щодо ситуації в Україні - Телеканал новин 24\nЄвропарламент закликають зібрати саміт ЄС щодо ситуації в Україні\n11:33, 26 січня 2015 11135 Читать новость на русском\nСпівголова групи "зелених" у Європарламенті Ребекка Хармс закликає провести надзвичайний саміт ЄС щодо ситуації в Україні у зв'язку з обстрілом житлових кварталів Маріуполя.\nПро це йдеться в її заяві, текст якої оприлюднила прес-служба групи.\nАтака на Маріуполь проросійськими сепаратистами була можлива тільки за допомогою поставок зброї з Росії. Супутні заяви повстанців чітко показали, що вони відмовляються від Мінського угоди,\n— наголосила Хармс.\nЗа її словами засідання Ради закордонних справ ЄС має передувати проведенню термінового саміту лідерів ЄС з кризи з Росією. "Складається враження, що російські лідери більше не зацікавлені в чесних і функціональних відносинах з ЄС. Після розвитку подій в останні дні, найбільше важливо, щоб ЄС реагував об'єднано", — зазначила Хармс.\nВона висловила переконання, що ЄС повинен обговорити посилення економічних санкцій щодо Росії, питання забезпечення безпеки мирних громадян, яві залишаються на сході України, а також питання слабкості місії ОБСЄ.\nЗа словами Хармс, також важливо, щоб ЄС і США говорили єдиним голосом.\nОкрім того, за її словами, ЄС також повинен чинити тиск для проведення надзвичайного засідання Ради Безпеки ООН, оскільки неоголошена війна у східній Україні є загрозою для глобальної безпеки. "Всі залучені сторони повинні бути негайно зібрані за столом. ЄС не може дозволити Росії блокувати таку ініціативу", — підкреслила вона.\nНагадаємо, у Маріуполі від рук терористів загинуло 30 людей.\nТеги: Війна на Донбасі Новини політики Євросоюз Україна – Росія Обстріл Маріуполя


iPhone не завантажується! Як вирішити проблему з синім або чорним дисплеєм? | Еще новости наших партнеров\nРозміщено\t 30 січ. 2021\niPhone не завантажується! Як вирішити проблему з синім або чорним дисплеєм?\nApple зарекомендувала себе, як надійна компанія, що випускає якісну електроніку. Але навіть такі смартфони не захищені від неполадок, зносу деталей або неякісного ремонту.\nДуже неприємно, коли рідний гаджет починає поводитися незвично. А коли обривається зв'язок або доступ до даних - для декого це може бути дуже серйозною проблемою!\nЩо робити, якщо екран не працює?\nЯкщо матриця в порядку (дисплей не вимкнутий, але чорного кольору), проблема не така страшна. Найчастіше таке відбувається на етапі запуску додатків, коли телефон безуспішно намагається завантажити глючний софт і висне.\nДвічі натисніть на Home і закрийте додаток. Якщо при повторному запуску телефон знову висне - обновіть або встановіть потрібне доповнення.\nУ разі, коли кнопка Home не відповідає, спробуйте ребутнуть девайс, затиснувши комбінацію Home+Power.\nБувають випадки, коли тач-скрін темний, а на ньому емблема Apple - це однозначно симптом збою під час завантаження або оновлення iOS.\nТут може допомогти жорстке перезавантаження (затисніть Home+Power), а також спроба повторно оновити девайс звичайним способом або примусово, за допомогою iTunes.\nСвітіння від дисплея є, але зображення в смужках або викривленнях?\nПотрібна заміна зіпсованих деталей. Можливо, вам буде потрібно зміна скла на айфон 7 або інші моделі.\nКоли матриця взагалі не подає ознак життя, все може бути трохи складніше. Але не панікуйте:)\nПерше, що можна припустити - повна розрядка акумулятора. Таке трапляється, якщо телефон довго не використовували або переохолодили на морозі.\nЗігрійте гаджет, підключіть блок живлення і зачекайте 15-20 хвилин.\nЯкщо порада вище не про Вас, швидше за все у девайса внутрішні механічні пошкодження або має місце природний знос.\nМожливо iPhone падав, бився або заливався рідиною?\nПригадайте, коли він був куплений? Термін служби батареї - 500 циклів перезарядки, а це близько 2х років. Після закінчення цього часу ємність АКБ буде падати, поки не дійде до нуля.\nСиній екран на айфонi\nТака несправність поширена на 5, 6 і 7-му поколінні iPhone і зустрічається досить часто.\nГоловні причини, які призводять до таких симптомів:\nвикористання підробленого або несправного зарядного пристрою або АКБ\nзбій ПО, встановлення не ліцензованого софту\nперегрів внутрішніх компонентів\nмеханічні пошкодження комплектуючих\nПерезавантажте пристрій натисканням Home+Power. Якщо при повторному завантаженні Ви знову зіткнулися з тією ж несправністю, пробуємо інші методи.\nДивно, але Ви можете просто дочекатися повної розрядки пристрою, а після зарядити оригінальним кабелем. Перший раз запустіть гаджет без сім-карти. Якщо все в порядку, вставляйте сімку і користуйтеся смартфоном.\nПри перегрівi або механічних пошкодженнях ми можемо порадити тільки професійний ремонт. У Києві Ви можете звернутися в спеціалізовану компанію, де майстри проведуть безкоштовну діагностику і допоможуть підібрати потрібні деталі з гарантією.\nПам'ятайте, що всі операції в домашніх умовах Ви проводите на свій страх і ризик. Ремонт складної електроніки рекомендується робити тільки експертам в обладнаних майстернях, щоб не погіршити становище!\narrow_back Найочікуваніші смартфони в 2021 році\tОсобливості роботи конвертера валют Mastercard\tarrow_forward


Наука : На довгожительство не впливає спосіб життя\nНа довгожительство не впливає спосіб життя Автор: Lesly · Опубліковано: 13.05.2010 13:33 · Розділ: Наука\nНауковці стверджують, що сам по собі здоровий спосіб життя не зробить людину довгожителем. На їхню думку, якщо ви прагнете дожити до 100 років, то не варто надто перейматися своїм звичним укладом життя, адже його тривалість в першу чергу визначається генами.\nМедики не раз мали можливість спостерігати людей, спосіб життя яких аж ніяк не можна було назвати здоровим, однак, якщо вони були “запрограмовані” на тривале життя, то наслідки зловживань їх ніби не торкалися. Зокрема, в ході нового дослідження було вивчено 500 осіб єврейської національності віком від 95 до 112 років. Більшість з добровольців курили (30% учасників), мали зайву вагу (30%) та високий рівень холестерину в крові. Проте від впливів шкідливих факторів вони були захищені своїм генотипом.\nАктивний спосіб життя не гарантує довгих років життя. Фото взято з сайту ediets.com\nФахівці стверджують, що здоровий спосіб життя здатен збільшити середню тривалість життя людини на кілька років, однак не дасть можливості перейти до рангу довгожителів. Про це свідчить і величезна кількість комічних історій про людей, які незважаючи на на куріння, брак фізичної активності та неправильне харчування, жили до глибокої старості. Гени довгожителів “відтягують” розвиток старечих захворювань. Саме тому, довгожитель вмирає від тих же хвороб, що й інші люди похилого віку, от тільки на років 30 або 50 пізніше.\nЗараз вчені працюють над виявленням генів довгожительства, що допоможе розробити ліки, які збільшать тривалість життя людей. Науковцям вже відомі три гени, відповідальні за тривалість життя, на основі яких ведеться розробка медикаментів. Два з них - препарати, які знижуватимуть ризик серцевих захворювань, шляхом продукування хорошого холестерину, а третій допоможе уникнути діабету. Випробування цих ліків розпочнеться в 2012 році, а через 5-10 років вони стануть комерційно доступними.\nОстаннім часом вчені все частіше говорять про необхідність розглядати старість, як захворювання, що дасть можливість стимулювати інвестиції в ліки, які будуть сповільнювати розвиток вікових захворювань. Сьогодні в США видаються ліцензії тільки на виробництво препаратів, дія яких спрямована проти конкретних захворювань, а не процесів старіння в цілому.


Першотравнева райрада у Чернівцях зникла, як катран з плоту - Українська газета Час\nПершотравнева райрада у Чернівцях зникла, як катран з плоту\nОстання сесія Першотравневої районної в м. Чернівцях ради стала не лише останньою в цій каденції, а й останньою в історії: районні в місті ради припиняють своє існування.\nІсторична сесія, яку провів голова райради, член ВО «Батьківщина» Тарас Бабух, ознаменувалася прийняттям звернення до відповідних структур щодо перегляду завищених норм споживання теплової енергії.\nНа сесії депутати заслухали і обговорили інформацію голови фракції ВО «Батьківщина» в Першотравневій районній раді Ігоря Дземана про врегулювання питання перегляду норм споживання тепла (теплової енергії) на 1 кв. м у будинках, де немає теплових лічильників. У результаті сесія схвалила лист-звернення депутатів райради до керівника МКП «Чернівцітеплокомуненерго».\n– Очевидно, що рішення про значне підвищення комунальних тарифів було прийняте поспіхом, без достатніх підстав, глибокого соціально-економічного аналізу, непрозоро, без урахування реальних доходів населення та рівня безробіття, без аналізу економічного стану підприємств, – прокоментував рішення сесії голова районної ради Тарас Бабух. – Та ще й норми споживання завищені. Це – питання місцевого рівня, норми споживання можна і потрібно переглянути.\n«Ми, депутати Першотравневої районної у м. Чернівці ради, звертаємося з пропозицією щодо перегляду норм споживання тепла (теплової енергії) на 1 кв. м. у будинках, де немає теплових лічильників з приведенням таких показників у відповідність до показників споживання тепла аналогічними будинками, де встановлені лічильники теплової енергії», – йдеться у зверненні депутатів до комунального підприємства.\nПолітичні партії Чернівецької області зі старту порушують виборче законодавство\nПрацівники поліції охорони Буковини «за гарячими слідами» затримали автовикрадача (ФОТО)


Video: Факти тижня – повний випуск – 08.12.2019\nДивіться у новому випуску "Фактів тижня" від 08.12.2019: хто замовив бізнесмена Соболєва? Донбас розбрату чи газ примирення: червоні лінії Парижа; Земельна реформа: досвід Польщі; Проект "Білоросія": як Путін поглинає сусіда; Чому долар падає, а ціни ростуть? Як працює одеська контрабанда; Український Джокер: хто він? Harley vs електробайк: хто крутіший?\nДивіться у новому випуску “Фактів тижня” від 08.12.2019: хто замовив бізнесмена Соболєва? Донбас розбрату чи газ примирення: червоні лінії Парижа; Земельна реформа: досвід Польщі; Проект “Білоросія”: як Путін поглинає сусіда; Чому долар падає, а ціни ростуть? Як працює одеська контрабанда; Український Джокер: хто він? Harley vs електробайк: хто крутіший?\nICTV / Факти тижня. 100 хвилин / Факти тижня – повний випуск – 08.12.2019 / 08.12.2019 21:27


Розпочинаємо визначати найкращих підприємців\nГрафік проведення звітів депутатів Коростенської міської ради VII скликання перед виборцями за 2018 рік, які пройдуть у січні 2019 року Відповідно до ст.16 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», згідно рішення 27 сесії Коростенської міської ради від 20.12.18р. №1338, у січні-лютому 2019 року депутати міської ради звітуватимуть перед виборцями\nГрафік проведення звітів депутатів Коростенської міської ради VII скликання перед виборцями за 2018 рік, які пройдуть у лютому 2019 року Графік проведення звітів депутатів Коростенської міської ради VII скликання в багатомандатному виборчому окрузі перед виборцями за 2018 рік, які пройдуть у лютому 2019 року\nДо уваги голів громадських організацій! До уваги голів громадських організацій!\nГрафік проведення засідань постійних комісій Коростенської міської ради у лютому місяці 2019 року Графік проведення засідань постійних комісій Коростенської міської ради у лютому місяці 2019 року\nНа чергову сесію Коростенської міської ради яка відбудеться 21.02.2019р. підготовлено проект рішення на розробку детальних планів території На чергову сесію Коростенської міської ради яка відбудеться 21.02.2019р. підготовлено проект рішення на розробку детальних планів території\n04 квітня 2019 року відбудеться 30 сесія Коростенської міської ради VII скликання 04 квітня 2019 року о 10-й годині в залі засідань міської ради відбудеться пленарне засідання 30 сесії Коростенської міської ради VII скликання.\nПротидія торгівлі людьми Проблема торгівлі людьми сьогодні стала надзвичайно актуальною для нашої держави. Складна економічна ситуація в Україні, недосконалість законодавства та правова необізнаність громадян є основними умовами, що сприяють цьому явищу. Шукаючи кращої долі за кордоном, наші громадяни часто стають жертвами різноманітних методів та форм експлуатації.\nПрем'єра кулінарного тревелу «Страва честі» 10 березня 2019 р. о 9 год. на телеканалі СТБ відбудеться прем’єра кулінарного тревелу «Страва честі». Ведучим став успішний український шеф-кухар Юрій Ковриженко, а прем'єрним героєм - голова міста Коростеня, Володимир Москаленко.\nСЕМІНАР НА ТЕМУ: «Актуальні питання соціального захисту людей з інвалідністю» СЕМІНАР НА ТЕМУ: «Актуальні питання соціального захисту людей з інвалідністю»\nДень підприємця – професійне свято людей, які на сьогодні є основою економіки будь-якої країни. Так і громада Коростеня, за вагомий внесок в розвиток свого міста та тверду громадську позицію, щорічно на початку вересня відзначає найкращих в загальноміському рейтингу «Кращий підприємець року».\n22.07.20015 року пройшло робоче засідання Координаційної ради з питань розвитку підприємництва по визначенню претендентів на конкурс «Кращий підприємець 2015 року», на який в цьому році було заявлено понад 50 претендентів.\nДля оцінки конкурсантів беруться до уваги наступні критерії: результати фінансово-господарської діяльності, відсутність заборгованості по сплаті податків, заробітної плати, страхових внесків, належне оформлення трудових відносин, особисті якості керівника, громадська робота, впровадження інновацій тощо.\nЧлени Координаційної ради мали змогу на основі поданих пропозицій від громади, підприємств та структурних підрозділів виконавчої влади обговорити та проаналізквати показники роботи усіх претендентів.\nЗа результатами активної та змістовної дискусії визначено наступних номінантів:\n1. Малий бізнес. Кращий керівник року – Дідківський Руслан Володимирович, засновник ТОВ «Гранплейт-08».\n2. Середній бізнес. Кращий керівник року – Головійчук Олег Сергійович, директор ТОВ «Коростенський завод теплотехнічного обладнання».\n3. Малий бізнес у промисловості – відсутній.\n4. Малий бізнес у торгівлі та наданні послуг – Мещеряков Сергій Миколайович, директор ПП «Форсаж-2008».\n5. Сумлінний платник податків – ПАТ «Коростенський кар’єр», голова правління Ярмолюк Олександр Миколайович.\n6. Кращий роботодавець – Петренко Володимир Миколайович, засновник ТОВ «Українська паливна група» (торгова марка UPG).\n7. Інвестор року – ПрАТ «Коростенський завод МДФ», директор Шевело Володимир Миколайович.\n8. Виробник найякіснішої продукції – ПП «Автомагістраль» дільниця №5, власник підприємства Скоростецький Микола Олексійович .\n9. Кращий суб’єкт зовнішнього ринку – ПП «Фармацевтична фабрика «Науково-виробниче об’єднання «Ельфа», директор Середов Ігор Геннадійович.\n10. Успішний молодий підприємець (віком до 35 років) – Бондарчук Геннадій Олександрович, фізична особа-підприємець, власник СТО.\n11. За благодійність і меценатство – родина Тищенків.\n12. За інновації у малому і середньому бізнесі – Дюков Олексій Олексійович, фізична особа-підприємець, власник квіткового магазину «Флора».\n13. Кращий суб’єкт господарювання державного та комунального сектору економіки - Відокремлений підрозділ локомотивного господарства ДТГО «Південно-Західна залізниця» Локомотивне депо Коростень, начальник Стадченко Микола Степанович.\nСвої зауваження та пропозиції можна надсилати на електронну адресу управління економіки виконавчого комітету Коростенської міської ради kor.ekonom@gmail.com.\nОстанні Новини (8529)\nВсі Новини (9895)


Новий голова Держмитниці уклав швидкий шлюб - Політика - dt.ua\n11 серпня, 2019, 00:08 Роздрукувати\nНовий голова Державної митної служби Максим Нефьодов скористався послугою "Шлюб за добу" і одружився на Яні Калмиковій, з якою раніше жив у цивільному шлюбі. Про це він повідомив на своїй сторінці в Facebook.\n"Протестували послугу Міністерства Юстиції шлюб за добу. Нормально вийшло, найскладніше, звичайно, умовити наречену. Кільце собі купив за годину до церемонії", - написав Нефьодов. Також він зазначив, що торжество провів заступник міністра юстиції Сергій Пєтухов.\nМаксим Нефьодов був першим заступником міністра економічного розвитку і торгівлі в уряді Гройсмана. Його дружина Яна Калмикова працює в "Метінвест холдингу", який відноситься до структур олігарха Ріната Ахметова.\nЧитайте також: Конфлікти і шляхи примирення у шлюбі\nРаніше повідомлялося, що кількість шлюбів в Україні в п'ять разів більше, ніж розлучень.\nНайбільша кількість запитів на збереження сім'приходить в травні. Докладніше читайте в статті Катерини Гольцберг "Психологія розлучення, Або як не треба рятувати шлюб" в тижневику "Дзеркало тижня. Україна".


« На с / Наші статті / Стаття "Деякі секрети прожиткового мінімуму"\n16.07.2015 Автор: admin Відгуків немає »\nКрім того, важливим показником рівня життя населення є частка витрат на соціальну сферу в державному бюджеті та стан соціальної інфраструктури. Зменшення частки цих витрат, особливо на охорону здоров'я та освіту, відкидає країну за рівнем інтелектуального потенціалу далеко назад.\nІ не вистачає тільки меседжу з уст нинішнього прем'єра (достойного учня колишнього, і на мій погляд, вже «переплюнувшего» свого вчителя – незабутнього Миколу Яновича): «не скиглити, а брати лопати і «идти работать».\nМетки текущей записи: народ, прожитковий мінімум\nСтаття прочитана 636 раз(ів).\nТут ви можете написати коментар до запису "Деякі секрети прожиткового мінімуму"


17 лист. 2018 р., 10:25\nНове покоління седана BMW 3 Series отримало модифікацію 330e. Гібридна версія здатна також проїжджати на одній лише електриці до 60 кілометрів.\nВлітку 2019 року на ринок вийде седан BMW 3 Series нового покоління, але не базова модифікація, яка буде доступна клієнтам вже навесні, а гібридне виконання 330e, представлене в середині листопада.\nЯк і попереднє покоління баварського гібрида, нова модель об'єднає в собі 2-літровий бензиновий мотор й електродвигун, вбудований у коробку передач, але із системою XtraBoost, здатною короткочасно підвищувати його потужність.\nУ підсумку виходить, що двигун внутрішнього згоряння забезпечує 184 к.с., в той час як електромотор у базовому варіанті здатний видавати 68 к.с., а коли активований режим XtraBoost, то його віддача збільшується до 113 к.с. Тобто загальна потужність BMW 330e варіюється від 252 до 293 к.с.\nЗвісно, це позначається на динаміці. З місця до 100 км/год новий гібрид розганяється за 6 секунд рівно, а максимальна швидкість новинки становить 230 км/год. При цьому заявлена витрата палива - всього 1,7 літра на сотню кілометрів шляху. Секрет у тому, що частину дистанції 330e здатна проїжджати взагалі без витрат на бензин.\nЛітій-іонний акумулятор на 12 кВт/год, розташований під заднім сидінням, може заряджатися не тільки від електромережі, а й за рахунок рекуперації енергії на гальмуванні. Ємності батареї досить для того, щоб седан проїжджав до 60 кілометрів лише на електриці.\nBMW окремо зазначає, що для нового 330e буде доступний майже весь перелік опцій звичайного седана, що звук мотора буде не гірше, ніж у версій із ДВС, а за керованістю гібрид не стане відрізнятися в гірший бік.\nУ продажу BMW 330e буде доступний із липня 2019 року, але коли відбудеться публічний дебют новинки - поки невідомо. Ймовірно, її покажуть у Лос-Анджелесі разом із 382-сильним седаном BMW M340i.


Бігти за поїздом уві сні »все для тих кому не все одно\nЯкщо уві сні ми мчимо за йдуть вдалину поїздом, але наздогнати його вам не судилося, то в реальності пропустіть яке-небудь важлива подія.\nвагон поїзди приснився - діяльність, якою зараз зайняті ви самі, або що здійснюється навколо вас. Їхати у вагоні - про стан справ можливо дізнатися за іншими дрібним деталям сновидіння. Сниться дах поїзда - йдеться про покровителів у вашій справі. Їхати на даху - добивати бажаного руками помічників і заступників. купе - безпосередньо вчинки, чинені шляхом до мети. Начебто мало пов`язані з глобального жаданого події, але при цьому побічно все-таки впливають на результат. квиток на поїзд - задумки на майбутнє. Купувати квиток на поїзд - визначитися з місією. Бачити не тільки поїзд, але і вокзал - можлива ділова поїздка, чи зустріч з персоною, яка зможе посприяти просуванню наміченого заходу. поїзд метро за сонником має тлумачення - поставлена задача важко досяжна і зажадає значних зусиль, при цьому існує ризик потрапити в невигідне становище. машиніст - керівник або лідер проекту. керувати складом самому - вести за собою маси, зумівши запалити в них інтерес і бажання діяти.\nтоварний поїзд приснився - фінансові і матеріальні задуми. пасажирський склад - захід щодо міжособистісних відносин.\nВідео: біг за потягом =))\nСонник каже, що проводжати на поїзд друзів уві сні в тривалу подорож, символізує неприємності зі здоров`ям в найближчі дні. Намагайтеся уникати масові заходи, громадський транспорт, спілкування з хворими - це значно знизить ризик появи недуги.\nВідео: VID 20140903 173019\nЯкщо запізнення на поїзд сталося через близьку людину - належить сімейний скандал із з`ясуванням відносин і пригадування старих образ.\nСпізнюватися уві сні на поїзд з вини незнайомця - наяву через підступи недругів буде упущений шанс, який міг змінити життя сновидіння на краще. Тому варто уважно придивитися до оточуючих і не слухати порад «добрих» людей, які занадто наполегливо пропонують свою допомогу в якійсь справі.\nназдоганяти. Якщо Вам приснилося, що Ви наздоганяєте минає від Вас потяг, то наяву Вас буде дратувати необдуманість вчинків інших людей. побачивши такий сон, постарайтеся, наскільки це можливо, покладатися на власні сили в досягненні намічених целей.Гнаться уві сні за кимось знайомим - це відображення спроб забезпечити цієї людини захист від самого себе. Вибір багатьох людей - алогічні і навіть деструктивні шляху, а тому найперший наш порив - наздогнати і направити їх в правильне, справжнє русло.\nбачити уві сні, як потяг зійшов з рейок - обставини не дозволять вам рухатися вперед, трапитися щось непередбачене і неприємне. бачити потяг на рейках, тлумачення буде - все йде строго по задуманому плану.наздоганяти потяг (Бігти) за сонником - бажання повернути свої перш вельми вигідні позиції. Вдалося все-таки наздогнати - то, що упустили, зможете знову дістати. Поспішати до відправлення - хвилювання про здійснення задуманого.\nназдоганяти потяг бачити уві сні - серйозна розмова з серйозними наслідками наяву. Також ви можете бути захоплені зненацька в невідповідний час. Але якщо ви наздогнали поїзд і благополучно дісталися до місця - сон НЕ обіцяє нічого поганого. До чого сниться наздоганяти (Кого-то) за сонником: наздоганяти автомобіль або автобус - для дівчат - весілля або вагітність, для чоловіків - нічого серйозного.\nБігти по лісі уві сні - множинні труднощі (дивіться тлумачення «Пробиратися через ліс»).\nБігти комусь назустріч - бути відкинутими тим, до кого біжите.\nЩо стоїть поїзд може означати труднощі в реалізації планів зараз.\nВідео: Сон про що минає поїзді\nВідео: Сон про що минає поезде.mpg\nБіг бачити уві сні - Якщо вам приснилося, що ви тікаєте від когось, сон означає, що ви в реальному житті ховаєтеся від проблеми, яка не залишає вас байдужим. Слід проаналізувати її і холоднокровно з`ясувати, що можна зробити. Уві сні ви займаєтеся бігом - вас чекає відкриття, яке принесе вам душевну рівновагу і спокій, ви будете здивовані, що раніше не помічали такої простої, але важливої істини. Ситуація покаже вам, що іноді не варто шукати занадто складні варіанти, досить лише уважно озирнутися навколо, і тоді рішення знайдеться само собою. Побачити уві сні, що ви займаєтеся бігом разом з кимось ще, - сон обіцяє вам приємне проведення часу або з кимось із знайомих, або з новою людиною. За цю зустріч ви відчуєте себе значно молодше, дізнаєтеся багато цікавого і відпочинете.\nДо чого сниться Біг на самоті - Чи означає, що ви перевершите своїх друзів на шляху до добробуту і займете більш високе місце в суспільстві. Якщо вам сниться, що ви тікаєте від небезпеки - значить, вам загрожують втрати, і ви позбудетеся надії залагодити свої справи прийнятним для вас чином. Якщо ж вам сниться, що від небезпеки тікають інші люди - це обернеться для вас горем, загибеллю друзів.\nБігти уві сні до чого


Зачіска для нормального волосся...\nЩоб зробити новорічну укладку на розпущених волоссі, будуть потрібні фен та круглі щипці середнього діаметра - в цьому сезоні популярні м'які хвилі.\n1. На вологе волосся нанесіть засіб для додаткового обсягу, розподіліть його по волоссю і розчешіть. Висушіть волосся феном, нахиливши голову вниз. Це додасть волоссю додатковий об'єм біля коріння.\n2. Розділіть волосся на великі пасма і накручуйте їх на круглі щипці, потім струсіть волосся біля коріння руками і, не розчісуючи, закріпіть лаком.\n3. На завершення нанесіть на волосся блиск, щоб додати їм сяйво!\nтакож читати: масаж голови для росту волосся вдома...\nДля кучерявого волосся...\nЯкщо ви власниця кучерів, не йдіть поперек природи, а скористайтеся цим для створення новорічної зачіски!\n1. Вимийте волосся, нанесіть крем або спрей для формування локонів, який підкреслить ваші натуральні кучері і зробить їх більш виразними, і висушіть волосся за допомогою рук або дифузора.\n2. Потім зберіть низький асиметричний хвіст за вухом, зафіксуйте його гумкою і сховайте її, обкрутив пасмом волосся.\n3. Розділіть хвіст на кілька пасом, закручуйте кожну по черзі (але не в тугий джгут!) І фіксуйте їх біля основи хвоста, використовуючи шпильки.\n4. Зафіксуйте зачіску за допомогою рідкого лаку для волосся, який підкреслить ваші локони.\nЯкщо ви хочете створити високу новорічну зачіску, ваше волосся повинні бути нижче плечей.\n1. Нанесіть крем на вологе волосся, щоб вони стали більш слухняними, потім висушіть феном, нахиливши голову вниз.\n2. Виділіть зону чубчика. Якщо чубчик коротка, висушіть і розчешіть її на бік, якщо довга, накрутіть на круглі щипці.\n3. Зберіть високий хвіст на маківці, сховайте гумку пасмом свого волосся. Використовуючи гребінь, начешіть хвіст від його заснування до кінчиків волосся і зафіксуйте лаком.\n4. Розгладьте начісування з лицьових сторін (таким чином він залишиться всередині), ще раз зафіксуйте лаком і починайте щільно згортати хвіст зверху вниз до його заснування. Потім розтягніть його з боків, надаючи форму півкола, і закріпіть валик шпильками поруч з хвостом.


На Вінниччині чоловік вчинив самоспалення | Всі Новини Вінниці\nНа Вінниччині чоловік вчинив самоспалення\n26 березня 2019 - 13:02\nНа Вінниччині чоловік під час спроби вчинити самогубство облив себе бензином та підпалив. 25 березня у Тростянецькій лікарні помер 52-річний чоловік, за життя якого боролись місцеві лікарі.\nПопередньо, опіки всього тіла потерпілий отримав за місцем проживання. Він намагався покінчити життя самогубством, облив себе бензином та підпалив.\nПопередньо, причиною трагедії стала сімейна сварка.


Історія Пасхи | Шкільне життя\nШкільне життя Follow on Twitter Send an email 04.05.2013\nЗі Святого письма черпаємо відомості про старозавітнє святкування Пасхи. Слово «пасха» пішло від єврейського – «песах», що у перекладі означає – «перехід».\nМойсей пішов до фараона і повідомив його про Божу волю, однак, той відмовився відпустити ізраїльтян. За непослух Господь покарав єгипетського володаря десятьма небесними карами, остання з яких – смерть первістків. Наказав Бог євреям зробити позначки на одвірках своїх будинків кров’ю однорічного ягняти. Від дому до дому ангел смерті забирав життя кожного первістка, оминаючи позначені єврейські будинки.\nВтративши первородного сина, фараон в ту ж ніч відпустив ізраїльтян. На чолі з Мойсеєм, вони пішли до обіцяної землі. Це було число – 14 Ніссана (першого весняного місяця). Вихід з Єгипту був дуже швидкий – часу на приготування їжі не було – ізраїльтяни їли мацу та жертовне ягня. З того часу маца стала символічною стравою, що символізувала чистоту і вихід з рабства. Не лише рабства фізичного, а й рабства від гріха й нечистоти.\nУ християн Пасха також символізує перехід, але вже перехід Христа від життя до смерті і від смерті до життя. У ранніх християн Пасха має два аспекти: це день оплакування страстей Христа та радість від його воскресіння. Через різні акценти Пасхи у християнстві почалася серйозна дискусія. Більшість християн почали святкувати радісну Пасху в першу неділю після 14 Ніссана, а «кватродециманами» (ті, хто святикував Пасху 14 Ніссана) все ж святкувала Пасху з євреями. Врешті-решт у 325 р. Нікейський Собор постановив, що християни святкуватимуть Пасху в першу неділю після повного місяця, який настає після 14 Ніссана.\nЗгодом у ІV-V ст. виникають: «світлий тиждень» та «страсний тиждень». Таким чином, святкування Пасхи триває не один день, а цілий тиждень – «світлий тиждень». В той же час піст замість одного дня продовжується на весь «страсний» тиждень і відзначається надзвичайною строгістю. У «світлий» тиждень християни не працювали, а відвідували Церкву. Цісар Теодосій Великий (†395) заборонив у пасхальний час публічні заходи, а Цісар Теодосій Молодший (†450) встановив заборону на показ театральних та циркових вистав. В той же час в Єрусалимі, як і сьогодні в Східній Церкві, більш урочистими були перші три дні Пасхи.\nОтже, свято Пасхи є найдавнішим та протягом перебігу історії мало різні значення. Однак, сьогодні християни, святкуємо День Воскресіння Христового – день у якому небо і земля торжествують.


Універмаг у Львові на один день перетворять у мистецький центр - Vgorode.ua\nНовини Львова - Досуг и еда. 4 грудня 2015, 12:37\nЭкспоцентр Искусство центр\n12-го грудня у Львові відбудеться масштабна соціо-культурна подія #Anaidart. Акція обіцяє стати найяскравішою подією зими. Команда арт-менеджерів на одну добу перетворить простір архаїчного діючого універмагу “Магнус”, що знаходиться у самому сердці міста (вул. Шпитальна, 1), на величезну галерею сучасного мистецтва.\nУ програмі – демонстрація близько 500-та картин від 50-ти художників з усієї України. Витвори сучасного живопису, графіки та графічного дизайну висітимуть у вітринах, коридорах та інших найнесподіваніших місцях. Протягом дня демонструватимуться добірки відеопоезії від престижного київського літературного фестивалю CYCLOP та сюжети від редакції Громадське.культура. Не обійдеться без фешн-показів – їх буде три: зимова колекція сакрального одягу від Майстерні містерій, колекція урбаністичного одягу від молодого бренду UrbiEssentiа, показ капсули від колаборації Гаєва/Рибіцька. Особливістю показів, окрім антуражних просторів, стане те, що моделями виступатимуть відомі львів’янки – зокрема журналістки з Громадське.Львів, редакція журналу Ріа, телерадіоведуча Мар’яна Романяк, актриса Оксана Козакевич та інші.\nОрганізатори радять звернути увагу на акцію, учасниками якої зможуть стати усі бажаючі – #Anaidart оголосив благодійну фотосушку. Будь-хто може принести роздруковані фотографії на будь-яку тематику і вивісити їх назагал. Єдиною умовою участі є благодійна пожертва у будь-якому розмірі. На зібрані кошти оргкомітет планує придбати фрукти та подарунки вихонцям Винниківської школи-інтернату №9 для дітей хворих на туберкульоз. Також працюватиме стенд, де продаватимуться поштівки ручного розпису авторства художників-учасників фестивалю: усі кошти з продажу додадуться до зібраних на фотосушці.\nПроект #Anaidart є дітищем команди Urban Exploration Lviv Fest, добре відомої львів’янам та далеко за межами масштабними мистецькими акціями у незвичних локаціях. Ідейний лідер та керівник – Анаід Агаджанова – коментує: “Цього разу гасло події – “Мистецтву місце всюди!”. Ми впевнені, що коли навколо війна і майбутнє невизначене, дуже важливо вміти бачити красу та позитив у сірій буденності. Це своєрідна арт-терапія. Сподіваємося, що ця акція стане поштовхом подивитися позитивніше на те, що нас щоденно оточує і, можливо, оптимістичніше вбачати майбутнє”.\nФестиваль #Anaidart триватиме один день, за адресою: вул. Шпитальна, 1. Вхід на усі події безкоштовний.\nОзнайомитись з усією інформацією про захід можна на сторінці в ФБ.\nДодаткова інформація – 063 263 68 30,адреса\nАнаід Агаджанова, керівник Фестивалю #Anaidart.\nГалерея сучасного мистецтва відкриється тут


Освіта з додатком «медіа» / Центральний\nОсвіта з додатком «медіа»\nНа Полтавщині вже є школи, де проводять окремий урок «Медіакультура особистості». Там вчать розрізняти неправдиву інформацію, аналізувати події і бачити своє місце у них. 18 різних полтавських навчальних закладів взяли участь в експерименті, що розпочався 6 років тому. Нині у Полтаві під час Всеукраїнського семінару підсумовували напрацювання.\nУ 18 полтавських навчальних закладах вчили дітей розбиратися у новинах. Критичне мислення, розповідають представники 28 школи, застосовували на уроках історії, правознавства – аби діти орієнтувались в світі інформації. А ще звертають увагу школярів на маніпуляції у засобах масової інформації.\nІрина Земелько, заступник директора ЗОШ №28 м.Полтави\n- Ми поставили собі на мету не тільки в соціальній адаптації учнів, а й допомогти реалізуватись кожній учнівській особистості. Один із наших учнів – Цимбалюк Артем – є автором посібника «Як створити шкільну газету». Ще наші діти побували на різних конкурсах, тренінгах побували, і це стало поштовхом, аби зв'язати своє життя з медіа.\nОбов'язковий урок «Медіакультура особистості» для десятикласників читають в Тарасівській школі у Гребінці. Крім того, педагоги вчать такій грамотності і під час інших предметів.\nМикола Лисенко, директор Тарасівської ЗОШ\n- Він бере із курсу «Медіакультура», і частину того матеріалу переносить на «Основи здоров'я». Через те, що не можна тільки у 10 класі читати курси «Медіакультура» і, таким чином, досягнути якихось результатів. Це повинно робитись з початкової школи.\nЦі школи були в експерименті по впровадженню медіа в освіту. Всього таких 18 в області та більше 80 в Україні. У них впроваджували нове з 2011 по 2016 роки. Нині у Полтаві підсумовують, що вдалось.\nКатерина Муліка, завідуюча центром практичної психології ПОІППО\n- Ми виявили такі проблеми, що нині свідомість і всіх українців, і педагогів спрямована більше на опанування технікою, а не виховання критично думаючої людини, яка живе, приймає рішення дистанційно від того, що подають медіа, яка критично сприймає ту інформацію.\nПсихологи наголошують: у школі сформується людина і визначення її майбутнього.\nЛюбов Найдьонова, проректор з наукової роботи Інституту соціальної та політичної психології\n- Ті мрії, які є у дитини в 14 років, це, фактично, масштаб її досягнень вже в дорослому віці. Якщо в 14 років вона не задумала бути Президентом України чи Америки, то вона президентом великої корпорації і не стане. Цей масштаб має задаватись у старших класах разом з профілізацією.\nОкремий предмет «Медіаграмотності» потрібен на перехідний період, доки не реформують освіту і не пропишуть у всіх предметах медіакомпетентність. Тож, не обов'язково, що він з'явиться у школах, пояснюють фахівці. А наразі 10 закладів з Полтавщини вже подали заявки на продовження експерименту.\n22 червня 2017, 15:35 596


Відкриття меморіальної дошки на честь загиблого учасника антитерористичної операції – БРАТЕРСТВО УЧАСНИКІВ БОЙОВИХ ДІЙ УКРАЇНИ\n11 жовтня 2019 р. ·\nГероями не народжуються, героями стають.\nПід таким гаслом пройшов сьогоднішній захід відкриття меморіальної дошки на честь учасника АТО, який загинув на сході України, Станіславу Зінчику.\nНа відкриття зібралося чимало людей. Учні школи, в якій Станіслав викладав українську мову та літературу, побратими, дружина Станіслава – Ружана.\n«Хочу подякувати батькам Станіслава за те, що виховали гідного сина, який, захищаючи Батьківщину, віддав за неї найдорожче – своє життя. Він є справжнім героєм для кожного з нас. Допоки житимуть люди, житиме і пам’ять про героїв. На їх прикладах будуть виховуватися діти, а пам’ять про них передаватиметься з покоління у покоління. На їх прикладах виростуть і збудують нову, єдину, не на словах, а на ділі, Україну.\nГерої не вмирають, вони будуть вічно жити в наших серцях. Схиляю голову перед подвигом захисників, дякую волонтерам та громадськості за небайдужість та активну позицію» – сказав керівник апарату Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Микола Калашник Mykola Kalashnyk.\nГоворили теплі слова побратими, діти. Не стримувала своїх емоцій дружина Станіслава. Вона щиро подякувала організаторам заходу та казала про те, що сьогодні передасть їх коханому сину Філату Прапор, яким було покрито меморіальну табличку, на згадку про тата. Теплими словами згадували Станіслава колеги по роботі і його учні.\nОтець Андрій Андрій Валентинович Головков, служитель Храму Петра і Павла сказав зворушливi слова про те, що Станіслав колись підкорив Ельбрус та Казбек, а в 2014 році він підкорив найвищу в світі вершину – небо.\nЯк то було – пропонуємо переглянути у світлинах.\nЗавітайте на святковий захід Алея пам’яті


На каву до Тараса, або Чому музеї — новий тренд урбанізованої культури | Письменники України\nНа каву до Тараса, або Чому музеї — новий тренд урбанізованої культури\n2021-12-13 13:51:15 Олеся Котубей\nДо Шевченка в українській культурі прикипіло безліч патетичних епітетів, як-от “пророк”, “геній”, “батько нації”. А чи можна сказати про нього “крутий” чи “self made man”? І чи буде цікаво сучасній зайнятій людині заскочити в музей Шевченка на каву?\nМи відправилися на екскурсії — спочатку зайшли в Літературно-меморіальний будинок-музей Шевченка. Всі, хто гуляв Майданом у Києві, могли дивуватися невеликій хатці з дерев’яними віконницями одразу за МакДональдсом. Там нас і зустрів Мирон Гордійчук, історик і завідувач будинку-музею.\nЧи актуальний Шевченко сьогодні? Чому сучасній людині цікаво виділити час для нього?\nШевченко настільки крутий і видається суголосним нашій епосі не тільки тому, що він геній, а і тому, що ми на початку 20-х років XXІ століття не вийшли з того зачарованого кола проблем, які були актуальні для Шевченка. Ця теза сформована відомим художником Андрієм Єрмоленком кілька років тому, вперше я її почув від нього. Кріпацтва, звичайно, немає, але україно-російська історія, історія з елітами, освіченістю, дурістю – все це до цих пір можна брати і маніпулювати, розкладаючи на цитати Шевченка.\nДивіться, я працюю в музеї Шевченка і, звичайно, я не скажу, що Тарас не актуальний сьогодні. Але давайте подумаємо, чому? Бо ми звикли бачити його на різноманітних політичних виступах. Але якщо глибше, суспільство у нас різне.\nЄ люди, які сприймають Шевченка як ікону — “ніззя” говорити, що Тарас був трошечки не такий”. Починають саме зі спеціального слова “ніззя”.\nА є невеличка група шевченкофобів, і вона більш, як на мене, афілійована до українофобії і тих людей, які не сприймають все українське. Є люди, яким платять за те, щоб вони ненавиділи Україну, і загалом ті люди, які дарма отримали паспорт громадянина України в 1991 році.\nПроблема ширша. Тарас жив в XIX столітті, в епоху романтизму. Тоді ж починали творитися, конструюватися модерні нації. І так трапилося, що Тарас став саме тією людиною, з тією біографією яка шикарно надавалася наслідуванню. Дуже складно сказати, “що таке Шевченко”, але за ці роки, я і не тільки я, ми дискутуємо в колективі. Я спромігся для себе на дві речі: перше – в епоху романтизму його творчість стала зразком літературної мови і стала класикою.\nДруге: епоха романтизму — це також зацикленість на власному минулому, і конструювання нації без минулого не було б. Я взагалі люблю фразу про те, що нації — це уявлені спільноти людей, тобто, коли ми закриваємо очі, у нас спільний набір гетьманів, князів і Шевченка, такий собі спільний пантеон всіх зі шкільної програми чи садочка. Уявлена спільнота людей, яких об’єднують спільні уявлення про минуле і неприязнь до когось зі своїх сусідів. Якщо немає неприязні, то у вас, припустимо, може бути спільний пантеон героїв з білорусами, тоді вам досить складно розійтися.\nУ цій історії Тарас — та людина, завдяки поезії якого сформувався дуже героїчний привабливий образ минулого через козацтво.\nУмовно кажучи, ті люди, які жили у Львові, навіть українського походження, вони могли в дошевченківську епоху якось холоднокровно ставитися до козацтва — ну, бігали якісь незрозумілі люди.\nА уже після Шевченка той текст, який у нас зараз є національним гімном: “І покажем, що ми, браття, козацького роду”, — по суті це феномен “Кобзаря” 40-го року.\nТобто це об’єднало Україну Право- і Лівобережну? Чи це дуже грубо?\nЦе складніше. Національні спільноти конструює не весь народ. Я думаю, на XIX століття, якщо ми знайдемо 1000 людей, які брали участь в цьому конструюванні уявлення про минуле, нам дуже пощастить. Всій решті було індиферентно, байдуже. Були українці, називалися вони по-різному: хтось малоросом, хтось русином, хтось був уніатом (греко-католиком), хтось православним, були представники й інших етносів на території України.\nАле сам Тарас виходить з Правого берега, хоча основне коло спілкування, ці козацькі історії так чи інакше дуже часто зав’язані на Лівому березі. Він просто писав тексти в ту епоху і потім вони виявилися дуже суголосними колу тих читачів. Звичайно, можна спробувати говорити про Шевченка, начебто Російської імперії не було. А так не вийде, навіть попри те, що зараз іде російсько-українська війна. Весь той канон, де він (Шевченко, — авт.) сформувався, — це канон імперського дуже такого вестернізованного Петербурга.\nТарас просто став знаковою особою з класною біографією для своєї епохи. Пам’ятаєте, можливо, серіал “Ксена: принцеса-воїн”, там де є фраза: “Багатостраждальна земля чекала героя”? У кожного етносу мала з’явитися людина, на яку б почали рівнятися. Банально, якби Тарас жив у XVIII столітті, йому б пам’ятники не ставили.\nВласне, хто міг стати такою людиною? В нашій історії, якби не Тарас, мабуть, ми б говорили зранку до вечора про Пантелеймона Куліша.\nТобто нам все одно треба було людину на кого… з якою б ототожнювалося щось дуже хороше. У поляків — Адам Міцкевич, в росіян — Олександр Пушкін. А тут — класна біографія колишнього кріпака, який вибився в люди. Можна пожартувати про нинішнього президента. Ну, народу це подобається, загалом.\nСвій. І кожен так хоче.\nТак, свій, з народу, геніальний пробився. У нас є стереотип, що радянський образ Шевченка — народницький, що це робили більшовики. Ні. По-перше, смушева шапка й кожух — це була мода в Петербурзі. Такий образ творився друзями Шевченка, які розуміли, що цьому слабописьменному населенню треба давати орієнтир на щось. Образ такого Шевченка з народу всім зайшов.\nНу і навколо Тараса сформувався канон, я навіть скажу більше, під кінець ІХХ століття всі українські етнічні території, або принаймні де були скупчення українства, – там ствердився культ Шевченка. Це вже абсолютно окрема історія від того, яким був Тарас Шевченко. Умовно кажучи, якщо для вас сьогодні Покрова — це свято, значить ви більше (належите, — авт.) до такого українсько-модерного проєкту, ви це визнаєте, вам це ок. А тоді, якщо для вас 25-26 лютого (день народження, день смерті Шевченка за тим календарем) є чи не найважливішою датою в календарі, значить, ви емоційно відчуваєте себе частиною іншого простору.\nСкажу більше, у праці Ярослава Грицака про Франка десь в 60-му році і після описано момент, коли “Кобзар” 1860 р. добрів до Галичини, і спільнота українська, яка тільки формувалася у відчутті власної українськості, вони цей “Кобзар” сприймали як мало не момент релігійного самонавернення.\nЗнаєте цей момент, коли ви увірували в Бога? Так люди увірували в Тараса.\nЯкщо почитаєте працю Грицака “Пророк у своїй вітчизні. Франко та його спільнота (1856–1886)”, там є момент, що кожен з сучасників Франка і сам Франко міг собі вибирати батьківщину. Чи він є поляком і для нього батьківщина — Польща, чи він є австрійцем. І завдяки культу Шевченка на Галичині словосполучення на кшталт “де козак – там і Україна” перегукувалося з культом Шевченка. І пам’ятників Шевченку під 1914 рік було дуже багато, адже там було трохи демократичніше – там банально існувала конституційна монархія. У кожній хаті він ствердився як мало не іконічний образ, це круто.\nЯкий це образ, чи він був корисним для націотворення? Я скажу крамолу: мабуть, ні, бо навіть коли говорити про 1920-ті роки, ми програли Національну революцію, визвольні змагання. У Фітільова, він же Хвильовий, є момент у “Вальдшнепах”, це, по суті, продовження “Я (Романтики)”, де його головний герой Карамазов каже: “Що ви там зі своїм Тарасом?”.\nВін каже про закобзарену Україну, про те, що цей засмальцований образ Кобзаря шкодить.\nТобто це продукт, який створили (чи він виник, тут складно), для селянського вжитку, щоб пояснити, що у нас є такий національний супер-герой. 90% українців під кінець ХІХ століття були селянами.\nАле люди почали жити все більше в містах. І цей образ не задовольняв потребу міського жителя. І зараз, чесно, на жаль, шкільна програма з української літератури відбиває бажання читати Тараса Шевченка. Бо він доволі складний.\nІ Тарас є актуальним до цих пір. Чому? Рівень присутності когось з національного пантеону в соціальних мережах на рівні мемів: Шевченко, мабуть, — 80%, а все решта — 20%. Якщо війна – малюнки з Шевченком, карантин – перший, на кого одягнуть маску, — це Шевченко. Це існує в різних іпостасях, хоча було б добре, якби це стимулювало банально відкрити той “Кобзар” і почитати щось з біографії Шевченка.\nТому він до цих пір є маркером є української національної ідентичності. Мова йде про те, що якщо для тебе Тарас свій в різних формах — велком в наш великий український простір. Можна сказати інакше — Тарас Шевченко направду має потенціал точки входу в українську культуру, правда, ми з ним на міжнародному рівні досить погано працюємо. Навіть в цей час дикого постмодерну Тарас є різний і в різних інтерпретаціях. Ніхто ж не змушує репостити щось. От тобі зайшло, прикольно.\nЄ ціла низка проєктів, які намагаються працювати з цим. В кожного плюс-мінус адекватного художника є “шевченкіана”. Це навіть, не знаю, чи радянська, чи ще якась традиція, але просто бути в мистецькому художньому полі української культури і не відрефлексувати на Шевченка не у всіх виходить.\nТобто до Шевченка можна по-різному ставитися, але оминути його не виходить.\nРаніше це був канон — “мені треба добірочку про Шевченка”, — а зараз, слава Богу, є різні варіанти переосмислення Тараса Шевченка. Першопочаткові музеї Шевченка, які творилися в радянську епоху, вони ж були місцями ідеологічного виховання. У підсумку, відкрию вам секрет, багато людей з проблемами з психічним здоров’ям чомусь приходять в музеї Шевченка мало не як у храм зі своїми різноманітними особливими побажаннями.\nТарас… Звичайно, хотілося б говорити про нього більше як про живу людину. Музей де-факто працює зі шкільними екскурсійними групами. Це з дорослими можна залежно від рівня їхньої підготовки поговорити про щось серйозніше. А коли говорити з дітками, то основне завдання — донести школярам хоча б якусь інформацію. З цієї години чи 45 хвилин екскурсії запам’ятовуються від сили хвилин 10, цілих 5 речень основних думок. Тож найпростіший варіант — це говорити про нього як про живу людину. Іншими словами — яким був би Тарас зараз? Що б він міг сказати?\nАле тут скільки людей, стільки й бачень. Знаєте, нам завжди дорікають, мовляв: “Ви, історики, постійно переписуєте історію. Вона мало не повія”. Я скажу інакше. Ви помічаєте, як міняється образ Шевченка? Колись у нас на грошах у 1996 році був старший Кобзар, тепер 26-річний. Образ Тараса — це по суті дзеркало нашого суспільства. Тобто Тарас рівно такий, якими є ми. Ми проєктуємо себе на образ Шевченка.\nЯ не знаю людину, яка б відважилась в професійному середовищі сказати, що “я вам покажу справжнього Шевченка”. Як це? Ми в собі не можемо розібратися, в наших вчинках. Ми можемо констатувати ті чи інші факти, але, як і будь-яка історична праця, біографія Шевченка буде просто відбитком світогляду тої чи іншої людини. Якщо це буде писати консерватор, затятий націоналіст, то там буде один наратив. Якщо це буде писати ліберальна людина.. Припустимо, затятий націоналіст, мабуть, випустить момент відвідування борделів Тарасом Шевченком, а ліберальна людина на цьому акцентує увагу. Тому Шевченко на диво пластичний і, на жаль, затребуваний на рівні держави виключно переважно під державні свята, річниці. Якщо є кругла річниця, то дають ще гроші на ремонт (сміється).\nЯк про Шевченка розповідають тут, у будинку-музеї?\nНе вийде нав’язати один-однаковісінький образ Шевченка. Все одно в кожного залежно від віку, поглядів він буде різний. Найближчий мені образ Шевченка, який проговорювався і в центральному музеї, суголосний, мабуть, всьому нашому поколінню – ровесників незалежності, плюс-мінус 5-7 років. Це людина, яка зробила себе сама, – те, що в американців називається “self made man”. Тобто, можливо, для звичайного відвідувача буде цікавою історія успіху: з кріпаків і до академіка гравюр російської імператорської академії мистецтв.\nАле паралельно з тим, як він (Шевченко, — авт.) виходить на певний рівень, він бере певну емоційну відповідальність за ту національну спільноту, з якої він вийшов. І я навіть скажу більше: це неможливо виміряти і показати, але по суті те, що зробив Шевченко — прищепив українцям відчуття власної національної гідності. Це я колись почув від Віталія Портнікова. Поема “Гайдамаки”. Гайдамаки вирізали всіх підряд, але — нас довели до ручки і ми мстимося, тому що ми вважаємо, що це справедливо.\nУ будь-якої нації є свої герої і антигерої. Але ця людина на рівні такого месійного, несвідомого запропонувала такий проєкт. Так, ми можемо говорити про тяглість минулого України, і ніде в Шевченка не написано “незалежна і демократична”, ніде. Навіть слова “українці” немає. Але в поезії Шевченка існують архетипи, без яких ми не можемо.\nЯ декілька разів чув: “От “садок вишневий коло хати” — це тільки в нас. А їхній російський образ “вишневого сада” теж наш. Чехов, Слобожанщина, Курщина — це ж наша історія. Він запозичив, але садок вишневий коло хати з хрущами міг бути тілки в нас”. Дніпро, калина — це таке супернакладування, архетипічні речі, від яких українця не попускає. Якщо відчув себе частиною цієї національної спільноти, це вже на рівні релігійного ототожнення.\nЧи актуальний музейний формат зараз?\nСуперакетуальний. Ми живемо в інформаційному суспільстві, де дуже багато інформації. І якщо раніше все було значно простіше, умовно кажучи, були великі газети, наукові журнали і подача інформації була централізована, вона десь цензурувалась, зараз інформації настільки багато, що в ній можна втопитися. Іншими словами, після появи фільму чи “Таємниці генію Шевченка” на 1+1 рочків 6 люди ходили до нас з питаннями: “А це правда, що Тарас Шевченко — нащадок брата російського імператора?”.\nМузеї в принципі є для того, щоб зберігати певні артефакти і казати: “Альо, тут написано, бачите?” Історія зникає тоді, коли зникають архіви чи будь-які відомості. Якщо все згорить про Шевченка, що було документально підтверджено, то, по суті, розповідь про Тараса Шевченка нічим не буде відрізнятися від розповіді про Гаррі Поттера. Ви можете фантазувати в будь-якому напрямку.\nКрім збереження артефактів, будь-який музей виховує бережливе і шанобливе ставлення до минулого. Бо банально ми вже всі звикли бачити відосики, картинки, а відчуття того моменту… Скажу інакше: картина “Катерина”. Одна справа подивитися її в роздруківці А4 через принтер, інша справа — підійти, поспілкуватися з живою олійною роботою. Я не буду розповідати про те, що речі мають якусь атмосферу, ауру чи ще щось, але банальне відчуття того, що ця штука була в руках Тараса Шевченка — це виховує бережне ставлення до традицій.\nМузеї, як і архіви, дають професійним історикам можливість не просто “бла-бла-бла”, а підтверджувати те чи інше речення, ту чи іншу гіпотезу певними документами. І було би дуже круто, щоб думка музеїв була наявною в культурному просторі.\nЯ скажу навіть більше. Вибачте за порівняння, я вже тут типу чиновник, який закоренів за два роки на посаді. 20 років тому у нас не було такої культури пиття кави на кожному кроці, з цигаркою, без цигарки, біля метро – це вже елемент такої урбанізованої культури. Це великий ринок. У нас, на жаль, до цих пір немає елементу відвідування музеїв, тобто це не must have. Нам треба робити це модним трендом. Середній клас в Києві є. Люди, які заповнюють повну посадку ресторанів і створюють затори, в Києві є. Чомусь нормально поїхати в Париж і відвідати Лувр. Це must have тотальний…\nА музей Ханенків?\nМузей Ханенків, музей Шевченка. Скажу чесно, проведіть соціологічне опитування, відсотків 70 скажуть, що оригінали Шевченка не в Києві. Всі думають, що вони в Каневі. Це пов’язане з викривленою політикою, наш піпл годували битвами екстрасенсів, а потім ми вигрібаємо проблеми з інформаційною гігієною.\nМожливо, це негарно, але немає іншого варіанту, ніж державний протекціонізм. Ми зайняли дуже лагідну позицію по українізації і дерусифікації, і тягнемо до сих пір цього воза дуже повільно. Я б, чесно кажучи, це не ринково, не ліберально, але прайм-тайм пів годинки на будь якому каналі. Сказати: “Через рік ми чекаємо від вас культурно-освітнього продукту”. Чи, наприклад, 4 години на тиждень вони будуть транслювати історію про наше культурне надбання, про минуле, музеї. З такого найцікавішого був проєкт “Музеї. Як це працює?”, здається, на Суспільному (зараз — програма “Ідемо в музей” — авт.).\nАле паралельно і музей повинен відповідати певним елементам зручностям, бо насправді, це навіть не моя теза, музеї конкурують між собою, конкурують з наливайками, ресторанами, кінотеатрами. Вони конкурують за сферу проведення часу. Для цього треба дофінансовувати музеї.\nПісля цієї розмови ми відправилися в Національний музей Шевченка. Там зараз діє експозиція “Шевченко. Архітектура слова”, яка розповідає про інструменти поезії, які краще допомагають розуміти Шевченка.\nПро це Суспільне Культура поговорило з Тетяною Дубиною, співкураторкою проєкту та завідувачкою сектору виставкової роботи відділу розвитку Національного музею Тараса Шевченка.\nНа вашу думку, чи дає експозиція Національного музею відповідь на питання, чи актуальний Шевченко сьогодні?\nМи не ставили собі за мету дати людині готову відповідь на питання. Ми хочемо дати якомога більше різної інформації, щоб відвідувач міг сам скласти думку, наскільки Шевченко був важливий тоді, коли він відбувся, і наскільки він важливий чи не важливий сьогодні. Якраз нова частина експозиції — це крок вперед. Якщо все разом подивитися, послухати, є можливість вести аргументований діалог про те, чому Шевченко важливий, сучасний і актуальний.\nЗараз є тенденція до переосмислення, десакралізації образу Шевченка. Чи займається цим музей, чи скоріше навпаки?\nМи стараємося цим займатися, тому що, знову ж таки, часто апелюють до дітей, адже на дітях видно ці загальні тенденції, суспільство ними вже сите. Коли приходять на екскурсію діти 7-8 років і екскурсовод їх запитує на початку: “Діти, чи знаєте ви, хто такий Тарас Шевченко?”. І діти хором: “Так, Шевченко — великий український поет, геній українського народу і пророк”.\nІ ти такий стоїш — Боже мій милий, вони ще нічого не розуміють, а їм вже це вдавили в голову! І, відповідно, в результаті таких років навчання у школі діти випускаються з відразою, абсолютна більшість з відразою до Шевченка. Ніколи більше слухати не хочуть, бо їх примушували, вони не розуміли, про що це. Ми стараємося якраз від цього трошечки відійти.\nЦе не те, щоб зняти Шевченка з п’єдесталу, бо він там якраз заслужено. Але ми вважаємо, що якщо людина каже, що Шевченко — великий український поет, то це не має бути голослівно, не має бути повторення завченної формули.\nМи хочемо, щоб наші відвідувачі могли пояснити, чому це так. І якщо почати розбиратися — ти знаходиш цю відповідь. І виявляється, що це дійсно так. З модифікаціями у кожного зі свого боку, навіть серед наших колег, але тим не менш, так воно і є. І от саме до цього ми намагаємося наших відвідувачів підвести.\nЧи були відгуки, що людина змінила свою думку після відвідування музею? Або, можливо, не змінила, а навпаки, знайшла підтвердження якимось своїм попереднім висновкам?\nЗнаєте, найкращі відгуки для нас — це коли відвідувачі повертаються. Коли хтось прийшов і глянув експозицію, прослухав базову екскурсію, скажімо, а потім прийшов на якусь лекцію. А потім прийшов, скажімо, на тематичну екскурсію присвячену подорожам у ХІХ столітті або армії, або “Шевченко і міська культура”.\nКоли люди повертаються, коли не вичерпують своє зацікавлення, а навпаки зацікавлюються ще більше, ми розуміємо, що в цих моментах ми досягли успіху, тому що ми не хочемо розказати все.\nМи хочемо зробити так, щоб люди зацікавилися Шевченком, його епохою, українською культурою в той час і сьогодні, і власне з цим йшли далі.\nЧи актуальний зараз саме музейний формат подачі інформації? Грубо кажучи, все можно знайти в інтернеті, але люди приходять сюди. Що дає саме цей простір?\nВ принципі так, можна все знайти в інтернеті у вигляді галереї, у вигляді енциклопедії. Але не в кожного є час, можливості для того, щоб розбиратися, систематизувати інформацію, знаходити зв’язки, робити висновки. Коли ти приходиш до музею, ти вступаєш в діалог з експозицією, ти будуєш своє ставлення до історії, яку розповідає музей, до оригінальних речей, які, як не крути, мають свою атмосферу, створюють особливе враження. Є різниця бачити зображення в інтернеті, і є різниця бачити картину чи книгу, чи перо, ручку Тараса Шевченка вживу. Ти проживаєш живу емоцію.\nОригінал статті на Читомо: На каву до Тараса, або Чому музеї — новий тренд урбанізованої культури


місто ЯВОРІВ - Logogo.studio\nрозробка бренду міста\nНам пощастило попрацювати з чудовими маленькими містами на Львівщині. Оскільки бренд області уже працює, то містам на цій території теж пора проявляти своє обличчя.\nМи отримали запит на розробку брендів двох містечок, що знаходяться поряд, мають спільну культурну спадщину, обидва на шляху до польського кордону і мають спільний корінь у назві.\nАналогія у нас відразу виникла з Старим добрим Йорком та урбаністичним Нью-Йорком. Отож - старовинне містечко, з давньою історією, магдебурзьким правом та королівським минулим - Яворів. А також його юний родич - збудований як індустріальне поселення та виросло у найгустіше заселене, найзеленіше та наймолодше населенням місто - Новояворівськ.\nІсторії містечок абсолютно різні, і візуально вони виглядають по різному, тому і їх символи абсолютно різні.\nЄднає цих дві громади - сімейний тип заселення, тиша і комфорт, зручна логістика. Також важливу роль для громад відіграють військові частини.\nОскільки настрій в обох містечках сьогодні досить напружений, у зв'язку з війною в країні, ми вирішили змістити акцент на життя в середині міста, на цінності які будуть незмінними за будь яких політичних обставин.\nВ обох містах, як завжди, ми мали робочі зустрічі з громадами і збирали інформацію від місцевих жителів, самі гуляли вуличками і площами - збираючи візуальний контент для роботи.\nБРЕНД м. ЯВОРІВ\n• СТАРОВИННЕ МІСТО З КОРОЛІВСЬКОЮ ІСТОРІЄЮ\n• БАТЬКІВЩИНА ЯВОРІВСЬКОГО РОЗПИСУ, ЗАБАВКАРСТВА\n• РАДІСНЕ МІСТО, МІСТО-ЗАБАВКА\nКОНЦЕПЦІЯ БРЕНДУ. СЛОГАН.\nМісто добрих традицій\nЯворів – місто добрих традицій\nМісто – центр району, що подарував Львівщині неповторну візуальну культуру у вишивці та декоративному\nмистецтві. Затишне мале містечко, що береже історію та шанує традиції. Оскільки знаходиться у\nприкордонній зоні - має шанс стати знаковим місцем для культурного туризму, зокрема фестивального (як\nвнутрішнього, так і міжнародного).\nСЕРЕД ДОБРИХ ТРАДИЦІЙ :\n• Королівська історія. У Яворові розміщувалась резиденція короля Яна Собеського. Тут він проводив багато часу і з тих пір запроваджені традиції пишних міських розваг.\n• Місто, що отримало магдебурзьке право, традиційно управляється за участі містян.\n• Назву міста носить неповторна традиційна яворівська іграшка.\n• Добра традиція у служінні країні та народу України в Збройних Силах є одною з вагомих сфер життя міста – тут розташована «24-та окрема механізована бригада імені короля Данила».\n• Мале сімейне підприємництво створює комфортні умови для містян. Здавна тут працювали майстри, що виготовляли унікальні меблі на коліщатах.\n• Традиційний ринок, що носить назву «Галя» з давніх часів.\n• Команда міської ради готова втілювати найкращі світові практики містобудування під соусом власних традицій та, опираючись на власну історію.\nКОНЦЕПЦІЯ БРЕНДУ. ВІЗУАЛЬНА ОСНОВА.\nВиділити саме традиції виготовлення найперших рухомих забавок, що стали прототипами для сучасних дитячих іграшок у масовому виробництві, бо сімейні цінності близькі кожному незалежно від статусу. Яворівський розпис як індикатор візуальної культури вирізняється серед інших своєю яскравістю кольорів та стриманістю форм. Тож для підтримки бренду використаємо мінімалістичні форми, конструкції та маркуватимемо їх традиційними кольорами.\nСИМВОЛ ЗАБАВКАРСТВА - ЯВОРІВСЬКИЙ РОЗПИС\nнайяскравіша основа ідентичності міста - традиції яворівського розпису та забавкарства\nстаровинний шрифт, що підкреслить історичність міста\nтрадиційні кольори яворівського розпису: жовтий, зелений, червоний\nЯВОРІВСЬКА ІГРАШКА — це точка об’єднання усіх поколінь та людей різних зацікавлень.\n• Іграшка для дітей, виготовлена дорослими вмілими майстрами.\n• Довкола неї збирається родина, аби навчити нею бавитись малюка.\n• Для майстрів то є бізнес.\n• Для митців то є натхнення створювати нові форми розписів.\n• Для міста то є яскравою ознакою та гордістю.\n• Коник є найпопулярнішою яворівською забавкою.\nШрифт Tsarevich зі стародавніми буквами, яким виконано назву міста, підкреслює історичність міста, його вік. Букви своєю видовженою формою підтримують коника, “закріплюють” його в логотипі. Також цим шрифтом можуть виконуватись короткі\nзаголовки та короткі фрази в залежності від задач дизайну.\nШрифт OfficinaSansCTT — більш сучасний шрифт, але з ознаками класичного вигляду. Для використання в текстах більшого об’єму (з метою кращої читабельності). Цим шрифтом виконано слоган.\nШрифт Measure — вузький та добре читабельний. Він використовується для навігаційних табличок (номери будинків та назви вулиць).\nКоник, прикрашений традиційною вербівкою, – основа сучасного лого міста. Додаємо альтернативний знак зі стилізованими деталями розпису, за сучасними світовими тенденціями у створенні айдентики. Одночасно можна використовувати обидва знаки, оскільки визначальною формою є «коник-гойдалка». З традиційним розписом — для маркування історичних місць, центрів традиційного ремесла, адміністративних будівель, архітектури старого міста, а стилізований — для позначення шляхів сучасного міста, вулиць, крамничок, місць для молоді. Обидва знаки можна використовувати у сувенірній та поліграфічній продукції в залежності від тематики заходів, до яких вона призначена. Це буде орієнтиром для гостей та візуалізує розвиток міста.\nФІРМОВИЙ СТИЛЬ. ПАТЕРНИ.\nПатерни складаються з елементів, якими заповнюється символ. Патернами можуть брендуватись вільні площі як в поліграфічній продукції, так і в міському середовищі.\nВаріант на темному фоні.\nСТИЛЬ МІСТА У ПРОСТОРІ.