Оповідання, новела та повість - реферат. Рефераты / Зарубежная литература\nНа відміну від Старого Світу (Франції, Англії, Росії), де домінуючі позиції залишалися за романом, у СІЛА не меншу популярність мали оповідання, новели та повісті. Основи американської новелістики заклали письменники-романтики: Натаніель Готорн, Вашингтон Ірвінг та Едгар По. Останній запропонував одне з найоригінальніших у світовій критиці теоретичне обґрунтування жанру оповідання. Найвідомішими майстрами оповідання, новели і повісті в США є такі всесвітньо відомі письменники, як Марк Твен, Амброз Бірс, Стівен Крейн, Г. Джеймс, О'Генрі та багато інших. Вони створили чимало шедеврів соціальної, соціально-філософської і психологічної прози.\nЕдгар Аллан По - одна з найсуперечливіших постатей американської літератури. Він народився 1809 р. у Бостоні в родині збіднілих акторів. Його батько Девід По кудись зник майже одразу після народження хлопчика, а мати померла, коли йому було лише два роки. Вихованням Едгара займався вітчим Джон Аллан, заможний бізнесмен, який спеціалізувався на торгівлі тютюном. Дитинство По було більш-менш звичайним: він навчався в доволі престижних школах в США й Англії, де родина Алленів жила десь у 1815 - 1820 pp. Закінчивши середній навчальний заклад, По вступаємо університету Вір-джинії. Загалом він одержав непогану філологічну підготовку: володів кількома мовами, знав історію літератури, твори тогочасних письменників.\nУ цей час По опублікував свою першу поетичну збірку "Тамерлан та інші поезії", на яку майже ніхто не звернув уваги. 1829р. він видає нову книгу віршів "Аль Араф, Тамерлан і дрібні поезії", а через два роки - ще одну.\n1838 р. побачив світ його єдиний роман "Пригоди Артура Гордона Піма", а 1840 р. була надрукована збірка оповідань "Гротески та арабески", до якої увійшло 25 творів.\n1847 р. він опублікував "Еврику", одну із найнезначніших книжок у світовій літературі. Того ж, 1847 р. По друкує свої новели, есе, а також ще один дуже важливий для розуміння його внеску до світової літератури твір - критичне есе "Поетичний принцип".\nЕдгар По глибоко переосмислив природу поезії і зробив крок до того, що згодом критики і теоретики літератури назвуть "музичвістю". Кількома десятиліттями раніше від Верлена він відмовився від логічної чіткості і зрозумілості вірша і редукував його сюжетний елемент до мінімуму. На думку По, поетичний твір мусить справляти на читача якесь невловиме враження, охоплювати і поглинати його цілком. Цей тотальний ефект слід тільки переживати, але не можна раціонально аналізувати і тлумачити. З іншого боку, Едгар По закликав ретельно продумувати усі складові поетичного тексту і вираховувати його емопійний ефект. В есе "Філософія творчості" (1846) він, на прикладі аналізу власної поезії "Крук", продемонстрував, яким чином це відбувається. Отже. По висунув нове розуміння поезії як, сказати б, "математично виміряної музичності", чим потім так захоплювалися представники символізму. Саме з цього приводу Стефан Малларме зауважував: "Відсутність громіздкого риштування навколо цієї чарівної споруди, яка виникла начебто миттєво, зовсім не означає, що точні і докладні розрахунки не потрібні. Ми їх не помічаємо, але, незважаючи ні на що, вони якимсь таємничим способом робляться".\nЕдгар По-поет писав про вічне й екзотичне і нехтував злободенне і буденне. Одна з найулюбленіших його тем - природа, яка є для нього джерелом складних для тлумачення і вишуканих символів - стародавніх і створених ним самим. Вона наскрізь метафорична і приховує найтонші відтінки потаємного змісту. Не меншу увагу приділяє По і мистецтву в усіх його формах, найвищому вияву людського таланту. Поет намагається осягнути акт творчості в усьому його драматизмі. Ще одна тема поезії Едгара По - кохання, причому кохання платонічне, піднесене, позбавлене плотського начала. Жінка у віршах американського поета - втілення ніжності, чистоти, лагідності; вона нематеріальна, як мрія.\nІ, нарешті, найчастіше звертається Едгар По до теми смерті. Уся творчість письменника позначена трагічним звучанням, не виняток поезія. Смерть зображає він у різних проявах: як жахливу всепереможну силу, що лякає і зачаровує одночасно; як проблему потойбічного існування; як квінтесенцію відчаю і самотності. Один із постійних образів поезій По ("Улялюм", "Еянебел Лі", "Крук"), безперечно, пов'язаний з долею самого письменника: передчасно померла кохана. Цей образ концентрує в собі філософію життя Едгара По, за якою перебування людини на землі - це лише мить і непоправна трагедія, воно не може бути не чим іншим, як ланцюгом втрат. Розуміння життя як трагічної таємниці, досконало виражене поетом, значною мірою визначило духовні: клімат світової літератури кінця XIX - початку XX ст.\nЕдгар Аллан По написав відносно небагато. Все створене ним в царині поезії та художньої прози можна об'єднати в двох томах. Та під обкладинками цих книг збереться велика кількість шедеврів світового рівня. Час вже відібрав найкраще з його творів, і цього виявилося стільки, що воно дивує навіть у такого таланта, яким був По. Твори автора "Крука", "Аннабел Лі", "Улялюм", "Ельдорадо", "Падіння дому Ашерів", "Маски Червоної смерті", "Чорного кота" чи "Золотого жука" живуть у пам'яті поколінь читачів, як сліпучий образний і чуттєвий спалах, їх музика і барви вкарбовуються у свідомість надовго, як буває лише з незвичним, новаторським, зухвалим, крайнім. Американський поет і новеліст жив і писав за законами романтизму. Та в його житті було надто багато драматизму, крутих поворотів, примх долі, навіть, як на романтика.\nВін був обізнаний в математиці, біології, психології, фізиці і філософії, написав у співавторстві книгу про мушлі, знався на теорії ігор, повітроплавстві і мореплавстві тощо. Ці розмаїті інтереси дали йому хист відкривати нові теми і напрями в літературі. Він став батьком інтелектуального детективу і наукової фантастики, серйозної і сатиричної одночасно ("Вбивство на вулиці Морг", "Золотий жук", "Вкрадений лист", "Історія з повітряною кулею"). Його лірична поезія оспівує трагічне кохання, горді героїчні характери. В ній відтворюються найтонкіші порухи людського почуття і думки, прегарні картини природи, екзотичні краї. Вона сповнена рівною мірою як таємниць, загадкового, невловимого, недомовленого, так і музики, барв, світла.\nМузикальність поетичних творів По, гармонійність їхньої структури, таємничість образів та багатство метафор приваблювали до цієї поезії французьких символістів, російських поетів так званого "срібного віку", всіх тих, хто шукав у віршах досконалості форми, ритмічної довершеності, образної багатозвучності та багатозначності.\nВ оповіданнях Едгара По багато чого від загальних світоглядних та естетичних принципів романтизму: це й інтенсивне використання контрастів, іронії, різке протиставлення світу мрії й реальності, схильність до фантастики, незвичності сюжетів тощо. Водночас письменник був справжнім революціонером жанру. Він створив у цьому жанрі не так багато - лише 73 оповідання, але кожне з них настільки відрізняється одне від одного сюжетом, настроєм, тональністю, тематикою, що можна стверджувати: творчий доробок По відбиває в мініатюрі весь світовий досвід новелістики XIX ст. Уже на різні простої класифікації за змістом та формальними ознаками виокремлюється велика кількість груп його оповідань: суто психологічні або такі, в яких психологічний елемент переважає; пародійні й гумористичні; сенсаційні з іронічним присмаком і без нього; пригодницькі; готичні (з похмурою атмосферою й описом жахів); лірико-романтичні (історії про піднесене і трагічне кохання); філософські діалоги; розповіді про подорожі; логічні або детективні; науково-фантастичні (дві останні групи стали підґрунтям нових жанрів, які протягом XX ст. здобули широку популярність у всьому світі).\nВін здобув усесвітню славу насамперед як творець історій жахів, і такий факт легко пояснити, Загадковість, недомовленість, натяки на незбагненне, описи божевілля, рідкісні психічні збочення, грізні незнайомці, які сіють навколо себе моторошний жах, виняткові маніяки - усі ці та багато інших прийомів романтизму й готики - надають творам По таємничої атмосфери. Вона справляє на читача особливо сильне враження завдяки тій психологічній переконливості, з якою письменник зображає психічний стан своїх героїв у граничних ситуаціях, на межі життя й смерті. Так, в оповіданні "Провалля і маятник" він змальовує цілу гаму емоційних станів, показує народження божевільної надії всупереч очевидному, описує, як трагічно розривається душа людини між надією і відчаєм. У багатьох оповіданнях ("Чорний кіт", "Вільям Вільсон", "Серце вказало", "Чортик суперечності") автор подає майже клінічну картину маніакального стану, який спричиняє злочини і безумства.\nЯк і в поезіях, в оповіданнях По однією з центральних тем є смерть під різними виглядами і обличчями. Це загибель від таємничих хвороб, повільне вмирання, образи переходу в інше життя, дослідження стану сну як психологічно близького до фізичного не існування. Наявний в оповіданнях і образ молодої вродливої жінки, яка передчасно залишає цей світ ("Лігейя", "Морелла" та ін.). Отож, повторимо, смерть для По - і символ завершення земного страждання, і найбільша загадка буття, і наукова та релігійна проблема.\nВище також ішлося про те, що По наметався майже математично вираховувати емоційні ефекти своїх творів, що відрізняє його від представників романтизму, які сповідували культ спонтанної уяви. На відміну від них, американський письменник шукав опертя для своїх фантазій у вивченні логіки, математики, природничих наук. Він добре грав у шахи, займався теорією ігор, знався на принципах дешифровки. Що стосується По, то тут зійшлися крайнощі: доведені до останньої межі емоційність та інтуїція, з одного боку, і вигострений, натренований і всепереможний аналітичний розум, логіка - з іншого. Ця остання іпостась таланту По найповніше втілюється в його науково-фантастичних і детективних оповіданнях.\nНеобмежені здібності аналітичного розуму По втілилися в його так званих "логічних оповіданнях", які стали прообразом класичного детективу, В таких творах, як "Вбивство на вулиці Морг", "Золотий жук", "Викрадений лист", "Таємниця Марі Роже", "Це ти", легко помітити всі основні елементи цього жанру: тут є і геніальний слідчий Дюпен, озброєний дедуктивним методом, - літературний батько Шерлока Холмса, Еркюля Пуаро, міс Марпл, Ніро Вольфа та багатьох інших великих розгадників кримінальних загадок; і наївний помічник геніального слідчого (оповідач у "Вбивстві на вулиці Морг" або "Викраденому листі", безумовно, нагадує доктора Ватсона); і використання під час слідства усіх досягнень науки і виняткової логіки у поєднанні з досвідом та інтуїцією.\nВарто сказати про ще одну грань таланту По - автора оповідань і його дар сатирика і гумориста. Сміхове у нього виражено безліччю відтінків - від дотепної та ущипливої іронії і самоіронії, пародіювання і самопародіювання до чистого гумору. Нерідко в творах письменника примхливо змішані жарт і жах, внаслідок чого утворюється своєрідний різновид "чорного гумору". Найпоказовішим прикладом останнього е оповідання "Система доктора Смолла і професора Пірія", у якому розповідається про те, як наївний і довірливий оповідач потрапляє через свою зацікавленість наукою до старого напівзруй-нованого замку, де міститься будинок для божевільних. Перед ним проходить ціла галерея диваків і монстрів. Головна ідея твору - грань між психічним здоров'ям та божевіллям надто тонка та невловима - трагікомічна у своїй суті. У такому тлумаченні природи сміху По знову набагато випередив час. Так (тобто сміхом крізь сльози, сміхом, який є симптомом душевної хвороби часу), почали сміятись у столітті XX.\nОповіданню "Барильце амонтільядо" - один із найпоказовіших творів з погляду того, як Едгар По реалізує на практиці свій принцип "тотального ефекту". Тема твору - помста однієї людини іншій за якусь провину - не є чимось оригінальним у світовій літературі. Оповідач (він же месник Монтрезор) проголошує, що збирається покарати чоловіка на ім'я Фортунато, адже той образив його. Причому ніхто не мусить знати, як і коли має відбутися акт покарання, а месник в жодному разі не повинен потрапити до рук правосуддя, тому що тоді помста не буде повною.\nУ По все ретельно продумано і вмотивовано: і місце дії (вечір під час карнавалу у Венеції), і вибір імені жертви, в якому відчувається своєрідний "чорний гумор" ("Фортунато" італійською перекладається як "щасливий"), і опис її фізичного стану й одягу (Фортунато, хворий, очевидно, на астму, чимало випив і вдягнений у костюм блазня з дзвіночками на капелюсі), і оповідь від першої особи однини (читач ніколи не дізнається, як образив Фортунато оповідача, тому що вся історія подається очима останнього, очима людини-маніяка, захопленої самим процесом помсти і байдужої до її причин). Окрім зовнішніх чинників ситуації, потрясіння у читача викликає психологічна незвичайність характерів героїв, які Едгар По розкриває дуже глибоко і переконливо. Монтрезор хоче заманити Фортунато до пастки - до родинного склепу, стіни якого вкрито селітрою, речовиною, дуже шкідливою для людей з бронхіальним захворюванням. Там, у найдальшому кутку підземелля, він вирішив закувати Фортунато в кайдани, замурувати живцем і залишити муче-ницьки помирати. Аби здійснити свій підступний план, Монтрезор талановито грає на амбіціях Фортунато, який вважає себе найкращим знавцем вин. Монтрезор каже, що там, у склепі, у нього є барильце амонтільядо і він хотів би, щоб саме Фортунато його скуштував, але через те, що той погано себе почуває, він змушений звернутися до Лукезі, ще одного експерта з вин. Фортунато, ображений одним лише припущенням, що хтось інший може розумітися на винах краще від нього, летить назустріч власній загибелі.\nНайбільше враження на здивованого читача в творі справляє гнітюча атмосфера місця помсти. Монтрезор використовує родинний склеп водночас як льох для вина; скрізь можна бачити кістки нащадків оповідача, а зі стелі й стін стікає вода. Фортунато бухикає від селітри; дзеленчать дзвіночки на його капелюсі, а божевільний Монтрезор, в захваті від того, що йому вдалося не тільки організувати це вбивство, а й принизити "кривдника", в екстазі імітує його плач і вигуки, які луна розносить підземеллям.\nПо в згаданому вище оповіданні створює "експериментальну ситуацію", коли Монтрезорові нічого не заважає вивільнити усі приховані пристрасті, коли його влада над Фортунато є абсолютною. Які ж якості виявляє він тоді? Тільки негативні: жорстокість, підступність, кровожерливість.\nБезжалісним є ставлення Едгара По до жертви. Душа Фортунато також сповнена ницих пристрастей, якими вміло користується Монтрезор, і головна з них -марнославство: він божеволіє від одного тільки натяку на те, що експертом замість нього може бути якийсь Лукезі. До того ж, картину розбурханих інстинктів доповнює й те, що обидва герої постійно прикладються до пляшки і збуджені алкоголем.\nЛюдина у По постає насамперед як утілення злої енергії. І в цьому, між іншим, є серйозний моральний урок: аби жити в суспільстві, треба знати не тільки позитивні риси, а й вади його членів. Не варто бути надто довірливими та обдурювати себе ілюзіями щодо доброти людини, бо надто часто її повернення до природного стану призводило не до морального вдосконалення, а до злочинів. Історія XX ст. з її війнами, концтаборами і безглуздою жорстокістю цю істину доводила неодноразово. І в такому сенсі мистецтво По має пророчий смисл: намагаючись виміряти глибину людського зла, письменник накреслив сценарій перевтілення і деградації душі сучасної людини, в якої, одначе, є шлях відійти від тваринного стану. Це той шлях, яким і йшов По, - вивчення хвороби з метою її лікування.\nЕдгар По один із перших у світовій літературі, присвяченій місту, поглянув на існування людини в урбаністичній цивілізації саме як на психічну травму, зумовлену необхідністю пристосовуватися до нових форм існування - життя всередині великих людських мас. За таких умов індивід втрачає особистість, що призводить навіть до появи нового "підвиду" Homo sapiens - "людини юрби". Саме це й зображає у "Людині юрби" американський письменник.\nУ творі По зовсім немає сюжету - лише замальовки міських типів, які робить оповідач, спостерігаючи за перехожими. Якось його увагу привернула незвичайна постать, яка годинами пересувалася вулицями. Оповідач починає стежити за нею і з'ясовує, що об'єкт його дослідження - надзвичайно цікавий різновид міської фауни. Від інших його відрізняє те, що він може існувати тільки в юрбі.\nЗовнішній вигляд перехожого засвідчує безладдя в його душі; маленький і худорлявий, слабкий, у брудному плащі, з похмурим і різким поглядом. Цей літній чоловік нагадує хворобливу рослину, що виросла на узбіччі тротуару. Незважаючи на туман і дощ, не помічаючи нікого, механічно перетинає він вулиці, відвідує магазини, нічого не купуючи, то прискорює, то уповільнює крок і дивиться на речі навколо себе невидющим поглядом. Коли годинник б'є одинадцяту, він прожогом кидається до театру, який залишають глядачі. Гальванізований людськими масами, старий волоцюга ніби оживає на хвилину, щоб потім знову перетворитися на мовчазний автомат, який продовжує свій рух без будь-якої певної мети.\nНасправді є в його пересуванні глибока і трагічна логіка - він тікає від самого себе, від порожнечі власної душі. Місто - всевладний і брудний Лондон - знищило в ньому все людське, і відсутність власного "я" лякає його, примушуючи забуватися в безупинному русі, в спогляданні нескінченної галереї людей, з якими його ніщо не пов'язує, окрім випадкового перебування в одному і тому самому місці. Він вже не може існувати інакше - тільки в юрбі. Він назавжди втратив себе, і такий спосіб життя є набагато страшнішим, ніж буття у пеклі.\nБезперечно, усе в цьому оповіданні, як і завжди у По, гротескно загострене і перебільшене, але навмисне згущення барв примушує нас замислитися над проблемами, важливими для всіх мешканців сучасного світу. З одного боку, міста - великі творіння людських рук і розуму, вони - символи перемоги людини над природою. З іншого боку, загроза людині не тільки з екологічного (забруднені вода і повітря) погляду чи соціального (контраст між бідними і багатими), а й з морального, бо ніде людина не відчуває так гостро абсурдності власного буття, як на вулицях великих міст. Е. По надзвичайно гостро збагнув увесь драматизм існування людини за умов урбаністичної цивілізації і майстерно розкрив це у своєму оповіданні.\nО'Генрі - один з найпопулярніших американських новелістів початку XX ст. О'Генрі - добрий талант, який у своїх коротких динамічних оповіданнях та новелах дарує людям віру в Любов, без чого не може бути життя, як його не може бути без кисню у повітрі.\nСправжнє ім'я письменника - Вільям Сідні Портер. Він народився 1862 р. на півдні США, поблизу містечка Грінсборо, до якого родина Портерів переїхала, коли хлопчикові виповнилося три роки. Батько його був лікарем і винахідником-невдахою, який, до того ж, мав пристрасть до віскі. Мати майбутнього письменника, освічена жінка, малювала, писала вірші. Вона дуже рано померла. Навчався Вільям у приватній школі його тітки Евелін, а також у середній школі Грінсборо. З 1878 р. Портер став учнем аптекаря, а 1881 р. отримав офіційне посвідчення, яке дало йому право працювати фармацевтом. У березні 1894 р. він починає видавати гумористичну щоденну газету "Роллінг Стоун", на яку покладає великі сподівання.\nПеріод 1902 - 1903 pp. був часом напруженої праці й матеріальних труднощів, але з кінця 1903 р. розпочинається період популярності О'Генрі. Його новели були буквально нарозхват. У 1904 р. він публікує 66 оповідань. У 1904 р. побачив світ роман у новелах "Йоролі та капуста". Далі письменник випускає збірки новел "Чотири мільйони" (1906), "Серце Заходу" (1907), "Запалений світильник" (І 907), "Голос великого міста" (1908), "Любий пройдисвіт" (19Э8), "Шляхи долі" (1909), "На вибір" (1909), "Ділові люди" (1910), "Кружляння" (1910). Ще три збірки новел було видано після смерті О'Генрі: "Усього потроху" (1911), "Під лежачий камінь" (1912) і "Залишки" (1917).\nО'Генрі помер у нью-йоркській лікарні 5 червня 1910 р. у віці 47 років. Його останніми словами були: "Запаліть вогонь, я не можу помирати в темряві...\nКритики нерідко називають О'Генрі "великим утішником" і письменником, який розважає. Така оцінка великою мірою відповідає дійсності, бо є щось райдужне і казкове в його оповіданнях. Звичайно, його герої - типові маленькі люди - поза межами літератури надто часто зазнають краху своїх ілюзій. Але зовсім іншими постають вони в його творах: сильнішими, мудрішими, щасливішими, ніж у реальності. Нерідко їм на допомогу О'Генрі закликає його величність Щасливий Випадок, який забезпечує щасливий фінал подій, і ідеали вірності, дружби, любові перемагають.\nО'Генрі увійшов у світову літературу саме як гуморист. Суто сатиричних творів у його творчості не так багато. Найвідомішою його спробою в цьому жанрі є пародійно-гумористичний роман "Королі та капуста". У цій книзі, на думку самого письменника, він створив "трагічний водевіль", "комедію, пошиту зі строкатих клаптиків". Цей перший і єдиний роман письменника - а точніше низка самостійних новел - стосується такої теми, як відносини США і Латинської Америки. Дія відбувається у вигаданій центральноамериканській країні Анчурії. Проте навіть і в цьому, суто сатиричному творі О'Генрі намагається пом'якшити різкість власних нападок, а отже, він є швидше письменником гумористичне, ліричного плану, ніж соціальним сатириком.\nГостро в творах письменника відчувається самотність людини, а також жорстокість і байдужість сучасного світу. З погляду письменника, життя - не комедія і не трагедія, а примхливе поєднання того й іншого. Твори О'Генрі - це тісне співіснування смішного і сумного.\nНовели О'Генрі можна розподілити на декілька циклів. Перший з них - головний і найчисленніший (близько 150 новел) - присвячується велетенському місту Нью-Йорку з чотирма мільйонами його мешканців, починаючи з вуличних злидарів і закінчуючи королями біржі, банкірами і кайманами промисловості. Саме в нью-йоркських новелах виразно можна побачити найяскравіші риси таланту О'Генрі - людяність, демократизм, гумор і ліризм, трагікомізм і вміння зображати світ пересічних людей.\nОднією з найкращих нью-йоркських новел О'Генрі є "Дари волхвів", У великому нью-йоркському будинку живе бідне молоде подружжя Джім і Делла, які палко кохають одне одного. Напередодні Різдва вони вирішують пожертвувати найдорожчим із того, що в них є, щоб зробити одне одному бажані подарунки. Джім продає свого годинника і дарує Деллі набір черепахових гребенів для її розкішного волосся, але вона постригла і продала своє волосся перукареві, щоб купити платиновий ланцюг для годинника Джіма.\nУ новелі неважко помітити майже всі характерні мотиви і настрої письменника. Вона дотепна, майже анекдотична, але навряд чи можна назвати її смішною або веселою. В ній виразно відчувається присмак гіркоти. Але, з іншого боку, ця кумедна невдача з подарунками - справжня казкова різдвяна подія, що виявляє найкращі якості пересічних людей: самовідданість їхнього кохання, жертовність, душевну щедроту. Новела випромінює світло надії, як випромінює його Зоря Різдва, за якою рухались волхви два тисячоліття тому.\nДругий за кількістю і значенням цикл новел О'Генрі - новели про Техас та інші штати Заходу і Південного Заходу США (близько 100 творів). Герої техаських новел письменника - ковбої, скотарі, бандити, пройдисвіти - строкатий, барвистий, багатомовний світ колишнього фронтиру. В них відтворюється романтика життя, вільного, мов степ. Людина тут не відає впливу великих міст. Люди постають втіленням сили, мужності, енергії. Можливо, автор ідеалізує їх, але в цілому новели О'Генрі про Захід запам'ятовуються яскравими індивідуальностями, захоплюють глибокими і сильними пристрастями.\nОдним з найцікавіших оповідань цього циклу є новела "Санаторій на ранчо". В його основу покладено історію лікування смертельно хворого на туберкульоз Мак-Гайра, колишнього боксера, який програв усі свої гроші під час боксерських змагань. Він опинився в глухій техаській провінції, де його бере до себе ковбой Рейдлер, відомий тим, що лікував хворих на туберкульоз. Він надавав їм житло, годував і змушував їх працювати на повітрі. Здоровий спосіб життя робив свою справу, і хворі одужували. Одужання Мак-Гайра - типова анекдотична ситуація: лікар, якого запросив Рейдлер, помилився, вважаючи якогось мексиканця за Мак-Гайра й оголосивши, що він абсолютно здоровий; Рейдлер вирішив, що Мак-Гайр - симулянт, і відправив його в степ таврувати худобу; спочатку Мак-Гайр ледь не помер, але потім важка праця повністю вилікувала його.\nУ новелі в гумористичній формі письменник розробляє одну з найпопулярніших тем американської літератури - зіткнення природної людини і цивілізованої в зоні фронтиру. Рейдлер - типова людина фронтиру, родич Шкіряної Панчохи Купера або Джіма Смайлі Марка Твена. Автор захоплюється його силою характеру, щирістю почуттів, чулістю - одне слово тими якостями, які знищила цивілізація в Мак Гайрі.\nУ третій групі новел О'Генрі розповідає про Південь США - свою батьківщину, зображає південні типи (таких новел 28). Письменник залучає до своїх творів численних персонажів з усіх верств американського суспільства і в такий спосіб перетворює свій доробок на своєрідну гумористичну енциклопедію американської дійсності початку XX ст.\nОсобливий тип персонажів О'Генрі - злодії, бурлаки, пройдисвіти, які зображаються письменником у романтичному дусі. Це найбільш вільні мешканці США - джентльмени, позбавлені будь-яких турбот про власність. Вони чимось нагадують благородного розбійника Робіна Гуда або пікаро - героїв шахрайських романів XVII-XVIII ст. Саме такими змальовує О'Генрі "благородних злодіїв" Джеффа Пітерса і його супутника Енді Таккера, чиї пригоди описуються у збірці "Любий пройдисвіт". Звичайно, ці персонажі не мають нічого спільного а реальними злочинцями, яких О'Генрі бачив чимало. Це знову ідеалізація, знову казка, весела, іронічна, подеколи сумна, але завжди добра й світла.\n"Останній листок" - одна з найкращих і найвідоміших новел нью-йоркського циклу. Це зворушлива історія самовідданої дружби і самопожертви. Центральні персонаж і твору - дві бідні дівчини-художішці Сью і Джонсі, які приїхали до Нью-Йорка з провінції. У листопаді одна з них, Джонсі, тяжко захворіла на пневмонію. Годинами вона дивилась у вікно, на плющ, який плівся по стіні будинку у дворі, лічила листки, що опадали з плюща: Джонсі здавалося, що коли останній лист опаде, вона помре. Усі зусилля Сью збити Джонсі з цієї небезпечної думки зазнавали поразки. І ось на плющі залишився останній листок. Життя дівчини врятував старий художник на ім'я Берман, бідний невдаха, який жив на першому поверсі, під студією Сью і Джонсі. Він під льодяним дощем уночі намалював на стіні листок плюща замість того, який зірвав вітер. Образ листка, що не підкоряється холодним вітрам, збудив у Джонсі волю до життя, і вона одужала. А старий Еерман захворів на пневмонію і помер.\nЦе сумна і майже трагічна історія, сповнена глибокого переживання за долю героїв. Дійові особи новели - тилові персонажі О'Генрі, прості пересічні американці. Вони мешкають у районі "дахів XVIII століття, голландських мансард і дешевої квартирної плати". Всього манна в них -- "декілька олов'яних кухлів і одна-дві жаровні". Приблизно на такому самому рівні існує старий Берман. Проте жалюгідні життєві умови героїв - лише тло, на якому найповніше рог світає краса їхніх душ.\nНайбільш психологічно складним образом в новелі є старий Берман. Автор іронізує з його кумедної зовнішності ("Борода Мойсея Мікеланджело ... спускалась у нього з голови сатира ... на тіло гнома"), з його І постійних розмов про шедевр, який він коли-небудь залишить світові. До того ж, Берман "п'є запоєм", у нього з характер сварливого старого, який знущається з "будь-якої сентиментальності". Але саме він виявляється спроможним на великий акт самопожертви - ціною власного життя підтримує дух Джонсі і рятує її від смерті. Цей старий невдаха і пияк постає взірцем тієї дієвої любові, яка без жодного слова кидається на допомогу і іншим. Образ Бермана набуває справжньої духовної величі, а смерть його викликає в нас такий самий біль, ніби з життя пішла близька для нас людина. "Останнній листок" - одна з найкращих новел в усій світовій літературі, яка розкриває тему відданої любові людини до людини.\nНовела "Останній листок" - взірець майстерної композиції, вона вирізняється динамічним сюжетом. У ній автор використовує такий прийом, як несподівана кінцівка (до речі, це його улюблений прийом побудови сюжету). По суті, новела є прикладом "подвійної розв'язки", тобто тут наявні дві сюжетні лінії: хвороба Джонсі і, шедевр Бермана. Формально основною сюжетною лінією є хвороба Джонсі, але тільки формально. Насправді головною подією в творі є самовідданість Бермана. Обидві лінії дістають остаточну несподівану розв'язку тільки в наприкінці новели, коли Сью розкриває правду подрузі. Завдяки такому прийому О'Генрі тримає читача в напрузі до самого кінця новели. Але цей прийом виконує ще одну функцію - за його допомогою старий Берман в одну мить морально виростає в наших очах і перетворюється на символ самопожертви.\n"Жертви любові" - ще одна історія про зламану кар'єру і перемогу людяності. У героїв цієї новели є чимало спільного зі старим Берманом, Сью і Джонсі з "Останнього листка". І річ не стільки в тім, що персонажі обох творів О'Генрі є бідними митцями-невдахами, їх об'єднує щось інше і більше - спільне переконання, що справжнім витвором мистецтва є не картини або майстерно виконані музичні п'єси, а вміння самовіддано кохати.\n"Коли любиш мистецтво, - розпочинає оповідь автор, - ніякі жертви не здаються важкими". Ця теза не викликає заперечень і є доволі поширеною істиною, але саме її й намагається спростувати твір О'Генрі за допомогою викладеної в ньому типової життєвої історії. Джо Лерребі, чия мрія - стати художником, і Ділія Керузерс, яка бажає "завершити свою музичну освіту", приїжджають з провінції до Нью-Йорка, зустрівшись там, закохуються одне в одного, одружуються і через матеріальну скруту змушені відмовитися від своїх митецьких амбіцій і заробляти собі на хліб важкою працею. Скільки разів ця ситуація повторювалася і скільки разів вона ще повторюватиметься.\nПочаток митецької кар'єри у Нью-Йорку - важке випробування для Джо і Ділії, а вони надто непідготовлені до життя, їм бракує цілеспрямованості, характеру, хисту, аби взяти гору, їхні амбіції безпідставні, а здобутки мізерні. У шість років, іронічно зауважує автор, Джо "намалював картину, на якій зобразив міську водокачку та відомого городянина, що поспішав повз неї. Цей результат творчих зусиль був вставлений у раму і вивішений у вітрині аптеки, поряд з качаном кукурудзи, зерна якого складали непарне число". Щодо Ділії, то вона "багатообіцяюче справлялася з шістьма октавами фортепіанної клавіатури". Мабуть, такі "успіхи" і можуть вразити когось на рівнинах Середнього Сходу, "де ростуть вікові дуби", або у селі на Півдні "серед соснового лісу", u але тільки не в Нью-Йорку, в цій культурній столиці США, До того ж, вибір вчителів не залишив Джо і Ділії жодної надії: і великий Меджістер, "майстер ефектних контрастів", і "порушник спокою фортепіанних клавіш гер Розеншток" тільки й знали, що брали шалені гроші, але нічому не навчали. Чим закінчуються подібні історії, надто добре відомо: гроші швидко закінчуються, і починається важка смуга злигоднів.\nСаме так сталося з Джо і Ділією, але їхня доля не викликає песимізму, а натомість дарує читачеві світло надії. Автор, незважаючи на поразки бідних провінціалів, відверто милується їхньою щирістю, бо матеріальні труднощі відкрили найкращі якості їхніх душ, зокрема, вміння кохати і бути коханим, а це і є, за О'Генрі, шлях до щастя. З якою ніжністю ставляться вони одне до одного! Ділія згодна віддати останні п'ять доларів, зароблені у пральні, аби тільки її коханий міг відвідувати уроки живопису. Такою самою готовністю жертвував собою відповідає їй і Джо. Чим іншим, як не небажанням завдати болю одне одному, пояснюється їхня "свята брехня": розповіді Ділії про заняття музикою з Клементиною, дочкою генерала Пінкні, та історії Джо про нібито продані картини.\nБезумовно, вони не є "жертвами любові" - цю назву , О'Генрі обирає як певний емоційний та інтелектуальний виклик читачеві, аби примусити його задуматися над природою щастя. На побіжний погляд, Джо і Ділія насправді приносять свої мрії про митецьку кар'єру в жертву коханню: замість творчих пошуків, занять живописом та музикою на них чекає звичайнісінька пральня. Однак цікаво, що вони самі жодної жертовності не відчувають, бо для них служіння одне одному є найвище щастя і найкращий витвір мистецтва. Отже, знову О'Генрі залишається вірним ролі того чудового казкаря, який подарував людям Різдво, таке неможливе, сентиментальне і мінливе, але таке необхідне для виживання в холодному урбаністичному світі диво - надію на розуміння і кохання.\nСтраница сгенерирована за 0.021877 сек.


Як розпізнати правду |ЯкПросто\n«Усі брешуть», — стверджує один доктор з відомого телесеріалу. Але тим цінніше стають хвилини правди, коли співрозмовник не бреше, не прикрашає і не ухиляється. Це потрібно навчитися помічати, щоб випадково не образити людину своїм недовірою.\nІснує кілька видів брехні. Найбільш відома — це, напевно, брехня для порятунку. У дитинстві ви брешете мамі, що їли на обід суп, в університеті — що дипломний проект практично готовий.\nДругий різновид — брехня приховування. Практично в будь-якому випадку інформацію можна подати так, що вона буде працювати на вас, приховавши при цьому незначні деталі.\nБрехня для красного слівця — прикрашання своїх вчинків з метою домогтися до себе поваги.\nМаніпулятивна брехня — це обман у звичному сенсі слова, розрахований на те, щоб за допомогою брехні добитися яких-небудь дій від опонента. І провокаційна брехня розрахована на те, щоб з її допомогою дізнатися правду від співрозмовника.\nЄ у брехні і свої симптоми. Під час розмови уважно спостерігайте за співрозмовником. Він буде моргати частіше, ніж звичайно, голос його стане монотонним і навіть злегка заколисливим. Дивитися він буде не вам в обличчя, а трохи вбік. Перед тим, як сказати неправду, людина зробить паузу.\nОстаннім часом подібної інформації про те, як розпізнати брехуна, у книжках і в інтернеті з’явилося достатньо. Зрозуміло, деякі люди намагаються контролювати себе. Але й таку брехню з легкістю можна розпізнати. Зверніть увагу, що у контролюючого себе брехуна буде неприродна усмішка, напружене обличчя і Звужені зіниці (адже він намагається дивитися вам в очі, хоча йому хочеться відвернути голову). Ваш співрозмовник призведе безліч фактів, які доводять його правоту, які він не став би виголошувати, будь його слова дійсністю.\nЗвертайте увагу на інтонацію співрозмовника. Зверніть увагу на висоту тону у фразі, в якій людина точно не брехав (наприклад, перед початком розмови ваш приятель повідомив, що недавно приїхав з відпочинку або придбав новий светр). І на підставі інтонації будуйте висновки про те, чи бреше ваш співрозмовник. Адже навіть фразу «я люблю тебе» можна вимовити таким тоном, що стає ясно — вона означає прямо протилежне.\nСказати багато можуть і жести. Складно повірити людині, яка повідомляє, що знає, як вчинити, і при цьому чеше потилицю.\nОднак не варто відразу ж робити висновок про те, що людина бреше, на підставі пауз в мові, зміни інтонації і жестів. Людина може хвилюватися, можливо, перед зустріччю з вами з ним сталося якесь важлива подія, і він до цих пір відчуває емоції з цього приводу. Зрештою, у вашого співрозмовника може просто зачесати ніс. А от широко розкриті очі, звернені до вас, спокійний голос і розслаблена поза можуть відразу ж сказати, що людина говорить вам правду.


Експерт розповів, яким буде курс гривні найближчим часом - Мукачево.today\nЕксперт розповів, яким буде курс гривні найближчим часом\nТематичні хенд-мейд вироби, медова, винна та сирна продукція – усе це можна знайти на прилавках\n21 квітня в Закарпатській обласній універсальній науковій бібліотеці ім.Ф.Потушняка відбудеться "Поетичний реферанс" від авторів із Виноградівщини\nезначне зміцнення гривні пояснюється не надходженням траншу від МВФ. Транші Україні надходять протягом трьох років, але гривня все одно продовжує девальвувати. Курс гривні позитивно відреагував на заяву голови НБУ Валерії Гонтаревої про відставку.\nРинок миттєво позитивно відреагував на новину про відставку Гонтаревої. Відбулося заспокоєння валютного ринку в очікуванні більш ефективного керівника. Тому що при Гонтеревій відбувалися тільки негативні процеси як по курсу гривні, так і в банківській системі, – говорить експерт.\nЗа словами Новака, подальше зміцнення курсу гривні наразі залежатиме від призначення нового голови НБУ. Якщо призначення затягнеться, а виконувати обов’язок продовжить Гонтарева, то гривня може знов почати девальвувати. Якщо нового голову Нацбанку призначать швидко, то ринок буде давати аванс довіри новому керівнику, і курс не сильно коливатиметься. Далі вже все залежатиме від роботи голови НБУ.\nВодночас, як зауважив Андрій Новак, закладений курс гривні в Держбюджеті – 27,2 до долара – досить умовний орієнтир. Тому що в бюджеті на 2016 рік був закладений курс 24,1-24,4, але в результаті курс доріс до 27 гривень.\nКращим орієнтиром курсу гривні був би той, який би закладав сам Нацбанк. Але для цього має бути курсова стратегія, якої немає. Те, що сповідувала Гонтарева – так званий плаваючий курс – то це якраз відмова від курсової стратегії. Якщо новий керівник запропонує стратегію грошово-кредитної політики, то ці орієнтири були б більш реальними, – підкреслив Новак.\nНагадаємо, 3 квітня Рада директорів Міжнародного валютного фонду ухвалила рішення про виділення Україні мільярда доларів. голова НБУ Валерія Гонтарева заявила про відставку 10 квітня. Відомством деякий час керуватиме перший заступник Валерії Гонтаревої Яків Смолій.\nТеги: гривня валюта курс\nДо 2021 року старі авто подешевшають вдвічі, — експерти На сайті Центру оцінювання уже доступні результати пробного ЗНО\nЗакарпатці презентували нову серію гумористичного...\nНовий закон: злісних неплатників аліментів будуть...\nСубсидії по-новому: які права зберегли за...\nУкраїнський співак Іво Бобул йде в президенти...


Писати - Історія Подкасти - 2022\nПисьмо - це фізичний прояв розмовної мови. 35000 р. До н. Е., Про що свідчать печерні картини періоду Кроманьйонської людини (бл. 50 000–30 000 рр. До н. Е.), Які, здається, виражають концепції, що стосуються повсякденного життя. Ці зображення припускають мову, оскільки в деяких випадках вони, здається, розповідають історію (скажімо, про мисливську експедицію, в якій відбулися конкретні події), а не просто зображення тварин та людей.\nПисьмова мова, однак, з'являється тільки після її винаходу в Шумері, на півдні Месопотамії, бл. 3500-3000 до н.е. Це раннє письмо називалося клинописом і полягало у виготовленні специфічних позначок у вологій глині за допомогою очерету. Система писемності єгиптян вже використовувалася до початку раннього династичного періоду (близько 3150 р. До н. Е.), І вважається, що вона виникла з месопотамського клинопису (хоча ця теорія заперечується) і стала відома як героїфіки.\nФенетичні системи письма греків («фонетичний» від грецького phonein - «чітко говорити»), а пізніше і римлян, прийшли з Фінікії. Фінікійська система письма, хоч і зовсім відрізняється від системи Месопотамії, але все ще завдячує своїм розвитком шумерам та їх досягненням у письмовому слові. Незалежно від Близького Сходу чи Європи письмо було розвинене в Месоамериці майя. 250 р. Н. Е. З деякими доказами, що свідчать про дату, яка починається ще до 500 р. До н. Е., А також незалежно від того, китайцями.\nПисьменство та історія\nПисьмо в Китаї розвивалося з обрядів ворожіння з використанням кісток оракула c. 1200 р. До н.е. Стародавня китайська практика ворожіння передбачала травлення слідів на кістках або панцирах, які потім нагрівалися до появи тріщин. Тоді тріщини будуть інтерпретовані віщуном. Якби цей Ворожбит вигравірував "Наступного вівторка буде дощ", а "Наступного вівторка не буде дощу", малюнок тріщин на кістці або панцирі сказав би йому, що це буде так. З часом ці офорти переросли в китайське письмо.\nІсторія неможлива без письмового слова, оскільки не вистачає контексту, в якому можна інтерпретувати речові докази з давнього минулого. Написання записує життя людей, і тому це перший необхідний крок у письмовій історії культури чи цивілізації. Яскравий приклад цієї проблеми - труднощі вчених кінця 19/початку 20 століття нашої ери з розумінням цивілізації майя, оскільки вони не могли читати символи майя і тому неправильно інтерпретували більшість речових доказів, які вони розкопали. Перші дослідники майя, такі як Стівенс і Кетвуд, вважали, що вони знайшли свідчення стародавньої єгипетської цивілізації в Центральній Америці.\nЦя ж проблема очевидна при розумінні стародавнього Королівства Мерое (в сучасному Судані), чия мероїтська грамота ще не розшифрована, а також так званої Лінійної Писемності давньої мінойської культури Криту, яка також ще не з'явилася зрозуміла.\nШумери вперше винайшли письмо як засіб міжміського спілкування, що було необхідним через торгівлю.\nШумери вперше винайшли письмо як засіб міжміського спілкування, що було необхідним через торгівлю. Зі зростанням міст у Месопотамії та потребою в ресурсах, яких у регіоні не вистачало, розвивалася міжміська торгівля, а разом із цим і потреба мати можливість спілкуватися по просторах між містами чи регіонами.\nНайдавнішою формою письма були піктограми - символи, які зображували предмети - і допомагали запам’ятовувати такі речі, як ті посіви зерна, куди направились, чи скільки овець потрібно для таких подій, як жертвопринесення у храмах. Ці піктограми були відбиті на мокрій глині, яка потім була висушена, і вони стали офіційними документами торгівлі. Оскільки пиво було дуже популярним напоєм у Стародавній Месопотамії, багато найдавніших записів, які існують, пов’язані з продажем пива. За допомогою піктограм можна було б визначити, скільки баночок чи чанів з пивом було залучено до транзакції, але не обов’язково, що ця транзакція означала. Як зазначає історик Кривачек,\nВсе, що було розроблено до цих пір, - це техніка записування речей, предметів та предметів, а не система письма. Запис `` Бог Інанни з двох овець '' нічого не говорить нам про те, чи доставляють овець до храму чи приймають їх з храму, чи це туші, звірі на копиті чи щось інше про них. (63)\nДля того, щоб висловити поняття, складніші за фінансові операції або списки статей, потрібна була більш продумана система письма, і вона була розроблена в шумерському місті Урук c. 3200 р. До н. Е. Піктограми, хоча вони все ще використовувалися, поступилися місцем фонограм - символам, які зображували звуки - і ці звуки були розмовною мовою шумерців. За допомогою фонограм можна було б легше передати точний зміст, і отже, на прикладі двох овець та храму Інанни, тепер можна було зрозуміти, чи йдуть вівці до храму чи виходять з нього, чи вони живі, чи мертві, і яку роль вони відіграли в житті храму. Раніше на знімках були лише статичні зображення, на яких зображені такі об’єкти, як вівці та храми. З розвитком фонограм з'явився динамічний засіб передачі руху до або з місця.\nКрім того, якщо раніше писати (відоме як протоклінопис) одне обмежувалося списками речей, письменник тепер міг би вказати, яке значення мали б ці речі. Вчений Іра Спар пише:\nЦей новий спосіб тлумачення знаків називається принципом ребуса. Лише кілька прикладів його використання існують на самих ранніх стадіях клинопису між 3200 та 3000 роками до нашої ери. Послідовне використання цього типу фонетичного письма стає очевидним лише після 2600 р. До н. Е. Це початок справжньої системи письма, що характеризується складною комбінацією слів-знаків та фонограм-знаків для голосних та складів-що дозволило переписувачу висловлювати думки. До середини третього тисячоліття до нашої ери клинопис, в основному написаний на глиняних табличках, використовувався для великої кількості економічних, релігійних, політичних, літературних та наукових документів.\nЦей новий спосіб спілкування дозволив писарям фіксувати події свого часу, а також їхні релігійні переконання і з часом створити художній вид, який був неможливий перед письмовим словом: література. Перша письменниця в історії, відома на ім'я,-месопотамська жриця Енхедуанна (2285-2250 рр. До н. Е.), Дочка Саргона Аккадського, яка написала свої гімни богині Інанні та підписала їх своїм ім'ям та печаткою.\nТак звані Справа Аратти, чотири вірші, присвячені королю Уруку Енмеркару та його синові Лугальбанді, ймовірно, були складені між 2112-2004 рр. до н. е. (хоча записані лише між 2017-1763 рр. до н. е.). У першому з них, Енмеркар і Володар Аратти, пояснюється, що письмо розвивалося тому, що посланцю короля Енмеркара, що рухався туди -сюди між ним і королем міста Аратта, врешті -решт було занадто багато, щоб запам'ятати, і тому Енмеркару виникла ідея записати свої повідомлення; так і народилося письменство.\nЕпопея про Гільгамеша, що вважається першою епічною казкою у світі та однією з найдавніших існуючих літератур, була складена в певний момент раніше н. 2150 р. До н. Е., Коли він був записаний і стосується великого короля Урука (і нащадка Енмеркара та Лугальбанди) Гільгамеша та його пошуків сенсу життя. Міфи людей Месопотамії, розповіді про їхніх богів та героїв, їх історію, способи їх побудови, поховання своїх померлих, святкування свят, тепер можна було записати для нащадків. Писання зробило історію можливою, тому що тепер події могли бути записані і пізніше прочитані будь -якою грамотною особою замість того, щоб покладатися на розповідача спільноти, щоб він пам’ятав і розповідав минулі події. Вчений Семюел Ноа Крамер коментує:\n[Шумери] виникла система письма на глині, яка була запозичена і використовувалася по всьому Близькому Сходу протягом приблизно двох тисяч років. Майже все, що ми знаємо про ранню історію Західної Азії, походить від тисяч глиняних документів, вписаних у клинопис, розроблений шумерами та розкопаний археологами. (4)\nПисьмо для месопотамців було настільки важливим, що за часів ассирійського царя Ашурбаніпала (р. 685-627 рр. До н. Е.) У бібліотеці його столиці в Ніневії було зібрано понад 30 000 глиняних табличок. Ашурбаніпал сподівався зберегти спадщину, культуру та історію регіону і чітко розумів важливість письмового слова для досягнення цієї мети. Серед багатьох книг у своїй бібліотеці Ашурбаніпал включав літературні твори, такі як казка про Гільгамеша чи історія про Етану, оскільки він зрозумів, що література висловлює не просто історію певного народу, а всіх людей. Історик Дюрант пише:\nНезважаючи на свою назву, література - це спочатку слова, а не літери; він виникає як духовні пісні або чарівні чари, які декламуються зазвичай священиками і передаються усно з пам’яті на пам’ять. Карміна, як римляни називали поезію, означало і вірші, і чари; одасеред греків спочатку означало магічне заклинання; так само й англійці руна та лежати, і німець Збрехав. Ритм і метр, запропоновані, можливо, ритмами природи та тілесного життя, очевидно, були розроблені чарівниками або шаманами для збереження, передачі та посилення магічних заклинань їхнього вірша. Поза цим священним походженням поет, оратор та історик були виділені та секуляризовані: оратор як офіційний хвалець короля чи адвокат божества; історик як реєстратор королівських справ; поет як співак споконвічно священних співів, формулювач і зберігач героїчних легенд, а також музикант, який поклав свої казки на музику для навчання народу та королів.\nРоль поета у збереженні героїчних легенд стане важливою в культурах у стародавньому світі. Месопотамський писар Шин-Легі-Уннінні (написав 1300-1000 рр. До н. Е.) Допоміг би зберегти і передати Епопея про Гільгамеша. Гомер (близько 800 р. До н. Е.) Зробив би те саме для греків, а Вергілій (70-19 рр. До н. Е.) Для римлян. Індійський епос Махабхарата (записано близько 400 р. до н. е.) зберігає усні легенди цього регіону так само, як це роблять казки та легенди Шотландії та Ірландії. Усі ці твори, а також ті, що з'явилися після них, стали можливими лише завдяки появі письменства.\nРанні письменники -клинописи встановили систему, яка повністю змінила б природу світу, в якому вони жили. Минуле та розповіді людей тепер можна було зберегти за допомогою письма. Внесок фінікійців алфавіту зробив письмо легшим і доступнішим для інших культур, але основна система нанесення символів на папір для представлення слів та понять почалася набагато раніше. Довговічні примітки:\nФінікійці не створили алфавіт, вони продавали його; взявши його, очевидно, з Єгипту та Криту, вони імпортували його поштучно до Тиру, Сидону та Біблоса та експортували до кожного міста на Середземномор’ї; вони були посередниками, а не виробниками алфавіту. До часу Гомера греки заволоділи цим фінікійським - або спорідненим арамейським - алфавітом, і називали його семітськими іменами перших двох літер, Альфа, Бета -версія; Іврит Алеф, Бет.\nСистеми раннього письма, імпортовані в інші культури, перетворилися на письмову мову цих культур, так що грецька та латинська мови послужили б основою для європейського письма так само, як семітська арамейська писемність послужила основою для івриту, арабської та арабської мов. можливо санскрит. Еволюціонували також матеріали письменників - від порізаного очерету, яким ранні месопотамські книжники позначали глиняні таблички клинопису, до очеретів очерету та папірусу єгиптян, пергаменту сувоїв греків та римлян, каліграфії китайців , на протязі віків і до наших днів комп’ютеризованої композиції та використання обробленого паперу.\nУ будь -який вік, з моменту свого заснування, письмо служило для того, щоб передати думки та почуття окремої людини та її культури, її колективну історію та їхній досвід людського стану та зберегти цей досвід для майбутніх поколінь.\n22 журнали історії, які платять письменникам\nІсторичні журнали звертаються до нішевого ринку просто тому, що представники широкої публіки ні всі зацікавлені історичними новинами та подіями. Хоча цей факт здається щоб ускладнити проникнення у цей вид публікацій, все навпаки. Оскільки обмежена кількість письменників історії претендує на позаштатні посади на цій арені, це значно полегшує ваше завдання, якщо ви ’новий письменник історії, який шукає письменницької роботи.\nОсь двадцять два журнали історії, які ви можете почитати та розповісти.\nПримітка: Тут можна знайти ще більше журналів, які платять письменникам — у більш ніж 20 нішах —.\nОплата: 10 центів\nЖурнал "Ренесанс" охоплює різноманітні теми, пов'язані з епохою Відродження, пізніми#8216 середніми періодами ’ та статтями про історію. Вони запрошують фрілансерів надсилати статті довжиною не більше 2000 слів і платити 10 центів за опубліковане слово. Автори можуть очікувати виплати приблизно через 3 тижні після публікації.\nЗверніть увагу, що ця публікація приймає незатребувані матеріали, але спочатку зробіть запит, щоб переконатися, що обрана тема ще не призначена.\nОплата: Не визначено\nЖурнал American Spirit фокусується на ранній американській історії, генеалогії, збереженні історії, історії жінок та громадянській освіті. Вони люблять майбутніх фрілансерів представляти редактору ідеї історії та обсяг запропонованої статті. Оплата обговорюється після подачі.\nЦя публікація вважає за краще, щоб письменники надсилали кілька своїх раніше опублікованих творів під час запиту.\nЖурнал «Археологія» присвячений публікації розповідей про людське минуле з усіх куточків земної кулі. Він також дає уявлення про початок і кінець культур. Ця публікація заохочує письменників доносити свої ідеї до редакції електронною поштою, і оплата буде обговорена.\nЖурнал «Археологія» очікує, що їх фрілансери матимуть значні знання про обрану ними тему, тому під час запитів підкреслюйте свою кваліфікацію (для написання твору).\nІсторія Канади публікує статті, які висвітлюють різноманітний досвід та складних персонажів, які з часом сформували Канаду. Вони заохочують фрілансерів надсилати статті довжиною від 600 до 3000 слів.\nОплата обговорюється після подання журналу та проводиться після публікації. Цей журнал містить чіткі, прямі вказівки на своїй сторінці, тому прочитайте все це, перш ніж вирішувати, чи відповідає ваша робота їх опису чи ні.\nРаннє американське життя охоплює все, що стосується історії, архітектури, антикваріату, ремесел -студій та подорожей. Їх конкурс на подання статей має довжину від 700 до 2500 слів. Вони платять 500 доларів за фільми нових авторів. Досвідчені та досвідчені письменники можуть заробляти більше.\nОплата здійснюється після публікації, також можна вітати фотографії.\n«Добрі старі часи» присвячується публікації реальних історій про людей, які жили і виросли в період 1935-1960 років. Вони вважають за краще статті між 300 та 1000 словами. Good Old Days очікує, що ви подасте свої ідеї електронною поштою або поштою, а оплата обговорюється після подання.\nЦя публікація містить певні теми, зарезервовані для фрілансерів, тому ознайомтесь з їх сайтом та вказівками перед написанням.\nОплата: 8 центів за слово\nЖурнал "Історія" охоплює широкий спектр тем, пов'язаних з певним явищем, подіями, битвами, війнами та біографіями. Вони очікують, що статті становитимуть від 400 до 2500 слів. Вони платять 8 центів за опубліковане слово, а оплата здійснюється через 60 днів після виходу номера.\nЦя публікація заохочує майбутніх фрілансерів запитувати їх, перш ніж щось писати.\nЖурнал Range-широко читане та шановане видання, яке висвітлює питання, які загрожують Заходу. Вони люблять статті довжиною від 500 до 2000 слів. Вони платять до 400 доларів США за статтю – після публікації.\nЖурнал "Діапазон" вимагає від письменників надсилати фотографії зі своїми копіями, тому, будь ласка, знайте про це. Детальніше про цей аспект можна дізнатися на їх веб -сайті.\nОплата: 25 центів за слово\nСправжній Захід зосереджується на захопленні історії американського кордону за допомогою літературної нон-фікшн. Їх вимагають подання статей довжиною від 450 до 1500 слів. Ця публікація очікує, що письменники висловлять свої ідеї електронною поштою або телефоном. Вони платять 25 центів за слово – після публікації.\nЗверніть увагу, що цей журнал використовує специфічний спосіб надсилання статей та запитів. Перегляньте їхній сайт для детального опису.\nІсторія Західної Пенсільванії-це шановане видання, яке зосереджується на оригінальному аналізі поточних та історичних подій. Вони вважають за краще, щоб авторські статті мали обсяг від 3000 до 4000 слів.\nЖурнал історії Західної Пенсільванії запрошує письменників висловлювати свої ідеї електронною поштою. Після публікації вони платять фіксований збір у розмірі 250 доларів США та № 8211.\nЖурнал History Today охоплює широкий спектр тем, пов'язаних з історією. Їм подобається, що кожен твір пропонує авторитетне та захоплююче уявлення про історичну тему. Очікується, що статті становитимуть від 600 до 2200 слів.\nОплата обговорюється після подання журналу. Ця публікація містить три типи статей, тому перегляньте їх веб -сайт, щоб дізнатися, над якою з них ви б хотіли працювати.\nІсторія Мічигану-це тривале видання, яке продається читачам, які люблять читати про барвисте минуле Мічигану. Вони запрошують майбутніх фрілансерів надіслати рукописи або статті загальною довжиною не більше 2500 слів.\nІдеї статей слід надсилати електронною поштою. Вони платять від 150 до 400 доларів за статтю – після публікації.\nЖурнал «Друга світова війна» публікує матеріали, пов’язані з епохою Другої світової війни. Вони також висвітлюють статті про громадянську війну в Америці, історію Америки тощо. Немає конкретної кількості слів, але фрілансерів просять висловити свої ідеї електронною поштою, щоб отримати замовлену статтю.\nОплата обговорюється після розкриття журналу. Зверніть увагу, що більшість робіт цієї публікації висвітлюються авторами, тому ретельно вивчіть її перед запитом.\nЖурнал «Військово-морська історія»-це широко читане видання, присвячене морській історії США, починаючи від битв і закінчуючи подіями. Вони очікують, що статті становитимуть не більше 3000 слів, і, як потенційні автори, пропонують свої ідеї електронною поштою.\nВійськово -морська історія платить до $ 150 за 1000 слів – після публікації. На їхньому сайті є суворі кваліфікаційні вимоги, призначені для майбутніх фрілансерів, тому уважно вивчіть їх, перш ніж щось писати.\nWartime Magazine - австралійський історичний журнал, присвячений австралійському досвіду війни. У статтях немає конкретної кількості слів, але вони люблять авторів, які пропонують або надсилають свої ідеї редактору, щоб отримати замовлену статтю.\nЦя публікація платить 300 доларів за 1000 слів, а оплата здійснюється після публікації.\nЖурнал «Pennsylvania Heritage Magazine» присвячений висвітленню багатої культури та спадщини штату Пенсільванія. Статті мають містити не більше 3500 слів, і вони очікують, що ви надішлете свої ідеї та статті редактору.\nОплата в розмірі від 250 до 500 доларів здійснюється після публікації. Спадщина Пенсільванії має особливий голос, тому фрілансери повинні ознайомитися з цим, перш ніж писати свій твір.\nОплата: 40 центів за слово\nЖурнал New Mexico прагне довести до своїх відвідувачів усвідомлення багатокультурної спадщини держави, клімату та унікальності навколишнього середовища. Немає конкретної кількості слів, але письменникам пропонується донести свої ідеї та конспект до журналу.\nОплата обговорюється після подання та здійснюється після прийняття. На сайті є щільні та докладні вказівки, тому прочитайте їх перед тим, як розкрити цей журнал.\nЖурнал Traces є широко читаним виданням, яке висвітлює статті, що стосуються біографій, імміграції, сімейної та культурної спадщини –, включаючи історію Індіани. Вони пропонують потенційним фрілансерам надсилати статті довжиною від 600 до 4000 слів.\nІдеї слід передавати електронною поштою. Оплата обговорюється та здійснюється після публікації.\nЖурнал Gateway-широко розповсюджене видання, присвячене культурним, історичним, соціальним та політичним питанням Сент-Луїса та Міссурі. Вони очікують, що есе буде містити не більше 2500 слів.\nБудь ласка, надсилайте свої ідеї електронною поштою. Оплата обговорюється. Їх уподобання щодо подання подано на їхньому сайті, тому, будь ласка, подивіться.\nОплата: 10 центів за слово\nThe Country Connection зосереджений на контенті про історію, природу, навколишнє середовище, спадщину, подорожі та мистецтво Онтаріо. Вони люблять отримувати статті довжиною від 1000 до 1500 слів.\nПерш ніж писати, надсилайте свої ідеї до журналу. Вони платять 10 центів за слово протягом 90 днів після публікації, але майте на увазі, що теми та теми для майбутніх випусків викладені на їхньому сайті. Це означає, що автори повинні планувати свої статті заздалегідь.\nЖурнал Sojourns-це широко читане і широко розповсюджене видання, присвячене виставці природної та культурної історії вражаючих земель у Колорадо. Вони віддають перевагу майбутнім фрілансерам, щоб спочатку представити свої ідеї журналі та отримати замовлення на твір. Вони платять від 500 до 1200 доларів за статтю.\nМайте на увазі, що на їхньому веб -сайті є розгорнуті вказівки щодо подання документів, тому ознайомтесь із цим перед запитом. Також вітаються фотографії та твори мистецтва.\nНаш державний журнал-це багаторічне видання, яке публікує інформацію про історію, місця, культуру та людей Північної Кароліни. Їх запит на подання статей загальною довжиною 1500 слів. Письменникам пропонується додати свої ідеї до журналу перед написанням.\nОсновні системи письма - методи напису - загалом поділяються на п'ять категорій: логографічні, складові, алфавітні, характерні та ідеографічні (символи для ідей). Шоста категорія, піктограма або символи, є недостатньою для самостійного представлення мови, але часто становить ядро логографій.\nЛогограмма - це письмовий символ, який позначає слово або морфему. Величезна кількість логограм потрібна для написання китайських ієрогліфів, клинопису та майя, де гліф може означати морфему, склад або обидва - ("логоконсонанс" у разі ієрогліфів). Багато логограми мають ідеографічну складову (китайські «радикали», ієрогліфічні «визначачі»). Наприклад, у майя гліф «плавник», що вимовляється як «ка», також використовувався для представлення складу «ка» всякий раз, коли потрібно було вказувати вимову логограми, або коли логограми не було. У китайській мові близько 90% символів є сполуками семантичного (значення) елемента під назвою а радикальний з наявним символом для позначення вимови, що називається a фонетичний. Однак такі фонетичні елементи доповнюють логографічні елементи, а не навпаки.\nОсновною логографічною системою, що використовується сьогодні, є китайські ієрогліфи, що використовуються з деякими змінами для різних мов чи діалектів Китаю, Японії, а іноді і корейською, незважаючи на те, що в Південній та Північній Кореї в основному використовується фонетична система хангул.\nСклад - це набір письмових символів, які представляють (або наближають) склади. Гліф у складі зазвичай представляє приголосний, за яким слідує голосний, або лише один голосний, хоча в деяких сценаріях складніші склади (наприклад, приголосний-голосний-приголосний або приголосний-приголосний-голосний) можуть мати виділені гліфи. Фонетично пов'язані склади не так позначені у сценарії. Наприклад, склад "ka" може виглядати не так, як склад "ki", і склади з однаковими голосними не будуть подібними.\nСклади найкраще підходять для мов з відносно простою структурою складів, таких як японська. Інші мови, які використовують силабічне письмо, включають лінійну літеру В для мікенського грецького секвоя,  Нджука, креольську мову на основі англійської мови Сурінаму та письмо ваї Ліберії. Більшість логографічних систем мають сильну складову складову. Ефіоп, хоча технічно є абгугідою, поєднав приголосні та голосні до такої міри, що це вивчається так, ніби це склад.\nАлфавіт - це набір символів, кожен з яких представляє або історично представляє фонему мови. В ідеально фонологічному алфавіті фонеми та букви чудово відповідали б у двох напрямках: письменник міг передбачити написання слова з огляду на його вимову, а оратор - із вимовою його написання.\nОскільки мови часто еволюціонують незалежно від їх систем письма, а системи письма були запозичені для мов, для яких вони не були розроблені, ступінь відповідності букв алфавіту фонемам мови сильно різниться від однієї мови до іншої і навіть у межах однієї мови мова.\nУ більшості систем письма Близького Сходу зазвичай пишуться лише приголосні слова, хоча голосні можуть бути позначені додаванням різних діакритичних знаків. Системи письма, засновані переважно лише на позначенні приголосних фонем, сягають ієрогліфів Стародавнього Єгипту. Такі системи називаються абджади, походить від арабського слова "алфавіт".\nУ більшості алфавітів Індії та Південно -Східної Азії голосні позначені діакритикою або зміною форми приголосного. Такі називаються abugidas. Деякі абугіди, такі як ефіопська та кри, вивчаються дітьми як складові, тому їх часто називають «складовими». Однак, на відміну від справжніх складів, для кожного складу не існує незалежного гліфу.\nІноді термін "алфавіт" обмежується системами з окремими буквами для приголосних та голосних, наприклад, латинським алфавітом, хоча абгуди та абджади також можуть бути прийняті як алфавіти. Через це вживання грецької мови часто вважається першим алфавітом.\nОсобливості сценаріїв Редагувати\nОсобливий сценарій позначає внутрішньо послідовним чином будівельні блоки фонем, які складають мову. Наприклад, усі звуки, вимовлені губами («губні» звуки), можуть мати спільний елемент. У латинському алфавіті це випадково відбувається з буквами "b" і "p", проте губи "m" абсолютно не схожі, а "q" та "d", схожі на вигляд, не є губними. Однак у корейському хангулі всі чотири губні приголосні ґрунтуються на одному і тому ж основному елементі, але на практиці корейська вивчається дітьми як звичайний алфавіт, а характерні елементи, як правило, залишаються непоміченими.\nІнший характерний сценарій - SignWriting, найпопулярніша система письма для багатьох мов жестів, де форми та рухи рук та обличчя зображені іконічно. Характерні сценарії також поширені у вигаданих або винайдених системах, таких як J.R.R. Тенгвар Толкіна.\nІсторичне значення систем письма Редагувати\nІсторики проводять різку відмінність між доісторією та історією, причому історія визначається появою писемності. Печерні картини та петрогліфи доісторичних народів можна вважати попередниками письма, але вони не вважаються справжнім письмом, оскільки вони не представляли мову безпосередньо.\nСистеми письма розвиваються та змінюються залежно від потреб людей, які ними користуються. Іноді форма, орієнтація та значення окремих знаків змінюються з плином часу. Відстежуючи розвиток сценарію, можна дізнатися про потреби людей, які його використовували, а також про те, як сценарій змінювався з плином часу.\nІнструменти та матеріали Редагувати\nБезліч інструментів та письмових матеріалів, які використовувалися протягом історії, включають кам’яні таблички, глиняні таблички, бамбукові рейки, папірус, воскові таблички, оксамит, пергамент, папір, мідну плиту, стилуси, перо, чорнильні пензлі, олівці, ручки та багато стилів літографії. Інки використовували вузлові вузли, відомі як кіпу (або хіпу) для ведення записів. \nЗгодом друкарська машинка та різні форми текстових редакторів набули поширення серед засобів письма, а в різних дослідженнях порівнювали способи, якими письменники формулювали досвід письма за допомогою таких засобів, порівняно з ручкою чи олівцем.     \nКамінна плита з 3000-річним письмом, відома як Блок Каскаджал, була виявлена в мексиканському штаті Веракрус і є прикладом найдавнішого письма в Західній півкулі, що передує найстарішому письму сапотеків приблизно на 500 років.    Вважається, що це ольмеки.\nЗ кількох доколумбових сценаріїв у Мезоамериці найкраще розробленим, і єдиним, що розшифровується, є сценарій майя. Найдавніший напис, ідентифікований як майя, датується 3 століттям до нашої ери.  Писання майя використовувало логограми, доповнені набором складових гліфів, дещо подібних за функціями до сучасного японського письма.\nЦентральна Азія Редагувати\nУ 2001 році археологи виявили, що в Середній Азії існувала цивілізація, яка використовувала письмо c. 2000 р. До н. Розкопки поблизу Ашхабаду, столиці Туркменістану, виявили напис на шматку каменю, який використовувався як гербова печатка. \nНайдавніші збережені приклади письма в Китаї-написи на так званих "кістках оракула", черепашиних лопатках і лопатах биків, які використовуються для ворожіння-датуються приблизно 1200 р. До н. Е. В кінці династії Шан. Збереглася також невелика кількість бронзових написів того ж періоду.  Історики виявили, що тип використовуваного носія впливав на те, що документально було написано, і як воно використовувалося. [ потрібна цитата ]\nУ 2003 р. Археологи повідомили про відкриття поодинокої різьби з черепашиної панцирі, що датується 7-м тисячоліттям до нашої ери, але чи є ці символи пов’язаними з персонажами пізнішого сценарію оракулової кістки, то спірним є.  \nНайдавніші відомі ієрогліфи датуються другою половиною IV тисячоліття до нашої ери, наприклад, глиняні ярлики додинастичного правителя під назвою "Скорпіон I" (період Накади IIIA, близько 32 століття до н. Е.), Знайдені в Абідосі (сучасний Умм-ель-Ка 'ab) у 1998 році або палітру Нармер, що датується бл. 3100 р. До н.е., а також кілька нещодавніх відкриттів, які можуть бути дещо старішими, хоча ці знаки ґрунтувалися на набагато більш давніх художніх, а не на письмових традиціях. Ієрогліфічна грамота була логографічною з фонетичними доповненнями, які включали ефективний алфавіт. The world's oldest deciphered sentence was found on a seal impression found in the tomb of Seth-Peribsen at Umm el-Qa'ab, which dates from the Second Dynasty (28th or 27th century BC). There are around 800 hieroglyphs dating back to the Old Kingdom, Middle Kingdom and New Kingdom Eras. By the Greco-Roman period, there are more than 5,000.\nAs you consider such questions, be sure to organize your thoughts on paper before you begin writing. Different strategies work for different people--some prefer writing complete and detailed outlines, while others prefer 'blocking' their ideas together in a web of interrelated concepts. However you would like to approach this, be sure to write down new and useful ideas as you think of them. Don't let them escape your immediate attention by turning to another point. write them down!\nДе? Where did it occur? What groups of people were involved and where did they reside?\nПодивіться відео: 1. Учимся писать письменные буквы Аа,Оо,Уу,Ии,ы (Січень 2022).\nCopyright 2022 \_ Писати...


Завдяки ЕСКО контрактам вдалось зекономити 40 млн грн на енергоносіях\nГоловна / Новини ЖКГ / Енергозбереження / Завдяки ЕСКО контрактам вдалось зекономити 40 млн грн на енергоносіях\n18 Листопада 2019 p. 18:25\nДержава зекономила 40 млн грн на оплаті енергоносіїв у бюджетних установах в рамках 130 верифікованих ЕСКО-контрактів за останні 2,5 роки\nДержава зекономила 40 млн грн на оплаті енергоносіїв у бюджетних установах в рамках 130 верифікованих ЕСКО-контрактів за останні 2,5 роки. Про це йдеться у прес-релізі Держенергоефективності.\n«Як тільки у 2015 році ми запровадили всю необхідну законодавчу базу, Держенергоефективності почало активно популяризувати ринок ЕСКО-послуг. Сьогодні цей напрям термомодернізації шкіл, лікарень та інших об’єктів соціальної сфери запрацював і почав стрімко набирати оберти», – повідомив голова Держенергоефективності Сергій Савчук.\nЗа останні два роки кількість ЕСКО-договорів збільшилась у 18 разів: із 20 контрактів на суму 18 млн грн у 2016 році до понад 370 на суму 520 млн грн у 2019 році.\nЩоб перевірити ефективність ЕСКО-механізму, Держенергоефективності спільно із Проектом ПРООН проведено оцінку 130 договорів.\n«Результати верифікації 130 ЕСКО-договорів у 17 містах перевищили очікування: економія енергоресурсів складає в середньому близько 35%. Це у 1,8 разів більше, ніж заплановано контрактами», – наголосив Савчук.


Видобуток риби і виробництво червоної ікри в рибальському селищі Магадана (36 фото) - Pravdu\nдодому Новости Видобуток риби і виробництво червоної ікри в рибальському селищі Магадана (36 фото)\nУчасники однієї експедиції заглянули на кордон Сан Санича на захід від Магадана і познайомилися з місцевими жителями і приїжджими рибалками, які здобувають тут рибу, а також виготовляють на швидку руку ікру для продажу. Процес лову риби та отримання ікри чекає вас в фотозвіті одного з учасників експедиції.\nКордон Сан Санича знаходиться на косі в 70 кілометрів від Магадана:\nМісце виглядає занедбаним:\nЯкщо навіть не сказати що покинутим:\nРозташувалися в альтанці. Судячи по зарослій траві люди явно не переймалися облаштуванням території:\nПристосування для підвішування риби:\nДавайте тепер зануримося в риболовецькі подробиці.\nРибалки при нас почали ловити рибу на сітку, закинувши її з берега. Мовляв, лосось під час нересту йде по березі і тикається мордою в пошуках струмків з прісною водою. Тому немає необхідності відпливати в море:\nСітки чіпляються через кільця, з їх допомогою можна закидати і піднімати знаряддя лову:\nЗакинули мережу, стали чекати. Робити було нічого, грали з собачками:\nЩе одні рибалки сидять і чекають улову:\nОбід рибка: ковбаса, хліб, тушонка:\nРозговорилися з мужиками з приводу риби. Виявляється у них є квоти на вилов. Люди, які їдять тільки рибу і живуть тільки з риби обмежені в улові на кілька дюжин рибин на рік:\nЗрозуміло, вони виходять за визначені рамки і страшно скаржаться на чиновників, які наклали такі обмеження:\nТрохи далі стоїть намет. Всередині я помітив ознаки життя:\nЗ’ясувалося це дача жителів Магадана, які приїжджають сюди влітку на вихідні:\nУмивальник на вулиці. Люди живуть і не скаржаться:\nПовернувся до нашого табору рівно в той момент, коли витягали мережу. За годину лову спіймали лише одного кижуча.\nПочухавши голову над скромним уловом, мужики спустили на воду човна, відійшли на 150 метрів від берега і повернулися через півгодини назад. До берега під’їхав УАЗик:\nКоли я підійшов, побачив, що вся човен забита рибою. Наскільки я зрозумів, офіційно ловити можна біля берега, а ось припустимо в море — не знаю. Можливо, риболовецьким артілям це дозволено робити:\nЯк би те ні було, чотири шухляди риби вирушили в машину:\nЧовни тим часом відтягли кудись в затишне місце:\nЯ заглянув в «цеху» де виробляють ікру. Тут вже готові відра з водою і горнята для видобутку ікри:\nОдне з двох будівель, яке підтримується більш-менш робочому стані — це цех для обробки риби:\nЯ дізнався марлі і «гуркоту» для ікри:\nУ цей момент занесли відра з ястыками — мішечками з червоною ікрою. Всього було п’ять або шість відер:\nВийшов щоб не заважати. Ікру роблять приблизно так само як і п’ятихвилинку, тільки час йде більше для «засолювання»:\nБурундучок безстрашно бігав навколо поки ми чекали і влучив залишки червоної ікри:\nЗагалом, в кращих туристичних традиціях, зустріч скінчилася виставкою-продажем готової червоно ікри:\nКілограм — 2000 рублів. Багато учасників експедиції набрали делікатесу про запас. Я від покупки утримався:\nЗагалом, я не знаю — мені здалося, що тут не зовсім легально.\nнаступна стаття«Шедевр» майстра таксидермії (4 фото)\nводій,ПДР Всі давно вже звикли, як водії примудряються під час їзди робити ще відразу кілька речей, наприклад, курити, пити каву, розмовляти по телефону і рахувати гроші, тому подібним вже нікого не здивуєш.


Лондонський паб міняє напої на старі iPhone\nГоловна › Технології › Лондонський паб міняє напої на старі iPhone\nЛондонський паб міняє напої на старі iPhone\nЛондонський паб Trade-Inn дозволяє клієнтам оплачувати напої та їжу за рахунок старої непотрібної техніки\nВ Trade-Inn в Лондоні люди можуть обміняти стару техніку, якою вони вже не користуються, на їжу і напої. Паб приймає близько 14 тисяч видів електронних пристроїв, в тому числі старі iPhone. Отриману техніку Trade-Inn відправляє на ремонт для подальшого використання.\nПричиною настільки незвичайних рішень стало те, що Великобританія, за прогнозами, до 2024 року стане найбільшим виробником електронних відходів в Європі, обігнавши нинішнього світового лідера — Норвегію. За ними підуть Данія, Швейцарія та Нідерланди.\nЕлектронні відходи — це всі викинуті пристрої, включаючи смартфони, телевізори і холодильники. Велика їх частина спалюється, вивозиться на звалища або незаконно відпраляється за кордон, що часто призводить до руйнівних наслідків для місцевої навколишнього середовища.\nЗа даними звіту державного комітету з екологічного аудиту, британське домогосподарство в середньому зберігає близько 20 старих невикористовуваних електронних пристроїв. Відповідно до звітів Global E-Waste Monitor за останні кілька років, до 2024 року кількість електронних відходів на одного дорослого мешканця Великобританії зросте з 23,9 кг до 24,5 кг.\nПроект здійснюється спільно з компанією Spring. Відзначається, що в Великобританії наразі 1,6 млн тонн електричних відходів. Це еквівалентно восьми пінтам пива (3,7 л) на жителя країни.\nВ якості ще одного кроку, спрямованого на те, щоб люди відмовлялися від гаджетів продуктивно, та ж компанія встановила в супермаркетах в містах Великобританії, включаючи Бірмінгем, Лідс і Лондон, своєрідні кіоски. Покупці використовують їх для продажу непотрібних пристроїв, які потім ремонтуються для подальшого експлуатування.\nЄвропейські стартапи та фірми з сегмента фінансових технологій з січня по вересень 2021 року залучили близько 15 млрд євро, що втричі перевищує фінансування цієї галузі в період другого півріччя 2020 роки (5 млрд євро). Експерти Finch повідомляють, що левова частка інвестицій була отримана підприємствами зі сфери B2B. На їх рахунку надійшло близько 65% всього Фінтех-капіталу.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ:Приз в $ 330 тисяч за злом iPhone 13 Pro: в Китаї пройшли змагання з кібербезпеки\nЗа матеріалами сайту euronews.com


BMW S1000RR | Как выбрать мотоцикл или машину\nВсі ми прекрасно пам’ятаємо колишнє покоління так званих спортбайков від BMW, вони були абсолютно не в пошані, громіздкі, неповороткі, що вимагають постійного звикання. З виходом нового BMW S1000RR ставлення до баварцеві докорінно змінилося. Сідаючи в сідло нового BMW S1000RR, відчуваєш відчуття старого доброго баварця. Зовні нова модель ледь відрізняється від старої. Знавець звичайно зверне увагу на змінений обтічник з новими дефлекторами з боків фар, а так же нову верхню траверсу яка відразу впадає в очі. Бак і хвіст отримав нові небачені раніше повітрозабірники. Шкала тахометра обзавелася величезними цифрами що не може не радувати, читаність на висоті. От і все що хотілося б сказати про незначні зміни в зовнішності BMW S1000RR.\nBMW S1000RR відгук\nТепер розповім який він на ходу. Мені вдалося його протестувати дощовим днем на трасі «Мизано». Перше коло я їхав дуже повільно, які симулятори траси — все забувається відразу. Те помилюся з вибором траєкторії, то рано, то пізно почну гальмувати. Порадував трекшн-контроль, він всіляко боровся з моїми помилками і тримав мотоцикл. Дуже відволікало реверсивне перемикання передач. Наприкінці кола я все-таки знахабнів і вийшов до фінішної прямої трохи піднявши BMW S1000RR на заднє колесо. На виході з повільних поворотів відчувається, куди робили упор німецькі інженери, велика кількість л / с. було направлено на середні обороти від 3500 до 7000 об / хв. З 3000 об / хв. мотор дуже швидко розкручується, і з 7000 об / хв. ти немов втрачаєш над ним контроль, до тих пір поки не спрацює обмежувач. Ручка газу нарешті втратила дубовость і тепер не потрібно викручувати кисть, хід її став таким як потрібно спортбайк. Квік — шифтер працює чудово і я встромляючи передачі без зчеплення отримую масу задоволення, і не забуваю про коротке «вили».\nАле з BMW S1000RR ніяк не можна втрачати голову, довга пряма швидко закінчується і пора Відгальмовує. У відповідь на закриття ручки газу я отримую протидія електроніки, обороти не скидаються до кінця а тримаються в прибудовах 2-3% вище холостих тим самим підвищуючи стійкість мотоцикла. Підсумок вийшов такий, що входячи в поворот я отримав швидкість трохи вище ніж розраховував, з незвички ледь не вилетів з траєкторії. Але все-таки інженери молодці переглянули конструкцію і геометрію підвісок, міняти напрям став помітно простіше. Сміливо можна сказати що BMW S1000RR отримав керованість шестисотки. Тут звичайно потрібно сказати, що заслуга найпотужнішого зчеплення з дорогою чудових покришок Pirelli Diablo Supercorsa SC, вони тримають як на повільних зв’язках так і в затяжних швидких поворотах. Тепер з 2013 року всі S1000RR будуть взуті в таку гуму.\nВисновок BMW S1000RR\nМої три кола пролетіли настільки швидко що я навіть не встиг помітити. І в моїй чумовой голові вишикувався такий підсумок. Над розвитком це мотоцикла працювала команда прекрасних фахівців: інженери, тест — пілоти, програмісти, майстри своєї справи. Все зроблено дуже вивірене і чудово. Як видно на видио наданому в даній статті. Нове програмне забезпечення BMW S1000RR підняло його на новий рівень недоступний поки конкурентам. Тепер дросель не просто тупо відкривається, він контролюється і контролює весь мотоцикл. Софт управління двигуном і трекшен — контролем весь оновлений. Нова система контролю гальмування двигуном істотно допомагає водієві. Традиційно для мотоцикла був підібраний каталог фірмових аксесуарів і додаткових деталей, тут є де розгулятися фантазії. Можна з упевненістю сказати що мотоцикл підійде для водія будь-якого рівня від вуличного гонщика до мотоциклетного чемпіона. Але є й невеликий мінус це висока ціна. Але істинним любителям швидкості я порадив бігти займати чергу за BMW S1000RR.


Форекс Це просто Інформаційний ресурс на Форекс\n« Золоте Правило 4 Сторонитеся Акцій Із Спредом великим 18\nСім навиків високоефективних людей Могутні інструменти розвитку особи 4-е видання »\n. 0 Коментарів Теги: forex , брокер , демо рахунок , подробиці торгівлі на форекс , трейдер ,\nДля того, щоб ефективно працювати на ринку Форекс необхідно спочатку зрозуміти контекст, який і визначає ринок Форекс . "Розуміти контент" слід почати з вивчення нюансів ринку і правил, які дозволяють працювати і добиватися успіху на цьому терені.\nНебагато загальних слів про Форекс.\nРоком народження міжнародного валютного ринку Форекс (FOReign EXchange operanions) прийнято рахувати 1971 рік, коли втратила свою актуальність Бреттон-вудськая система регулювання валютних ринків. У той час валютний ринок став самим ліквідним і динамічним зі всіх представлених і був здійснений перехід на плаваючі курси валют. Щоденний оборот ринку Форекс досягає півтора трильйонів доларів США - це приблизно в 70 разів більше щоденного грошового обороту між всіма країнами. Цей факт наочно підтверджує, що найвищий прибуток можна витягувати, купуючи і продаючи самі гроші.\nФорекс , в цьому плані, відкриває практично безмежні можливості заробляти на різниці курсів валют.\nПоглибимося в подробиці торгівлі на Форекс\nЛюдина, що займається купівлею/продажем цінних паперів, іменується трейдером (або спекулянтом). Робота трейдера полягає в тому, щоб робити правильні пронози (читай вгадувати) рухи ціни на товар (товар на ринку Форекс - це і є гроші) і отримати з цього свою вигоду. З вигодою все просто - за низькою ціною купувати, по високій - продавати. І навпаки. Як, напевно, повинно бути зрозуміло, що на ринку Форекс цінується аналітичний склад розуму.\nОперації купівлі/продажу валют на ринку Форекс відносяться до маржінальному типу операцій. Якщо пояснювати на пальцях, маржінальная операція - це операція в кредит (брокер надає безпроцентний кредит клієнтові на половину вкладеної суми). Тобто, якщо на 100 доларів клієнт може купити 10 акцій по 10 доларів кожна, то з маржей він може дозволити собі 20 акцій на ті ж гроші. Це означає, що можна отримувати з вкладених на Форекс засобів подвійну вигоду. Але і збитки, у разі невдачі, теж будуть подвійними.\nНа фондових ринках розмір маржі строго обумовлений і не може перевищувати відношення 1:1. На ринку Форекс такого обмеження немає, і маржа може досягати відношення 100:1. Тобто, фактично виходить, що трейдер торгує ілюзорним, а не справжніми грошима, оскільки велика частина коштів - маржа.\nОсобливості національного ринку Форекс\nДалеко не всі росіяни готові грати на Форекс , з його стартовою сумою (необхідна мінімальна сума для відкриття рахунку на ринку Форекс складає 2000 доларів США). Якщо на заході це вважається нормальним, то в Росії далеко не кожен має таку суму на руках і ще рідкісніша людина погодиться (читай захоче) поставити все на кон.\n0 Відгуків на “Форекс Це просто Інформаційний ресурс”


Психологічна служба - Заклад дошкільної освіти №348 Харківської міської ради Харківської області\n10 ДОМАШНІХ ІГОР\nСпостерігаючи за дітьми, Марія Монтессорі виділила кілька напрямків, в яких дуже важливо дитині допомогти з розвитком. це:- Вправи практичного життя (УПЖ) - щоб бути вільним і вмілим;- Сенсорика - щоб сприймати навколишній світ яскраво і тонко;- Математика - для розвитку розуму;- Мова - для спілкування і радості пізнання;- «Космос» - щоб знайти своє місце в цьому величезному і прекрасному світі.\nВПРАВИ ПРАКТИЧНОГО ЖИТТЯ\nПіднос, на який ставиться щось для пересипання, переливання або перекладання пінцетом.При пересипанні «щось» - це дві тарілочки, і інструмент для переміщення. В одну з тарілочок насипте будь яке сипуче наповнення. Це може бути крупа, бобові, горіхи. Пересипати можна чайною або столовою ложкою. А можна переносити щипцями або китайськими паличками.При переливанні «щось» - це два глечика з водою, або глечик і пляшечка, або глечик і чашечки. І обов'язково губка для видалення пролитої вологи. Спочатку пропонуйте дитині просте, а потім поступово розвивайте матеріал, даючи можливість освоювати різні види пересипання і переливання.