Як язиком зробити чоловікові приємно в ліжку - Корисні поради. Ваш Порадник\nЖінки від природи емоційні істоти порівняно з чоловіками. На практиці сильна стать людства під час сексу стають не менш емоційними, ніж їх половини. Вони, як і жінки, відчувають задоволення від поцілунків і від оральних пестощів. Тому дуже важливо знати, як зробити чоловіку добре в ліжку мовою під час сексу.\nПоцілунки, створюють справжнє задоволення\nПоцілунки — прелюдія перед сексом. Існує велика кількість їх видів, з допомогою яких жінки знають, як робити своєму чоловікові добре в ліжку мовою. Багато з них можуть порушити чоловіка, а інші навіть довести до оргазму. Такого результату досягають близько 3% чоловічого населення планети.\nВиди поцілунків з мовою\nПоцілунки приносять різні відтінки емоцій між двома людьми. Вони не повинні бути одноманітними, як і самі стосунки. Виділяють кілька видів збуджуючих поцілунків:\nДражливі. В процесі той, хто виконує роль дражнить, з ніжністю доторкається до губ свого партнера. Далі він покусує губи і водить мовою за ним. Перераховані дію здійснюються з перервами, показуючи партнеру, що він готовий на щось більше.\nБудь-якій жінці відомі свої шляхи, як зробити чоловіку добре в ліжку мовою. Деякі жінки використовують техніку чергування поверхневих поцілунків з глибокими і ніжні з пристрасними. Це називається контрастним поцілунком. Багато хто дарує своїй коханій людині вологі поцілунки або настільки ніжні, що ледве торкаються своїми губами його.\nПристрасний поцілунок. Такий вид любовної техніки сповнений емоцій. Губи закоханих з пристрастю стикаються. Такий поцілунок відрізняє від інших своєю тривалістю. Партнери поєднують додатково інші прийоми, що привносять яскраві відчуття. Найефективнішими прийомами є:\n• кругові рухи мови;\n• втягування мови партнера на себе;\n• пестощі мовою неба;\n• вштовхування мовою.\nБагатьох чоловіків збуджують ласки з несильним посмоктуванням губ. Це стає прелюдією і дає поштовх для переходу до сексу. Таким дією жінка показує партнерові всю серйозність своїх намірів заграючи з ним. Чоловікам подобаються різноманітні поцілунки не менше, ніж жінкам. Тому в процесі необхідно підключення жіночої фантазії.\nПоцілунки під час інтимної близькості відкривають новий етап для жінки в процесі того, як робити коханому чоловікові добре в ліжку мовою. Вони роблять секс більш яскравим і насиченим. Пристрасні поцілунки з мовою під час близькості дає партнерам ще більшої енергії для продовження.\nПоцілунки «Інато» припускають романтичний плавний перехід по всій поверхні губ. Жінка не повинна доторкатися до зубів свого коханого, а під час ласк вона повинна бути ніжною і не залишивши і сантиметри поверхні.\nТехніка поцілунку «Самаян» передбачає ласки мови. Жінка бере його ніжно зубами і посмоктує. Забираючи його глибше в порожнину рота партнерка такою дією показує свою готовність до сексу.\nМанірні поцілунки припускають відсутність пристрасті. Жінка губами виконує дії, що нагадують промокання папером. Вони мають цінне значення для партнерів. Це означає глибоку сердечну прихильність партнерки, яка манірно цілує свого коханого.\nНесамовиті поцілунки жінкою говорять про прихованих садистські схильності. Партнерка пестить свого коханого до тих пір, поки його не покинуть сили цим займатися. Це відрізняє владних і домінуючих представниць слабкої сторони людства.\nЕрогенні зони, що вимагають уваги\nДеякі жінки переконані, що ерогенні ділянки тіла обмежуються тільки пахової областю. Насправді у кожного чоловіка, їх багато і вони індивідуальні за емоційного забарвлення. Кожна жінка повинна володіти секретами впливу на них, щоб знати, як зробити чоловіку добре в ліжку мовою.\nЗони зі 100% збудженням:\nПрелюдія перед сексом в більшості випадків починається з поцілунків. Впливаю на певні ділянки тіла партнерка здатна швидше порушити свого чоловіка, щоб перейти до основного процесу. Сексологи виділяють зони, вплив на які обов'язково сподобаються коханому.\nЗ ласк губ і мови починається прелюдія до сексу. Вони багаті нервовими закінченнями, що роблять відчуття максимально яскравими. Це пояснюється тонким будовою шкіри.\nПотрібно размеривать силу, з якою партнерка тисне на губи коханого. Сліди, які можуть залишитися від надмірного тиску (засоси) приємні не всім. Деякі чоловіки відчувають задоволення від них, демонструючи так свої високі пізнання в сексі і попередніх ласках.\nШия, а саме її задня поверхня сильний ділянку, впливаючи на який партнерка практично відразу може доставити чоловікові задоволення. Реакції, испітівающиеся хлопчиками в дитинстві від погладжування по голові вже тоді закладалися мамою в дитинстві. Дозволити приділити увагу голові здатні тільки люди, максимально довіряють своїй жінці.\nЧутливим вважається не весь живіт, а тільки пупок і зона між ним статевими органами. Варіанти ласк партнерка може вибирати різні. Адже будь-яка жінка знає, як робити коханому чоловікові добре в ліжку мовою різними способами. Потрібно використовувати різноманітні способи ласк. Спочатку шкіру жінка гладить, потім пестить мовою в різних напрямках і варіаціях. Перехід на живіт говорить про готовність улюбленої приступити до найголовнішого.\nЧутливість чоловіків і жінок при ласках сосків розрізняється. Сильна половина переживає незабівалое задоволення від концентрації уваги саме на них. Не можна забувати про цю області. Збудження у чоловік швидко настає при легкому торканні сосків губами торкнутися кінчиком язика і посасівании.\nЇх затвердіння і прискорене дихання чоловіка буде говорити про досягнення жінкою успіху в кінцевої мети.\nНайбільш чутливі зони у партнера — статевий член, яєчка і мошонка. Потрібно знати багато нюансів і особливостей в пестощах цієї частини тіла. Будь-яка необережна дія може не тільки не принести чоловікові задоволення, але і зробити йому боляче.\nЗловживати з обмеженням тільки на цій ділянці не можна, адже в подальшому інтимне життя між партнерами перетворитися на звичайні будні і перестане бути такою ж цікавою, як і раніше.\nНайбільш чуттєві ласки — це використання мови. Деякі люблять легке покусування головки статевого члена і мошонки. Інші тільки погладжування мовою і поцілунки. Не варто обмежуватися тільки на одній ділянці. Перехід з мошонки на внутрішню поверхню стегон привнесе нові емоційні фарби.\nЙмовірність збудження близько 50%\nГуби і язик.\nЗалежно від особливостей організму окремі зони на які впливає жінка не привнесуть збудження. Певні категорії цього соромляться, або їм навпаки неприємно.\nВ Камасутрі розповідається про зону, що починається від шиї і закінчується куприком. Саме спину вважають сексологи важливою частиною для збудження партнера. Це пов'язано з багатим кровопостачанням частини тіла. Ніжне пестощі мовою поверхні шкіри і особливо між лопатками принесе чоловікові незабівалое насолоду. З сідницями проробляються те ж саме, але тут можна ще і покусувати, чергуючи ніжність з жорсткістю.\nДотики до вух партнера спочатку деяких відштовхує. На цій частині тіла багато нервових закінчень, що роблять дуже яскравими виникають емоції. Якщо поцілунки і покусування доставляють чоловікові задоволення, то жінці пощастило і вона закохана в чуттєву натуру. Такі хлопці швидко заводяться від легкого дотику до вух кінчиком мови, їх посасівании і покусівании.\nОднією з точок задоволення вважаються пальці. Декому це подобається не тільки на руках, але і на ногах. Покусування і ніжний дотик мовою до поверхні шкіри не залишить партнера байдужим.\nПотенційні зони в індивідуальному порядку:\nСпини і сідниці.\nУздовж хребта ніжна шкіра з великою кількістю нервових закінчень. Все це сприяє швидкому порушення чоловіка і появи тих незабутніх відчуттів, яких раніше йому не вдавалося відчувати. По хребту і вдалину нього можна ніжно пестити язичком, поєднуючи руху з покусіванием без сильного тиску. Такі дії принесуть не тільки негативні емоції, але і в подальшому партнер буде згадувати про це перед сексом.\nДля деяких ласки ніг і ступень — дуже хвилюючий момент у житті. Високою чутливістю відрізняється область колін. Як зробити чоловіку добре в ліжку мовою знає кожна жінка. Тому для кожного існує поріг чутливості і у певних областях може бути лоскотно, а не збудливо.\nІнструкція про те, як звести чоловіка з розуму\nПочинати потрібно з ласк рук і ніг. Вдалою їх стороною є внутрішня сторона, між пальцями. Шкіра в цих місцях ніжна і добре передає відчуття. На ногах підколінна область чоловіки найбільш збудлива. До перерахованих ділянках потрібно торкатися ніжно чергуючи поцілунки і покусування, погладжування. Ласки ділянок колін плавно переводити на внутрішню сторону стегна.\nОкремо або в поєднанні з іншими ділянками ніг задіюються гомілки. Починати потрібно спочатку з ніжних дотиків, поцілунків. Далі чергувати або повністю перейти на застосування для цього зубів. Покусування партнерка робить ніжні рухи розраховуючи силу, щоб не залишити від прелюдії неприємних відчуттів. Правильно виконана техніка — запорука бурхливих і тривалих відносин між партнерами.\nПісля переходять на область голови та шиї. Найбільш чутлива до дотиків задня частина. Не слід використовувати для збудження чоловіка нігті і кінчики пальців. Вони привнесуть у прелюдію лише лоскотання, яке найчастіше не впливає на сексуальне стан партнера.\nВикористовувати в своїй техніці потрібно долоню або подушечки пальців, щоб не викликати у чоловіка поява мурашок. Область потилиці чутлива до ніжних дотиків. Тому краще застосувати кінчики пальців і зробити легкий масаж без грубої сили.\nДля кожної ділянки тіла найвдаліше підійдуть легкі поцілунки з використанням губ і мови. Вони частіше за всіх інших видів застосовуються в повсякденності.\nДілянки на животі мають ніжну шкіру. Улюблена жінка знає, як правильно зробити чоловікові добре в ліжку мовою. Область пупка чуттєва і незвичайна частина. Правильно підібравши ключі до свого улюбленого можна завести його з пів обороту. Пупок спочатку масажується подушечками пальців, потім додаються ласки мовою. Всі рухи повинні бути повільні і не різки, чого не люблять чоловіки.\nДілянки підколінних ямок незвичайна ерогенна зона. Правильно впливаючи на неї, у чоловіка з'являється бажання перейти до подальших дій. Щоб домогтися такого результату, а не протилежної, повільні ковзання по шкірі мовою в різних напрямках принесуть незабутні відчуття.\nПереходячи з однієї ділянки тіла на інший, поцілунки чергують з ніжними, пристрасними і глибокими. Найбільш переважні останні. Глибокий поцілунок або французька (поцілунок мови) викликає швидке настання збудження. Тому саме його вважають безпрограшним варіантом.\nПартнерка спочатку цілує губи чоловіка, потім вводить мову між зімкнутими щелепами. Він послаблює силу і стикається своїм з жінкою. Обидва намагаються проникнути максимально глибоко, для цього порожнина рота широко відкривається, що полегшує доступ.\nСоски теж не залишаються без уваги. Кожна жінка має своєю індивідуальною технікою і знає, як зробити чоловіку добре в ліжку мовою і не тільки. Соски високочутлива частина тіла чоловіків і жінок. Тому використовувати зуби потрібно обережно, адже поява больових відчуттів зведе нанівець всі старання партнерки.\nЛаски брів, вій і очей губами викликають незвичайні і непередавані відчуття. Партнерка, яка бажає оволодіти секретами, як робити своєму чоловікові добре в ліжку язичком повинна спробувати саме таку методику. Спочатку можна перейти від поцілунків губ до пестощів очей. Мова краще всього не використовувати.\nВдалий вибір для цього саме губи, якими ніжно партнерка доторкається до кінчиків вій і брів. Дуже повільні рухи викличуть відчуття повзання мурашок, а від швидких — чоловік не збудиться. Тому потрібно за ним спостерігати, щоб знайти цю межу.\nЗ сідницями чоловіки навпаки, — можна не ніжитись. Пощипування і поплескування більше його порушать, ніж ніжні погладжування. Такі дії діють підбадьорливо на одну людину.\nПоцілунки в вушко і за них по-різному збуджують. Саме перший варіант можна використовувати, якщо хочеться не затягувати з прелюдія перед сексом. Ніжні покусування мочок вух і їх посмоктування не залишать байдужим жодного чоловіка. Одночасно з ним збудиться і жінка.\nЗастосовуються не тільки губи в техніці, але і язик, губи, дихання. Приємні відчуття отримає чоловік при легкому, гарячому подиху вітру партнеркою. Дихання не повинно бути холодним, тому важливо не різко видихати, а повільно.\nЗбуджують поцілунки у вухо повинні виконуватися сухими губами, щоб не залишалося слин на поверхні. Це буде більш приємно партнерові, чим він потім буде в них потопати. Охоплювати поступово потрібно не тільки ділянки зовні, але і зсередини.\nНе слід починати пестити чоловіка з оволодіння саме вушком. Спочатку його потрібно розігріти ніжними поцілунками в губи або пристрасними, а на останній момент залишити цю область. Якщо зробити все навпаки, то відчуття будуть не такими яскравими, як могли б бути.\nВажливі правила ласк\nЩоб не перейти межу і улюблений залишився задоволеним, потрібно дотримувати деякі правила:\nЗдивують незвичайні відчуття чоловіка — це приділення уваги області спини і лопаток. Останню частину називають котячим місцем за свою максимальну чутливість цієї зони. Тут фантазія партнерки здатна розігратися, але не можна забувати про силу впливу, якій приділяється максимальна увага.\nЧоловік отримає насолоду, якщо його кохана буде не тільки гладити область між лопаток, але і трохи покусувати. Добре збуджує використання мови в пестощах спини.\nПоцілунки інтимних місць\nВсі ласки потрібно закінчувати саме статевими органами. Дуже чутливою областю до будь-якого виду впливу є ділянка між мошонкою і анальним отвором. М'який або прискорений масаж області мошонки в поєднанні з пенісом призведе до швидкого сім'явиверження.\nЛаски пеніса бувають різноманітними, адже кожна жінка знає, як саме зробити своєму чоловікові добре в ліжку язичком, руками. Погладжування і поцілунки крайньої плоті сприяють швидкому порушення і готовність партнера до сексу. Руху використовуються різні. Для цього пеніс охоплюється рукою в кільце і масажується вгору або вниз по колу.\nГоловку статевого члена краще не чіпати руками. Найкращим пристосуванням для оральних ласк вважаються саме губи і язик. Вони не тільки зволожує його, але і принесуть коханому незабутню насолоду.\nШвидке збудження чоловіки передається і жінці. Саме вплив на статеві органи свого улюбленого дає йому масу нових емоцій. Головне в процесі не використовувати зуби. Ці дії навпаки відтягнуть настання еякуляції і зроблять наступ порушення більш тяжким.\nНайважливіше — мати індивідуальний підхід до свого чоловіка. Оволодіти технікою порушення не складно, тим більше це важливо для тривалих і міцних відносин між двома людьми.\nНе можна сильно кусати вушко, тільки якщо цього не попросить сам чоловік. Больові відчуття притупляють наступ порушення у людей, що є для кожного індивідуальною рисою.\nДовго затримуватися на цій області не стоїть. Середня тривалість ласк не повинна перевищувати на вушку 3 хвилини.\nДля прискорення порушення партеру слід чергувати вуха і одночасно цілувати або пестити шию або губи.\nМіж подружжям бувають різні проблеми, які вимагають підвищеної відповідальності при...


Як популяризували «Ворсклу» в 80-х - ФК Ворскла (Полтава) - сайт уболівальників\nРетро - 15-07-2019, 09:07 - admin 916\nЯк популяризували «Ворсклу» в 80-х\nВорскляни в гостях у школи №31.\nУболівальники «Ворскли», напевне, не забули ті часи, коли на адресу клубу регулярно робилися закиди відносно відсутності чи слабкої роботи з вболівальниками.\nЗа останні роки ситуація зсунулася з мертвої точки: з’явився клубний магазин, музей, футболісти відвідують школи, проводяться дитячі турніри по футболу. А як популяризували «Ворсклу» в 80-х роках?\nЗвичайно, основна популяризація лежала на плечах рядових вболівальників і фанатів, які самостійно шили прапори та перші шарфи. Але не залишалися осторонь і самі футболісти. Так, до нас потрапили фото, на яких зафіксовані відвідини тренером «Ворскли» Віктором Пожечевським і футболістами (Володимиром Прокопиненком, Іваном Іванченком, Юрієм Рєзніком, Іваном Шарієм та Олегом Моргуном ) полтавської школи №31 у 1987 році.\nОлег Моргун ділиться секретами воротарської майстерності\nВіктор Пожечевський дарує школі футбольний м’яч\nТогочасний же лідер полтавських фанатів Дмитро Демиденко, зокрема, пригадує: «Що стосується популяризації, то були марші. Але з популяризацією ми їх тоді не ототожнювали. А ось зимовий турнір по футболу серед уболівальників придумали й три роки проводили ми! Правда, за підтримки міськкому в особі Юрія Рагозіна. Уже на перший рік в турнірі приймали участь близько п’ятдесяти команд. А далі дійшло навіть до сімдесяти. Оце дійсно була популяризація! А після переможець приймав участь у всеукраїнських змаганнях серед уболівальників».


Жінка влаштувала у літаку бешкет - відео | Сьогодні\n"Біснувату" жінку зняли з літака – відео\nПасажирка почала кричати і спонтанно розмахувати руками\nНеприємний інцидент стався під час авіаперельоту з іспанського Аліканте до ірландського Дубліна. Одна з пасажирок влаштувала істерику через те, що її не пустили до туалету. Літак ще не набрав необхідну висоту, тому вона отримала відмову від членів екіпажу. Це викликало у неї неадекватну реакцію, вона почала кричати і розмахувати руками. Іншим пасажирам і стюардесі жінка вигукувала: "Не дивись на мене! Ти диявол!".\nВідео, зняте одним з пасажирів, опублікувало видання The Sun.\nКомандир екіпажу ухвалив рішення перервати рейс і здійснити екстрену посадку в аеропорту іспанського міста Сантандер через годину після зльоту. Дебоширці і її чоловікові загрожує штраф.\nКористувачі мережі в коментарях під відео називають пасажирку "одержимою дияволом" і "біснуватою". Деякі юзери припустили, що у пасажирки "наявні психічні відхилення".\nНагадаємо, імпульсивна пасажирка змусила пілотів екстрено посадити літак. Пасажирський літак авіакомпанії Qatar Airways здійснив вимушену посадку в Індії після того, як одна з пасажирок стала "некерованою".\nКрім цього, працівник аеропорту наздогнав і зупинив літак, що покотився.\nНаймолодша дівчина-капітан Boeing 777: наді мною сміялися У Китаї найбільший в світі літак-амфібія здійснив перший політ У США літак збив двох оленів: з'явилися фото Відеохіт: посадка літака під час смерчів\nвідео літак курйоз скандал


На Львівщині рецидивіст дав хабар міліціонеру, аби не сісти у тюрму - 032.ua\nНа Львівщині рецидивіст дав хабар міліціонеру, аби не сісти у тюрму\nПравоохоронець відмовився і не взяв 1500 гривень.\nУ Бориславі міліціонери затримали 26-річного чоловіка, який скоїв п'ять крадіжок. Обікравши людей на 4300 гривень, чоловіку загрожував запобіжний захід - тримання під вартою. Про це повідомили у відділі зв'язків з громадськістю МВС у Львівській області.\nАби не сісти за грати зловмисник запропонував правоохоронцю 1500 гривень, аби уникнути покарання. Правоохоронець гроші не взяв.\nЗараз триває досудове розслідування. Зловмисника відпустили додому.


Місцеві ради можуть отримати право надавати спеціальний статус іноземній мові\n03.07.2014 14:28 33\nЗгідно зі змінами до Конституції, які пропонуються, місцеві органи самоврядування отримають право надавати спеціальний статус іноземній мові на їхніх територіях. Про це, як передає кореспондент Forum'у, виступаючи у Верховній Раді, заявив Президент України Петро Порошенко.\n«Ми виконали обіцянку, що стосується надання органам місцевого самоврядування додаткових повноважень у питаннях мови. Стаття 10 Конституції залишається незмінною: єдиною державною мовою є українська. Ніяких дискусій щодо цього немає і не буде», - сказав він.\nЗа його словами, протягом останніх місяців у цілому по країні кількість прихильників саме такої норми значно зросла.\n«У нас є тверда переконлива більшість на користь єдиної державної мови.\nАле в демократичному європейському суспільстві ми не можемо не поважати права меншості. Тому сільські, селищні, міські, районні, обласні ради отримають право надавати в межах своїх територій і компетенції спеціальний статус російській та іншим мовам», - зазначив Порошенко.\nВін додав, що ця поправка до Конституції «фіксує статус-кво, що склався на основі чинного мовного законодавства».\n«Тому таке рішення вважаю розумним компромісом, який зробить нашу країну сильнішою, націю більш згуртованою, а всі спекуляції на мовній темі нарешті будуть зняті з порядку денного», - підсумував він.\nпопередня новина Рада відмовилася запроваджувати НС в енергетичній сфері наступна новина Королевська запропонувала Порошенку покроковий план дій стосовно переселенців


СМС фрод та способи захисту від нього\nГлавная > Блог › Разное › СМС фрод та способи захисту від нього\nЩо таке «смс фрод»?\nНазва «смс фрод» — це транслітерація (без перекладу) англійського терміну sms fraud («fraud» — «шахрайство»). Допомагає отримати вигоди смс-шахраям у вигляді послуг, прибутку або крадіжки даних з використанням телефонів і номерів мобільних операторів. Шахрайство з мобільними номерами — добре організований і широко поставлений кримінальний бізнес.\nІснує кілька основних різновидів шахрайства через мобільні оператори:\n• Абонентське шахрайство (subscription fraud): після внесення на рахунок невеликої передоплати, номер використовується для розсилки СМС з метою активації платного доступу до послуг, для дзвінків на номери зі спеціальною тарифікацією або для продажу ефірного часу, доки не буде досягнута межа негативних значень балансу. Після цього сім-карта знищується, викидається або продається.\n• Крадіжка даних сім-карти з метою отримання доступу до онлайн-банкінгу реального абонента.\n• Розсилка фішингових СМС (брехливих СМС), які спонукають терміново перевести гроші чи видати секретні дані доступу до рахунку.\n• Розсилка СМС з посиланнями на вірусні сайти, що крадуть гроші з особистого рахунку.\nДля абонентського фрода використовують сім-картки з можливістю «падіння в мінус». Таку можливість мають не всі оператори та не на всіх тарифних планах, але продавці можуть підказати, де ця схема працює.\nТакож iснує «чорний ринок» сім-карт винятково для фрода. Отримавши декілька таких сім-карт можна вивести з них неіснуючі гроші мінусового ліміту або скористатися для умовно-безкоштовних дзвінків.\nУ роумінгу використовують нестикування оператора роумінгу та домашнього оператора. Гостьовий оператор бере оплату з домашнього оператора відразу, а кошти з номера списують пізніше, після закінчення розмови. Сплачувати рахунок або ховатися — вибір за Вами.\nОплатити білінг за допомогою СМС, навіть якщо на балансі не вистачає коштів, можна і в домашній мережі — якщо оператор дозволяє мінусовий баланс або якщо вибрати момент перезавантаження системи оператора. У цей час контроль над станом рахунку недостатній, і сума буде списана до мінусових значень.\nВивести кошти можна відправкою СМС з фрод-карти на білінговий номер, якщо він належить Вам або Вашому знайомому, або за попередньою змовою з власником номера білінга.\nПослуги шахрайської активації платного доступу до контенту можна навіть замовити «під ключ» або, навпаки, продати на біржі в інтернеті чи використовувати для самостійного заробітку. Для цього знадобляться знання html і вміння працювати з партнерськими програмами платного контенту.\nIноді шахраї організовують «переговорний пункт» біля вокзалу, гуртожитку, ринку, тощо та продають можливість розмови.\nВиманювання секретної інформації. Шахрайську СМС формулюють так, щоб викликати паніку. Наприклад, про те, що виникли проблеми з банківською карткою або з неї здійснений платіж. Жертва дзвонить по вказаному в СМС номеру, і шахраї виманюють таємні дані її картки.\nСпонукання до переходу на вірусні сайти. На телефон приходить СМС з посиланням на сайт і стимулюючим текстом або з переконливим проханням передзвонити за вказаним номером. В результаті цих дій на смартфон проникає вірус, або Вас підписують на дорогий контент, або гроші просто повністю списуються з рахунку.\nВикористання колишнього або діючого номера. Шахрай може отримати доступ до Ваших коштів, якщо Ви:\n• загубили або у Вас вкрали телефон;\n• втратили сім-картку;\n• сім-картка давно не використовувалася, і оператор продав цей номер новому абоненту;\n• шахраї зробили дублікат Вашого номера.\nБанки, звісно, мають різноманітні антифрод-системи, але вони, на жаль, недосконалі.\n• Якщо Ви використовуєте телефон для управління інтернет-банкінгом або рахунками віртуальних валют, ні в якому разі не залишайте його без нагляду.\n• Якщо телефон викрали чи ви його загубили — терміново заблокуйте сім-картку і тимчасово забороніть рух коштів по своїх рахунках.\n• Якщо Ви змінили номер — обов’язково «відв’яжіть» старий номер від банківського рахунку. Проконтролюйте, щоб старий номер не фігурував у банківських документах.\n• При підключенні смс-банкінгу, при отриманні нової банківської картки, переконайтеся, що картка пов’язана саме з Вашим номером.\n• Зверніть увагу, якщо часто надходять повідомлення з текстом типу «не зареєстровано в мережі/сервіс недоступний» або немає зв’язку при хорошому покритті — це може бути ознакою присутності в мережі дубліката Вашого номера.\n• Не треба передзвонювати за номерами, що приходять в смс-повідомленнях, і не переходьте за посиланнями на незнайомі сайти.\n• Зв’яжіться з банком, якщо смс викликають підозри.\n• Не повідомляйте по телефону ніяких даних.\n• Якщо шахраї здійснили платіж з Вашого рахунку — не все втрачено, його можна опротестувати.


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - Резонансна заява Литвина: залишиться без відповіді? | Korrespondent.net\nРезонансна заява Литвина: залишиться без відповіді?\nЩойно Литвин публічно, на всю краіну, заявив: учора, під час голосування законопроекту про мову-язык, було реалізовано досягнуті між лідерами фракцій (більшості та опозиції) домовленості.\nНіхто з лідерів фракцій публічно не зреагував. Не підтвердив факт домовленостей. І не заперечив. Мовчать. Це той випадок, коли мовчання - відповідь?\nА що тоді мільйонам людей думати, які почули ту заяву-звинувачення на адресу лідерів опозиційних фракцій із вуст Литвина, завдяки телерадіотрансляції засідання Ради? Бо недолугість - то одне, а закулісна змова з владою - абсолютно інше?!


Скачать бесплатно реферат, курсовую, диплом, диссертацию: Мікроконтролери RISC архітектури\nУ процесорах з RISC-архітектурою набір команд, що виконуються, скорочений до мінімуму. До МК із RISC-процесором відносяться МК AVR фірми Atmel, МК PIC16 і PIC17 (Peripheral Interface Controller) фірми Microchip і інші.\n2. Вибірка команди з пам'яті і її виконання здійснюється за один цикл (такт) синхронізації.\n3.Система команд процесора припускає можливість рівноправного використання всіх регістрів процесора. У МК із RISC-процесором усі регістри (часто й акумулятор) розташовуються по адресах, що явно задаються. Це забезпечує додаткову гнучкість при виконанні ряду операцій.\nНа перший погляд, МК із RISC-процесором повинні мати більш високу продуктивність у порівнянні з CISC МК при одній і тій же тактовій частоті внутрішньої магістралі ВКМ. Однак на практиці питання про продуктивність більш складне і неоднозначне.\nПо-перше, оцінка продуктивності МК за часом виконання команд різних систем (RISC і CISC) не зовсім коректна. Звичайно продуктивність МП і МК прийнято оцінювати числом операцій пересилання «регістр-регістр», що можуть бути виконані протягом однієї секунди. У МК із CISC-процесором час виконання операції «регістр-регістр» складає від 1 до 3 циклів, що, здавалося б, уступає продуктивності МК із RISC-процесором. Однак прагнення до скорочення формату команд RISC-процесора приводить до змушеного обмеження числа доступних в одній команді регістрів. Так, наприклад, системою команд МК PIC16 передбачена можливість пересилання результату операції тільки в один із двох регістрів — регістр-джерело операнда або робочий регістр. Таким чином, операція пересилання вмісту одного з доступних регістрів в іншій (не джерело операнда і не робочий) потребує використання двох команд. Така необхідність часто виникає при пересиланні вмісту одного з регістрів загального призначення (РЗП) в один з портів МК. У той же час, у системі команд більшості CISC-процесорів присутні команди пересилання вмісту РЗП в один з портів введення-виведення. Тобто більш складна система команд іноді дозволяє реалізувати більш ефективний спосіб виконання операції.\nПо-друге, оцінка продуктивності МК по швидкості пересилання «регістр-регістр» не враховує особливостей конкретного реалізованого алгоритму керування. Так, при розробці швидкодіючих пристроїв автоматизованого керування основну увагу варто приділяти часу виконання операцій множення і розподілу при реалізації рівнянь різних передаточних функцій. А при реалізації пульта дистанційного керування побутовою технікою варто оцінювати час виконання логічних функцій, що використовуються при опитуванні клавіатури і генерації послідовної кодової посилки керування. Тому в критичних ситуаціях, що вимагають високої швидкодії, варто оцінювати продуктивність на множині тих операцій, що переважно використовуються в алгоритмі керування і мають обмеження за часом виконання.\n1. Однокристальні AVR-мікроконтролери\nАрхітектуру RISC МК розглянемо на прикладі AT90S 2313. Це малопотужний восьмирозрядний КМОП МК, заснований на розширеній AVR RISC-архітектурі. Він належить до сім’ї AVR-МК загального призначення і створений дослідницьким центром фірми Atmel Corp. (Норвегія). Взагалі у номенклатуру групи AT90S входять пристрої з ПЗП від 1 до 8 Кбайт, з різною перефірією, кількість виводів від 8 до 48. Всього випускається три сім’ї AVR-МК – Tiny, Classic, Mega. МК Tiny – найдешевші і мають найпростішу структуру, Mega – найпотужніші, а Classic – займають проміжне положення між ними.\nЦей МК сімейства Classic виробляється за технологією високощільної енерг


Чому людина прийняла рішення стати вегетаріанцем - Новости архитектуры и дизайна\nЧому людина прийняла рішення стати вегетаріанцем\nЩо стосується підстав, чому людина прийняла рішення відректися від схожої їжі, то їх має можливість бути декілька. Починаючи з етичних, релігійних, екологічних переконань, закінчуючи очевидною нестачею коштів. У деяких випадках вегетаріанство вважається вимушеної мірою, коли через завдань зі здоров’ям хворобливого забороняють застосовувати яловичина.\nОкулісти кажуть, власне що вегетаріанця, що дотримується жорсткої дієти довготривалий час, просто визнати по очам. Справа в тому, власне що недолік білка в його організмі сприяє вільної циркуляції токсинів, які, перш за все, вражають органи зору, ініціюючи становлення катаракти і не лише тільки.\nМайже всі шанувальники 1-го з перерахованих вище типів харчування розмовляють про те, власне що робляться більше енергійними, звільняються від набутих захворювань, самопочуття поліпшується, але! .. Насправді, це досить і досить невелика кількість людей. У будь-якому віці у людини різна потреба в калорійних субстанціях. Згодом певного віку наш організм починає старіти, і, відповідно до цього, потреба в калорійних субстанціях знижується. Всі розуміють, власне що у юного організму потреба в даних речовинах досить висока. Сироїдінням цю потребу взагалі не заповнити, а вегетаріанством — тільки на 50%.\nВ наслідок цього, в разі якщо ви все-таки бажаєте замерзнути Сироїд, то чим будь-якого іншого це створювати під наглядом лікаря і час від часу здаючи тести. Вік потрібно брати до уваги. Все знайому системи даних типів харчування, на жаль, не опрацьовані до кінця. Треба ще тривалий час і майстерно захоплюватися дослідженням даних напрямків харчування.\nУ той же час буквально все доктора прихильно ставляться до нестрогой вегетаріанської дієти, відзначаючи її відповідне вплив на організм.\nПредыдущая записьЧим небезпечне вегетаріанство?Следующая записьЯк виглядати молодше свого віку


Программируемый или механический терморегулятор для инфракрасного отопления, что выбрать? Статьи компании «Проект-Сервис»\nЯкий тип терморегулятора вибрати для ІНФРАЧЕРВОНОГО обігрівача (простий механічний або програмований)?\nВ одній зі статей ми розібрали питання вибору терморегулятора за типом пристрою: вбудований або зовнішній. Більш детально тут.\nПростий механічний терморегулятор.\nПростий механічний терморегулятор варто застосовувати при опаленні приміщень в яких постійно перебувають люди. Приміром кімната в квартирі, необхідна температура встановлюється один раз і постійно підтримується автоматично. При необхідності змінити температуру в приміщенні достатньо з допомогою "ручки колеса", підвести "стрілку покажчик" на потрібне значення. Даний тип терморегуляторів ідеально підійде для:\nЕкономічного опалення квартири, будинку або дачі;\nОбігріву невеликих офісних і комерційних приміщень;\nПрограмований терморегулятор дозволяє задавати налаштування для роботи системи опалення в режимі 24/7. Це може бути дуже зручно якщо вам необхідно:\nОпалення заміського будинку або дачі, на якій ви буваєте на вихідних або кілька разів у будні дні. Завжди хочеться по приїзду відчувати тепло і комфорт в будинку, і саме програмовані терморегулятори дозволять визначити установки для підтримання мінімальної температури в будинку у вашу відсутність, а також за кілька годин до вашого приїзду почати інтенсивний обігрів будинку. Таким чином по приїзду ви отримуєте повністю прогрітий будинок, з комфортною температурою. А у вашу відсутність налаштування системи опалення не дадуть будинку охолонути повністю, підтримуючи роботу обігрівачів у економічному режимі;\nОпалення комерційної площі, офісу або виробництва. Для даної задачі параметри програмованого терморегулятора дозволять виключити час роботи системи опалення або перевести її в режим підтримки мінімальної температури в години не робочих годин і навіть днів. Таким чином опалення приміщення здійснюється тільки в робочі години персоналу. В принципі, для вирішення такої задачі можна скористатися і самим простим механічним терморегулятором, при цьому призначити людину з колективу, який буде переводити встановлювати мінімальну температуру для підтримки тепла, перед відходом. Але всі ми розуміємо, що там де присутній людський фактор, там ймовірність помилки або збою велика. Таким чином кілька разів не перекладена температура на мінімальну після відходу співробітників, буде підтримуватися в час коли в ній немає необхідності, і споживання електроенергії за сучасними тарифами, швидко з'їсть різницю у вартості між простим і програмованим терморегулятором;\nЯкщо у вас встановлений двох тарифний лічильник, і система опалення має якісний тепло акумулятор. В такому випадку, в нічний час буде максимально прогріватися приміщення і накопичуватися тепло тепло акумулятор за мінімальним тарифом, а в денний час споживання електроенергії для опалення буде максимально скорочено;\nПрактично для всіх інших завдань опалення, можна застосовувати найпростіший тип терморегуляторів, не переплачуючи за опції, які не будуть використані.\nУ статті ми розглянули який тип терморегулятора для ІК опалення варто вибрати: простий механічний або програмований з безліччю налаштувань. Якщо ви сумніваєтеся, який вам потрібен терморегулятор, зверніться до співробітника "Проект-Сервіс" який допоможе зробити правильний вибір. Якщо для вас переваги програмованого терморегулятора не очевидні для застосування, то швидше вам потрібен найпростіший варіант без зайвих налаштувань.\nІнфрачервоний обігрівач з терморегулятором вбудованим або зовнішнім?\nУ статті ми розберемося який тип терморегулятора вибрати (зовнішній або вбудований) при покупці інфрачервоного обігрівача.


NOTA BENE Archives - Сторінка 3 - Інститут Просвіти\nМісто Бреда у Нідерландах є найзручнішим у Європі для людей з інвалідністю. Тут парки та магазини є доступними для кожного, а цифрові технології гарантують, що всі мешканці можуть користуватись громадським транспортом. Саме тому Бреда торік отримала спеціальну нагороду, яку вручає Європейська комісія спільно з Європейським форумом з питань інвалідності. У Нідерландах дбайливе ставлення до маломобільних […]\n2018 року у Львові встановили рекорд. Міська рада продала комунальне приміщення за 34 мільйони гривень. Сума рекордна – адже це фактично бюджет районного центру України. За один квадратний метр комунального майна в центрі Львова покупці заплатили майже 17 тисяч доларів. Фахівці одностайні: не було б системи ProZorro – не було б і цього рекорду. Система […]\nМи те, що ми їмо. Це свого часу говорив грецький Гіппократ – людина, яку вважають однією з найвизначніших осіб в історії медицини. А Всесвітня організація охорони здоров’я нещодавно це лише підтвердила: наше здоров’я на 70% залежить від харчування. І лише 30% – це екологія та інші фактори. Неправильна їжа викликає серцево-судинні та онкологічні хвороби, діабет, […]\nБез кольору, без запаху і без смаку. Його називають тихим вбивцею і щодня він забирає життя українців. Все це про – чадний газ. Сумна статистика оновлюється чи не щодня. Чим же небезпечний чадний газ? Виявити його складно, і то лише за допомогою спеціальних приладів. Після того, як чадний газ потрапляє в організм, він з’єднується з […]\nПапір. Він супроводжує нас скрізь – на кухні, у ванній, кабінеті, дитячій кімнаті, в авто, сумці й навіть у вашій кишені. Кожен українець використовує приблизно 25 кілограмів паперу на рік. Це середній показник у світі. І хоча до лідерів з паперового марнотратства – американців – нам далеко. Втім, паперової культури ми ще теж не навчилися. […]\nБути пасивним курцем – все одно, що добровільно відвідувати радіоактивну зону. Саме тому людям, які не курять, медики радять обходити курців десятою дорогою. Щороку від тютюнового диму помирає понад 100 тисяч українців, з них більш як 10% – власне пасивні курці. Тютюновий дим – це понад 4 тисячі хімічних речовин. 300 з них є біологічними […]\nЕксперти порахували: якщо багатоповерхівку ще й обладнати лічильником, то за опалювальний сезон можна заощадити навіть 400 тисяч гривень. Середня українська родина після їжі найбільше коштів витрачає на комунальні послуги. Узимку, звісно, найвищі суми – за опалення. Холодно в квартирі? Якщо батареї теплі – отже, причина в недостатньому утепленні помешкання. Експерти порахували: найбільше тепла втікає через […]


Культура України другої половини ХІХ ст. - Курс української історії: З найдавніших часів до ХХ ст. - 1998\nЛекція 30. Культура України другої половини ХІХ ст.\nОсвітній рух широких народних мас. Розвиток культури України другої половини ХІХ ст. характеризувався рядом особливостей. Перетворення у промисловості, сільському господарстві й торгівлі, певні демократичні зрушення загострили потребу суспільства у професійно підготовлених кадрах робітників і чиновників, а також ідеологів, здатних задовольнити духовні запити народу. Небувало пожвавився інтерес широкої громадськості до історії, мови, культури. Національна інтелігенція стала впливовою інтелектуальною силою, здатною спрямувати культурний поступ нації й вести її за собою. Активно кристалізувалася самосвідомість української нації, яка ставила на порядок денний нові й нові національно-культурні завдання. В таких у мовах уряд Російської імперії вже не міг ефективно контролювати національно-культурні процеси неросійських народів і спрямовувати їх у русло денаціоналізації. Видавані ним заборони виявились малоефективними й фактично не могли зупинити природний процес еволюції національних культур. Боротьба демократичних і прогресивних сил проти русифікаторської політики царизму визначала зміст розвитку культури України другої половини ХІХ ст.\nБільшість простих людей усвідомлювала необхідність знань у практичній сфері й неможливість задовольнити її шкільною системою. Після реформи 1861 р. народ почав брати справу освіти у власні руки. Так зародився широкий рух за організацію шкільної мережі поза контролем царських чиновників селяни, робітники, а також сільські громади самостійно відкривали народні школи й виділяли на їх утримання необхідні кошти. На 1863 р. у Харківському учбовому окрузі налічувалося 247 і в Київському – 103 громадські однокласні школи, у створенні яких власті не брали участі. Коли ж чиновники Міністерства освіти робили спроби перешкодити розширенню мережі народних шкіл, громадськість одразу наполягала на відкритті при них додаткових класів.\nСеляни й робітники, не задовольняючись однокласними почали домагатися ще й двокласних шкіл і скасування заборони мати їх більш як одну на повіт. Причому діяли люди послідовно й рішуче, поступово ламаючи опір шкільних чиновників і Міністерства освіти. В цьому вони часто знаходили розуміння й підтримку земських діячів. Одним із аспектів освітньої діяльності широких народних мас були вимоги збільшення державних і земських асигнувань на освіту, перетворення утримуваних ними шкіл на міністерські, відкриття позашкільних закладів народної освіти.\nОдночасно народні маси виступали за перебудову змісту освіти, поглиблення шкільних програм. Висувались вимоги запровадити викладання природознавства, хімії, фізики, астрономії, географії, історії. Під тиском громадськості при окремих школах відкривались ремісничі класи та курси городництва і садівництва. Батьки учнів виступали проти засилля церковних дисциплін у церковних школах і відмовляли їм у матеріальній підтримці, захищали прогресивних учителів від поліцейсько-бюрократичної сваволі, добивалися права жінок на освіту, створення жіночих шкіл або жіночих відділень при загальноосвітніх навчальних закладах.\nВимагаючи демократизації школи і освіти, робітники, селяни й національно свідома інтелігенція обстоювали право навчати дітей рідною мовою. Навесні 1861 р. в містечку Куземиному Зіньківського повіту Полтавської губернії відкрилося початкове училище з українською мовою викладання. В ньому працювали кваліфіковані педагоги з колишніх студентів Петербурзького університету й Петербурзької гімназії. Незважаючи на різні утиски й розгул реакції, училище завдяки підтримці місцевої громадськості проіснувало до 1866 р. Широку популярність здобула українська школа у с. Денисівці Любенського повіту тієї ж губернії, створена у 1863 р. В.Лесевичем. вона мала велику бібліотеку з шкільними підручниками й дитячою літературою, творами Тараса Шевченка, Івана Котляревського, Марка Вовчка та інших класиків української літератури. Тільки в 1866 р. властям удалось її закрити. Але наступного року під тиском громадськості вони мусили відмінити своє рішення, правда, при цьому заборонили в ній українську мову. Подібні українські школи існували і в інших губерніях.\nХарактерно, що сільські громади, на відміну від одинаків-інтелігентів, сміливіше ставили перед властями питання про дозвіл викладати в школах українською мовою. При забороні українського слова Валуєвським циркуляром 1863 р. та Емським указом 1876 р. селяни Гадяцького повіту Полтавської губернії вимагали у властей дозволу на навчання дітей національною мовою. А в Золотоніському повіті такі ж вимоги ставила наприкінці ХІХ – на початку ХХ ст. абсолютна більшість місцевих селян. Народна ініціатива у другій половині ХІХ ст. стала основним чинником культурно-освітнього розвику української нації.\nПочаткова освіта. У другій половині ХІХ ст. значні зміни відбулися в освіті, духовній основі культури народу. На час скасування кріпацтва кількість навчальних початкових закладів була явно недостатньою для задоволення потреби населення у знаннях. У 1856 р. початкових шкіл, або одна школа припадала на 9,6 тис. жителів, а один учень – на 150 чол. Навчання велося за старою методикою, рівень знань учнів залишався невисоким. Введення під впливом масового культурно-освітнього і потреб часу “Положення про початкові народні училища” 1864 р. реформувало освіту. До початкових народних училищ було віднесено елементарні школи всіх відомств, міські й сільські, що утримувались за рахунок казни, громад і приватних осіб. У них викладали закон божий, читання, письмо, чотири арифметичні дії й, де можливо було, церковні співи. Навчання тривало 2-3 роки, обов’язково російською мовою, могло бути платним або безплатним. Всі народні училища, що раніше перебували у віданні різних відомств, підпорядковувалися Міністерству освіти, а церковно-приходські школи – синоду. Для керівництва навчально-виховною роботою шкіл створювались повітові й губернські училищні ради, вводилася посада попечителя народних училищ. Школа мала позастановий характер.\nПід впливом різних чинників мережа початкових освітніх закладів у другій половині ХІХ ст. значно розширилася. Вирішальну роль в цьому відіграли прогресивна інтелігенція, селяни, робітники, громади і земства. Почавши освітню діяльність приблизно з 70-х років, земства на 1898 р. довели кількість своїх шкіл до 3179. Як правило, вони мали краще фінансове забезпечення, а відповідно й кращі приміщення, кращих учителів і багатші бібліотеки. В окремих випадках земства дивились крізь пальці на викладання шкільних предметів українською мовою, а то й добивались офіційного її запровадження в навчальний процес. Усього ж в Україні у 1897 р. налічувалося 16798 початкових шкіл усіх типів, які, однак, не могли охопити навчанням усіх дітей. Значна частина населення все ще залишалась неписьменною. Навіть у 1897 р. в різних українських губерніях уміли писати тільки від 15,5 до 27,9 % усіх жителів.\nРазюча темрява народу покликала до життя появу системи позашкільної освіти дорослих. Вона з’явилася з ініціативи і діяла завдяки безкорисливій діяльності прогресивної громадськості, об’єднаної в різні товариства, комітети, комісії. Зокрема, в останній чверті ХІХ ст. активну діяльність розгорнуло відкрите в 1869 р. Харківське товариство грамотності. Серед його учасників плідно працювала відома просвітниця Христина Алчевська, яка розробила і впроваджувала на практиці ефективну методику навчання дорослих учнів.\nМережа позашкільної освіти дорослого населення складалася з недільних шкіл, вечірніх та повторних класів, народних читань і народних бібліотек. Перші недільні школи з’явилися з ініціативи прогресивної студентської молоді у 1859 р. в Києві, їх засновниками стали студенти університету на чолі з Федором Вороним, а також Яків Бекман, Митрофан Муравський. Незабаром такі школи виникли і в інших містах. Значну роль в організації недільних шкіл відіграли попечитель Київського учбового округу Микола Пирогов і професор історії Університету св. Володимира Платон Павлов. До 1862 р. по всій Україні діяло 111 недільних шкіл. Викладачами у них працювали, як правило, студенти, вчителі, прогресивне чиновництво та творча інтелігенція. Вони ж готували для недільних шкіл підручники й посібники. Навчання мало переважно світський характер і в більшості випадків виходило за межі програм початкових навчальних закладів. Крім типово шкільних предметів, у них викладалися географія, історія, природознавство, основи сільського господарства, гігієна. Вчителі вели викладання українською мовою, добивались її офіційного визнання в школах.\nПерші недільні школи швидко здобули популярність серед народу і водночас викликали невдоволення царської адміністрації й реакціонерів усіх мастей. У 1862 р. власті нібито за виявлену пропаганду закрили всі недільні школи. Але через два роки під тиском громадськості мусили знову дозволити їх існування. Положення про початкові народні училища прирівнювали недільні школи до загального типу початкових навчальних закладів з чітко визначеним завданням: “стверджувати в народі релігійні й моральні поняття і поширювати початкове знання”. Вони призначалися для робітників і ремісників, які не мали можливості одержати освіту звичайним способом. Над ними встановлювався пильний нагляд міністерських чиновників, а з 1891 р. ще й духовного відомства. Недільні школи почали відроджуватися тільки з 70-х років. Хоча, наприклад, приватна недільна школа Алчевської в Харкові не припиняла своєї роботи, незважаючи на всі перешкоди, протягом усієї другої половини ХІХ ст. Самовіддана півстолітня праці на ниві народної освіти висунула Алчевську в один ряд з найвідомішими педагогами свого часу. На кінець 90-х років кількість недільних шкіл у Полтавській губернії зросла всього до 15, Харківській і Чернігівській – до 10 в кожній.\nПрості люди могли навчитися писати й читати у вечірніх класах. Вони призначалися для осіб, котрі не могли відвідувати щоденні чи недільні школи, а також для відстаючих учнів. Вечірні класи почали створювати у першій половині 70-х років з ініціативи селян, робітників і вчителів Борзенського повіту Чернігівської губернії. Потім вони з’явились і в інших губерніях. Сучасники, особливо вчителі, відзначали широку популярність таких форм позашкільної освіти серед неписьменних дорослих і селян робітників. Але у зв’язку з активізацією діяльності народників вечірні класи у другій половини 70-х років були закриті й відродилися тільки наприкінці 80-х. Заняття з дорослими учнями велися 1-2 рази на тиждень протягом одного-двох років, як правило, взимку, у вільний від роботи час.\nДля людей, які в дитинстві навчались у школах, але з часом забули грамоту, організовувалися повторні класи. Вони мали на меті, з одного боку, запобігти рецидивам неписьменності, а з іншого – дати більш повну освіту тим, хто нещодавно закінчив трирічний курс початкової школи. Тут вивчались ті ж предмети, що й у початковій школі, але в ширшому обсязі. Учні читали художні твори, релігійно-моральні та популярні статті тощо.\nНа початку 60-х років у Києві, Харкові та Полтаві, а згодом і в інших містах почали проводитись народні читання. Але під час масових репресій проти всього українського вони були заборонені й припинили існування. Лише під тиском прогресивної громадськості уряд у 1876 р. дав дозвіл на відновлення народних читань у губернських містах, у 1888 р. – в селах і в 1894 р. – у повітових містах, фабричних і заводських селищах. При місцевих товариствах грамотності й земських установах почали працювати спеціальні Комісії, які займались організацією читань для народу, добором відповідної літератури та ілюстрацій. Крім них, таку ж діяльність вели товариства тверезості. Для читань використовували переважно світську літературу, зокрема різні оповідання, поеми, казки, байки, а також праці про введення сільського господарства та промислів. Їх відвідувало багато як дорослих, так і дітей, особливо в сільській місцевості. До 1896 р. у Полтавській губернії народними читаннями було охоплено 40 тис. слухачів. Приблизно таке ж саме спостерігалось і в інших губерніях.\nПродовжувала існувати велика кількість досить добре забезпечених літературою публічних бібліотек. Перші народні (безплатні) бібліотеки з’явились у 1859 – 1861 рр. в Києві, Харкові, Полтаві та деяких повітових містечках. Але разом з недільними школами вони були закриті властями в 1862 – 1863 рр. Щоб паралізувати народну ініціативу в цій справі, в 1865 р. уряд передав питання про їх відкриття на розсуд міністра народної освіти або губернатора. З 1867 р. за ними встановлювався подвійний нагляд: Міністерства внутрішніх справ і Міністерства народної освіти, а з 1871 р. – ще й духовного відомства. В ході боротьби уряду з опозицією й народниками бібліотеки зазнавали різних утисків. Їх закривали, вилучали літературу, звільняли з роботи, а то й заарештовували бібліотекарів.\nПісля погрому народні бібліотеки почали відроджуватись на початку 70-х років. Одну з них відкрило в 1871 р. Харківське товариство грамотності в с. Липцях. Її книжковий фонд становив 109 примірників книжок різного жанру. В організації таких закладів брали участь повітові та губернські земства, а також сільські громади. До 1898 р. у селах і містечках Лівобережжя та Слобожанщини відкрилось 307 народних бібліотек, один заклад припадав на 32 населені пункти. Відвідувачі читали ту літературу, яку їм нав’язували власті через “Каталоги дозволених книг”. Це були в основному твори Олександра Пушкіна, Івана Тургенєва, Миколи Гоголя, Льва Толстого та інших видатних російських літераторів. Фактично не допускалися на полиці книжки українських літераторів, особливо писані українською мовою. Поряд із легальними в окремих випадках існували й нелегальні бібліотеки громадівців і народників.\nДещо в іншому становищі перебувала початкова освіта на західноукраїнських землях. У 1869 р. уряд Австро-Угорщини провів шкільну реформу, за якою встановлювалося загальне обов’язкове початкове навчання дітей від 6 до 14 років. Усі школи передавалися з відання церкви під контроль світських властей. Пізніше для керівництва освітою у Східній Галичині було створено шкільні округи, які підпорядковувалися головній крайовій раді. За новим шкільним законом (1895) школи ділились на два типи – нижчі (сільські одно-, дво- й трикласні) та інші (міські чотири-, п’яти- й шестикласні). Навчальних закладів ні в Галичині, ні в Закарпатті, ні на Буковині явно не вистачало. Внаслідок цього, а також через тяжке матеріальне становище селян приблизно 66,4 % всього населення Східної Галичини в 1890 р. залишалось неписьменним.\nНа відміну від російського, австро-угорський уряд дозволяв викладання українською мовою в школах. Але його реальна політика відкривала широкі можливості для денаціоналізації українців, в тому числі й у школах. Сфера користування українською мовою звужувалася. Кількість навчальних закладів з українською мовою викладання у Східній Галичині зменшилася з 1292 у 1869 р. до 572 у 1871 р. Натомість дітям українців нав’язувалась польська мова. Під впливом її засилля в установах і побутовому спілкуванні чимало українців віддавали своїх дітей до польських чи змішаних, польсько-українських, шкіл. Усе це призвело до поступового скорочення україномовних навчальних закладів. У 1900 р. вже діяло 4250 класів із польською і 2250 класів з українською мовами викладання. В школах Закарпаття українську мову щодалі більше витісняла мадярська, а на Північній Буковині – румунська. Проте в цілому становище з викладанням української мови у шкільній мережі західноукраїнських земель було дещо кращим, ніж у тих українських регіонах, що перебували у складі Російської імперії. Це сприяло кращому збереженню українцями Східної Галичини національних особливостей.\nСередня й вища освіта. Згідно із статутом 1864 р. середню освіту давали гімназії двох типів: класична – з викладанням давніх латинської та грецької мов і реальна – без давніх мов. Обидві мали семирічний термін навчання. Випускники класичної гімназії могли вступати до університетів, реальної – тільки до вищих спеціальних навчальних закладів. У реальних гімназіях більше часу відводилося на вивчення математики, природознавства, фізики та космографії, креслення, а також двох європейських мов. У класичних – перевагу надавали стародавнім мовам і формальній логіці. Російська мова й література, географія, історія в гімназіях різних типів мали приблизно однакову кількість годин.\nДля свого часу статут гімназій 1864 р. був досить прогресивним. За ним доступ до середньої освіти мали хлопчики всіх станів і віросповідань. Розширювалися права та функції педагогічних рад гімназій. Директор не міг відміняти їхні рішення, а лише оскаржувати їх попечителю учбового округу. Кожна гімназія повинна була мати бібліотеку з книг, допущених до навчальних закладів спеціальними каталогами. У зв’язку із загостренням політичної обстановки й розвитком економіки уряд вносив серйозні корективи в свою освітню політику.\nУ відповідності зі статутом гімназій і прогімназій 1871 р. було реформовано середню освіту. Всі чоловічі гімназії перетворювалися на класичні, реальні – ліквідовувалися. Навчання тривало вісім (сьомий клас був дворічний) років. Викладання латинської й грецької мов займало 41,2 % усього учбового часу. Значні зміни в середній освіті стались у 80-х роках: була значно підвищена плата за навчання, обмежено доступ до гімназії євреям, у 1887 р. видано документ, відомий під назвою “циркуляра про куховарчиних дітей”, який зобов’язував директорів гімназій і прогімназій утримуватися від прийому до їхніх навчальних закладів дітей прислуги, дрібних крамарів тощо.\nШвидко формувалася мережа середньої спеціальної освіти. Під впливом економічної необхідності й освітньої діяльності ділових кіл у другій половині ХІХ ст. було відкрито 6 середніх комерційних училищ у Києві, Одесі та Харкові. Діяло 28 навчальних закладів сільськогосподарського профілю, 24 – педагогічного. Підготовку фельдшерів, медичних сестер, акушерок і зуболікувальних техніків здійснювали 13 медичних закладів, функціонувало 14 художніх і музичних училищ.\nПід впливом загальноєвропейського процесу зароджується жіноча середня освіта. Положення 10 травня 1860 р. запроваджувало жіночі училища Міністерства народної освіти двох розрядів: першого – з шестирічним терміном навчання, другого – з трирічним. Вчитись у них могли дівчата усіх станів. За своїми програмами до них наближалися єпархіальні жіночі школи з семирічним терміном навчання. В 1870 р. уряд видав “Положення про жіночі гімназії”, за яким вони поділялись на заклади Міністерства народної освіти й відомства імператриці Марії. Навчання тривало вісім років. Випускниці мали право вступу до університетів. Існували також жіночі прогімназії з чотирирічним терміном навчання.\nКількість гімназій була незначною й не могла охопити навчанням усіх бажаючих. Серйозно гальмувала розвиток середніх навчальних закладів висока плата за навчання. Наприкінці 90-х років існувало 129 гімназій, із них 52 чоловічі і 77 жіночих.\nСередню освіту давали також заклади закритого типу – інститути шляхетних дівчат, кадетські корпуси, приватні пансіони. Але доступ до них мали тільки діти дворян.\nУ гіршому становищі перебувала середня освіта на західноукраїнських землях. Наприкінці ХІХ ст. гімназії, переважно з польською мовою викладання, діяли тільки у Львові й Перемишлі. По всій Галичині існувало лише п’ять реальних середніх шкіл. У явно незадовільному стані перебувала середня освіта на Закарпатті й Північній Буковині.\nПовільно розширювалася на Україні мережа вищих навчальних закладів, насамперед університетів. У другій половині ХІХ ст. до Харківського й Київського додався Новоросійський університет, відкритий в Одесі у 1865 р. на базі Рішельєвського ліцею. Тривали час університети діяли за досить прогресивним статутом 1863 р. Він істотно розширив їхню автономію, права університетських рад і професорських колегій. Увів виборність посад ректорів, деканів і професорів. Створення студентських організацій у межах вузу заборонялося. У зв’язку з активною участю студентської молоді у народницькому русі й особливо після вбивства Олександра ІІ царський уряд посилив наступ на автономні права університетів і взяв під пильний контроль їхнє внутрішнє життя. Статут 1884 р. ліквідував автономію університетів, виборність адміністративних і викладацьких посад, запроваджувалася перевірка професорсько-викладацького складу на благонадійність.\nУніверситети мали приблизно однакову структуру. В них діяли історико-філологічний, фізико-математичний, юридичний і медичний (крім Новоросійського) факультети. Деякі з них мали відділи. Багато уваги приділялось вивченню юридичних наук – класичного римського права, тогочасного права тощо. Поряд із читанням теоретичних курсів у 60-х роках започатковано практичне навчання студентів математичного й природничого відділів у лабораторіях.\nКількість студентів невпинно зростала. Змінювався їхній соціальний склад: зменшилося число вихідців з дворян і збільшилося – представників духовенства, купецтва, інтелігенції, буржуазії, а також селян і робітників. Навчання було платним, що гальмувало доступ до вищої освіти дітям недостатньо забезпечених батьків.\nЗ відкриттям у Києві в 1878 р. жіночих курсів зароджується вища жіноча освіта. Але проіснували такі курси недовго.\nЗ’явилися вищі спеціальні навчальні заклади для підготовки фахівців із різних галузей промисловості й духовної сфери. Ніжинський юридичний ліцей у 1875 р. був перетворений на Історико-філологічний інститут ім. кн. Безбородька і тривалий час готував учителів класичних мов, російської мови й словесності та історії для середніх шкіл. У Харкові в 1885 р. відкрито перший в Україні Південноросійський технологічний інститут. У Києві політехнічний інститут з’явився в 1898 р. У Катеринославі в 1899 р. почало діяти вище гірниче училище. Харківське ветеринарне училище у 1873 р. було реформоване у ветеринарний інститут.\nНа західноукраїнських землях вищу освіту продовжував давати Львівський університет із чотирма факультетами – філософським, юридичним, богословським і медичним. В 1875 р. засновано Чернівецький університет з юридичним, філософським і богословським факультетами. У 1877 р. Львівську технічну академію перетворено на політехнічний інститут. У 1897 р. у Львові засновано Академію ветеринарної медицини.\nНаука. В другій половині ХІХ ст. бурхливо розвиваються наукові дослідження різних галузей людського буття. Високого рівня розвитку досягли природничі науки, які в багатьох випадках визначали характер економічних змін і технічних нововведень. Завдяки цьому економіка України в другій половині ХІХ ст. швидко наближалась до світового рівня, а в окремих галузях і перевершувала його. В Україні працювало чимало видатних учених-природознавців. Професор Харківського університету О.Ляпунов посідав провідне місце в розробці проблем стійкості й рівноваги руху механічних систем. Математики – професори Київського університету стали фундаторами нової алгебраїчної теоретичної школи.\nЗначні успіхи мала фізика. М.Умов успішно розробляв проблеми хвильових процесів із земного магнетизму, М.Авенаріус – молекулярної фізики, М.Пильчиков – магнітних аномалій і магнітних вимірів. М.Бекетов створив у Харківському університеті перші в Україні фізико-хімічне відділення й лабораторію фізичної хімії.\nНа передові позиції в світі вийшла біологічна наука. Праці І.Мечникова, І.Сеченова, О.Ковалевського стали помітним надбанням світової науки й високо цінувалися сучасниками. Працюючи в Новоросійському університеті, І. Мечников розробив учення про фотоцитоз і разом із мікробіологом М.Гамалією заснував в Одесі першу в країні бактеріологічну станцію. Не знайшовши належного розуміння на батьківщині, Мечников переїхав до Парижа й там за створення в Пастерівському інституті вчення про імунітет став першим українським лауреатом Нобелівської премії. Світової слави своєю працею "Операції на поверхні тіла", а також винайденням медичних інструментів зажив хірург Ю.Шимановський.\nПриродничі науки розвивались і на західноукраїнських землях. Плідно працювали львівські вчені-геологи Ю.Токарський та Ф.Ціркель. Помітні зрушення відбулися в сільськогосподарських науках.\nНа новий рівень розвитку піднеслися суспільні науки. Найвизначнішим українським філософом-мислителем України другої половини ХІХ ст. став Памфіл Юркевич (1827 – 1874). Тривалий час він працював у Київській духовній академії, а з 1858 р. – професором і з 1861 р. – завідувачем кафедри філософії Московського університету. Вчений створив своєрідну концепцію під назвою "філософія серця", яка базувалася на філософській спадщині Григорія Сковороди. Талановитий учений і викладач, Юркевич рішуче виступив проти вульгарно-матеріалістичної праці Михайла Чернишевського "Антропологічний принцип у філософії". За це Чернишевський та інші матеріалісти, які займали тоді позиції, розгорнули проти нього жорстоку кампанію, яка фактично знищила вченого. Одним із видатних позитивів був В.Лесевич, а відомим психологом і логіком – Г.Челпанов. визнаним вітчизняним теоретиком і методологом історії філософії став уродженець Москви О.Гіляров (1855 – 1938). З 1887 р. він пов’язав своє життя з Києвом і Київським університетом. У 90-ті роки вчений розробляє філософське вчення, назване "синехологічним". Його центральна ідея – загальна єдність, зв’язок усіх елементів дійсності з їхньою духовною єдністю в світі.\nАктивізувалась розробка економічних проблем на кафедрах університетів. Значний вплив на економічну думку справили теорії економіста М.Бунге, зокрема про вартість і капітал, а також послідовний захист ним принципу приватної власності як основи розвитку економіки. Вчений критикував економічні теорії Карла Маркса. Почалася наукова діяльність одного з ідеологів "легального марксизму" Михайла Туган–Барановського. Одним із перших популяризаторів марксистського економічного вчення став доцент Київського університету Микола Зібер. Йому належить також велика заслуга в дослідженні історії общинного землеволодіння світу, а також становища робітництва й селянства в Росії. Разом із тим учений послідовно відкидав марксистську теорію класової боротьби, вчення про диктатуру пролетаріату й соціалістичну революцію. Соціально-економічну історію розвитку України досліджував Сергій Подолинський, відмовляючись при цьому від вульгарного соціалізму. З появою земств почала швидко розвиватися статистика. Проводилися переписи населення, його економічного становища, а також ремесел і кустарних промислів, накопичувався різноманітний статистичний матеріал. Широке визначення наукових кіл здобули статистичні праці костромича за походженням і щирого українолюба Олександра Русова "Ніжинський повіт", "Опис Чернігівської губернії", "Народна освіта в Херсонській Губернії" та ін. Починається наукова діяльність основоположника вітчизняної антропології Федора Вовка. Значний внесок у кримінальне право й історію звичаєвого права України зробив професор Київського університету Олександр Кістяківський.\nПомітні зрушення відбувались в історичній науці. Вони проявлялись в небувалому розширенні джерельної бази історичних досліджень, розробці нових проблем минулого й глибшому проникненні в закономірність та особливості історії України. Микола Костомаров своїми основними працями "Богдан Хмельницький", "Руїна" та ін. фактично започаткував наукову розробку історії України другої половини ХVІІ – початку ХVІІІ ст. із залученням матеріалів як вітчизняних, так і зарубіжних архівів. Основна заслуга у виданні багатьох збірників документів, у тому числі "Сулимівського архіву", "Щоденника генерального підскарбія Якова Марковича", "Мотижинського архіву", належить Олександру Лазаревському. Крім того, його наукові праці "Малоросійські посполиті селяни", "Люди старої Малоросії", "Павло Полуботок" та інші по-новому висвітлювали соціальні відносини на селі, запровадження кріпацтва, становище й еволюцію козацької старшини, її ставлення до наступу російського уряду на права Гетьманщини.\nВеликий вплив на розвиток історичної науки справив історик, археолог, етнограф і археограф Володимир Антонович. У своїх працях "Про походження козацтва", "Бесіди про часи козацькі на Україні", "Дослідження про міста в Південно-Західній Русі за актами 1432 – 1798 рр.", "Дослідження про гайдамацтво за актами 1700 – 1768 рр.", "Нарис історії Великого князівства Литовського" та інших учений обгрунтував національну особливість українського народу. Зі своїх учнів Дмитра Багалія, Петра Голубовського, Михайла Грушевського, Митрофана Довнар-Запольського він створив "київську школу" істориків, яка заклала підвалини сучасної історичної науки.\nНаприкінці ХІХ ст. почалася дослідницька робота корифея української історичної науки Михайла Грушевського. Одним з найавторитетніших дослідників історії українського козацтва став Дмитро Яворницький. Його тритомна "Історія запорозьких козаків" привернула увагу як фахівців, так і широкого читацького залу своїм багатющим матеріалом і новими підходами до висвітлюваної проблеми.\nРозвивалися філологічні науки. Професор Харківського університету Олександр Потнбня започаткував так званий психологічний напрям у вітчизняному мовознавстві, висвітлював питання загального мовознавства, історичного синтаксису та діалектології. Великий авторитет мали мовознавці праці Павла Житецького й Костя Михайльчука. В Чернівецькому університеті почала працювати кафедра української мови й літератури, очолювана Степаном Смаль-Стоцьким, а в 1900 р. – кафедра української літератури у Львівському університеті.\nЛітература. Переборюючи тиск царизму й великодержавного шовінізму, пристосовуючись до різних заборон, розвивалась українська література. При цьому вона знаходила розуміння й підтримку передової російської, польської та угорської громадськості, незадоволені ставленням політичних режимів до національних культур. Після смерті Тараса Шевченка найпомітнішою постаттю в літературному житті України став Пантелеймон Куліш. Він прагнув збагатити літературу оригінальними жанрами, ввести її в загальноєвропейський літературний процес. Куліш створив перший національний історичний роман "Чорна рада", присвячений подіям в Україні 1663 р. Розгортання сюжету подається поряд із яскравим описом одягу, побуту й народних звичаїв українського народу. Високо громадського звучання набули його альманах "Хата", збірки поезій "Досвітки", "Хуторна поезія" та інші твори.\nФормується реалістичний напрям у літературі, започаткований у творчості Марка Вовчка. З-під її пера вийшла перша українська соціальна повість "Інститутка" з реалістичним зображенням кріпаків. Що не мирилися з рабством і прагнули позбутися його. У "Народних оповіданнях" письменниця устами своїх героїв засуджувала кріпосницький лад, захищала знедолених людей. Її повісті й оповідання були надзвичайно популярні не тільки в Україні, а й за її межами, перекладалися багатьма європейським мовами.\nВ другій половині ХІХ ст. розгорнулась активна літературна діяльність засновника української реалістичної байки Леоніда Глібова. Перебуваючи під впливом російського байкаря Івана Крилова, письменник разом із тим спирався на український грунт, розвінчував гноблення людини людиною, висміював здирництво й кріпацтво. Гуманістичними мотивами була пройнята творчість засновника громадянської і пісенно-романсової лірики Степана Руданського. Його знамениті "Співомовки" позначені народним гумором, дотепністю, оптимізмом, мудрістю й волелюбством. Разом із тим поет склав чимало пісень і серед них "Повій, вітре, на Вкраїну", "Мене забудь", які стали взірцем пісенно-романсової лірики. Його перу належать також історичні поеми. Чи не найяскравішим викривальним твором української літератури є повість Анатолія Свидницького "Люборацькі", в якій показано занепад кількох поколінь старосвітської сім’ї священика, недосконалість навчання й виховання молоді.\nЗначний резонанс у суспільстві мав доробок письменників Олександра Кониського, Ганни Барвінок та Олекси Стороженка.\nУ 70 – 90-х роках українська література більше звертається до художнього відображення соціальних і психологічних проблем суспільства, збагачується творами багатьох талановитих літераторів. Іван Нечуй – Левицький написав понад 50 романів, повістей, оповідань і казок високої художньої цінності й правдивості. Його соціально-побутові твори "Микола Джеря", "Кайдашева сім’я" та інші зображували життя та побут знедолених людей, їхнє нестримне прагнення до кращої долі. Соціально-психологічними мотивами позначена й творчість Панаса Мирного. У романі "Хіба ревуть воли, як ясла повні?" та повісті "Голодна воля" він викривав соціальну несправедливість, недосконалість реформи 1861 р. Багатостраждальна доля жінки-селянки постає перед читачем у повісті "Повія". Своєю художньою майстерністю Панас Мирний став урівень з видатними майстрами слова світу, зажив широкої слави у себе на Батьківщині та з кордоном.\nНаприкінці ХІХ ст. починається літературна діяльність Михайла Коцюбинського. У своїх ранніх творах він звертається до життя представників соціальних низів суспільства й силою художнього слова протестує проти несправедливих порядків, нездатності частини інтелігенції поліпшити життя народу.\nЗначний висот досягла поезія Якова Щоголева, Михайла Старицького, Дніпрової-Чайки, Олени Пчілки, Павла Грабовського, Івана Манжури, Лесі Українки та ін.\nКвінтесенцією літературного життя всієї України стала діяльність Івана Франка. Його літературна й наукова спадщина становить близько 5 тис. різноманітних праць. Важливе місце в них посідає тематика, насамперед показ тяжкого матеріального становища нафтовиків, їхньої готовності до боротьби проти соціальної несправедливості. Соціальним протестом позначено чимало творів Франка, зокрема вірші "Вічний революціонер" і "Каменярі". Високою художньою майстерністю вирізняються соціально-побутові поеми "Наймичка", "Марійка", "Смерть убивці" тощо. Багато в чому під впливом Франка формувалися погляди Михайла Павлика, а також С.Коваліва, Н.Кобринської та ін.\nДраматургія і театр. У супереч офіційній політиці царизму до високого інтелектуального рівня піднялися драматургія й театр. З’являється багато драматичних творів на українську тематику. Михайло Старицький написав 25 п’єс і серед них "Не судилось", "Ой, не ходи, Грицю, та й на вечорниці", "У темряві" тощо. Героїку українського народу, незламну силу волі й патріотизм автор відобразив у п’єсах "Богдан Хмельницький", "Маруся Богуславка", "Оборона Буші". Вагомий внесок у драматургію зробив Марко Кропивницький, своїми творами на соціально-побутову тематику. Його п’єси "Дай серцю волю, заведе в неволю", "Доки сонце зійде, роса очі виїсть", "Глитай, або ж павук" мали незмінний успіх на театральних сценах багатьох сіл і міст України. Нових висот досягла драматургія Івана Карпенко – Карого. Його драми і комедії позначені особливою соціальною гостротою та яскравістю образів. Його найкращі твори – "Безталанна", "Наймичка", "Сто тисяч", "Хазяїн" стали неоціненним надбанням української культури. в центрі уваги автора – доля людини, кривда і безправ’я. Формування підприємця капіталістичного типу і соціальні пороки сучасного йому суспільства. І при тому, що цензура дозволяла ставити п’єси лише селянської тематики.\nПисали для сцени й письменники-прозаїки. Так, перероблена Старицьким комедійна п’єса "На Кожум’яках" під назвою "За двома зайцями" не сходить зі сцени й до сьогоднішніх днів. Часто йшла в багатьох театрах і драма Панаса Мирного "Лимерівна" та ін. У 90-х роках українська драматургія збагачується п’єсами на сторичну тематику Бориса Грінченка "Степовий гість" і "Ясні зорі". Театральний репертуар поповнювали також твори Федьковича, Франка та інших літераторів.\nУ другій половині ХІХ ст. великого поширення набули авторські театри, гуртки та групи. Вони діяли в багатьох містах, містечках і навіть селах. Подеколи вони мали досить високий професійний рівень, зокрема аматорські театри недільної школи в Полтаві у 1861 – 1862 рр. та Чернігові під назвою "Товариство кохаючих рідну мову" в 1861 – 1866 рр., театральний гурток студентів Київського університету, заснований Михайлом Старицьким і Миколою Лисенком у 1859 р. В аматорських гуртках Бобринця та Єлисаветграда почався творчий шлях майбутніх корифеїв українського професійного театру Кропивницького й трьох братів Тобілевичів, відомих під прізвищами Івана Карпенко-Карого, Миколи Садовського й Панаса Саксаганського. Взагалі Єлисаветград став своєрідною театральною Меккою України, куди тяглися найкращі акторські сили і де вперше побачили світ п’єса Шевченка "Назар Стодоля", опера Гулака-Артемовського "Запорожець за Дунаєм" та інші видатні твори.\nАматорський театр розвивався в несприятливих умовах переслідування українського слова й культури. Емський указ 1876 р. взагалі заборонив вистави на "малоруському наріччі", не дозволялося навіть друкувати на ньому тексти до музичних творів. Але аматорський театр став уже настільки популярним в Україні та Росії, що проти цих заборон масово виступили не лише актори, письменники, буржуазія, а й навіть прогресивне чиновництво, в тому числі й київський та волинський генерал-губернатори. Під їхнім тиском уряд у 1881 р. мусив передати питання про дозвіл на постановку українських вистав на розсуд місцевих губернаторів. Це відкрило дещо ширші можливості для розвитку театрального мистецтва.\nУ 1882 р. з ініціативи Кропивницького в Єлисаветграді відкрився професійний театр. У тому ж році він побував з виставами в Києві, Чернігові, Харкові, Полтаві, Новочеркаську, Ростові-на-Дону, скрізь пропагуючи духовні надбання українського народу. в 1883 р. посаду директора української трупи обійняв Старицький, Кропивницький залишився режисером і актором. Кріи того, до трупи входило чимало талановитих акторів – М.Садовський, М.Заньковецька, П.Саксаганський, М.Садовська-Барілотті, Г.Затиркевич-Карпинська, Ф.Левицький, Л.Ліницька та ін. Вони створили незабутні сценічні образи за п’єсами Шевченка, Квітки-Основяненка, Кропивницького, Старицького й Карпенко-Карого. В 1885 р. трупа поділилась на два окремих колективи.\nПротягом другої половини 80 – 90-х років діяло кілька провідних театральних колективів – Старицького, Кропивницького, Садовського – й близько 30 невеликих "російсько-малоросійських" труп. Вони виступали на сценах не тільки України. Трупа Кропивницького своїми виставами в 1886 р. здобула велику популярність у Петербурзі, а Старицького в 1886 і 1887 рр. – у Москві. Успішно проходили їхні гастролі також у Білорусії, Грузії, Польщі. Трупа Г.Деркача майже 20 років гастролювала по центральних містах Росії, побувала на Уралі, в Сибіру, а в 1893 р. дала виставу в Парижі.\nСтворювались російські театральні трупи, які гастролювали по різних містах України й Росії. У Києві в 1891 р. М.Солонцов заснував перший постійний російський театр. Він мав високопрофесійних акторів і ставив переважно п’єси Гоголя, Толстого і Чехова.\nРозвивалося театральне мистецтво й в Східній Галичині. Перший український професійний театр відкрився у Львові в березні 1864 р. Його антрепренером, актором і одночасно режисером став Омелян Бачинський. Репертуар складався переважно з творів провідних українських драматургів Квітки-Основ’яненка, Шевченка, Котляревського. Зі своїми виставами він побував у різних містах Східної Галичини, Буковини й Закарпаття. Із втягненням колективу в політичну боротьбу між "народовцями" й "москвофілами" рівень вистав знижується. Й тільки після приходу в 1875 р. на посаду режисера Кропивницького діяльність театру пожвавлюється. На його сцені знайшли своє прочитання п’єси Гоголя "Ревізор" і "Одруження", Карпенко-Карого "Безталанна" і "Мартин Боруля", Франка "Украдене щастя" й "Учитель". Ставилися й інші твори українських драматургів, а також зарубіжних класиків Шиллера, Мольєра, Сарду.\nМузика. Значний вплив на розвиток музичного мистецтва України справила творчість композитора й оперного актора в Петербурзі С. Гулака – Артемовського. Його опера "Запорожець за Дунаєм" ставилася на сценах багатьох театрів. Саме вона поклала початок класичної української опери.\nЗначний внесок у професійну українську музику зробив композитор і музичний теоретик П.Сокальський. На сценах театрів часто йшли його опери "Мазепа", "Майська ніч", "Богдан Хмельницький" та інші, пройняті народним мелосом. Плідно працював П.Ніщинський, в доробку якого особливе місце зайняли "Вечорниці", класичний зразок українського музичного мистецтва. Ряд музичних творів і серед них "Українську симфонію" та кілька романсів написав композитор М.Калачевський.\nКорифеєм української музики став Микола Лисенко. Сформувавшись на кращих музичних традиціях Лейпцизької та Петербурзької консерваторій, Лисенко разом з тим увібрав у себе багатющу музичну спадщину свого співучого народу й підніс музичне мистецтво на небувало високий рівень. Своїми теоретичними працями в галузі народнопісенної творчості він започаткував українську музичну фольклористику. Інтерпретував багато поезій Шевченка. Його діяльність поширювалася на різні жанри музичного мистецтва. Лірично-фантастичний характер мають опери "Різдвяна ніч" і "Утоплена", історико-героїчний – "Тарас Бульба". Лисенко став автором перших дитячих опер "Коза – Дереза", "Пан Коцький", "Зима і весна, або снігова краля". Широку популярність здобули його опера "Чорноморці", написана за п’єсою Якова Кухаренка "Чорноморський побут на Кубані", музика до п’єси Котляревського "Наталка Полтавка" та багато інших. йому належить чимало романсів на слова Адама Міцкевича, Генріха Гейне, Лесі Українки, Івана Франка, а також окремих творів для фортепіано.\nНа західноукраїнських землях музичне мистецтво представляли композитори М.Вербицький. В.Матюк, А.Вахнянин, на Північній Буковині – І.Воробкевич та ін.\nОбразотворче мистецтво. Серед образотворчих видів мистецтва важливе місце займала архітектура. Хоча міста і в другій половині ХІХ ст. продовжували забудовуватись хаотично й різностильово, але в них з’являлися й споруди значної архітектурної цінності. У Києві в 70-х роках виросли готель "Континенталь", будинок театру Соловцова, а в 1897 – 1901 рр. – за проектом архітектора В.Шретера оперний театр. У 1862 – 1882 рр. з участю О.Беретті постав Володимирський собор у Києві. Йому ж належать проекти ряду будівель по Володимирській вулиці. У Харкові активно працював архітектор О.Бекетов. Чимало унікальних споруд з’являється в Одесі: у 1884 – 1887 рр. – міський театр за проектом архітекторів Ф.Фельнера і Г.Гельмера, в 1894 – 1899 рр. – нова біржа (тепер Одеська філармонія, архітектор О.Бернардацці). Відбудовується Севастополь. У Львові зводиться ряд споруд за проектами архітектора Ю.Захаревича, у тому числі будинок Львівського політехнічного інституту (1872 – 1877). Плідно працювали також Ю.Гохбергер, З.Горголевський та інші львівські архітектори.\nНові риси з’явились у скульптурному мистецтві. Широковідомим було ім’я Л.Позена, який у малих формах художньо зображував різні типи людей та їхні заняття. Це, зокрема, композиції "Шинкар", "Кобзар", "Переселенці", "Запорожець у розвідці" тощо. Йому ж належить і ряд погрудь сучасників. Став відомим майстерно виконаними бюстами Салтикова-Щедріна, Гоголя і Шевченка скульптор П.Забіла. Набагато ширший діапазон мала творчість Б.Едуардса з Одеси: він розробляв теми як соціально-побутового, так і портретного характеру.\nРозвивалася й монументальна скульптура, але пов’язана вона була переважно з пам’ятниками царям і вищим сановникам. Високим мистецьким рівнем вирізнявся пам’ятник Богдану Хмельницькому в Києві (1888) Михайла Микешина. Скульптурне мистецтво західноукраїнських земель перебувало під значним впливом віденської, мюнхенської та римської художніх шкіл. Помітний вплив на його розвиток справив краківський скульптор Ф.Філіппі після переїзду до Львова у 1860 р. Високою майстерністю та психологічним розкриттям образу виділялися К.Островський, Т.Баронич, О.Северин та інші, а в галузі монументально-декоративного мистецтва – Т.Рігер.\nВажливим видом декоративного мистецтва залишався живопис. Побутовий жанр продовжували послідовники Шевченка, М.Жемчужников, Іван Соколов та Костянтин Трутовський. В 70 – 90-х роках він став соціально насиченішим і рельєфнішим. Селянською тематикою в цей час захоплювався М.Кузнецов. Значних успіхів у розробці побутового жанру й краси української природи досяг К.Костанді. Його полотна "У хворого товариша", "Гуси", "Рання весна", "В люди" та інші стали окрасою національної культури. Художньою довершеністю позначені картини співця природи й народного побуту України М.Пимоненка. Серед його робіт найбільший успіх мали "Святочне ворожіння", "Весілля в Київській губернії", "Проводи рекрута" тощо. Приблизно з 70-х років починає розроблятися міська тема. Побутові сюжети, а також героїка, волелюбність, нескореність і природний гумор притаманні полотнам Іллі Рєпіна "У волосному правлінні", "Вечорниці", "Запорожці пишуть листа турецькому султанові" та ін.\nРозвивався пейзажний живопис. Ним активно займалися В.Орловський, Є.Світославський, Г.Ладиженський та ін. Але вершиною пейзажного живопису стала творчість Сергія Васильківського, його близько 3,5 тис. полотен – це своєрідний гімн українській природі. Серед них почесне місце займають "Ранок", "Опера в степу", "Степ на Україні", "На Харківщині".\nМенш поширений був портретний живопис, хоч і в цьому жанрі працювали митці, які вправно володіли художньою технікою, вміли глибоко проникнути у психологію образу. Це – Пимоненко, Костанді, Васильківський та інші художники. Батальний живопис започатковує Микола Самокиш своїм першим полотном "Повернення російської кавалерії після атаки під Аустерліцом".\nЯкі і ніші види мистецтва, живопис західноукраїнських земель зазнав впливу художніх шкіл Австрії, Німеччини й Польщі, хоч у цьому він продовжував залишатися народним. Ліричністю й глибиною зображення вирізнялися картини К.Устияновича "Бойківська пара", "Гуцулка біля джерела". Йому належить також вдало виконане полотно "Шевченко на засланні". Переважно портретним живописом займався Т.Копистинський, пейзажами – Т.Романчук. Почалась творча діяльність Івана Труша.\nРозвивалося графічне мистецтво. Станковою графікою захоплювалися всі художники України, в тому числі Шевченко, Соколов, Жемчужников, Трутовський. Високого рівня досягла портретна графіка в роботах М.Мурашка, П.Мартиновича, О.Сластіона. В Одесі започатковується жанр карикатури. Його основоположник А.Красовський у 1874 р. організував видання серії карикатур "Одеська вудочка".\nНародна творчість, побут і звичаї. Розвивалась також народна творчість – усна поезія, музичний фольклор, прикладне мистецтво. Народна пам’ять зберегла найкращі здобутки попередніх поколінь і одночасно збагатилася новими. Досить поширеними стають наймитські заробітчанські пісні, створені людьми в коротких перепочинках між роботою. Тому вони й відображали тяжке життя простих людей, роботу в наймах чи на заробітках. Водночас розвивався казковий жанр, збагачувався героїчний епос думами про Богдана Хмельницького, Івана Богуна, Максима Кривоноса та інших народних ватажків. В історичних піснях знайшла відображення боротьба проти загарбників і гнобителів. Зароджується фольклор, в якому відображаються насамперед тяжкі умови праці на фабриках, заводах і в сільському господарстві. Усна народна творчість доповнювалась приказками, прислів’ями і анекдотами, суть яких визначалась прислів’ям – "Народ скаже, як зав’яже".\nНародна музична творчість проявлялася здебільшого в думах, виконуваних у супроводі бандури, кобзи чи ліри. Вершин у цьому досяг кобзар Остап Вересай, митець із колосальною пам’яттю, чудовим голосом і високою виконавською майстерністю. Розквітає також талант кобзарів Павла Братиці й Михайла Кравченка. Поширеними серед народу були козачок, гопак, дудочка та інші танці. Грали, крім згаданих музичних інструментів, також на цимбалах, сопілках, скрипках, басолях. Жодне свято не обходилося без троїстої музики – скрипки, цимбал, бубона.\nДекоративно-прикладне мистецтво розвивалось у вигляді кустарних промислів. Досить поширеним було художнє ткацтво, в якому наприкінці ХІХ ст. почали активно використовуватися фабричні нитки й барвники. В кожному селі майстрині вміли ткати килими, шити й вишивати. Високого рівня досягла художня кераміка. Оригінальний посуд виробляли жителі 500 населених пунктів України. Серед них виділялися Опішня на Полтавщині, Бубнівка на Поділлі, Сокаль на Львівщині тощо. На Полтавщині, Чернігівщині, Буковині та Галичині багато майстрів уславилося різьбленням по дереву. Вироби гуцульських та інших умільців здобували широке визнання на виставках у Відні, Празі, Парижі. Існували також кольорова обробка металів, виготовлення писанок, малювання та інші промисли, які зберігали народні традиції й одночасно примножували культурні надбання попередніх поколінь.\nПід впливом нових умов змінився побут українців. Традиційні землеробські знаряддя змінювалися новими, більш досконалими. Заводські металеві плуги в другій половині ХІХ ст. дедалі більше витісняли двоколісний плуг, хоч за своєю конструкцією багато в чому були схожі на нього. У бідняцьких господарствах продовжували застосовувати примітивні дерев’яні плуги, сохи і рала, катки, ціпи, лопати-віялки тощо. Коса витісняє в багатьох випадках серп і починає широко використовуватись на збиранні колосових культур. Поряд із водяними млинами й вітряками дедалі більше з’являлося механічних.\nПевні зміни відбулися і в народному житлі. В залежності від матеріального становища господарів сільські хати ділилися в основному на двокамерні (хата – сіни) й трикамерні (хата – сіни – комора). Але з часом більше ставало останніх. На рубежі двох століть у сінях почали відгороджуватися місця для кухні. Менших змін зазнало внутрішнє планування хати. Фактично воно залишалось таким самим, як і за середньовіччя. У промислових селищах для колективного проживання робітників почали зводити казарми з місцевого матеріалу. На Донбасі й Катеринославщині вони будувалися переважно з каменю, в інших регіонах – з дерева чи саману. Приміщення обігрівалися печами, в них ставились дво- чи триярусні нари, для сімейних пар відгороджувалися кутки, повітря було затхлим, сповненим випарами людських тіл, одягу й взуття. Жодних норм санітарії не існувало. Деякі підприємці виділяли для сімей робітників окремі кімнати з вікном і грубкою в довгих казармах. Були й робітники, котрі будували землянки або мазанки, поблизу них – сараї й погреби, заводили крихітні городи чи сади, які допомагали їм вижити в складних умовах.\nУ народному одязі видимих змін не сталось. Але в його виготовленні дедалі більше використовувалися фабричні тканини, нитки, гудзики тощо. Наприкінці століття селяни почали закуповувати у великій кількості міські сорочки, косоворотки, пальта, полушубки, картузи, чоботи, черевики. Жінки вбиралися, крім традиційного народного одягу, в сарафани, міські спідниці, блузки, пальта тощо.\nЗначні зміни відбулися в сімейному побуті. Патріархальна велика сім’я збереглася тільки на Поліссі та в гірських селах Закарпаття, а в інших регіонах вона вже поступилась місцем малим сім’ям. Головою родини був батько, а в окремих випадках – дорослий старший син. Прямими спадкоємцями батьківських надбань виступали діти, насамперед сини. Батьки залишалися жити, як правило, при молодшому синові, якому відповідно виділялася більша частина майна. Сім’я виступала основною виховною інстанцією, де дітям змалку прищеплювалися чесність, порядність, працелюбність і повага до старших. У сім’ї діти невимушено й непомітно переймали вікові традиції народу в побуті, звичаях, обрядах.\nШлюбний вік починався для дівчат із 16, хлопців – із 18 років. згода дітей на шлюб не була обов’язковою, її давали батьки. Шлюб супроводжувався весіллям із суворим дотриманням звичаїв та обрядів, що було характерним і для інших сімейних подій. Широко відзначалися також релігійні свята, в основі яких лежали прадавні світоглядні засади предків.


огляд BENQ G2220HD\nСеред усього розмаїття моніторів фірми BENQ ми розглянемо монітор G2220HD, який однаково добре підходить як для домашнього використання, так і для роботи в умовах офісу. Монітор має діагональ 21,5 дюймів, чого вистачає для роботи і домашнього перегляду відео. Дозвіл біля монітора 1920 * 1080 пікселів, так зване FullHD. Такий дозвіл дуже популярно зараз і частка випускаються моніторів з таким дозволом неухильно зростає. Давайте поглянемо детальніше, що ж цікавого в цьому моніторі?\nКомплектація і корпус\nМонітор поставляється в звичайнісінької картонній коробці, на якій дуже коротко, у вигляді картинок, описані його основні специфікації. Всередині є пінопластові запобіжники, що захищають монітор при транспортуванні. У комплекті з монітором Ви виявите лише звичайний аналоговий D-SUB, на жаль, виробник не забезпечив пристрій DVI-проводом, хоча для FullHD він просто необхідний, адже цифровий сигнал набагато краще передає якість зображення, ніж аналоговий. Мабуть виробник забув про це.\nВажить монітор цілком пристойно - 4,3 кілограма. У комплекті є підставка, що не регулюється по висоті.\nВесь корпус монітора забарвлений в чорний колір і виглядає солідно. Досить суворе оформлення доповнює приємне враження від монітора. Корпус виконаний з якісного пластика, який, на жаль, досить добре притягує пил. Крім того він глянсовий, а значить неминуче поява відбитків пальців і подряпин. Добре ще, що на передній панелі відсутні клавіші управління, а оскільки вона глянцева, то і дотику будуть мінімальними, а значить, поява відбитків пальців зведено до мінімуму. Екран монітора має матове покриття, що також позитивно позначається на характеристиках. Ніжка і підніжка йдуть окремо, тому попередньо необхідно з'єднати їх, після чого монітор можна встановлювати на будь-яку горизонтальну поверхню. Для кріплення на стіну в моніторі передбачені спеціальні отвори.Перед тим як вішати монітор, можна від'єднати всю ніжку цілком, благо вона досить просто від'єднується.\nЗ можливостей підставки - зміна кута нахилу монітора, що не дуже-то мовиться, адже і в цьому параметрі все зроблено по мінімуму. Чи не занадто радісний факт, це скоріше недолік виробника. Крім роз'ємів для кабелю DVI і D-SUB, і харчування, інших роз'ємів у монітора немає, для цифрового роз'єму доведеться купувати кабель окремо. Кріплення проводів здійснюється до ніжки монітора за допомогою спеціальної засувки. Управління монітором здійснюється за допомогою п'яти клавіш, розташованих на правій стороні монітора, там же знаходиться клавіша управління живленням.\nМеню і деякі тести\nМонітор оснащений досить якісно зробленим меню, яке дозволяє з легкістю досягти потрібних пунктів налаштувань і змінити їх на свій розсуд. Є великий контроль безлічі режимів, якими оснащений цей монітор. Є велика кількість попередніх і колірних профілів. Також в моніторі є режим динамічної контрастності і система точного регулювання кольору.\nЦікава технологія Benq Senseye, яка дозволяє отримувати більш глибоке і насичене кольором зображення за допомогою вбудованого спеціального процесора. Рекомендуємо Вам включити її. Нижче ви бачите приклад зображення з функцією Benq Senseye і без неї.\nМонітор має TFT TN матрицею з часом відгуку 5 мс, досить комфортне для перегляду значення.\nРеальне значення рівня яскравості трохи менше заявлених 300 кд / м2 і становить 280 кд / м2, чого з головою вистачить для роботи в умовах достатнього освітлення. Досить сильні відмінності в заявленому рівні контрастності і реальних показниках, в реальності контрастність становить 636: 1, а заявлене значення 1000: 1, і це без застосування динамічної контрастності. Що стосується колірних градієнтів, то тут у монітора з відображенням все в порядку. Градієнти досить плавні і переходи виходять дуже якісними. Далі розглянемо охоплення кольору в моніторі.\nЗ діаграми добре видно, який широкий колірний обхват має матриця TN цього монітора. Він перевищує значення для палітри sRGB практично по всім сторонам трикутника, за винятком червоної та синьої області, які лише трохи не дотягують до значень sRGB. Це дуже хороший результат тим більше для матриці такого типу, так що в цьому тесті частота оновлення попереду багатьох рішень своїй ціновій категорії.\nВиміряний час відгуку не перевищує 10 мс, чого цілком вистачить для якісного відображення динамічної інформації, наприклад, зміни сцен в комп'ютерних іграх.\nЩо стосується кутів огляду, то, на відміну від горизонтальних кутів, де з оглядом все в порядку і колір лише злегка втрачає насиченість, вертикальні кути огляду мають кілька дивну поведінку. Воно полягає в зміні кольору хвилеподібно, при зміні кута огляду. При погляді зверху так і відбувається, зображення то втрачає, то знову відновлює кольоровість при зміні кута верхнього огляду. Що стосується видимості зображення при погляді знизу, то вона починає втрачатися вже після відхилення в 20 градусів, аж до втрати будь-якої видимості того, що відбувається на екрані. Очевидно, тому виробник і зробив можливість відхилення монітора вкрай обмеженою.\nBENQ G2220HD досить якісний продукт за невелику ціну. Має дуже хороші характеристики кольоровості і докладний меню з можливістю зміни багатьох параметрів. Додайте до цього малий час відгуку, дозвіл FullHD і непогану діагональ, і ви отримаєте монітор, справляється з усіма завданнями як домашнього, так і офісного використання. До мінусів можна віднести лише відсутність в комплектації цифрового кабелю, але це не дуже суттєво, благо, його можна придбати в будь-якому магазині цифрової техніки. Придбати F.ua.com.ua.


Павло Правий. Особистий блог: "ТАЄМНА ІСТОРІЯ РАДЯНСЬКОГО СОЮЗУ"\n«Історія - це така штука, це такий ящик, це така камера-обскура, повна таких пекучих таємниць, що коли їх дізнаєшся, хоча б деякі окремі, так просто дух перехоплює, голова паморочиться і пересихає язик. І ти хитаєш головою і думаєш: ні, вже цього ніяк не може бути. А воно може, воно може, дуже навіть може. Бути» (Володимир Войнович).\nТак висловився видатний російський письменник-дисидент про історію, і передусім – історію Радянського Союзу. І тут нема чого ні додати, ні відняти. Тож поринемо у пекучі таємниці, у великі та малі міфи, що їх вигадали радянські пропагандисти та «історики» з Луб’янки.\nУ одній книзі – навіть великій неможливо відобразити усе. Надто багато подій, злочинів, підступів, інтриг. Тож десь пройдемо поверхнево – в питаннях, які і так добре усім відомі, а десь заглибимося, навіть у відносно дрібні, але маловідомі широкому загалу. Бо там ховається «кощеєва голка», яку ніяк не виходить зламати і ось уже частина нового покоління українців, які в СРСР не жили, прагнуть туди, в минуле. Де буцімто квартири «безкоштовно давали» і «пломбір був смачний».\nБуде вам і про квартири, і про пломбір. І про трудодні, колгоспи, війни та міжвидову боротьбу за виживання в Політбюро ЦК КПРС.\nПередплата (передзамовлення) за пільговою ціною 200 грн нової книги Павла Правого (Бондаренко)\nТАЄМНА ІСТОРІЯ РАДЯНСЬКОГО СОЮЗУ.\nМіфи, загадки, версії\nТрадиційно частину накладу даруватимемо бібліотекам та військовим частинам. Тож будемо шалено вдячні за будь-яку фінансову (спонсорську) допомогу. Навіть 20 гривень до 200 багато важить. Бо ця книга зараз дуже потрібна – лютий «совок» знову піднімає голову. Традиційно зазначимо прізвища меценатів на першій сторінці книжки.\nПерераховуєте кошти на карту Привату 4149 4991 1119 3197\nВ листі зазначаєте свої ПІБ, місто, номер відділення Нової пошти, на який в майбутньому має надійти книга і свій номер телефону.\nАвтор: Павло Правий на 06:57\nТЕГЕРАН-43. БЕЗМЕЖНА ПІДЛІСТЬ\nПротести підприємців: як не спрацювати на Кремль\nПристрасті навколо ОТГ: сепаратизм місцевого масштабу\nКАК СТАЛИН И МОЛОТОВ С НАЦИСТАМИ БОРОЛИСЬ\nСПЕЦИФІКА РОСІЙСЬКОЇ "МИРОТВОРЧОСТІ"\nЯК ВЛАДУ ДІЛИТИМЕМО?