Ще в трьох країнах зафіксували перші випадки зараження коронавірусом / Новини / Finance.ua\nЩе в трьох країнах зафіксували перші випадки зараження коронавірусом\nНовий коронавірус зафіксували ще в трьох країнах: Литві, Нідерландах та Нігерії. Про це повідомляють пресслужби МОЗ Литви та Нігерії, а також видання NOS.\nЗокрема, перший випадок зараження коронавірусом нового типу зареєстрували в Литві. За даними МОЗ Литви, хвора повернулася з італійської Верони 24 лютого. Наразі пацієнтку ізолювали в лікарні, у неї легкі симптоми, температури немає.\nУ Нідерландах перший випадок захворювання виявлено у 56-річного чоловіка на півдні країни. Він був госпіталізований до лікарні в Тілбурзі після відвідування Мілана. Проведені тести двічі показали позитивний результат на вірус.\nНагадаємо, в Білорусі в четвер, 27 лютого, підтвердили перший випадок зараження коронавірусом COVID-19.\nЗазначимо, в результаті коронавірусу COVID-19 станом на ранок п’ятниці, 28 лютого, у світі зареєстровано 57 нових смертей.


AgroUA | Роль депутата сільської, селищної ради у розвитку форм прямої демократії громадян - Можливості використання інших форм прямої демократії\nЕкономіка - Місцеве самоврядування - Розвиток місцевого самоврядування в Україні - Роль депутата сільської, селищної ради у розвитку форм прямої демократії громадян - Можливості використання інших форм прямої демократії\nМожливості використання інших форм прямої демократії\nВозможности использования других форм прямой демократии\nДля прискорення соціально-економічного та культурного розвитку територіальної громади села, селища також можна використовувати такі форми участі громадян у здійсненні місцевого самоврядування к:\n1. Громадський контроль\nОб’єктом громадського контролю є діяльність сільської, селищної ради, її виконавчого органу, сільського, селищного голови та органів самоорганізації населення, підприємств, установ, організацій, а також поведінка окремих членів територіальної громади села, селища.\nВ Україні повноваження суб’єктів громадського контролю регулюються Законом України “Про об’єднання громадян”, Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. ст. 254 – 258 тощо) та іншими нормативними актами.\nГромадський контроль широко застосовується при проведенні виборів органів місцевого самоврядування, охорони громадського порядку, довкілля тощо.\nОсновним методом громадського контролю є перевірка виконання вимог чинного законодавства та прийнятих рішень на підконтрольних об’єктах. За результатами перевірок на підставі складених при цьому протоколів та актів громадські організації, члени територіальних громад села, селища інформують відповідні органи місцевого самоврядування про виявленні порушення, вносять пропозиції щодо притягнення правопорушників до відповідальності тощо.\n2. Опитування громадської думки, тобто з’ясування думки членів територіальної громади з питань місцевого значення, що викликають громадський інтерес, наприклад, через анкетування. Таку форму участі громадян у здійсненні місцевого самоврядування доцільно використовувати при визначенні основних пріоритетних напрямів соціально-економічного та культурного розвитку села, селища. Так, при опитуванні громадської думки можна вияснити, що жителі села, селища вважають пріоритетним ремонт доріг чи прибирання скверів тощо.\n3. Залучення громадськості до підготовки рішень органів влади:\nЦікавим фактом залучення громадських об’єднань Херсонської області до розробки проектів рішень з питань молодіжної політики є спільна реалізація молодіжною організацією м. Херсона "Нова генерація", управлінням з питань молоді, спорту та туризму облдержадміністрації проекту "Молодь і місцева влада: впровадження рішень задля партнерства". В його ході на семінарі за участю представників молодіжних громадських об’єднань та органів влади з питань молоді було розроблено нормативно-правові документи щодо впровадження конкурсу проектів, програм молодіжних об’єднань з метою отримання фінансування з обласного бюджету.\n4. Громадсько-консультативні ради (дорадчі комітети).\n"Громадська рада з розвитку міста Славутич" - один з прикладів інноваційного досвіду вирішення питань місцевого значення. Членом Громадської ради може бути будь-який житель - варто лише написати заяву про бажання стати членом ради. Громадська рада збирається щотижня в залі засідань виконавчого комітету Славутицької міської ради. За своїм статусом Громадська рада є місцевою громадською організацією з фіксованим індивідуальним членством. Рада об’єднала управлінців, підприємців, усіх ініціативних людей, здатних зробити як практичний, так і теоретичний внесок у цю справу. Громадська рада активно залучається до попереднього узгодження й громадської експертизи проектів рішень міської ради та виконавчого комітету з найважливіших питань міського життя. На засіданні правління Громадської ради був відпрацьований механізм щодо реалізації проектів з розвитку міста, окремі з яких уже успішно впроваджуються. Загалом за час діяльності Громадської ради (1996 -2004 роки) на 135 засіданнях її правління розглянуто понад 500 питань, основні з яких стосувались соціального захисту персоналу ЧАЕС та мешканців міста, співробітництва з міжнародними організаціями, діяльності міських засобів інформації тощо.\nДорадч комітети - це, як правило, тимчасові колективи, групи волонтерів - представників територіальної громади та представників органів місцевого самоврядування, створені для вирішення питань, що потребують поєднання різних функцій і залучення фахівців у різних галузях. Вони працюють в режимі проведення засідань і допомагають з’ясувати інтереси членів територіальної громади з питань місцевого значення.\nТак, у 2000 році Городоцька міська рада, що на Львівщині, розробила нову систему залучення громадськості до розгляду місцевих проблем через проведення громадських слухань, створення дорадчих комітетів.\nМіська рада визначила пріоритети своєї діяльності. Це передусім прискорення реформування аграрного сектора, вдосконалення організації санітарної очистки, поліпшення теплопостачання багатоквартирних будинків, охорона історико-культурної спадщини. Але досягти запланованого без участі громади міста було неможливо.\nЗа розпорядженням міського голови, для вивчення актуальних проблем та шляхів їх розв’язання, було створено чотири дорадчих комітети. До їх складу увійшли представники міської влади і громади.\nНа перших засіданнях дорадчі комітети (ДК) визначили принципи своєї діяльності, графіки роботи з виконання програм. Наступні засідання ДК присвятили аналізу даних отриманих у ході підготовки та проведення громадських слухань.\nТак, у мікрорайонах міста були проведенні громадські слухання, під час яких члени територіальної громади заслухали інформацію голів ДК щодо шляхів вирішення програм за пріоритетними напрямками. Пропозиції, які вносилися за результатами громадських слухань, враховані ДК і міською радою в подальшій роботі.\nЗа допомогою ДК вирішено ряд проблем з питань:\nреформування аграрного сектора економіки на територї міської ради, зокрема, створено міське хліборобське товариство (МХТ) “Господар землі”, яке об’єднало на добровільних засадах землевласників і землекористувачів; налагоджено роботу по наданню допомоги землевласникам в організації співпраці з юридичними особами АПК з питань виробництва, переробки, реалізації сільгосппродукції;\nісторико-культурної спадщини на території міста: створено міський фонд охорони навколишнього природного середовища; створено п’ять робочих груп з числа працівників міської ради, санітарної служби, громадсько-політичних організацій, які контролюють дотримання санітарного стану в місті;\nтеплопостачання багатоквартирних будинків міста: надано матеріальну допомогу малозабезпеченим сім’ям для облаштування індивідуального опалення; порушено клопотання перед райдержадміністрацією про безкоштовне забезпечення газовими лічильниками соціально незахищених сімей.\nДіяльність ДК започаткувала системні зміни у відношенні влади до громадськості міста , а громадські слухання внесли в організаційну систему конструктивні рішення та елементи системного підходу в плануванні і розвитку м. Городка.\nДосвід діяльності ДК напрацьований в міських територіальних громадах з успіхом може бути використаний і в умовах сільської, селищної громади.


Безліч парків можна відвідати, приїхавши на Канарські острови. Парк Орлів на півдні Тенеріфе — один з тих, який заслуговує пильної уваги з боку туристів.\nнезначно Поступаючись за популярністю Лоро Парку, Парк Орлов зовсім не поступається йому по видовищності. Замовити екскурсію ви зможете, скориставшись нашим сайтом.\nОтже, те, заради чого варто сюди приїхати, це чудова колекція хижих птахів, яких тут безліч. Тут ви побачите унікальне уявлення хижих дресированих птахів.\nВідкриття парку відбулося ще в 1995 році. Територіально він розташований в декількох кілометрах від курорту Лас Амерікас, що знаходиться на пустельній площі в 75 гектарах. Саме тут побудований, по-справжньому, тропічний оазис, де живуть хижі птахи і зібрана значна колекція різних тварин.\nАле не одними птахами знаменитий цей парк. Ви тут зможете поспостерігати за левами, тиграми і бегемотами. Великою популярністю користуються крокодили, шимпанзе і орангутанги. Страуси, пінгвіни і фламінго — окраса Парку Орлов.\nщодня тут проходять виступи дресированих тварин (птахів і тварин) з участю папуг і туканів. Тут горді орли роблять свої трюки, пролітаючи через обруч, по команді піднімають різні предмети. Такі шоу будуть цікаві як дорослим, так і дітям.\nДля обережності настоятелі парку не відвідувачам радять їсти під час виступу птахів, щоб не привертати їжею до собі хижу птицю.\nДля того, щоб якомога ближче наблизитися і розглянути птахів, у парку створено спеціальні павільйони. Саме там живуть папуги, симпатичні мавпочки і доброзичливі лемури. Таких тварин тут можна і погладити, адже небезпеки вони не представляють.\nКрім прогулянки по парку, спостереження за орлами, грифонами й безліччю інших птахів і тварин з дикої природи, ви завжди зможете покататися на атракціонах.\nВідвідувачі парку Орлов зможуть відчути себе справжніми мандрівниками в тропічних джунглях, які тут на кожному кроці. Смуга перешкод, представлена безліччю підвісних містків, тунелів з мотузок та інших екстремальних пристосувань, розвішаних на великій відстані від землі, пощекотит ваші нерви і додасть вам адреналіну.\nОдним з найбільш цікавих атракціонів є траса для бобслею, де кожен зможе прокататися по звивистій трасі на великій швидкості.\nПочитати про інших парках Тенеріфе можна на ПорталГлобус.\nВідпустку! Довгоочікуваний відпустку! Кожна людина безумно мріє про нього і ...


Федерация гребного слалома Украины - Водный стадион в Киеве\nВодный стадион в Киеве\nДепутати Київради підтримали ініціативу Федерацій веслувальних видів спорту по створенню Водного стадіону в затоці Оболонь міста Києва\nПроблему відсутності тренувальної бази саме з цих видів спорту обговорювали на засіданні Київради, яке проходило 17 червня 2010 року у формі громадських слухань.\nЯк повідомив секретар Київради Олесь Довгий, проект рішення щодо створення Водного стадіону буде внесено на наступному пленарному засіданні після проходження усіх належних процедур.\nЗа словами представника Федерації веслового слалому України Олександра Горгана, необхідність створення стадіону обумовлена занепадом, який переживають веслувальні види спорту у місті Києві. «Веслування в Києві зникло. Зараз у збірних України з цього виду спорту фактично немає киян. Середній рік тренерів з веслування – 57 років», - відзначив О. Горган. Він нагадав, що взагалі за останні 15 років молоді, яка займається спортом в місті Києві, стало вчетверо менше.\nПід час громадських слухань доповідач зауважив, що в той же час у Києві знаходиться унікальний водний об’єкт, рівного якому немає навіть у Європі. Йдеться про затоку Оболонь, яка по всіх показниках має змогу до проведення змагань міжнародного рівня, залишилося лише обладнати відповідну базу.\nСекретар Київради підтримав ініціативу спортсменів щодо створення Водного стадіону. «Я особисто долучаюсь до пропозиції депутата Валерія Мошенського підтримати ваш проект і вважаю, що багато хто з присутніх зможе допомогти знайти джерела фінансування для цієї доброї справи», - запевнив Олесь Довгий. Секретар Київради зазначив, що, при можливості корегування бюджету міста на поточний рік, він особисто буде відстоювати питання фінансування цього об’єкту.


Ноофен :: Інструкція :: Опис препарату\nГоловна » Лікарські засоби » Лікарські засоби, що діють переважно на центральну » Ноофен\nНазва: Ноофен (Noophen)\nФармакологічна дія: Фенібут - є похідним ГАМК і фенілетиламіну, його застосовують як антигіпоксантів і як антіанамнестіческое засіб. Препарат має властивості транквілізатора, зменшує вираженість когнітивних розладів, проявів тривожності й страху, нормалізує сон, покращує фізичну й розумову працездатність, має властивості антиконвульсанта. У хворих з астенією, препарат покращує показники працездатності, не викликаючи таких побічних ефектів, як збудження або дратівливість. Ефективний для лікування хворих з вазовегетатівнимі симптомами, такими як головний біль, порушення сну, часті зміни настрою, запаморочення. На відміну від транквілізаторів, не погіршує увагу пам'ять і швидкість психічних реакцій. Крім того, препарат збільшує кількість мітохондрій і процеси перекисного окиснення ліпідів, що особливо важливо при призначенні пацієнтам з ЧМТ або супутніми патологіями (патології серцево-судинної системи, патології шлунково-кишкового тракту).\nПрепарат потенціює дію снодійних, транквілізаторів, антиконвульсантов і нейролептиків, при цьому, не впливаючи на адренергічні і холінергічні рецептори.\nПрепарат добре і повністю абсорбується з ШКТ, проникає через гематоенцефалічний бар'єр. Виводиться препарат поступово, переважно через нирки. Не спостерігається кумуляції при повторному прийомі.\nПоказання до застосування: - Астенія;\n- Тривожно-невротичні стани;\n- Нервові розлади у дітей: енурез, заїкання, тики;\n- Сенільні розлади: безсоння у літніх, тривожні синдроми;\n- Перед оперативними втручаннями або складними діагностичними процедурами, для зменшення почуття тривоги і стресу;\n- Алкоголізм і абстинентні стану (включаючи делірій і передделіріозного стану);\n- В комплексній терапії лікування остеохондрозу у жінок;\n- Когнітивні розлади, порушення пам'яті.\nСпосіб застосування: Середня терапевтична дозування для дорослих 0.25-0.5 г тричі на добу, при необхідності, дозу можна підвищити до 2.5 м. Вища доза на один прийом не більше 0.75 г, для пацієнтів старше 60 років, не більше 0.5 м.\nДітям препарат призначають залежно від віку:\n· Від 3 до 4 років по 0.1 г двічі на добу, вища доза на один прийом 0.1 г;\n· Від 5 до 6 років по 0.1 г 2-3 рази на добу, вища доза на один прийом 0.1 г;\n· Від 7 до 10 років по 0.1 г 3 - 4 рази на добу, вища доза на один прийом 0.2 г;\n· Від 11 до 14 років по 0.2 Г 2 -3 рази на добу, вища доза на один прийом 0.3 г;\n· Після 14 років препарат призначається у дозуванні, як для дорослих.\nПри одночасному призначенні Ноофену з іншими психотропними засобами, дозу препарату можна зменшити, тому що спостерігається взаємне потенціювання ефектів.\nДля лікування алкоголізму та абстинентного синдрому, Ноофен призначається за наступною схемою: по 0.25 - 0.5 г 3 рази вдень і 0.75 г на ніч, така схема застосовується протягом декількох днів, потім хворий поступово переводиться на звичайні для дорослих дозування.\nДля зменшення вираженості або усунення запаморочення (синдром Меньєра, отогенний лабіринтит, інші патології вестибулярного апарату), Ноофен призначають по 0.75 г тричі на добу, протягом тижня, потім по 0.25 - 0.5 тричі на день, протягом тижня, потім по 0.25 одноразово в добу, протягом 5 днів. Якщо симптоми захворювання слабко виражені і хвороба протікає досить легко, можливо призначення препарату по 0.25 г двічі на добу, протягом тижня, потім по 0.25 г одноразово, протягом 7-10 днів.\nЯкщо вестибулярні порушення мають судинний або травматичний генез, Ноофен призначають по 0.25 г тричі на добу, протягом 12 днів.\nДля профілактики морської хвороби, Ноофен призначають по 0.25 г -0.5 г, за 1:00 до морської подорожі. При почалися симптомах морської хвороби: блювота, слинотеча, застосування препарату є малоефективним.\nДля попередження повітряної хвороби, Ноофен призначають в дозі 0.25-0.5 г, за 1:00 до польоту.\nДля лікування патологічного клімаксу і остеохондрозу шийно-грудного відділу хребта у жінок, Ноофен призначається в дозі 0.75 г на добу, розділених на 3 прийоми, протягом 14 днів, потім по 0.5 г на добу, розділених на 2 прийоми, протягом 14 днів. При слабкій виразності больового синдрому, можливе призначення Ноофену в дозі 0.5 г на добу, розділених на 2 прийоми.\nПобічні дії: Дуже рідко сонливість і нудота, які зазвичай виникають після перших прийомів препарату і проходять самостійно.\nПротипоказання: Алергія на діючу речовину препарату або на його допоміжні компоненти.\nВагітність: Вагітність є відносним протипоказанням до призначення Ноофену, так як немає переконливих даних на користь його безпеки.\nВзаємодія з іншими лікарськими засобами: Можливе призначення Ноофену, в комбінації з іншими препаратами, включаючи психотропні засоби. При одночасному призначенні з транквілізаторами, снодійними, нейролептиками, відбувається взаємне посилення ефекту.\nПередозування: Тільки значне перевищення добової дози препарату (прийом 7-14 г, протягом тривалого часу) може привести до гепатотоксичної ефекту.\nСимптоми передозування: нудота, ознаки недостатності печінки, гіпотензія, сонливість. Терапія: промивання шлунка, призначення сорбентів, сімтоматіческое лікування.\nФорма випуску: Таблетки по 0.25 г, в упаковці 20 таблеток.\nСклад: Активна речовина: фенібут 0.25 г.\nДопоміжні речовини: лактоза, картопляний крохмаль, стеарат Ca.\nДодатково: Ноофен подразнює слизову оболонку травного тракту, тому пацієнтам з патологією ШКТ, повинен призначатися в знижених дозах.\nПри тривалому застосуванні необхідний моніторинг загального аналізу крові і трансаміназ.\nЗ обережністю призначати людям, діяльність яких пов'язана зі складними механізмами або вимагає швидкості психічних реакцій.\nУвага! Перед використанням препарату Ноофен ви повинні проконсультуватися з лікарем. Дана інструкція із застосування наведена у вільному перекладі і призначена виключно для ознайомлення. Для отримання більш повної інформації просимо звертатися до анотації виробника.


Невістка cидить на нашій шиї, навіть, після того, як сина не стaлo! – ZigZag\n1 139 1 хвилина\nХристина мені відразу не сподобалась. Вона була мов з обкладинок глянцевого журналу, де все ідеально, де у дівчини обов’язково мають бути довгі вії, якими можна убиmи, та нігті, якими я не знаю, навіть, як зняти штани, щоб сходити у туалет. Вся вона була така самовпевнена, що мені навіть дивитися на неї не хотілось, але я мусила з цим миритися, тому що таку дівчинку для себе обрав мій Рустем. Я була здивована вибору сина, але дорікати йому не стала. Незабаром він і сам зрозуміє, що, крім краси, вона нічого не має та робити не вміє, а на цьому довго не протягнуть стосунки.\nМи прийняли її у свою родину, навіть синові подарували квартиру, щоб він мав, де будувати сім‘ю, а через рік у них народилась донечка. Просидівши три роки у декреті, дівчина повідомила радісну новину про другу вагітність. Я тоді навіть посміялась, бо думала, що так і буде, що вона просто сидітиме на його шиї.\nПощастило ще, що син пристойно заробляв і міг забезпечити їх, інакше не знаю, як би вони виживали.\nА потім у наш будинок прийшло горе. У сина виявили рак і він згорів від нього за раховані місяці. Хвороби та його смерть були для нас дуже важким періодом. Ми самі собі місця не могли знайти, мовчу вже про те, що двоє маленьких діток залишилися без батька. Єдина, хто, на мою думку, взагалі не сумувала — це Христина. Не минуло й тижня, як вона почала яскраво й відкрито одягатися, даючи ясно всім зрозуміти, що тепер вільна і шукає нову жертву, яка приноситиме їй гроші.\nНаступні два роки ми з чоловіком повністю забезпечували Христину та двох онуків у всіх потребах, вона нас навіть інколи обманювала й просила грошей на продукти, а сама бігла у салон на свої процедури чи у магазин по нове відверте плаття.\nКілька місяців тому вона почала залишати нам дітей на кілька днів у тиждень. Ми з чоловіком зраділи, подумали, що вона собі роботу знайшла, але діти випадково проговорилися, що у мами кавалер новий. От тут нам терпець й увірвався. Вирішили для себе, що їй більше ні копійки не дамо. Дітям будемо все купувати, а на особисті витрати її — нічого. Нехай тепер сама вчиться виживати, а не використовує нас, як гаманець. Шкода, що мій син ще при житті не побачив справжнє лице своєї дружиноньки.


Fondazione Govoni | Безкоштовні Онлайн Слоти\nHome Безкоштовні Онлайн Слоти\nЦей метод проб і помилок вигідний не тільки азартним гравцям, а й казино. Демо-режим дозволяє гравцеві спробувати всі слоти, знайшовши найбільш цікавий і вигідний варіант. Так що гравці можуть зробити вибір, щоб не розчаруватися в асортименті ігрового розважального казино після ймовірного програшу на новому слоті. Наявність фріспінів в онлайн казино викликає ряд питань і на найбільш часто задаються з них, ми відповіли В даній статті. Такі заохочення ознайомлять Вас з функціоналом і асортиментом закладу в реальних ігрових умовах. Після гри на вітальні жетони можна вільно покинути онлайн-казино, так і не витративши грошей. А для бувалого гравця такий бонус стає нагородою за активність і лояльність сайту. https://westhotel.com.ua\nКлієнту онлайн казино доступні всі категорії ігор, в тому числі і з живими круп’є. У цьому розділі справжні посередники допоможуть розібратися з правилами. Клієнт під час гри спілкується з іншими учасниками і круп’є в живому чаті. При бажанні моментально вивести виграші з українського казино, потрібно ознайомитися з умовами процесу, які прописують всі гральні заклади в індивідуальному порядку.\nЄдина відмінність від платної гри — віртуальні виграші, які неможливо перевести у готівку. Якщо ви любите азарт, але не готові сьогодні ризикувати своїми грошима або просто не впевнені в своєму везінні – пропонуємо альтернативний варіант. Здійснюйте ставки і грайте в слоти, покер чи рулетку в онлайн казино Україна безкоштовно. Онлайн казино SlotClub надає можливість користувачеві протестувати ігрові автомати на сайті безкоштовно. Для безкоштовної гри не потрібно проходити реєстрацію.\nКонсультант служби підтримки підкаже найкращий метод для конкретного користувача.\nТак можна вивчити їх специфіку, зрозуміти, на яких щастить більше, а я на яких – ні. Для онлайн казино важливий кожен користувач, який увійшов на сторінку сайту. Навіть якщо він не має бажання і можливості поставити гроші на слот, він з легкістю обере безкоштовну гру і отримає позитивні емоції.\nЯк правило, більшість сучасних відеослотів є тематичними. Розробники вводять в автомати якусь подобу сюжету, для того щоб залучити якомога більше гравців.\n7 luglio 2021 / Senza categoria\nOnline Dating Facts That Can Help Singles Meet Singles\nMatrimony Dating Sites Will help Find Take pleasure in And Enchantment In Your Wedded life\nI would ike to inform you more about Articles\nArquivo de Categoria: pay day loans thornton co. Finding a money this is certainly online having a Direct Lender


Депутат: у Смілі рейдерське захоплення влади, на містян «навісили» борги » Офіційний сайт Черкаської обласної ради. Новини, події, анонси, інформація про раду та депутатів\n«Вечірні Черкаси», № 52, 26 грудня 2018 року\nУ Смілі відбулося рейдерське захоплення місцевої влади колишнім секретарем міськради Віктором Федоренком. Про це з трибуни Черкаської обласної ради під час позачергової сесії заявив депутат Сергій Воронов.\n– Пам'ятаємо, як президент стукав кулаком по столу і пускав місту газ. Але після цього відбувся процес навішування на Смілу боргів (підприємства «Енергоінвест» – ред.). І замість того, щоб через суди покарати осіб, що допустили розтрату коштів, владою почалося навішування боргів на смілян. Було скликано кілька сесій, відсторонили міського голову. А сьогодні там просто рейдерське захоплення влади. Чоловік, який захопив владу, змінив замки у владних кабінетах, – сказав Сергій Воронов.\nЗа його словами, мова про Віктора Федоренка, дії якого в цивілізованій країні були б просто неможливими.\n– Він на якихось підставах проводить сесії, наради. Я вимагаю від правоохоронних структур дослідити всі підписані ним документи, бо є законно обраний секретар міськради, який і повинен все це робити, але який на лікарняному. У цей час самозванець підписує документи. Так само і Янукович через рішення липових судів повернеться до влади. І я хочу звернутися до Черкаської облдержадміністрації, що повернення таких януковичів на місцях є недопустимим, як і навішування боргів на Смілу! – сказав депутат Сергій Воронов.\nНагадаємо, проблем у Смілі вистачає. Так, 7 грудня екс-секретар Віктор Федоренко вирішив поновитись на посаді. Ще раніше Смілянська міськрада таки взяла на себе борги Смілаенергоінвесту. Активіст Ілля Слободяник зазначав, що це відбулося під шаленим тиском нового очільника Черкаської ОДА.\n– Не все так однозначно! Жодних намірів перекласти фінансовий тягар на плечі містян немає у влади області! Якраз ми працюємо, щоб не допустити цього, – запевнив голова ОДА Олександр Вельбівець.\nВін також наголосив, що відповідальність за ситуацію в Смілі і на депутатах міськради, адже діяльність приватного підприємства «Енергоінвест» була спільною з діяльністю комунального підприємства.\nАле голова ОДА хотів би, щоб активність депутатів була спрямована на рівень відповідальності тих посадових осіб, у тому числі і колег депутатів Смілянської міськради, в частині спільної діяльності комунального підприємства і приватної структури.\nСвідомо чи несвідомо є неналежний контроль за такою діяльністю, коли люди справно сплачували за послугу, а підприємство постачальник не розраховувалося за отриманий газ із власником. Складається враження, що комусь це вигідно. Є відповідні акти звірок. Там є підписи окремих працівників структурних підрозділів ОДА, про те, що і вони були учасниками звірок. У 2016 році була наявність боргів у 80 мільйонів і ніхто тоді чогось не бив у дзвони! – заявив Олександр Вельбівець.\nГолова ОДА повідомив, що після вольового рішення Президента міські чиновники з депутатами вирішили, що й «цього разу споживання газу може бути дармовим».\nПовірте мені, що додаткові зобов'язання не на людей, а на гарантіях бюджету. Це різні поняття! Я б не хотів, щоб були спекуляції! – запевнив Вельбівець.


Виправлення: Екранна клавіатура не працює в Windows 10\nЕкранна клавіатура - одна з функцій простоти доступу в Windows 10. Якщо ви використовуєте екранну клавіатуру і зіткнулися з деякими проблемами з екранною клавіатурою, ви знаходитесь у правильному місці. Перш ніж шукати основні рішення, ви можете спробувати ці початкові обхідні шляхи, які можуть вирішити вашу проблему з мінімальними зусиллями.\nКористувачі в основному повідомляють про такі проблеми -\n1. Екранна клавіатура не вводить текст - якщо ви зіткнулися з цією проблемою, спробуйте запустити засіб усунення несправностей клавіатури на своєму комп’ютері.\n2. Клавіатура та екранна клавіатура не працюють - Ви можете перевірити, чи працюють на вашому комп’ютері необхідні служби (Fix-6).\n3. Не вдалося запустити екранну клавіатуру Windows 10 - якщо ви стикаєтеся з цією проблемою, переконайтеся, що служба « Сенсорна клавіатура та панель рукописного вводу » запущена. (Виправлення-6)\n4. Екранна клавіатура Windows 10 не працює, якщо ввійти в систему - якщо сенсорна клавіатура не працює під час входу, це може бути пошкоджена інсталяція Windows або нещодавно встановлене Центр оновлення Windows. Перегляньте наші рішення, вони допоможуть вам.\n5. Екранна клавіатура Surface Pro не працює - якщо ви зіткнулися з цією проблемою, перевірте, чи увімкнули ви на своєму пристрої режим планшета.\n6. Екранна клавіатура не працює після оновлення - відновлення системи на пристрої може вирішити цю проблему на комп’ютері.\n7. Екранна клавіатура не відображається Windows 10 - Деякі користувачі повідомляють про проблему, через яку вони не можуть бачити екранну клавіатуру на своєму пристрої. Спробуйте ввімкнути його в налаштуваннях.\n8. Екранна клавіатура Windows 10 не працює в режимі планшета. Якщо ви зіткнулися з цією проблемою, перевірте, чи ввімкнена екранна клавіатура у вікні налаштувань. (Виправлення-1)\nЯкщо ви стикаєтеся з будь-якою з цих проблем, перейдіть до цих початкових обхідних шляхів.\n1. Перезавантажте комп’ютер і після перезавантаження перевірте, чи не стикаєтесь з проблемою з екранною клавіатурою.\n2. Спробуйте натиснути клавішу Windows + Ctrl + O, щоб сформувати фізичну клавіатуру, щоб відкрити екранну клавіатуру.\n3. Перевірте, чи не перебуває на розгляді будь-яке з Центру оновлення Windows. Оновіть свою Windows і перевірте, чи не стикаєтесь із проблемою з екранною клавіатурою.\n4. Увімкніть планшетний режим на комп’ютері. Клацніть на піктограму « Сповіщення » на панелі завдань, а потім натисніть « Режим планшета », щоб увімкнути режим планшета.\nЯкщо будь-який із цих початкових обхідних шляхів не вирішився, скористайтеся цими виправленнями.\nДля всіх цих виправлень вам потрібно використовувати фізичну клавіатуру.\nFix-1 Автоматизація послуг клавіатури Touch -\nЯкщо ви все ще не можете використовувати екранну клавіатуру, це може статися через те, що необхідні служби не запускаються автоматично на вашому комп'ютері. Щоб перевірити, виконайте такі дії -\n1. Найпростіший спосіб відкрити вікно " Виконати" - натиснути " клавіша Windows + R ".\n2. Тепер введіть “ services.msc ” і натисніть Enter .\n3. У вікні " Служби" двічі клацніть на " Сервіс клавіатури та панелі рукописного вводу ", щоб відкрити властивості цієї послуги.\n4. Тепер натисніть спадне меню « Тип запуску: » і зі списку натисніть « Автоматично ».\n5. Перевірте, чи “ Сервісний статус ” - “ Запуск ” чи ні. Якщо ви бачите, що послуга « Зупинена », натисніть « Пуск », щоб запустити послугу.\n6. Тепер натисніть « Застосувати » та « ОК », щоб зберегти зміни на своєму комп’ютері.\nТепер перевірте, чи працює екранна клавіатура чи ні. Якщо ви бачите, що екранна клавіатура працює неправильно, виконайте ці дії, щоб перевірити, чи на вашому комп'ютері працюють необхідні служби.\n7. У вікні Властивості служби сенсорної клавіатури та панелі рукописного вводу перейдіть на вкладку « Залежності », а потім розгорніть « Віддалений виклик процедур ».\n8. Зверніть увагу на послуги за викликом віддаленої процедури. Закрийте вікно Властивості .\n9. Тепер у вікні " Служби" перевірте, чи працюють ці служби (які ви вже відзначили) " Запуск " чи ні.\n10. Якщо ви бачите, що будь-яка з цих служб не працює, двічі клацніть на ній та виконайте крок-3 цього рішення.\nПерезавантажте комп'ютер. Після перезавантаження ви зможете використовувати екранну клавіатуру на своєму пристрої.\nFix-2 Увімкнення екранної клавіатури на вашому комп'ютері\nПеревірте, чи увімкнули ви на екрані клавіатуру на своєму комп’ютері, з програми Налаштування. Виконайте ці прості кроки -\n1. Клацніть на поле пошуку біля піктограми Windows і введіть « Увімкнути або вимкнути екранну клавіатуру » та натисніть « Увімкнути або вимкнути екранну клавіатуру » у піднятому вікні.\n2. У правій частині вікна налаштувань перевірте, чи є параметр « Використовувати екранну клавіатуру » значення « УВІМК. ». Якщо ви помітили, що налаштування “ ВИМК. ”, Натисніть на нього, щоб зробити “ УВІМК. ”.\nЗакрийте вікно налаштувань . Перезавантажте комп'ютер. Після перезавантаження комп’ютера перевірте, чи можна використовувати екранну клавіатуру на своєму пристрої. Якщо ви все ще не можете побачити екранну клавіатуру на своєму комп’ютері, перейдіть за наступним рішенням.\nFix-3 Увімкнути сенсорну клавіатуру на панелі завдань-\nВи можете отримати доступ до екранної клавіатури (сенсорної клавіатури, якщо ви використовуєте пристрій із сенсорним екраном) безпосередньо з панелі завдань. Щоб увімкнути налаштування, виконайте цей простий крок.\n1. Клацніть правою кнопкою миші на панелі завдань, а потім натисніть кнопку “ Показати сенсорну клавіатуру ”.\nВи повинні помітити сенсорну клавіатуру на панелі панелі завдань. Якщо ви все ще не можете використовувати екранну клавіатуру на своєму пристрої, скористайтеся цими виправленнями.\nFix-4 Відкрийте екранну клавіатуру з меню «Пуск»\nЯкщо не вдається відкрити екранну клавіатуру безпосередньо з панелі завдань, її можна відкрити зі списку програм або меню «Пуск».\n1. Клацніть на піктограму Windows , а потім ліворуч прокрутіть список програм, поки не дійдете до “ W ”. Тепер у папках програми, перелічених у розділі «W», натисніть, щоб розгорнути « Легкий доступ до Windows ». Потім натисніть « Екранна клавіатура ».\nВи повинні мати можливість користуватися екранною клавіатурою.\nFix-5 Відкрита екранна клавіатура від Run-\nВи можете отримати доступ до екранної клавіатури за допомогою пункту запуску.\n1. Натисніть клавішу Windows + R, щоб запустити Run , і скопіюйте та вставте цю команду в Run і натисніть Enter .\nFix-6 Створіть ярлик для екранної клавіатури-\nВи можете створити екранну комбінацію клавіш на робочому столі. Ви можете отримати доступ до екранної клавіатури безпосередньо із піктограми робочого столу. Для цього виконайте ці прості кроки -\n1. Клацніть правою кнопкою миші на просторі на робочому столі. Тепер натисніть « Новий », а потім « Ярлик ».\n2. Тепер скопіюйте та вставте цю адресу в поле нижче « Введіть місце розташування товару: ». Клацніть на “ Далі ”.\n3. Тепер натисніть « Готово », щоб остаточно додати ярлик на робочий стіл.\nЕкранну клавіатуру можна отримати безпосередньо з робочого столу, двічі клацнувши ярлик.\nВиправлення-7 Створення нового облікового запису адміністратора\nВи можете створити окремий обліковий запис адміністратора, а потім спробувати використовувати екранну клавіатуру. Цей метод розроблений для багатьох користувачів. Виконайте ці кроки, щоб створити обліковий запис, який не є корпорацією Microsoft.\n2. Ліворуч натисніть " Сім'я та інші користувачі ".\n3. Потім, з правого боку, натисніть « Додати когось іншого до цього ПК ».\n4. Наступним кроком, що вам потрібно зробити, є натиснення кнопки «У мене немає інформації про вхід цієї людини ».\n5. Потім натисніть « Додати користувача без облікового запису Microsoft ».\n6. Введіть " Ім'я користувача " у вікні Створити обліковий запис для цього вікна ПК ,\n7. Потім вам потрібно ввести пароль і повторно ввести його для підтвердження.\n8. Натисніть « Далі », щоб завершити процес створення облікового запису.\n9. Тепер вийдіть зі свого поточного облікового запису, а потім увійдіть із новим обліковим записом.\nСпробуйте використовувати екранну клавіатуру на своєму комп’ютері. Ви зможете користуватися ним без будь-яких подальших проблем.\nВиправлення-8 Видалення оновлень Windows-\nЯкщо ваш комп’ютер нещодавно отримав оновлення Windows, це може спричинити проблему з екранною клавіатурою на вашому пристрої. Виконайте ці прості кроки, щоб видалити останні оновлення Windows із пристрою.\n1. Вам потрібно одночасно натиснути клавішу " Windows " і " R ".\n2. Тепер введіть “ appwiz.cpl ” і натисніть Enter .\n2. Тепер на лівій панелі вікна « Програми та функції» натисніть « Переглянути встановлені оновлення ».\n3. Тепер в встановлених оновленнях вікна, під « Microsoft Updates розділу», зверніть увагу на останні оновлення (зверніть увагу на колонку « встановлено на "). Двічі клацніть на останньому оновленні, щоб видалити його.\n4. Натисніть “ Так ”, щоб видалити оновлення.\nWindows видалить оновлення. Після видалення оновлення ваш комп’ютер буде перезавантажено.\nПісля перезавантаження комп’ютера перевірте, чи не стикаєтесь із проблемою. Перейдіть до наступного виправлення, якщо проблема залишається невирішеною.\nВиправлення-9 Зміна даних про значення у редакторі реєстру\nЯкщо всі служби працюють на вашому комп’ютері, але ви все ще не можете користуватися екранним комп’ютером, ви можете змінити значення даних для певного реєстру на вашому комп’ютері. Для цього виконайте наступні дії:\n1. Що потрібно зробити, це натиснути клавішу Windows + S, а потім ввести “ Regedit “.\n2. Потім натисніть « Редактор реєстру » в результатах пошуку.\n3. Тепер на лівій панелі Редактора реєстру розгорніть цей спосіб -\nHKEY_LOCAL_MACHINE \_ SOFTWARE \_ Microsoft \_ Windows \_ CurrentVersion \_ Explorer \_ Масштабування\n4. На правій панелі ви побачите розділ реєстру MonitorSize . Двічі клацніть на ньому, а потім змініть значення значення на " 22,5 ".\nТепер закрийте вікно Редактора реєстру . Перезавантажте комп'ютер і спробуйте використати на екрані клавіатуру екрана.\nЯкщо ви стикаєтесь із цією проблемою, особливо лише в Google Chrome, тоді у нас є рішення для вас.\nВиправлення-10 Змініть ярлик Chrome -\n[ ПРИМІТКА. Це виправлення стосується користувачів, які мають проблеми з тим, що екранна клавіатура не працює лише в Chrome]\nЗмініть ярлик Google Chrome “ Target ” у Властивостях. Щоб змінити ціль Chrome, виконайте ці прості кроки -\n1. Зробіть копію ярлика Google Chrome на своєму комп’ютері. Якщо щось піде не так, ви не втратите оригінальний ярлик.\n2. Клацніть правою кнопкою миші на копії ярлика Google Chrome, а потім натисніть “ Властивості ”.\n3. Тепер на вкладці « Ярлик » натисніть « Ціль » і в кінці рядка додайте єдиний пробіл і скопіюйте-вставте цей рядок.\nЦе повинно читатися так-\n“C: \_ Program Files (x86) \_ Google \_ Chrome \_ Application \_ chrome.exe” –відключити-USB-виявлення клавіатури\nКлацніть на “ Застосувати ” та “ ОК ”, щоб зберегти зміни.\nТепер закрийте вікно Властивості . Відкрийте Chrome на своєму пристрої. Тепер спробуйте перевірити, чи можете ви використовувати екранну клавіатуру на своєму комп’ютері.\nВиправлення-11 Спробуйте використати іншу програму-\nЯкщо жодне з цих виправлень у вас не вийшло, ви можете спробувати використовувати іншу сторонній додаток на своєму пристрої. Ви можете спробувати вказане нижче програмне забезпечення для екранної клавіатури на своєму комп’ютері.\nБезкоштовна віртуальна клавіатура\nЦе, безсумнівно, вирішить вашу проблему.\nВимкніть попередження про низький простір на диску у Windows 10\nТоп-45 Повинна мати найкраще безкоштовне програмне забезпечення Windows із відкритим кодом\nЯк виправити сканер, який не працює в Windows 10\nСучасна програма виправлення використання високого диску в Windows 10\nЗапуск завантажувача Microsoft припинив роботу\nВиправлення мови клавіатури Windows 10 постійно змінюється самостійно\nЯк перевірити марку, модель та інші характеристики виробника оперативної пам'яті в Windows 10\nЯк виправити виявлення мережі у Windows 10\nНалаштування виправлення не змогло визначити підтримуваний варіант встановлення в Windows 10\nЯк калібрувати кольори монітора Windows 10\nВідстеження подій з фатальною помилкою bsod у ПК з Windows 10


Купити Навантажувач Changlin TS 100 в Україні 【MOTOKOSMOS】\nГоловна › Спецтехніка › Фронтальні навантажувачі › Навантажувач Changlin TS 100\n1 469 888грн 1 453 676грн\nКороткий описПотужність: 100 к.с.\nОбсяг ковша: 0,55 м3\nВага: 4000 кг\n1 107 820грн\n1 067 290грн\n999 740грн 983 528грн\nЩоб конкурувати в транспортній логістиці, в комунальному обслуговуванні, будівництві потрібна сучасна продуктивна техніка з великим моторесурсом. Щоб ефективно виконувати завдання з навантаження і транспортування вантажів, рекомендуємо купити навантажувач Changlin TS 100.\nГусеничний ланцюг, виконана з високоякісного поліуретану, дозволяє виконувати роботи на асфальтованій поверхні без псування покриття. При цьому збереглися характеристики високої прохідності. Якщо компанії потрібна техніка, яка здатна проходити по поверхні бездоріжжя, асфальту і виконувати роботу незалежно від погодних умов, рекомендуємо придбати навантажувач Changlin TS 100. Купити модель в «Мотокосмос» можна сьогодні на вигідних умовах.\nЯкщо компанії потрібна техніка з середньою продуктивністю, але великим моторесурсом, пропонуємо придбати навантажувач Changlin TS 100. Ціна, умови покупки пропонуються максимально вигідні для українських компаній. Зверніть увагу на наступні технічні характеристики.\nНа машину встановлений потужний двигун Cummins потужністю 100 к.с. Наддувши істотно поліпшив продуктивні характеристики. ККД зросла на 10% без збільшення кількості оборотів мотора. Використання енергії відпрацьованих газів привело до того, що деталі двигуна менше зношуються, збільшився моторесурс.\nЗахищає від програвав надійна система примусового рідинного охолодження, що особливо важливо в літній час. У зимовий час передпусковий підігрів дозволяє швидше ввести техніку в експлуатацію.\nВстановлено гідростатична повнопривідна система, яка складається з наступних компонентів:\nприводний двигун MS06 від компанії «Poclain» (Франція);\nгидронасос від німецької компанії Rexroth\nУ такій комплектації гідравлічна система служить тривалий час. Гідравліка з'єднується безпосередньо з маховиком двигуна, в результаті зводяться до мінімуму втрати потужності. Вантажопідйомність і маса машини - 1200/4000 кг. Обсяг ковша - 0,55 м3.\nСтандартного типу для гусеничних моделей. У комплектацію входять:\nгусеничний ланцюг розміром 320х84 мм;\nпровідне колесо в формі зірочки;\nопорні і підтримувальні ролики.\nЗавдяки такій конструкції збільшується прохідність техніки і знижується тиск на грунт. Ланцюг з високоміцного поліуретану дозволяє без шкоди для асфальтного покриття виконувати роботу на вулицях населеного пункту, в парку. При цьому не практично не залишаються сліди на вологій землі як після роботи на колісній техніці.\nКабіна відповідає всім умовам безпеки, відповідно до вимог FOPS / ROPS. На вікнах встановлені решітки, є ремені безпеки, поручні, аварійна блокування і зупинка механізмів.\nКонструкція забезпечує хороший огляд 360о. Для зменшення кількості сліпих зон встановлені дзеркала заднього виду, в тому числі і на гідравліки.\nВстановлено сервопривід, гідродросель в поєднанні зі зручним механічним джойстиком. Опція автоматичного вирівнювання ковша запобігає висипання грунту під час навантаження і мінімізує втрати. Плаваючий ківш повторює рельєф землі, як опція дозволяє брати тільки сам вантаж (без землі).\nТаким чином, якщо ваш парк спецтехніки потрібно поповнити моделями, на яких зручно працювати в сиру погоду, пропонуємо придбати навантажувач Changlin TS 100. Ціни і умови покупки описані нижче.\nКомпанія «Мотокосмос» зняла обов'язкову передоплату. Тепер клієнт оплачує техніку після детального огляду, перевірки її працездатності.\nЯкщо вам складно оплатити відразу повну її вартість, пропонуємо купити навантажувач Changlin TS 100 в Україні за умовами низькопроцентного кредиту. Ви можете самі вибрати період оплати, визначити суму внесення щомісячних платежів.\nЗ усіх питань звертайтеся до відділу продажів або залиште номер телефону, менеджери самі вам передзвонять.\nМаксимальна потужність, к.с. 100\nМаксимальна швидкість руху вперед/назад, км/год 18/18\nТип приводу привід насоса + тяговий двигун\nРозмір гусеничного ланцюга 320х84\nГабарити (ДхШхВ), мм 3700х1994х2030\nМаксимальна вантажопідйомність, м3 1200\nШирина ковша, мм 2030\nОбсяг ковша, м3 0,55\nВисота розвантаження при куті 45, мм 2450\nКліренс, мм 200\nВага, кг 4000


У Голованівську відкрили відремонтоване дитяче відділення райлікарні | Новини\nУ Голованівську відкрили відремонтоване дитяче відділення райлікарні\nУ Голованівську відбулось урочисте відкриття відремонтованого дитячого відділення центральної районної лікарні.\nІз цієї нагоди голова Кіровоградської обласної державної адміністрації Андрій Балонь вручив керівництву медичного закладу сертифікат на отримання телевізора та меблів для облаштування ігрової кімнати.\nЯк зауважив Андрій Балонь, це непересічна подія, оскільки ремонт дитячого відділення був здійснений на основі залучення коштів із районного бюджету та фінансової допомоги меценатів.\nМісяць тому тут ще тривав ремонт. Зараз уже бачимо, що все доведено до ладу. Приклад співфінансування громади та меценатів важливий, оскільки завдяки таким підходам буде змога якісно та швидко привести до ладу заклади соціально-гуманітарної сфери, - відзначив голова ОДА.\nЗа його словами, навесні 2020 року на Кіровоградщині має розпочатись будівництво нових дитячих садків, шкіл і спортивних стадіонів. Це передбачено програмою, оголошеною Президентом України та підтриманою програмою Уряду.\nВпевнений, що до будівництва долучаться і меценати. Це дасть можливість створити досконалу інфраструктуру, на належному рівні забезпечити потреби громад і здійснити ще один важливий крок у підсиленні реформи децентралізації, - резюмував Андрій Балонь.\nРемонт лікарня діти


«Яблуко від яблуні…»: в мережу злили скандальне відео з сином Порошенка, «героя» наказали прикривати. Politeka\nУ Генштабі злили інформацію про те, як син Петра Порошенка служив в зоні АТО\n«Яблуко від яблуні недалеко падає», кажуть довірені особи про службу Олексія Порошенка в АТО, пише Нyser.\nТак інсайдери стверджують, що син Петра Порошенка Олексій, насправді не брав участь у військових операціях і зовсім не варто вірити тій картинці, яка давалася по ТБ за часів президентства Порошенко старшого:\n«Для того, щоб не привертати до своєї персони зайвої уваги від інших бійців користувався зміненим прізвищем. Надійне джерело з Генштабу розповів, що для Олексія була виділена ціла група охоронців спеціального призначення ».\nЯк стало відомо, що син Порошенко значився в 40-ом окремому мотопіхотному батальйону, і повинен був провести на Донбасі не менше трьох місяців:\n«Спочатку служби серйозних обов’язків на Алекс не лежало. Через певний час сина екс-глави держави призначили командиром міномета. Молодий Порошенко за весь цей час спокійно проводив собі час в місті Краматорськ і практично блідого поняття не мав, що таке війна і кулі окупантів », – йдеться в авторському сюжеті.\nУкраїнці обурені таким «розкладом», мовляв про «підлість» і беззаконні минулої влади здогадувалися, але це вже занадто:\n«Проживав син Порошенко разом з генералами під одним дахом, під постійною охороною – ось такі« геройства »».\nНагадаємо також, раніше ми писали про те, що на кортеж екс-президента України Петра Порошенка було скоєно напад. Так на новому відео, яке з’явилося в мережі зафіксовано інцидент – на камеру потрапив і сам Петро Порошенко. Так президент після допиту в ГПУ сів у свій автомобіль, привітавши підтримуючих його кількох людей біля входу у будівлю, біля припаркованого авто. Ті скандували: «Порошенко!». Екс-президент помахав публіці і сів в авто, як тільки машина рушила, буквально через хвилину, на її капот кинувся чоловік – він скочив на капот авто ногами, через мить почалася паніка, крики і невелика тиснява навколо транспортного засобу.\nВідомо, що охорона екс-президента зреагувала і відтіснила нападників. В ході атаки один з участників лупив іншого парасолькою, один з учасників бійки впав посред вулиці від удару. «Один з них розпорошив охоронцеві в очі сльозогінний газ», – йдеться в повідомленні.


Спецслужби США знали про теракти 11 вересня заздалегідь - Korrespondent.net\nСпецслужби США знали про теракти 11 вересня заздалегідь\nКорреспондент.net, 13 травня 2002, 14:24\nЯк ФБР, так і ЦРУ були завчасно поінформовані про терористичні акти 11 вересня минулого року, однак проігнорували попередження. Виявляється, що агент ФБР у Міннеаполісі повідомляв своєму керівництву, що стривожений підозрілою підготовкою до чогось жахливого слухачем літної школи в США.\nПро це в понеділок, 13 травня, пише американський журнал "Newsweek", посилаючись на визнання, які були зроблені у сенаті директором ФБР Робертом Мюллером і залишилися непоміченими.\nУ повідомленні агента ФБР у Міннеаполісі, залишеному без уваги, зазначалося, що студент літної школи Закаріа Муссауї, ймовірно, планує направити якийсь літальний апарат на Всесвітній торговий центр, повідомляє NTVRU.com.\nОдночасно відділення ФБР у Міннеаполісі було поінформовано французькими спецслужбами, що підозрюваний сповідає радикальний різновид ісламу, але запит відділення про санкцію на одержання доступу до компьютера марокканця був чомусь відхилений.\nТаке саме ставлення до сигналів небезпеки виявило і ЦРУ, яке одержало від влади Малайзії інформацію про зустріч керівників "Аль-Каїди" у Куала-Лумпурі. На ній, як засвідчили фотографії, були присутні двоє людей, які брали участь 11 вересня в захопленні лайнерів.\nЦРУ тепер виправдується тим, що міркувало над "важливістю" малайзійських матеріалів. А коли переправило їх до ФБР, було занадто пізно.\nНагадаємо, що 33-літній Закарія Муссауї став першою людиною, якій було висунуте перше офіційне обвинувачення в справі про теракти в США 11 вересня.\nМуссауї був затриманий у США 17 серпня 2001 року після того, як керівництво однієї з літних шкіл повідомило владу про його підозріле поводження. За матеріалами обвинувачення, Муссауї пройшов підготовку в Афганістані у тренувальному таборі терористичної організації "Аль-Каїда".\nЙому винесені обвинувачення за шістьма пунктами, зокрема у змові з метою здійснення терористичного акту і повітряного піратства, а також у намірі використовувати зброю масового знищення.\nЧотири із шести обвинувачень припускають як міру покарання страту. Муссауї називають "20-им гіпотетичним викрадачем літаків". Він міг виявитися ключовою ланкою, зваживши на яку завчасно, спецслужби могли б запобігти терактам 11 вересня.


13:40, Вт. - 20 Лют. 2018 1105\nАндрій Курков, 1961 року народження, письменник, кіносценарист, викладач\n[…] Сам Майдан спрогнозувати було неможливо. Але потім я думав, що жорстокість влади можна було б передбачити. Я маю на увазі після 29 листопада, коли стався розгін студентів «Беркутом»… Можна було передбачити, що ця влада не чекатиме, що не буде такої патової ситуації, як за Кучми під час Помаранчевої революції. У цієї влади була інша культура, ніби інша традиція насильства — донецька, чи донбаська, в якій виріс і Янукович і до якої звикли всі інші, кого він привів до влади. Тож, в принципі, далі можна було прогнозувати, що буде насильство. Але важко було передбачити, наскільки воно буде серйозним, скільки крові проллється.\nМожна сказати, що після першого грудня ситуація трохи нагадувала Помаранчеву революцію. Тоді з’явилося багато наметів — це знову було переселення на Майдан протестувальників з усієї України. З’явився намет Барбакана, там почалися дискусії, книжкові презентації, виставки постерів у стилі «Анархія — мати порядку» і таке інше. Український дім запрацював як май- данчик для дискусій. У Будинку профспілок почалися лекції відкритого університету, безкоштовні курси англійської… Цей момент, до речі, нагадував період між двома революціями 1917 року.** Але все одно було відчуття напруженості. Я одразу помі- тив, що людей, зацікавлених у культурному спілкуванні, було набагато менше, ніж під час Помаранчевої революції. Навіть на дискусії в Українському домі, де були Юрій Андрухович, Сергій Жадан, дуже мало людей приходило, учасники ж були здебіль- шого «свої» — ті, які вже з’являлися на інших подібних зустрічах. А повз цей імпровізований конференц-зал в Українському домі туди-сюди постійно проходили майданівці, самооборонівці, не звертаючи уваги на розмови письменників чи журналістів…\n[…] Порівняно з Помаранчевою революцією роль митців у цьому Майдані була набагато слабшою. На мою думку, Помаранчева революція — це були протести, організовані середнім класом, де інтелектуали відіграли свою роль. Тоді ми з брата- ми Капрановими, Василем Шклярем, іншими письменниками три тижні влаштовували відкриті дискусії у книгарні «Наукова думка», поїли чаєм і шахтарів, яких привезли на потягах, і наших, майданівців. І все було якось так… спокійно. Хоча шах- тарі й не хотіли говорити (але стояти на мінус 25 чи стояти всередині магазину — це була велика різниця), все одно якісь розмови точилися, відбувався діалог, була спроба якось навернути їх на інші думки.\n[…] Майдан справив великий вплив на письменницьке середовище. Поезія стала громадянською, більш патріотичною. Багато письменників перестали писати прозу. Художня проза зникла, й активні письменники почали писати публіцистику, колонки, пости у Фейсбуці. Поступово з’явилася нова українська література — батальна, воєнна, якої не було з 1991 року, тобто від радянських часів.\nДо Майдану загалом українська література, проза була доволі аполітичною. Можна згадати, як 10 років тому Андрій Кокотюха заявляв, що він ніколи не писатиме про політику, йому на неї плювати, він буде писати детективи. З Майданом він змінився, раптом перейшов на політизовану прозу.\nПисьменники стали набагато заангажованіші у соціальні, політичні процеси, і тепер є небезпека, що вони служитимуть державі навіть тоді, коли у цьому не буде потреби. Відомо, що в Росії є нормою ситуація, коли письменник обслуговує систему, і за це вона своїм коштом «возить» його по всьому світу по книжкових ярмарках, видає його твори, нагороджує преміями. У нас цього немає, у нас була повна незалежність мистецького середовища від державних установ.\nАнастасія Дмитрук, 1991 року народження, поетеса\nВосени 2013 року я була ще студенткою свого фінального курсу і готувалася до здачі диплому. Для мене початок якихось подій відбувся після побиття студентів. Коли я побачила ті кадри, це був такий удар! Для мене це було щось абсолютно неприйнятне — те, що просто випадало з мого світосприйняття. Я не розуміла, як можна так по-звірячому бити дітей. Для мене це був певний виклик, бо тоді здавалося, що побили не тільки тих студентів, а всіх студентів України. Це був жах!\n[…] Ми намагалися часто приходити на Майдан, якомога частіше. У кожного з нас була робота, підготовка до диплому, своє, звісно, життя, але ми збиралися, приходили. Це був такий підйом, такий протест, єдиний… коли взагалі дивувався — що відбувається? От ти їдеш у метро, всі співають Гімн, всі за одну ідею, всі просто відчувають один одного, на одному підйомі — одна думка, одне натхнення, одна віра!\n[…] Спочатку був вірш «Никогда мы не будем братьями». Передісторія цього вірша — це, мабуть, уся історія мого виховання. Я народилася в незалежній Україні, якщо можна так сказати, і виховувалась як українка. У школах нас виховували на патріотичних засадах, ми вчили вірші про Україну та її славу. Радянська ідея братерства для мене завжди була чужорідною. Я не знала Радянського Союзу як такого, і ця ідея в мені не прижилася. Я її не сприймала і не приймала, оскільки я бачу різницю між «закордоном» нашим північним і нами. Вона є, вона очевидна, вона відчувається. І навіть тим дитячим якимось сприйняттям… Ти дивишся новини (ще ті, колишні) — і знову тиснуть, тиснуть, знову диктують, як нам тут порядкувати на своїй кухні, що готувати, що їсти… Знову диктують чомусь звідти. А чому?\n[…] Вірш я виклала в Інтернет. Не знала, скільки людей прочитають його, і не очікувала резонансу. Спочатку він був у друкованому варіанті, далі його постили, читали багато, а потім з пабліку «Євромайдан» у Фейсбуці мене попросили записати аудіо- або відеоверсію. До цього я свої вірші ніколи не читала, завжди соромилася. Я тільки давала на папері комусь почитати і все. А тут мені запропонували його зачитати. І я вирішила: «Ну, добре, запишу».\nЯ записала відео, виклала в ютуб, уночі. І за 10 хвилин уже отримала певну кількість неприємних коментарів від ботів і прихильників імперської країни — про те, яка я «не така». Мама почитала ті жахливі коментарі й каже: «Настю, може, видалиш? Бо що ж це таке, всі будуть читати такі коментарі на тебе». А я кажу: «Ні, нехай буде».\nНаступного дня я прийшла на роботу десь о 9 годині й по- бачила, що є вже 10 тисяч переглядів, і їхня кількість зростала щопівгодини — 20, 30, 100 тисяч… Для мне це було щось таке… Я просто злякалася. Не було аж якоїсь радості… Я не чекала, що таке може статися. І от воно понеслося, закрутилося — мільйон переглядів! А потім вірш почули литовці. Прочитали, відчули його, написали пісню. І от так на цій хвилі змінилося повністю, перекрутило, закрутило моє життя. Так я стала писати та їздити з ними по Україні та за кордон.\nІван Леньо, 1971 року народження, вокаліст гурту «Kozak System»\nМи весь час були на Майдані, бо кожен з нас глибоко в душі усвідомлював: це той час, коли ти можеш вплинути на історію своєї країни, коли ти безпосередньо можеш зробити свій внесок у формування української нації. Бо місця в пеклі відведені тим, хто в такі от найважливіші моменти історії своєї країни зберігає нейтралітет: мовляв, я в цьому не розбираюся, політика мене не цікавить… Це не політика, не треба приписувати будь-якому життєвому процесу політичне забарвлення. Ми всі люди, і кожен з нас має волю, і кожен має можливість діяти або не діяти, брати на себе відповідальність або не брати. І це стосується людей будь-якої професії, не тільки політиків. Тому це не є політика. Це називається громадянська позиція. Такі кризові моменти — найкращий тест на зрілість нації.\nЩодо побиття в ніч на 30 листопада. Очевидно, ми не знали, що на нас чекає. Усі ми мешкаємо неподалік від Майдану, і пробули там весь день — або у кав’ярнях, або на самому Майдані. Ми весь час стежили за тим, що відбувається: хто виступає, хто про що говорить, намагалися і свою позицію також висловлювати — виходили на сцену. Поза тим, ми не професійні оратори, не політики, і оскільки кожен має займатися своєю справою, то ми співали.\n[…] Фактично з моменту побиття Майдан уже не міг розійтися. Він не міг розійтися тому, що ця нічна драма розгорталася на очах в усієї країни. Влада нам пропонувала ось такі брутальні взаємини. Якісь невідомі в масках можуть побити кого завгодно, і їм нічого за це не буде? Очевидно, що це не правова країна, це тоталітарний режим, і нам його насаджували.\nЯ пам’ятаю перші «коктейлі Молотова» на Грушевського. Ми саме в цей час із Жаданом, Кокотюхою і братами Капрановими розчищали сніг. «Kozak system» взагалі на Майдані були весь час, усі разом, ще й зі своїми друзями. І ми весь час або сніг згрібали, скидали в мішки і мішки тягали на барикади, або просто носили якісь патики та інші предмети для укріплення барикад. Ми допомагали, як могли, тим, хто ночував на Майдані, бо ми мали змогу ночувати вдома.\nБувало, що ми брали акордеон, трубу і приходили в намети до наших… тепер друзів, а на той момент це були побратими. Ну, наприклад, коломийський намет — наші земляки, і ми часто з ними грілися біля вогнища, грали, співали. Робили все, що могли, не нехтували нічим: треба було бруківку подавати — подавали, носити шини — носили, співати — ми співали, треба було виступати ввечері — виступали.\nПам’ятаю, як годині об 11-й вечора, саме коли вже якусь частину барикад беркутівці відтіснили і це вже почалася війна, а сцена продовжувала ще якось існувати, коли взагалі всі митці, всі музиканти, які там були, вже поперевиступали по 5–8 разів… (Ми взагалі з «Kozak System» грали вісім разів, а може, дев’ять, не буду обманювати, бо не рахував — дуже багато.) І от… «Давайте щось придумаємо!» — і ми з нашим басистом Володею Шерстюком і Женею Нищуком беремо ді-джейське обладнання, ставимо сет і крутимо… таку позитивну балканську музику, таку сонячну, життєрадісну, танцювальну, запальну… Це була містика. Можна було відзняти дуже цікавий матеріал для якогось арт-хаусного безбашенного фільму.\nНу от уявіть собі: там щось димить, там горить, тут людей море, там світло то гасне, то з’являється, і оцей такий балканський звуковий ряд. Рівень абсурдного зашквару можна було б порівняти з фільмами Кустуріци, але він спаскудив своє ім’я. Цей епізод був за пару днів до того, як сцена перестала існувати взагалі.\nЦе дуже страшне видовище: ранок, 4-та година, і залишились на сцені… не знаю… осіб із п’ять. Руслана, Нищук, ще якісь політики, Володя Гонський. Він, як добрий Дід Мороз з якоїсь казки, завжди там був: теревенив, грав на гітарі, допомагав усім. Залишилися ті, хто не злякався.\nТоді ніхто з нас по-справжньому не знав, переможе Майдан чи ні. Кожен припускав, що ці нелюди можуть піти на людей і навіть почати стріляти. І от, коли беркутівці вже змели на- мета наших коломийських побратимів, просто роздерли — величезна сила перла на Майдан, — тоді стихла музика, і тільки пам’ятаю: «Київ, вставай! Київ, вставай!..» Розказую, а в мене мурашки по тілу від спогадів.\nВзагалі атмосфера на Майдані була різна. Революції як великому організму притаманна зміна настроїв. Ранок має свій настрій, обід свій, а вечір — свій. Я маю на увазі колективний настрій майданівців. І знову ж таки, настрій дуже залежав від інформації, яка надходила зі сцени.\nВідверто було страшно і гірко, коли вже горів Український дім, коли та площа перед сценою перетворилася на якесь пекло… Там на землі було так багато бруду, вирваного каміння, дощок, інших предметів… Пісок, сіро-бурий сніг, кров… Це все внизу, і це все вгорі, чорно-біла зима, низьке небо — це створювало просто якусь атмосферу картин Брейгеля або Босха. […]\nЮрій Журавель, 1972 року народження, лідер гурту «OT VINTA», художник, карикатурист, шаржист, засновник ютуб-каналу «Добродій»\n21 чи 22 листопада ми були в Києві, грали концерт. Саме тоді ми з’явилися на Майдані, туди тільки почали сходитися люди. Тоді ми записали своє відео з пісенькою «Накурила баба журавля» — переробили її на «Янукович-ович-ович». І від того пішла фраза «Янукович — овоч, овоч». Потім, уже по дорозі додому, коли ми по- верталися в Рівне, подзвонив Женя Нищук і сказав: «Хлопці, є робота. Збирається Майдан, треба бути на сцені». І з півдороги ми повернулися. Вже з того часу бували з концертами не тільки в Києві, а й у Рівному, Тернополі, Луцьку, Львові та інших містах. Доводилося працювати багато.\n[…] Була цікава ситуація, коли вже 19 лютого, після найважчих подій, ми з пацанами вийшли на Майдан. Мабуть, кожен з нас відчував таке: коли ти не там і бачиш прямі включення з Громадського телебачення або новини, тебе починає тіпати, ти переживаєш за друзів, які там, тебе починає «ковбасити». А з’являєшся на Майдані — ніби й стріляють, ніби й страшно, а там легше, спокійніше. От і 19-го, щоб якось себе заспокоїти трохи, ми зранку з’явилися на Майдані. І в якийсь момент я усвідомив, що справді почуваюсь спокійно.\nА тут події такі, одна за одною… Дивишся, як двоє зовсім стареньких дідусів обіймаються і плачуть, і один одному каже: «Ми не бачилися двадцять років, хто б міг подумати, що зараз зустрінемося на Майдані!» І тут же поряд бабуся, старенька зовсім, говорить хлопчикам російською мовою: «Ребятки, я здесь совсем недалеко живу. Поднимитесь, возьмите, у меня есть большой старый диван. Вы его здесь по ставите, и из-за него будет так удобно кидать «коктейли»…» Або дівчата на високих підборах тягнуть якісь скати — це про- сто здорово! Молодь глушить кока-колу — щоб потім пляшки набити «коктейлями Молотова».\nЯ пам’ятаю, як набрав черговий мішок з піском чи камінням і відношу його на край барикади, там де стоять Щек, Хорив і Либідь. І в якийсь момент я вирішив дізнатися, що робиться біля Жовтневого палацу. Виглядаю туди — подивитися на беркутню й альфівців, і тут ззаду мені хтось по потилиці як увалить: «А ти чого тут без шолома?» Я розвертаюсь, а він мені каже: «І взагалі, вали додому і малюй». І я зрозумів: це не «наїзд», це — любов.\n«Небесну Сотню» я малював тиждень. Зазвичай усі малюнки виходять дуже швидко. Іноді в мене таке відчуття, що малюю не я, а хтось моєю рукою водить, і я навіть не маю права поставити під тим свій підпис. Хочеться сказати: «Слава тобі, Господи, що ти мені допоміг».\n[…] На сьогодні, відверто кажучи, робота Майдану не завершена. Можна сказати, що його хвилі — це було цунамі, а зараз, можливо, якесь затишшя… або, можливо, він зараз трохи від- кочується на Схід України. І та хвиля, те цунамі — саме там. Майдан продовжується досі. Нам тільки здається, що все стихло і заспокоїлось. Ворог як кажуть, «не дремлет», і нам теж треба пильнувати. […]\nЯрослав Пілунський, 1972 року народження, кінооператор\n[…] Як кінематографіст я зрозумів, що барикада на Інститутській — зручна точка для зйомки. Тому що це далеко від сцени, звуковий фон трохи відсторонений, і тут цікаво слухати розмови, думки людей про те, що відбувається на сцені. І знову- таки, це найвища точка, з якої відкривається Майдан. Ми там оселилися, підключився Юра Грузінов. Так почався «Вавилон 13» — збиралися, кожен брався за свою тему і знімав. Я взяв для себе принцип: «Знімати тільки в одній точці й більше нікуди». Так потихеньку почав розгортатися весь процес.\nПеріодично мені доводилося виїжджати з Києва, тому що тривала корекція кольору 3D-версії «Вія». І це теж було цікаво, бо ж я спілкувався з російською групою: московський режисер Олег Степченко, і другий режисер, і німці там були (все це в Мюнхені відбувалося). Багато було драматичних моментів, коли хтось своїм нерозумінням просто доводив мене до критичної точки.\nКоли почалось все на Грушевського, коли загинув, коли з’явилися перші жертви, я був за кордоном. Мені Юра Грузінов смс-ками повідомляв про те, що відбувається. Я, звичайно, і через Інтернет стежив. Коли почався якийсь рух, Юрка пише: «Почалося». Я у відповідь: «Мене дочекайтеся». — «Схоже, не дочекаємося». А через якийсь час приходить смс: «Я — друшляк». І після цього години дві не відповідав, я там мало не посивів. Потім його подруга мені написала, що вона зустріла Юру, він без сил. Його поранили навиліт на Грушевського, причому стріляли прямо в камеру. У нього плече під камерою навиліт прострелене. Він був на операційному столі в бібліотеці поруч з Нігояном. Йому єдиному взагалі хірург дозволив знімати, бо він був поруч. Тобто Юрка прострелений узяв камеру і пішов знімати далі. […]\nДля кінематографіста дуже важливий відсторонений погляд на ці речі. Я не кидав «коктейлів Молотова», не кидав бруківку, та я, звичайно, був, як і зараз, на боці людей, які виколупували бруківку і йшли з нею в атаку. І жінки, й бабусі — кожен свій камінчик підносив, і я цілковито на їхньому боці. Але застосування зброї для мене неприйнятне.\n[…] І ще одна чудова історія з Майдану, про Алана Бадоєва. Алан Бадоєв — режисер-кліпмейкер, і після 11 грудня, коли я ніч на Майдані відстояв, я прийшов до нього на зйомку. Ну, і розповідаю, значить, що ми ніч там, на Інститутській, простояли. Алан такий: «Дивно…» Тобто для нього весь цей Майдан — це дуже дивно було. Ну, дивно то й дивно. Було так, що ми навіть на знімальному майданчику поділилися. Ті, хто стояв на Майдані, трималися разом, а він був трохи відсторонений.\nПройшов якийсь час, і десь через два тижні, вже після Нового року, я йду на Майдан…і бачу: виходить з Майдану Алан Бадоєв, прогулюється такий у дублянці. Каже: «Та от, вирішив подивитися. Мені цікаво стало, як ти провів тут ніч. Знаєш, що мене здивувало? Дуже багато молоді. І молодь цікава така». І все це відсторонено, у такому філософському осмисленні…\n19 лютого, вогненна барикада. На передовій залишилися тільки молодь і люди похилого віку, тобто… ну, зовсім блаженні, тільки блаженні. Було вже метрів 50 від сцени до «Беркута» — якщо зараз гранати полетять, то вони прилетять прямо до сцени. Хтось кричить: «Несіть дрова, запалюйте!» І раптом я бачу, як із натовпу вибігає Бадоєв з дровами і кричить: «Слава, а навіщо ми туди несемо дрова?» Він навіть не розуміє, що робить, але вже робить…\nПозначки: Герої Небесної СотніМайдан\n13:39, Пн. - 19 Лис. 2018 377\n17:30, Ср. - 03 Жов. 2018 | Світлана Самборська 482\nМузей Майдану просить допомогти поповнити колекції\n14:19, Пн. - 10 Вер. 2018 | 330\n17:51, Пн. - 19 Лис. 2018 | 231\n17:05, Пн. - 19 Лис. 2018 | Юлія Василина 2127\n16:55, Пн. - 19 Лис. 2018 | Світлана Самборська 101


Спадок у руїнах\nБудинок прибутковий (вул. Богдана Хмельницького 12-14)\nУ центрі української столиці – десятки занедбаних історичних будівель. Це частина історії та національної ідентичності, яку так важливо зберігати для наступних поколінь. Вона може повністю зникнути. Значна кількість історичних та архітектурних пам'яток давно перейшла у приватні руки подекуди недобросовісних власників.\nБудинки часто діставались їм за безцінь, а тепер просто стоять, руйнуючись. Згодом на місці занедбаної будівлі можна буде звести комерційну сучасну нерухомість або ж просто перепродати безцінну землю в історичній місцині.\nДержава при цьому не просто бездіяльно відсторонюється – мовляв, безсила проти приватної форми власності. А нерідко просто банально не знає і не може встановити, хто є реальним власником будівлі.\nНа практиці максимальне покарання за невиконання так званого охоронного договору та руйнацію пам’ятки – це штраф. Кому належить історичний Київ і що буде з культурними скарбами українців – у спеціальному розслідуванні програми «Схеми», спільному проекті Радіо Свобода та каналу «UA:Перший».\nУ 1990 році ЮНЕСКО надала статус об’єктів всесвітньої спадщини собору Святої Софiї та ансамблю Києво-Печерської лаври.\nВони мають і охоронювані зони – так звані буферні.\nЦе означає, що частина Києва навколо цих пам’яток забезпечує збереження історичного середовища пам’ятки ЮНЕСКО – наприклад, у цих зонах заборонене нове будівництво, не пов’язане з історичною забудовою. А про всі дії, стан та наміри щось робити у буферній зоні треба інформувати спеціальний комітет ЮНЕСКО.\nДо цієї зони належить і, наприклад, будинок Підгорського на Ярославовому Валу. Кияни знають його як «Замок Барона», але це історична плутанина.\nСадиба Підгорського (так званий «Замок барона») у центрі Києва на Ярославовому Валу. Будинок кінця XIX століття\nОднієї з найкрасивіших пам’яток Києва могло б і не бути. Адже саме на його місці спершу запланували звести Володимирський собор, але потім плани змінилися. У середині XlX століття ділянку перекупив польський шляхтич Підгорський.\nСадиба Підгорського (так званий «Замок барона») у центрі Києва на Ярославовому Валу. Фото Д. Маркова (представлене Музеєм історії Києва)\n«Він вирішив вразити містян і замовив проект такого будинку, який би був схожий чимось на французькі романтичні замки. Але! Жоден власник, який володів цим майном, тут не жив», – каже історик, молодший науковий співробітник Національного музею історії України Софія Грабовецька.\nНіколи не мешкали тут і теперішні власники – бізнесмен-мільйонер, екс-депутат Київської міської ради Олександр Лойфенфельд та його дочка Інна. Історична будівля перейшла до рук сучасного мільйонера типовим способом: від 1990-х років він почав скуповувати квартири в будинку одну за одною. За документами, ця будівля досі житлова.\n«Але він зараз стоїть закритий, не використовується, перебуває в незадовільному технічному стані», – зауважує начальник дирекції експлуатації житлового фонду КП «Київжитлоспецексплуатація» Євген Кравченко.\nПроте Олександр Лойфенфельд іншої думки: «А чого ви зараз займаєтесь цим питанням, що він у мене в незадовільному стані? У нас будівля в нормальному стані. За царя будували так, що воно 200 років буде стояти. Поки стоїть тільки 100».\nУ 2014 році Верховний суд України створив прецедент. Коли столична прокуратура намагалася довести, що деякі приміщення будинку продали Лойфенфельдам незаконно, суд не тільки не витребував будинок у комунальну власність, а й визнав, що будинок нібито не є пам’яткою. Що, по суті, повністю розв’язує руки власнику – він може перебудовувати будинок на власний розсуд або й узагалі знести його. Сам же власник стверджує, що просто боровся за свою власність.\nМер Києва Віталій Кличко назвав позбавлення історичного будинку статусу пам’ятки неприпустимим і пообіцяв «у стислі терміни» розібратися. «Схеми» поцікавилися в нього, що зроблено за два роки і чому будинок досі не занесений до Державного реєстру нерухомих пам’яток України.\nУ Міністерстві культури також роз’яснили, що вже два роки взагалі не вносили нових пам’яток – мовляв, таким чином оберігали пам’ятки від схеми штучного вилучення судами з Реєстру.\n«Так склалася наша судова практика, і зараз складно сказати, під впливом яких умовно «чинників» вона формувалася. Зараз на підписі у міністра наказ, у якому серед пам’яток є вулиця Ярославів Вал, 1», – зазначила заступник міністра культури Тамара Мазур у грудні 2016 року.\nПроте в наказі, який невдовзі з’явився, не виявилося будинку Підгорського. Після кількох нагадувань практично під Новий рік Міністерство все ж внесло будинок до реєстру.\n«Схеми» поцікавилися в очільника апарату КМДА, чому міська влада, знаючи власника будинку, не може з ним домовитися й примусити відреставрувати пам’ятку.\n«Давайте ще раз скажемо чесно, що якщо ніхто не нагадував пану Лойфенфельду або іншим особам про необхідність збереження об’єктів культурної спадщини, у тому числі після відповідного рішення суду, то, мабуть, ті розмови, які ведуться з 2011 року про його знесення, вони б уже відбулись», – зазначив керівник апарату КМДА Володимир Бондаренко.\nНині київська влада стверджує, що налаштована не допустити руйнації будинку у будь-який спосіб. Проте доведеться домовлятися із приватним власником, адже про викуп містом не йдеться.\n«Я навіть не можу уявити, скільки сьогодні може коштувати експертна оцінка цієї будівлі. Власник продає її за 4 мільйони доларів. Ну розуміємо?» – додає Володимир Бондаренко.\nТа і сам власник каже, що продавати пам’ятку передумав. І, схоже, розлучатися з будинком не налаштований взагалі.\n«У єврея відбирати взагалі нічого не можна. Нікому. Ні єврею, ні росіянину, ні українцеві, не можна нічого відбирати за законами релігійними. Не можна створювати євреям проблеми. А якщо нам створювати проблеми, то будуть і проблеми в держави. Не тому, що євреї погані, а тому, що ви порушуєте релігійні речі», – зазначив бізнесмен, екс-депутат Київради Олександр Лойфенфельд у коментарі «Схемам».\nВін обіцяє відреставрувати будинок тоді, коли мине фінансова криза. Тепер його зобов’язує і закон.\nМетод придбання цілого будинку – через скуповування окремих квартир – доволі поширений. Саме так компанія «Грааль», яку ЗМІ пов’язують із братами Табачниками, придбала й відомий будинок на Грушевського, 4б.\nІсторичний будинок на вулиці Грушевського, 4б у Києві\n«Цей будинок був побудований у XIX столітті. Після того пережив дві війни, революції. Він є прикладом, по суті, первинної забудови вулиці Грушевського. І цих будинків залишилося кілька штук», – каже засновник МГО «Мистецька платформа» Микола Марусик.\nНа початку 2000-х років, коли Дмитро Табачник керував парламентським комітетом закордонних справ, а його брат Михайло – комерційними структурами, пов’язана з останнім фірма «Грааль» представила скандальний проект так званої реконструкції Європейської площі – з готельним комплексом заввишки 160 метрів на місці старої забудови.\nПроект, який раніше представляв «Грааль»\n«Схеми» запитали в новопризначеного головного архітектора Києва, чи можливе таке будівництво в центрі Києва, і чи має він вплив на ситуацію?\n«Я пам’ятаю всю історію цього проекту. Я зацікавлений у тому, щоб ця дірка заповнилася хорошою архітектурою, повноцінною, були тактично знайдені об’єми. Я не знаю, що хочуть побудувати висотку. Так, у конкурсі виграли висотки. Але я не зустрічався ще з інвесторами. Хочеш ти побудувати 80 поверхів? Ну прийди, покажи, послухай», – каже Олександр Свистунов.\nТа керівництво «Граалю» регулярно приходить до КМДА – подовжувати оренду земельних ділянок на Європейській площі. «Схеми» запитали у директора ТОВ «Грааль», яка всіляко заперечує причетність братів Табачників до проекту. То хто ж стоїть за майбутнім будівництвом?\n«Інвестор цього проекту дуже потужний, який вклав дуже багато грошей в Україну. Це Офер Керцнер, якого визнали інвестором минулого року. Ось він власник цього проекту», – заявила директор товариства Ірина Окунєва.\nОфер Керцнер, почесний консул України в Ізраїлі, на запит «Схем» щодо фінансування проекту на Грушевського так і не відповів.\nА поки приватний власник роками залагоджує зі владою паперові справи, в будинку-пам’ятці влаштували сквот – люди потроху ремонтують його, гріються пічкою, бо всі комунікації, які вони намагалися провести, відрубає власник – у «Граалі» знають про них. Проте люди все ж вважають історичний будинок пам’яткою і не збираються віддавати його під знесення.\nМинулого року садибі Міхельсона на Пушкінській, 35-37, виповнилося рівно 120 років. Зараз заходити сюди можна тільки в касці і з дозволу приватного власника.\nФлігельна частина садиби Міхельсона на вулиці Пушкінській у Києві\n«Вже після зведення цього будинку його придбав відомий київський підприємець Фрідріх Густавич Міхельсон. Він, з одного боку, заробляв будівельними матеріалами, а з другого – їх використовував і для власного будівництва. Він купував садиби в центральній частині Києва і забудовував їх великими комплексами. У нього в Києві було нерухомості на кілька мільйонів, а тоді весь бюджет Києва складав 4-5 мільйонів», – розповідає києвознавець Михайло Кальницький.\nВідомий київський підприємець Фрідріх Густавич Міхельсон\nЗа ціле століття садиба Міхельсона неодноразово переходила з рук у руки. І ось теперішній власник – фірма «Дім на Пушкінській», яка належить маловідомому підприємцю Тетяні Чорнак, – разом із компанією «НЕСТ» готує спільний проект реставрації садиби.\n«Це буде житло, елітне житло. Це саме те, що зробив Міхельсон більш ніж 120 років тому. Це були будинки для дуже багатих людей», – каже радник з інформаційної політики компанії «НЕСТ» Вікторія Яковлева.\nСадиба Міхельсона на вулиці Пушкінській у Києві\n«Це було зроблено нашими попередниками. Ми вже треті володарі. Не можна говорити, що ми за це 15 років відповідаємо – ні», – запевняє представник власника будинків Вікторія Яковлева.\nТеоретично власник великої садиби на Пушкінській міг слугувати позитивним прикладом – вочевидь, компанія має і гроші, і бажання своєрідно продовжувати справу Міхельсона, якби не одна обставина. Раніше інспектори-пам’яткоохоронці наклали на фірму штраф через поганий стан будинку. Але через небажання платити штраф, до того ж, майже символічний для такої компанії, їхні юристи не просто оскаржили його, а й тим самим відкрили лазівку в законі і подали приклад іншим власникам, як можна оскаржити будь-який припис пам’яткоохоронців.\nСадиба Терещенків на бульварі Шевченка, 34 – будинок із визначною історією.\nБібіковський бульвар,34 (нині – бульвар Шевченка). 1-й праворуч, поч. ХХ ст. Фото надане Музеєм історії Києва\n«Це будинок моїх прадіда та прабабусі – Івана та Елізабет Терещенків. Іван придбав цей будинок у 1879 році, після весілля. І тут народився мій дідусь. Це був будинок сім’ї. Цей будинок бачив багато краси, тут були багато художників. Більшість картин, які сьогодні є в Музеї російського мистецтва, були тут», – розповідає нащадок знаменитого роду українських промисловців і меценатів, міський голова Глухова Мішель Терещенко.\nМіський голова Глухова Мішель Терещенко біля садиби своїх пращурів\nУже багато років будинок стоїть порожній. Але міська влада визнає – вплинути на власника, який розпоряджається будинком уже багато років, фактично не може.\nСадиба Терещенків на бульварі Шевченка у Києві\nНа запитання щодо перевірок начальник дирекції експлуатації житлового фонду КП «Київжитлоспецексплуатація» Євген Кравченко відповідає так: «А хто його буде перевіряти? За все відповідає власник. І хто там має право міститись? Ніхто».\nЯк свідчать отримані «Схемами» документи з інвестиційного конкурсу на будинки, «Центрелеватормлинбуд» і раніше орендував приміщення комплексу будинку Терещенків. А в 2004 році місто оголосило конкурс для потенційних інвесторів, адже будинок треба було реставрувати. Зрештою «Центрелеватормлинбуд» (одним із засновників якого є Тимур Міндич – відомий бізнесмен, пов’язаний із каналом «1+1» та Ігорем Коломойським) до конкурсу не допустили, а переможцем обрали «Укрнафту» (акції якої майже порівну належать державі та структурам Ігоря Коломойського). Уже невдовзі після укладання інвестиційного договору з містом, «Укрнафта» передала свої права на будинки «Центрелеватормлинбуду».\nНевже два підприємства, пов’язані через третіх осіб, просто розіграли схему, за якою садиба дісталася нинішньому власнику попри те, що саме його і не допустили до конкурсу? Нинішній керівник відповідає, що в цих питаннях просто не обізнаний, як і в планах своєї ж фірми щодо будинку.\n«Я не знаю тих часів, не можу коментувати. Я вже потім прийшов співпрацювати. Я ще раз кажу, я не маю права розкривати плани інвестора, я з ним говорив», – запевнив директор ПрАТ «Центрелеватормлинбуд» Олег Івченко.\nПроте запевняє, що вже цього року влада побачить власне проект реставрації садиби. Раніше проект «Доступ до правди» у своєму дослідженні власників історичної нерухомості писав про те, що власники цієї садиби вже отримували припис за неукладання обов’язкового для власників документа (охоронного договору), а також через те, що будівля у занедбаному стані. Тепер власник каже, що всі порушення пам’яткоохоронного законодавства усунуті.\nБудинок зсередини. Фото проекту «Доступ до правди»\nАле з цим не згоден нащадок власника старовинної садиби Мішель Терещенко. «Я вже починаю працювати з юристами. І ми будемо судитися. Будинок Терещенків буде показувати киянам, що це можна захищати і давати нове життя гарному історичному будинку, який у нас є», – каже він.\nІсторичне серце столиці – Андріївський узвіз. У 2009 році влада вирішила його відреставрувати до «Євро-2012» і доручила цю справу інституту «УкрНДІпроектреставрація».\nПроект реставрації Андріївського узвозу\n«Під час роботи ми зіткнулися з тим, що якісь будинки продані приватним підприємцям. Насправді власники не пускали в будівлі на обстеження. Тому проект ми зробили, включили туди не тільки фасади, а й аварійні дахи, і таким чином привели в порядок Андріївській узвіз, але не в повному обсязі», – зазначає реставратор, головний архітектор «УкрНДІпроектреставрація» Лариса Цяук.\nОкрім того, що сам Андріївський узвіз – територіальна пам’ятка, більшість будинків тут – також пам’ятки. І багато з них давно у приватній власності.\nНаприклад елегантний будинок XVIII століття на самому початку узвозу.\n«Першими власниками садиби, до складу якої входив цей будинок, була родина київських купців Лакерд. Уявіть собі, наскільки заможні люди жили на Андріївському узвозі, що вони могли володіти ділянками, які займають цілі квартали. Після радянської влади до кінця 1998 року фактично весь перший поверх цієї садиби був зайнятий швейним училищем, але його розформували. Тоді будівлі почали приватизовувати, розкуповувати. І ось тоді з цього будинку пішло життя. Він вже майже 20 років порожній. І це пам’ятка», – каже керівник Центру урбаністичних студій Національного університету «Києво-Могилянська академія» Владислава Осьмак.\nНаразі будівля повільно руйнується. Якщо зовні будинок виглядає охайно, то всередині ходити по ньому страшно. Це визнає і нинішній власник – «Діамантбанк», публічним акціонером якого є екс-міністр МНС та колишній народний депутат Давид Жванія. Банк має головний офіс на тій же ділянці, тож може фізично контролювати стан сусіднього будинку.\nБудинок на Андріївському узвозі, 2 та банк «Діамантбанк», який ним володіє. стоять стіна до стіни\nУ самому банку запевняють, що рятувати пам’ятку хочуть, навіть уклали охоронний договір на будинок, але не можуть почати роботи через бюрократію.\n«Нам ще необхідно отримати містобудівні умови та обмеження. Але, починаючи з червня 2015 року, ми не можемо отримати цей документ. У нас усі погодження є, але застаріла корупційна схема в цій сфері як діяла, так і діє. Складнощі отримання цього документа виникають у багатьох замовників, хто володіє будівлями, такими смачними, як, наприклад ця, на розі Андріївського узвозу та Контрактової площі», – каже радник голови правління «Діамантбанку» Наталія Бєлан.\nВсередині будинок на Андріївському узвозі, 2 виглядає значно гірше, ніж зовні\nНа підтвердження її слів «Схеми» отримали копії кількох звернень банку до міської влади, в яких вони просили надати їм останній документ, який необхідний для початку роботи.\nПро цю ситуацію журналісти запитали в очільника департаменту, який повинен надати документ, – головного архітектора Києва.\n«Реставрація – це дуже тонка річ. Коли до мене потрапляють документи, із п’яти може один проходить», – відповів на запитання знімальної групи програми Олександр Свистунов.\nГараж замість пам’ятки?\nБудинок на Боричевому Току в Києві. Фото 1984 року (з альбому Яковлева та Равчева «Київ 70-80-ті»)\nНаріжний будинок на Боричевому Току, 23/3 – один із найстаріших, збудованих після пожежі на Подолі 1811 року. Зараз він майже перетворився на руїну, проте це охоронювана законом пам’ятка архітектури. Дозвіл на його будівництво надавав ще перший офіційний головний архітектор Києва Андрій Меленський.\n«Цей один із найперших, найстаріших. Щоб дерев’яний будинок зберігся майже 200 років! То це вже само собою достатньо важлива причина, щоб зберігати його і надалі», – зазначає Владислава Осьмак.\nПам'ятка архітектури початку ХІХ століття на Боричевому Току в Києві\nТеперішня власниця історичного скарбу – Галина Іванівна Лосєва. Має в Києві низку ресторанів. Лосєва – член родини Калетників, політиків-комуністів. Рідна дочка Лосєвої – це Оксана Калетник, колишній депутат парламенту.\nГалина Лосєва, член родини Калетників\nЗа результатами минулорічної інвентаризації, яку проводила міська влада, інспектори дійшли висновку, що будинок невідомо чий. Але прослідкувати власника легко можна завдяки земельному кадастру. Щоправда, тут цільове призначення землі під стародавньою пам’яткою архітектури вказане як «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва».\nСама ж Галина Лосєва підтвердила «Схемам» у листі – будинок її.\nПроте замість відповіді на запитання про те, чому за стільки років після переходу в її руки пам’ятка так і не отримала другого життя, вона повідомила, що будинок у неї відібрали шахраї-рейдери – мовляв, офшорна фірма «Магнолія ассоушиейтс лімітед» отримала підробне рішення суду, що закріпив за нею право власності на історичний об’єкт. Тепер Галина Лосєва планує звернутися із цим питанням до правоохоронців.\n«А тому розповісти Вам про плани будівництва на цій ділянці в найближчий період, на жаль, не можу», – пояснила вона.\nНа вулиці Тургенівській руйнуються колись величні будинки початку XX cтоліття під номерами 17 та 19.\nБудинок початку ХХ століття на вулиці Тургенівській у Києві\n«Якщо ми подивимося на проектні креслення, то побачимо п’ятиповерховий будинок із виразною баштою. Але побудували триповерховий і без неї. Вочевидь, у домовласника не вистачило грошей, і він поміняв проект. Але ця цікава деталь в історії київської архітектури, до речі, доволі характерна. Щодо будинку №17, він біля 10 років був виявленим об’єктом культурної спадщини, але втратив свій статус, мабуть, через технічний стан», – розповідає історик, пам’яткознавець Олена Мокроусова.\nНинішні власники будинків – товариство «Українська індустріальна група». Наразі засновником фірми значиться його керівник Віктор Слишик. Проте раніше, коли фірма офіційно купувала землю під будинком №17, до переліку засновників товариства увійшла Олена Ставицька – дружина розшукуваного екс-міністра енергетики Едуарда Ставицького. Також серед уповноважених осіб були його батько, мати та теща міністра-втікача.\nМихайло Гріншпон та Віктор Слишик\nПро свою власність бізнесмени розповідають неохоче. «Будівлю у 2001 році «Українська індустріальна група» купила в банку «Приват», тому які питання?» – каже керівник фірми Віктор Слишик.\nРозмова проходить в кабінеті екс-радника голови Державного космічного агентства, представника компанії GX Satellite Communication Management в Україні Михайла Гріншпона. За його словами, ще раніше товариство викупило землю під одним із будинків, а вже після цього міська влада сама попросили розселити інший – сусідній. Тепер компанія чекає, коли мине криза.\nПлан майбутніх будинків на вулиці Тургенівській\nСтверджують, що готові відбудовувати пам’ятки, але, схоже, що, купуючи будинки, не дуже цікавилися пам’яткоохоронним законодавством, адже охоронні договори на будинки не укладали.\nСаме охоронний договір, укладати який власники зобов’язані при купівлі будинку-пам’ятки та підписання якого часто уникають, може зобов’язати їх розпоряджатися майном не на власний розсуд, а так, як того вимагає закон.\n«Дійсно, законодавство про охорону культурної спадщини практично ніяк не співвідноситься із законодавством щодо приватної власності. Єдиним документом, який може зобов’язати власника щось робити, є охоронний договір. Ми, звісно, якимось чином можемо на це вплинути, але, знову ж таки, приватна власність в Україні недоторканна», – пояснює спеціаліст «УкрНДІпроектреставрація» Катерина Гончарова.\nВласники пам'яток зобов'язані укладати охоронні договори, але не всі з них про це знають\nТож, охоронний договір на будинок – чи не єдиний документ, за невиконання якого можна притягнути власника до відповідальності. Але, як кажуть пам’яткоохоронці, суто символічно.\n«За ухилення від підписання охоронного договору максимальний штраф 17 тисяч. Від 1700 гривень до 17 тисяч. За проведення робіт без дозволу – від 17 тисяч до 170 тисяч», – зазначає головний спеціаліст відділу інспекції Управління охорони культурної спадщини Вартан Азатьян.\nХто ж буде контролювати дії власників будинків-пам’яток і карати їх у разі порушення законодавства? У березні «Схеми» зустрічалися із заступником мера Києва Петром Пантелеєвим, якому Кличко доручив провести повну інвентаризацію будинків, що занепадають. Перед початком справи з наведення порядку у цих питаннях представник влади був налаштований ламати систему.\n«Там, де є власник. Власник ігнорує, не хоче спілкуватися, не хоче домовлятися і не хоче робити нічого по цьому будинку, то ми вимушені будемо звертатися до суду», – рішуче казав він у коментарі «Схемам».\nПонад півроку по тому «Схеми» поставили йому ті ж запитання, але цього разу у влади чомусь кардинально змінилася думка. «Ми вивчали судові перспективи, але прийшли до того, що судова практика, на жаль, негативна в цьому плані», – зазначив цього разу Петро Пантелеєв.\nПри цьому в міській адміністрації зазначають, що можуть повертати пам’ятки у комунальну власність, але не так швидко, як хотілося б. «Одну пам’ятку в рік можемо стовідсотково повертати», – заявляє керівник апарату КМДА Володимир Бондаренко, при цьому зазначає, що більше не вийде через обмежений бюджет.\nПроте є у міській владі й оптимістичні прогнози. Зазвичай, до якоїсь визначної дати киянам обіцяють привести все до ладу. У тому числі й вулиці Києва – відреставрувати фасади і знову спробувати домовитися з бізнесменами.\n«Ми маємо чудовий дедлайн – «Євробачення». Я гадаю, що нам це потрібно. Такий струс щоразу. «Ось вам прапорець, ось вам фініш» і тепер до фінішу треба зробити», – зазначає Олексанр Свистунов.\nЧи готова влада взяти контроль над ситуацією і тверду відповідальність? Про це журналісти запитали у міського голови Києва Віталія Кличка. Відповідь, здавалося б, опозиційної до приватних власників сторони напрочуд схожа: зараз не найкращі часи.\n«Зараз складна ситуація, чому складна? Тому що ми можемо почати процес, але на сьогоднішній день ми розуміємо, що коли ми забираємо будинки у комунальну власність, нам потрібно буде також передбачити кошти, які ми вкладаємо для того, аби вивести будинок з аварійного стану. Можу сказати відверто, в нас не найкращі зараз часи і дійсно проблеми з бюджетом. І взяти забрати в комунальну власність, а потім нас будуть звинувачувати – а чому ви забрали і нічого не робите?» – пояснив позицію Віталій Кличко.\nБездіяльність стає вбивчою. Столичні пам’ятки – минуле, яке варто зберігати заради майбутнього, повільно гинуть, зберігають їх лише архівні кадри.\nІсторичні будинки сприймаються їхніми сучасними власниками як черговий актив. Адже це вигідна угода: заплатити максимальний штраф 6 тисяч доларів за руйнацію пам’ятки, довести, що відтворити її не можна і на виході отримати землю в серці Києва під нові, комерційні цілі.\nУ цьому сенсі українські закони охороняють приватну власність значно краще, ніж пам’ятки. У цих умовах можна змінити ситуацію, тільки якщо повністю переробити законодавчу базу – повернути практику примусового вилучення пам’яток, посилити покарання за їхню руйнацію, запровадити публічні конкурси на реставрацію з громадським обговоренням проектів та визначенням чітких термінів їхньої реалізації, налагодити комунікацію між різними органами влади, що мають різні дані про власників і не можуть їх встановити, нарешті перенести всі дані з паперових реєстрів у електронні, аби не дати їм остаточно загубитися.\nЖурналісти та громадські активісти роками намагаються привернути увагу до проблеми збереження пам’яток, щоб разом врятувати хоч одну. Алe все це спрацює лише за політичної волі, сміливості брати відповідальність і публічно звітувати про кожен свій крок.


Good Shepherd в країні Закрити | Apg29\nGood Shepherd в країні Закрити\nЦе абсолютна самий хворобливий це, як він м&#\nВін думає про країну поруч. Він думає про зелені луках, він думає про спокійній воді. Як він міг думати, що трава буде зеленіша в країні далека?\nБув колись вівця на ім'я Маркули. Одного разу, давним-давно, коли він був маленький ягня, так що він жив в країні поряд. SHEPHERD він був завжди так близько в цій країні. Існувало багато зелених лугів і красивих диких квітів. У країні близько була соковитої трави, щоб поїсти і холодної води для пиття.\nМаркулліс був вельми заповзятливим сам по собі, а іноді він стояв у fårhägnadens забору і дивився на світ зовні. Він часто задавався питанням, як країна знаходиться далеко може бути, він міг бачити проблиск тієї країни, де він стояв. Ну, насправді, тим більше він стояв і дивився, і фантазував про те, що було б там, тим більше заманливо почав відчувати, як покинути країну поруч, і встати на їх власні пригоди. І це незважаючи на те, що країна знаходиться далеко була країна SHEPHERD часто попереджав їх. Країна не мала хороший пастух над ними. Але, якщо ви хочете, він пішов, щоб покинути країну близько до качан в далеку країну.\nSHEPHERD використовується, щоб зібрати свої вівця і вівця навколо нього, він говорив їм про те, що він хотів, щоб вони знали, важливі речі для них знати. Він втішав тих, хто потребував заспокоєння і поранені отримав особливу обережність в руках пастуха.\nSHEPHERD раз підкреслював, що він завжди був близький до тих, хто жив у країні поруч. Незалежно від того, які обставини були, і навіть не дивлячись на те, ягнята і вівці не завжди говорять йому, що він не був далеко.\nСаме тому країна називалася в країні закриття. SHEPHERD їх завжди була близька.\nІноді, коли ягнята і вівці приліг відпочити в спокійній воді, так пішли пастух на нічному патрулі. Він пішов шукати будь овець, які пішли в далеку країну. Він закликав їх і вигукували свої імена. «Вернись до мене Vitull, прийди!» Він кричав голос, настільки повну любові. SHEPHERD завжди був упевнений, звернутися до всіх його ягнят і овець по імені.\nМаркулліс завжди пам'ятатиме голос пастуха.\nІноді, коли Бродячий пошкодувати, що він залишив пастух і країну поруч, він почав кричати на Пастиря. Як тільки пастух тоді почув паразитного овець крик, так що прийти пастух відразу до нього, ніж вівці були потім знайдені пастух його. Потім він переносить овець додому в країну поблизу.\nSHEPHERD використовується, коли він повернувся з паразитних овочами криком «прийшов все мою улюблену баранина і вівці! Приходьте і радійте зі мною з цього приводу тепер повернувся в наш будинок в країні близько!» Тоді, як пастуха приніс в цих випадках його стадо в певне місце на зелених луках, де він піддався був справжнім святом для всіх з них.\nАле тепер, як Маркулліс Тут, в törnigt заростях, далеко в країні далеко, де він пішов так багато років тому. Він втомився, і тепер він старий, і так побої і рвані в пальто після всіх років в країні далека. Він задихається для води, вона відчуває, як ніби побоювання повинні повністю задушити його. Це так темно усередині нього, і ніч навколо нього і так темно.\nВін думає про SHEPHERD ...\nЦе абсолютний найболючіше це, як він міг коли-небудь покинути Shepherd ??\nЦе абсолютно неможливо зрозуміти.\nВін думає про те, як SHEPHERD неодноразово говорила своїм ягнятам і вівцям, що, як тільки вони звернулися до Нього, Він прийде. Маркулліс дійсно посмів би вірити, що це тепер також застосовується до нього? Тому що, крім того, що він залишив пастух і країну поруч, так як він також зробив деякі дійсно жахливі речі в цій країні далека.\nМоже пастух дійсно пробачити йому все це?\nВсю ніч він думає, тремтячи від холоду, де колючі зарості, де він застряг серед шипів, і був сильно розірваним.\nНа світанку, тільки коли ніч збирається поступитися день, тому він починає шепотіти: ІСУС! JE, він тільки шепотів знову Пастир там! SHEPHERD там! Він нахиляється вниз, він розриває шипи, які пастку Маркулліс так погано. річка Все, що він зламався. люблячі руки Шеперд, як це часто пестив Маркулліс пальто і голова починає кровоточити.\nSHEPHERD ліфт потім обережно вгору Маркулліс в руках пастуха.\nТак починається подорож назад додому в країну поблизу.\nЛука 15: 1-7\n1 Петро 2:25\nV 08, torsdag 25 februari 2021 kl 20:03


Головна Твори Спробуємо написати твір: любов до рідної землі у творчості Андрія Малишка\nЛюдська доля завжди була невід’ємною часткою долі Батьківщини, місця, де ти народився. Ти живеш її смутками, її радощами, ти дихаєш її повітрям, ти їси її хліб, що виріс на її полях. Андрій Малишко теж народився на Україні і розумів, яке це щастя – жити на рідній землі, віддавати їй свою любов, свою працю. Цього його навчила мати. Забита селянська жінка зуміла відкрити малому Андрію світ, де поряд ідуть казка і реальність, де гріє серце насамперед любов до рідної землі, любов до праці. Тому й не дивно, що у творчості Малишка завжди поряд – любов до рідної землі й людська доля. З поезій Андрія Самійловича постає переді мною українська земля – Батьківщина. Мені, як і ліричному героєві, дорогий кожний куточок Вітчизни, адже це і моя «ненька». Можна забути про все на світі, коли дивишся на її неосяжні поля, на її стрімкі річки, коли бачиш її незрівнянну красу. Що може бути рідніше, ніж рідна земля? І тому говорить поет слова, які бринять в серці кожного з нас:\nСкільки любові вчувається в цих простих на перший погляд рядках! Ця любов вела Андрія Малишка усе життя, допомагала в скрутні хвилини. бо саме вона дає тобі снаги жити, вона – рідна земля:\nВідвела доріг мені не мало,\nДумки Андрія Малишка завжди линули до України, бо він був її сином, справжнім вірним сином. Був і залишився її «буселом» з «такою ж любов’ю до отчого дому». До кінця свого життя зберіг в своєму серці Андрій Малишко цю любов, все життя прославляв він людину-працівника на рідній землі. Тому і йтимуть, на мій погляд, поряд любов до рідної землі і людська доля. А український поет Андрій Малишко дивитиметься їм услід…