Істерики у дітей – 10 батьківських помилок | Психосома\n1 2760 22.11.2018 Марія Величко 2018-11-22T15:00:53+03:00 Діти та батьки\nСцени істерики у дітей, яку закатують зовсім маленькі або трохи підрослі діти, знайомі кожному з батьків. Це нерідко сприймається дорослими, як особлива якість характеру їх чада, але психологи впевнені, що саме дорослі своїми помилками та невірною поведінкою провокують вибухи емоційності у своїх нащадків. Якщо добре придивитися, то можна помітити, що дитина «істерить», намагаючись чогось домогтися від одного зі своїх близьких, але нормально себе веде в присутності інших.\nНайчастіше головним адресатом дитячої істерики стає мама, але, буває, що і дитина випробовує стійкість нервової системи і інших родичів.\nДитячі капризи можуть бути викликані різними емоціями\n. Так маленький чоловічок може проявляти через істерику не тільки роздратування або страх, а й гнів, жалість, відчуття безпорадності або співчуття. Батькам потрібно навчитися діяти делікатно, але в той же час рішуче, щоб такі сцени не перетворилися в постійні.\nФахівці з дитячої психології стверджують, що більшість істерик обумовлено декількома вельми поширеними батьківськими помилками.\nЯкщо батьки прагнуть задовольнити всі бажання свого малюка і ні в чому його не обмежують, бачачи в цьому прояв батьківської любові, то, як не дивно, дитина не відчуває захисту. Маленька людина не розуміє принципів функціонування світу, вона не відчуває законів та рамок. На незрілу дитячу психіку лягає занадто важка ноша відповідальності за власні бажання, а батьки з власної волі стають лише покірними виконавцями всіх «хочу», навіть спонтанних. У такій ситуації малюк неминуче стає нервовим та істеричним.\nРізка протилежність першому варіанту розвитку подій – практика тотальних заборон та обмежень. Батьки, які не готові бачити в своїй дитині окрему особистість, абсолютно позбавляють її природних людських прав: права на думку, бажання і вибір. Мама і тато, спираючись на свій життєвий досвід, якого, звичайно, ще не може бути у дитини, стають справжніми диктаторами. Встановлені батьками рамки душать малюка, не даючи йому спокійно жити та розвиватися. Варіантів у дитини, що живе в системі жорстких обмежень, небагато: депресія, соматичні хвороби, саботаж або істерики.\nДорослі аж ніяк не ідеальні – багато хто з нас змінюють власні правила в залежності від настрою. Мама або тато в одних і тих же ситуаціях бувають то розуміючими і терплячими, то – розсердженими і вимогливими. Малюк не розуміє, чому його батьки діють по-різному, і його власний невеликий світ втрачає стабільність. У підсумку він може стати дратівливим або істеричним – це цілком нормальна реакція дитячої психіки на часту зміну правил.\nРозпорядок дня – це не просто данина дисципліні та мода на планування часу. Чіткий режим – це одна з істотних опор дитячого почуття безпеки. Малюк на цьому прикладі починає інстинктивно засвоювати той факт, що в світі діють певні закони. Крім того, порушення звичного розпорядку дня призводять до накопичення фізичної втоми, незважаючи на безсумнівну витривалість дитячого організму. Відсутність чітких тимчасових рамок сну, прийомів їжі та ігор призводять до фізичного та психічного стресу, у відповідь на який виникають капризи й істерики.\nТелевізор, комп’ютер та гаджети\nЗайняті власними справами батьки часто використовують безконтрольний перегляд мультфільмів та електронні ігри в якості безпрограшного способу зайняти дитину. У цьому є і свої переваги – існує безліч комп’ютерних розваг, які сприяють розвитку малюка, покращують дрібну моторику та кмітливість. Але будь-які «екранні» активності повинні жорстко обмежуватися за часом: такі заняття згубно впливають на процеси збудження та гальмування, які в дитячому віці і без цього перебувають в досить крихкому балансі. В результаті занадто тривалого перебування перед телевізором або ноутбуком дитина перезбуджується і потім буде шукати вихід свого стану, в тому числі і через істерику.\nЦей постулат звучить дещо парадоксально, але в його основі лежать ясні психологічні причини. Покарання – це своєрідна рамка, що свідчить про межі дозволеної поведінки. А без усвідомлення цих меж маленькій людині неспокійно.\nЗакочуючи істерики, малюк просто-напросто намагається «намацати» ці рамки або змусити батьків їх встановити.\nПід час істерики діти проявляють себе справжніми бійцями – їх наполегливості та впертості дорослі можуть тільки позаздрити\n. А ось батьки схильні підкорятися почуттю жалості, втомитися від опору або зніяковіти від несхвальних поглядів оточуючих, якщо істерика відбувається в громадському місці. Дорослі здаються, а дитина не тільки отримує бажане, а й засвоює серйозний урок: її поведінка сильніше встановлених вами правил. Чим частіше таке трапляється, тим більше істерична поведінка стає для дитини природним шляхом домогтися виконання будь-якого її бажання. Негативна поведінка закріплюється, і впоратися з істериками чада стає все складніше. Самий розумний спосіб встояти при істериці і припинити її – перестати бути глядачем, залишити дитину з її примхами один на один: піти в іншу кімнату і зайнятися своїми справами.\nЯкщо неслухняна дитина своєю поведінкою, недбалістю, капризами вивела батьків зі спокою, вони часто починають на неї кричати. Це – один з дієвих методів припинити небажану поведінку, але метод занадто підступний. Ваш малюк на самому авторитетному для нього прикладі чітко засвоїть, що підвищення голосу – це «ключ» до виходу зі складної ситуації. В подальшому не дивуйтеся, що дитина буде все частіше і частіше використовувати цей прийом.\nКожен дорослий член родини намагається надати своїй дитині тільки найкраще. Батьки багато працюють, щоб забезпечити дітей всім необхідним для їх здоров’я, безпеки, зручності: оплатити хороший дитячий садок і школу, купувати екологічно безпечні продукти, гарний одяг та іграшки. Але, трапляється, що в гонці за матеріальними благами мами і тата забувають про те, що малюк найбільше потребує спілкування з ними. Дітям необхідно ділитися з батьками своїми думками та досягненнями, разом грати, малювати або просто дуріти. Обійми, поцілунки, будь-який тілесний контакт з мамою і татом, спільні справи та ритуали – це необхідні складові гармонійного розвитку малюка. Тому, якщо батьки не проводять з дитиною достатньо часу – вона неминуче буде «істерити». Просто для того, щоб завоювати відсутню їй увагу.\nЦі 10 помилок роблять багато батьків, не усвідомлюючи, що така їхня поведінка викликає у дітей нервозність, що приводить до істерик. Якщо ви простежите за собою і скоректуєте свої звички, емоційний фон у вашій родині буде більш здоровим. Щастя вам і злагоди!\nНаоборот, мы приветствуем популяризацию наших материалов, но с обязательной активной follow ссылкой на эту страницу psyhosoma.com/uk/isteriki-u-ditej-10-batkivskix-pomilok/.


Загроза на вулицях Херсона\nДжерело: Журналіст – Е. Стефанова\nНебезпечний сухостій. У Херсоні, просто на магістральних вулицях, на перехожих чатує загроза. Наприклад, Перкопська. Вулиця з пожвавленим рухом, дві школи, медичний коледж. І – сухезні тополі. До дерев нікому немає діла. А вони от-от впадуть. Мешканці району вже декілька місяців з острахом проходять повз аварійні дерева. Одне з таких – прямо на зупинці.\nОнук Людмили Павлівни навчається у 32-й школі. Стурбована його безпекою, жінка звернулася зі скаргами до чиновників. Проте, ні небезпечні гілки, ні аварійне дерево досі ніхто не прибрав. Аби визнати дерево аварійним, мають створити спеціальну комісію. На складення акту обстеження може піти кілька тижнів. Втім, якщо дерево загрожує життю чи здоров’ю людини, себто, знаходиться у місці інтенсивного руху транспорту чи пішоходів, закон каже – видалити негайно! Чиновники ж розводять руками – негайно не можемо, брак коштів. У департаменті повідомляють: протягом минулого року вибрали всю суму, заплановану бюджетом на сухостій – близько восьмиста тисяч гривень. За ці гроші знесли 232 дерева, та викорчували 259 пеньків. На поточний рік за даною статтею запланували таку ж суму. Влада обіцяє: незабаром руки дійдуть і до Перекопської.\nВже не раз херсонці були очевидцями сумних подій, які траплялися через падіння аварійних дерев. Розбиті автівки, обірвані лінії електропередач, травмовані люди. У влади ж, як тоді, та і тепер, одна платівка: не вистачає коштів.\nНовий рік з перемоги\nВ передостанню суботу січня були поновлені матчі чемпіонату України з футзалу\nТендерний скандал у Херсоні\nУ Херсоні за «золотими» цінами закупили овочі для закладів освіти.\nТри тисячі призовників мають мобілізувати на Херсонщині\nВійськовий ценз – чоловіки від 25-ти до 60-ти років.


Паровози » Українські реферати\nБурхливе ріст промисловості і торгівлі в кінці XIX століття спричинив за собою настільки ж стрімкий розвиток всіх галузей залізничного транспорту. Виникла проблема збільшення провізної спроможності залізниць, а разом з нею необхідність підвищення сили тяги, потужності і паливної економічності паровоза. Конструкція паровоза в основному сформувалася до 1900 р. і збереглася до останніх років його споруди. Доцільність збільшення потужності паровозів, особливо вантажних, диктувалася також комерційними міркуваннями.\nДо початку XX століття стало очевидним, що витрати на перевезення вантажів зменшуються з збільшенням маси поїздів. Російський професор Ю. В. Ломоносов ще в 1924 р. говорив, що особливо повчальний приклад американських доріг: вони палять на годину майже вдвічі більше вугілля, ніж наші, але вони в три рази сильніше наших і в результаті, незважаючи на дорожнечу робочих рук в Америці, собівартість тонно-кілометра вантажу, що перевозиться там значно нижче, ніж у нас.\nЗбільшення енергетичної потужності локомотива доцільне лише за наявності можливості перетворення її в зовнішнє механічну роботу, витрачену на пересування поїздів, тобто при забезпеченні надійного реалізації високих значень сили тяги. Таким чином, назріла необхідність зростання потужності паровозів неминуче тягла за собою збільшення числа спарених (провідних) осей, навантаження на вісь або того й іншого разом. До початку XX століття панівним типом вантажних паровозів в Європі були тривісні машини з осьовим формулою 0-3-0 * (* Прим: Осьова формула характеризує тип локомотива: перша цифра - число передніх підтримують осей; другий - число рушійних (зчіпних); третє - число задніх підтримують осей.), в Америці - паровози з чотирма зчіпними осями 1-4-1 (типу "Мікадо ").\nВ 20-і роки переважаючими типами вантажних паровозів в країнах Європи стали паровози 1-4-0, 1-5-0 при навантаженнях на вісь 20 т, німецькі залізниці мали декілька танк-паровозів типу 1-5-1 з навантаженням на вісь 25 т для водіння важких вантажних поїздів.\nВ Сполучених Штатах Америки і Канаді найбільше поширення ня отримали вантажні паровози з п'ятьма рухомими осями типів 1-5-0 (Декапод), 1-5-1 (Санта-Фе), 1-5-2 (Техас) з навантаженням на вісь приблизно 27 т; для доріг з більш потужним верхнім будовою були побудовані паровози з навантаженням на вісь до 35 т.\nЗ подальшим збільшенням потужності вантажних паровозів в Європі та Америці стали створюватися паровози з числом спарених осей в жорсткій рамі більше п'яти. Вперше паровоз з шістьма спареними осями був побудований в 1912 р. в Австрії; в 1918 р. для Вюртемберскіх залізниць був побудований паровоз 1-6-0; в 1931 р. у Польщі був створений паровоз 1-6-2 для гірських ділянок Болгарії, сила тяги цього паровоза 270 кН.\nВ 1926 для Тихоокеанської залізниці був побудований трьохциліндровий шестіосний паровоз 2-6-1 для роботи на ділянках з крутими і затяжними підйомами. Цей паровоз мав силу тяги 438 кН при потужності 3490 кВт (4750 л. с.). Парк цих машин досяг 60 паровозів.\nНа залізницях Радянського Союзу до створення в 1931 р. потужного паровоза ФД парк вантажних паровозів складався в основному з паровозів 0-5-0 серії Е та паровозів 1-5-0 серії Е різних модифікацій з розрахунковою силою тяги 181-195 кН (18,1-19,5 тс) і осьовими навантаженнями 15,6-17,1 т. У 1934 р. був початий масовий випуск паровоза 1-6-0 серії СО, створеного на базі паровоза Ем, що має розрахункову силу тяги 199 кН при навантаженні на вісь 17,5 т.\nВ 1931 Луганський паровозобудівний завод почав випуск вантажних паровозів серії ФД типу 1-5-1 з розрахунковою силою тяги 233 кН (3,3 тс). Це був самий могутніший в Європі паровоз масового випуску того часу з розрахунковою потужністю 1910 кВт (2600 л. С.). Протягом обмеженого часу реалізувалися потужності до 2130 кВт (2900 л. з .).\nВ 1935 р. на Ворошиловградському заводі був побудований дослідний вантажний паровоз типу 2-7-2. Це був єдиний паровоз у світі з сімома спареними осями в жорсткій рамі. Його розрахункова сила тяги становила 280 кН (28,0 тс), що розвивається потужність - До 2940 кВт (4000 л. С.). Паровоз практично не був використаний в поїзної роботі через руйнівних впливів настільки складного екіпажу на верхню будова шляху.\nВ післявоєнний період паровозобудування в СРСР були випущені два серійних типу вантажних паровозів з п'ятьма зчіпними осями в жорсткій рамі з навантаженням на вісь 18 т: паровози 1-5-0 серії Л і 1-5-1 серії ЛВ з розрахунковою силою тяги відповідно 221,5 і 231,5 кН. Умови експлуатації та вимоги перевізної роботи дозволяли обходитися паровозами, що мають не більше чотирьох-п'яти спарених осей в єдиній рамі.\nЗростання вантажообігу залізниць, прокладка трас в гірських умовах зажадали створення паровозів з великим числом осей. Побоюючись високих бічних впливів рушійних осей на шлях при багатовісних жорстких екіпажах, Паровозна техніка пішла шляхом створення потужних багатовісних паровозів при екіпажі зчленованого типу. Найбільше поширення отримав зчленований паровоз типу "Маллет", вперше побудований в 1894 р. Відомі також інші види зчленованих паровозів, які не отримали, проте, широкого поширення через свою складність і високих ремонтних витрат: паровози Ферль, Гаратта, Гольве, Дю-Буську та ін Паровоз типу "Маллет" мав, як правило, дві рами: задню, жорстко прикріплену до котла, і рухому передню, поєднану з задньої за допомогою шворня. Кожна рама розташовувалася на окремій групі спарених рушійних осей (від двох до п'яти), які мали свою парову машину. Найбільшого поширення такі паровози отримали на залізницях США і Канади (вперше в 1904 р. на залізницях штатів Балтімор і Огайо).\nАмериканські зчленовані паровози забезпечували реалізацію розрахункової сили тяги 660 кН (паровоз типу 1-5 +5-1). У 1915-1916 рр.. у Сполучених Штатах Америки було створено потрійний зчленований вантажний паровоз (триплекс) "Маллет" з 12 зчіпними осями типу 1-4 +4 +4-1 для залізниць Ері і Вергінська. Третя група провідних осей цього паровоза з машиною розташовувалася під тендером. Розрахункова сила тяги триплекса становила 72,6 кН. Для збільшення потужності вантажних паровозів без зміни їх розмірів і істотного зростання навантаження на зчіпні осі на американських паровозах застосовували допоміжний паровий двигун - бустер (паровози Лайма). Бустерний двигун, як правило, розташовувався на задній (підтримуючої) візку паровоза і включався в дію періодично: при початку руху і розгоні важкого поїзда, малих швидкостях руху на підйомах.\nУ Росії перший зчленовані вантажні паровози нормальної колії були побудовані Брянським і Путиловський заводами за проектом заводу Хеншель в 1898-1899 рр.. для Московсько-Казанської залізниці. Паровози типу 0-3 +3-0 отримали серію Q. Пізніше, в 1903 р., такі паровози були замовив і для Сибірської залізниці. Сила тяги паровоза Q доходила до 140 кН, що призводило до розривів гвинтовий упряжі перших вагонів поїзда. У 1949 р. Коломенським паровозобудівний заводом ім. В. В. Куйбишева був побудований дослідний зразок зчленованого вантажного паровоза П-34 типу 1-3 +3-1 з розрахунковою силою тяги 242 кН. Потужний паровоз П-34 з відносно невисокою осьової навантаженням призначався для широкого використання на лініях, що мають верхнє будова шляху, що відповідає технічним рівнем передвоєнних років. У 1954 р. на тому ж заводі були побудовані два досвідчених зчленованих паровоза П-38 типу "Маллет" 1-4 +4-2. Розрахункова сила тяги паровоза cоставляла 400 кН. Це був самий потужний радянський паровоз.\nПотужність паровоза, яка може бути реалізована досить тривалий час при інших рівних умовах, безпосередньо залежить від паропродуктивності котла, тобто розмірів випаровуючий поверхні котла, кількості та якості палива, яке може бути ефективно спалено в топці. Площа колосникових грат і обсяг топок потужних паровозів, весь час збільшуючись, досягли межі можливості їх опалення вручну, виникла нагальна потреба в справі механічного углеподатчіка. Так, площа колосникових грат зчленованих американських паровозів 1-4 +4-1 і 1-4 +4-2 досягла 7,7-16,9 кв. м. Перші спроби створення механічного углеподатчіка - Стокера були зроблені в США в 1889 р., але вони виявилися незадовільними. Потрібні багаторічну працю, поширені спеціальні досліди, експлуатаційні перевірки углеподатчіков багатьох систем, поки було створено кілька типів, що відповідають вимогам ефективного спалювання вугілля в паровозної топці. В результаті потужні паровози стали оснащуватися Стокера двох видів: з верхньою та нижньою подачею палива. Паровози з великою площею колосникових грат оснащувалися також Стокер "Дуплекс" - з двосторонньої верхньою подачею вугілля в топку. У Радянському Союзі стокер вперше були встановлені на паровозах ФД і ІВ; паровоз 2-7-2 Луганського заводу, який мав площа колосникових грат 12 кв. м, був обладнаний Стокером типу "Дуплекс". Тендери деяких потужних американських паровозів оснащувалися пушером - механічним пристроєм, просуває вугілля до транспортеру Стокера від задньої частини вугільного бункера. Пушер також використовувався для розпушування змерзлому вугілля.\nУспіхи застосування пиловугільного опалення в стаціонарній енергетиці викликали інтерес до цього виду опалення на паровозах. Факельна спалювання вугільного пилу, стійко забезпечує підвищений коефіцієнт корисної дії (К.К.Д.) паровоза, стало надзвичайно важливим резервом збільшення його потужності і економічності при обмеженому обсязі топки. Спроба застосування пиловугільного опалення на паровозі вперше була зроблена в США в 1900 р., в 1914 р. було передано в дослідну експлуатацію перший паровоз з пиловугільним опаленням. У наступні роки інженери-теплотехніки ряду країн неодноразово поверталися до цієї проблеми.\nНайбільш істотні роботи в цій галузі проводилися в США і Бразилії в 1917-1929 рр.., в Німеччині - у 1923-1930 рр.., потім в НДР у післявоєнні роки. У Радянському Союзі питаннями пиловугільного опалення займалися в 1920-1925 рр.. і в 1930-1934 рр.. Був створений паровоз серії ФД з пиловугільним опаленням. У 1950-1956 рр.. пристроями пиловугільного опалення були обладнані чотири серійні типу паровоза радянських залізниць. Щоправда, всі ці роботи як у нашій країні, так і за кордоном не виходили за межі дослідних, пошукових. У процесі цих робіт і створювалися варіанти конструкцій паровозів з пилепріготовленія на паровозі і стаціонарним, випробовувалися різні принципи освіти пилоповітряної суміші для факела, досліджувався застосування вугілля різних фізико-хімічних якостей. У ряді випадків будувалися дослідні партії паровозів, як це було в Бразилії, Німеччині. Але необхідна експлуатаційна надійність роботи пиловугільних паровозів не була досягнута. Згоряння маси вугілля в потоці факела при високих температурах, що відбувається не тільки в топковому просторі, а й у трубчастою частині котла, призводило до занесення розплавленими частинками шлаку задній решітки топки і жарових труб, що різко погіршувало процес згоряння палива. Причому при використанні пилу з малозольних вугілля з високою температурою плавлення шлаку час безперервної форсованої роботи котла значно зростає, але неминуче має місце процес шлакообразованія на трубчастій частині котла.\nВ останні десятиліття світової паровозобудування неодноразово піднімалося питання про можливі межах потужності паровозів, що було викликано наявністю конкуренції інших видів локомотивної тяги і вимогами безперервного збільшення пропускної здатності доріг. Наведений аналіз і розрахунки з урахуванням реальних можливостей існуючих конструкцій і теплотехнічних якостей паровозів показали, що для європейських і американських доріг кордоном потужності є 5900-6600 кВт (8000-9000 л.с.), що обумовлено граничними розмірами котла. Таким чином, перехід на прогресивні види тяги - тепловозну і електричну, що стався в кінці 50-х - початку 60-х років, був продиктований не межею потужностних можливостей паровоза, а значною перевагою нових видів тяги перед паровий з енергетичної економічності, середньодобової продуктивності, а також скороченням числа працюючих в локомотивному господарстві, поліпшенням умов праці.\nАле паровози не пішли в небуття подібно Атлантиді, в ряді країн (преімушественно азіатських та африканських) вони до сих пір працюють, в основному як маневрові локомотиви.\nВедуться і розробки з удосконалення паровоза. На думку фахівців, ККД сучасного паровоза може бути піднятий до 15%. За цих умов витрати на експлуатацію таких паровозів, за даними розрахунків суттєво нижчі за витрати на тепловозну тягу ...


DaVinci Resolve 18 – Характеристики | Blackmagic Design\nDaVinci Resolve Editor Keyboard призначається для спеціалістів монтажу, яким потрібно скоротити термін виконання проектів. Ця клавіатура дозволяє редагувати відео набагато швидше порівняно з програмними додатками, тому що на відміну від комп'ютерної миші вона дає можливість одночасно працювати двома руками. Для полегшення навігації та точного переходу до потрібного фрагмента передбачено круглу ручку. Щоб розпочати роботу, пристрій достатньо з'єднати з комп'ютером через порт USB-C. Хоча багато клавіш мають стандартне призначення, DaVinci Resolve Editor Keyboard у комбінації з програмою DaVinci Resolve забезпечує кратне підвищення продуктивності.\nДва порти USB типу A для миші та інших USB‑пристроїв\nМаксимум 8 Вт через порт USB-C\nабо пізніша версія\nКлюч активації DaVinci Resolve Studio\nОбмежена гарантія виробника на 1 рік\nDaVinci Resolve Speed Editor призначений для спеціалістів монтажу, яким потрібно скоротити терміни виконання проектів. Завдяки кнопкам і ручці прокручування клавіатура дозволяє редагувати відео набагато швидше, ніж програмними засобами. Для початку роботи пристрій достатньо з'єднати з комп'ютером через порт USB-C або Bluetooth BLE.\nОдин порт USB-C для налаштування та оновлення ПЗ\nМаксимум 4 Вт через порт USB-C\nDaVinci Resolve Advanced Panel складається з трьох консолей з висувною клавіатурою для комплексної колірної корекції матеріалу на проектах будь-якої складності. Високоточні трекболи, багатофункціональні кнопки та ручки для кожного інструменту грейдингу дозволяють швидко виконувати обробку зображення й отримувати оригінальний візуальний ряд.\nРоз'єм USB типу B на кожній панелі\nНаскрізний вихід USB\nДва наскрізних виходи USB типу A для бокових панелей\nРоз'єми USB (Mini-B) на кожній панелі для оновлення ПЗ\nВхід живлення 12 В\nЦентральний 3-контактний роз'єм 3W3 D-Sub на Trackball Panel.\n3-контактний роз'єм 3W3 D-Sub на панелях Search Dial Panel та T‑bar Panel.\nЛівий і правий 3-контактні роз'єми 3W3 D-Sub на Trackball Panel\nЗовнішній блок живлення змінного струму з гніздом IEC C14; 100-240 В; 1,5 А; 50/60 Гц\n80 Вт максимум\nЕлектронний ключ для DaVinci Resolve Advanced Panel\nКод активації для DaVinci Resolve Studio\nБлок живлення 12 В з гніздом IEC C14\nДва силових кабелі довжиною 1 м з 3-контактними роз'ємами для міжпанельного підключення\nТри кабелі USB типу A/B довжиною 2 м\nDaVinci Resolve Mini Panel являє собою компактну апаратну консоль з трьома високоточними трекболами, 12 круглими ручками для доступу до основних інструментів колірної корекції та двома РК-дисплеями діагоналлю 5 дюймів. Багатофункціональні органи керування та спеціальні клавіші забезпечують швидке переключення між завданнями, обробку вузлів, зберігання стоп-кадрів та навігацію по часовій шкалі.\nПорт Ethernet за стандартом 10/100/1000 BaseT з підтримкою PoE.\nПорт Ethernet за стандартом 10/100/1000 BaseT.\nГніздо живлення IEC C14.\n4-контактний роз'єм XLR +12 В постійного струму.\nПорт Ethernet з підтримкою PoE.\nВнутрішній блок живлення змінного струму з гніздом IEC C14; 100-240 В; 1,5 А; 50/60 Гц\n17 Вт максимум\nПортативна апаратна консоль DaVinci Resolve Micro Panel має три високоточні трекболи, 12 круглих ручок для доступу до основних інструментів колірної корекції і 18 кнопок для навігації та керування відтворенням.\nМаксимум 2 Вт через порт USB-C\nFairlight Console Channel Fader призначається для мікшування, має 12 фейдерів із сервоприводом, кнопки для панорамування та індикації стану, а також органи керування для автоматизації дій, призначення доріжок та шин. Зручний дизайн апаратних елементів забезпечує високоточну роботу та гарний зворотний зв'язок, допомагаючи впоратися з проектами найвищої складності. Над кожною смугою передбачено мініекран, що відображає інформацію про трек. Крім того, є кругла ручка для панорамування, клавіші виділення доріжки, вимкнення звуку та завантаження параметрів.\nПорт Ethernet за стандартом 10/100/1000 BaseT\nОновлення прошивки програмним способом\nУтиліти Fairlight Studio та Console Setup при підключенні через USB\nВнутрішній блок живлення змінного струму з гніздом IEC C14, 100-240 В, 50/60 Гц\n20 Вт максимум\nМодуль керування Fairlight Console Channel Control призначено для додаткового розширення функціоналу. Він має 12 груп чутливих круглих ручок та кнопок з підсвічуванням, кожну з яких легко призначити для роботи з 12 прилеглими фейдерами, основною шиною або окремим каналом при доступі до 192 різних параметрів. Усі внесені зміни відображаються в графічному вигляді.\nДля відстеження інформації про канали та доступу до додаткових органів керування у верхній частині кожної секції консолі допускається встановлення РК-дисплея високої чіткості Fairlight Console LCD Monitor. Підключення здійснюється через порт Ethernet. Також передбачені інтерфейси HDMI та SDI (BNC-роз'єм), які дозволяють з'єднати екран із комп'ютером або студійною камерою.\nHDMI типу A\n1,5 Гбіт/с та 3 Гбіт/с\nВідповідно стандартам SMPTE 259M, SMPTE 292M, SMPTE 296M, SMPTE 424M‑B, SMPTE 425 Level А та Level В\nЧастота вибірки SDI-відео\nГлибина кольору SDI\nСтанція Fairlight Console Audio Editor є одним із складових модулів консолі, забезпечуючи підвищення продуктивності та дозволяючи звукорежисерам виконувати поставлені завдання у стислий термін. Вона призначена для швидкого та точного монтажу аудіодоріжки при значному прискоренні роботи порівняно з програмними засобами. Рішення має стильний дизайн та оснащено РК-дисплеєм, поворотними ручками, цифровою клавіатурою, круглою ручкою пошуку з електронним механізмом фіксації та клавіатурою з піктограмами, а також передбачає підтримку макрокоманд. Підключення Fairlight Console Audio Editor до консолі здійснюється через порт Ethernet. Меню та органи керування спроектовані професійними інженерами з багаторічним досвідом та оптимізовані для проектів будь-якого рівня складності.\nНастільна станція Fairlight Desktop Audio Editor забезпечує підвищення продуктивності, дозволяючи звукорежисерам виконувати поставлені завдання у стислий термін. Вона призначена для швидкого та точного монтажу аудіодоріжки при значному прискоренні роботи порівняно з програмними засобами. Рішення має стильний дизайн та оснащено РК-дисплеєм, поворотними ручками, цифровою клавіатурою, круглою ручкою пошуку з електронним механізмом фіксації та клавіатурою з піктограмами, а також передбачає підтримку макрокоманд. Підключення до комп'ютера із встановленою програмою DaVinci Resolve здійснюється через порт Ethernet. Меню та органи керування спроектовані професійними інженерами з багаторічним досвідом та оптимізовані для проектів будь-якого рівня складності.\nНастільна аудіостанція Fairlight Desktop Console дозволяє одночасно мікшувати одразу кілька треків. Вона має звичний дизайн, чутливі круглі ручки, кнопки з підсвічуванням і 12 фейдерів із сервоприводом, які за рахунок ретельно продуманої ергономіки забезпечують точніше налаштування. Додатково передбачені органи керування для панорамування, виділення та вимкнення доріжки, еквалізації, застосування динамічних ефектів та завантаження параметрів. РК-дисплеї над кожною смугою відображають ім'я та номер треку, а також просторові характеристики. При підключенні консолі до зовнішнього монітора через HDMI-вихід можна отримати графічне зображення цілої низки операцій.\nОдин роз'єм HDMI типу А\nКабель USB-C довжиною 1,5 м\nПри використанні компонентів консолі Fairlight у власних рішеннях з HDMI-екранами можна придбати Fairlight HDMI Monitor Interface, щоб мати графічне відображення виконуваних операцій. Компактний пристрій перетворює Ethernet-дані на відповідний сигнал для виведення на будь-який HDMI-пристрій. Це дозволяє відстежувати інформацію про канали в тому ж порядку, як і на Fairlight Console LCD Monitor. Крупний план значно полегшує синхронізацію руху губ з фонограмою. Крім того, SDI-вихід забезпечує підключення до віддаленого монітора SDI.\nУніверсальний блок живлення +12 В із міжнародними адаптерами для роботи в більшості країн\n6-30 В постійного струму\nУніверсальний блок живлення 12 В із міжнародними адаптерами для роботи в більшості країн\nFairlight Audio Interface — рішення професійного класу для введення та виведення звукових потоків при постобробці звуку. Має аналогові та цифрові інтерфейси, посилення мікрофонного сигналу та інструментів, два 9-контактні порти керування, а також забезпечує внутрішнє перетворення частоти дискретизації та синхронізацію при будь-якому стандартному значенні fps. Потребує наявності плати Fairlight Audio Accelerator. Підключення здійснюється за допомогою спеціального кабелю, що входить до комплекту постачання.\nВходи аналогового звуку\nДва мікрофонних входи XLR/TRS з фантомним живленням 48 В, посиленням сигналу інструментів і можливістю дистанційного керування.\nВісім балансних входів (+24 dBu) для аналогового звуку.\n12 балансних виходів (+24 dBu) для аналогового звуку з захистом від вимкнення\nВведення цифрового звуку\nДев'ять стереовходів AES із трансформаторним зв'язком для цифрового звуку.\nВхід S/PDIF із перетворенням частоти дискретизації.\nВиведення цифрового звуку\n11 стереовиходів AES для цифрового звуку.\nСтереовихід S/PDIF для цифрового звуку.\nСтандартний 25-контактний інтерфейс Tascam під кабельні зв'язки для аналогового та AES-звуку.\nСинхровхід BNC 75 Ом. Tri-Sync або Blackburst.\nВхід синхрогенератора BNC 75 Ом.\nНаскрізний синхровихід BNC 75 Ом. Tri-Sync або Blackburst.\nВихід синхрогенератора BNC 75 Ом.\nСинхронізація з усіма основними кадровими частотами та форматами, включаючи Tri‑level, відеосигналами, синхрогенераторами та AES/EBU.\n9-контактний вхід RS-422 для керування пристроями.\n9-контактний вихід RS-422 для керування пристроями.\nВведення та виведення тайм-коду з функцією регенерації\nДля використання в майбутньому\nРоз'єми GPI та GPO для вимкнення звуку під час ефіру\n44,1; 48; 96 і 192 кГц\nМаксимальний рівень на вході\nВходи 1-2 (мікрофон): +2,5 dBu\nВходи 1-2 (інструмент): +24 dBu\nВходи 3-10 (лінійні): +24 dBu\nВходи 1-2: мікрофонні входи, діапазон посилення 50 дБ (від +21,5 до +71,5 дБ)\nВходи 1-2: налаштування інструментів, діапазон посилення 50 дБ (від +0 до +50 дБ)\nВхідний шум мікрофона (повний спектр)\nВходи 1-2: -127 dBu при 40 дБ (61,5 дБ)\nПосилення: джерело 150 Ом, 20 Гц - 20 кГц THD+N (мікрофонний вхід)\nВходи 1-2: <0,001% при 1 кГц, -1 dBFS при посиленні 0 дБ\nВходи 1-2: <0,004% при 1 кГц, -1 dBFS при посиленні 40 дБ (61,5 дБ)\nTHD+N (лінійний вхід)\nВходи 1-2: <0,001% при 1 кГц, -1 dBFS після посилення 0 дБ (повний спектр)\nВходи 3-10: <0,001% при 1 кГц (повний спектр)\nДинамічний діапазон (лінійний вхід)\nВходи 1-2: 108 дБ при посиленні 0 дБ (повний спектр)\nВходи 3-10: 110 дБ (повний спектр)\nЧастотна характеристика на вході\n+0,05/-0,05 дБ, 20 Гц - 20 кГц\nВходи 1-2 (XLR): 2 кОм\nВходи 1-2 (1/4 дюйма): >1 МОм\nВходи 3-10: 15 кОм\nМаксимальний рівень на виході\nВиходи 1-12: +24 dBu\nTHD+N (лінійні виходи)\nВиходи 1-12: <0,002%\nДинамічний діапазон (лінійний вихід)\nВиходи 1-12: 109 дБ (повний спектр)\nЧастотна характеристика на виході\n+0,05/-0,5 дБ, 20 Гц - 20 кГц\nВиходи 1-12: 50 Ом\nАвтоматично вмикається та вимикається, лише коли на Fairlight Audio Accelerator подається живлення\nБагатоконтактний кабель для підключення Fairlight Audio Interface до плати Fairlight Audio Accelerator\nПлата Fairlight Audio Accelerator у комбінації з програмою DaVinci Resolve дозволяє з низькою затримкою обробляти до 2000 доріжок. Передбачені підтримка архітектури FlexBus та один інтерфейс MADI на 64 входи та виходи під 24-бітний звук із частотою дискретизації 48 кГц. Однослотову плату PCIe підключають до Fairlight Audio Interface за допомогою спеціального кабелю, а для синхронізації використовують аналоговий сигнал, інтерфейси AES та MADI, а також входи для Tri-Sync (HD) або опорного відео.\nОдин вхід MADI через роз'єм BNC 75 Ом\nОдин вихід MADI через роз'єм BNC 75 Ом\nПідтримує плату Fairlight Audio MADI Upgrade при підключенні через роз'єми SATA 1, 2 і 3\nПідтримує плату Fairlight Audio Interface через багатоконтактний роз'єм на панелі\nОдиночний інтерфейс, половинна довжина, чотири смуги\n44,1; 48; 96 і 192 кГц при обробці з точністю не менше 32-бітної плаваючої точки\nПеревірено на Mac Pro 7,1 з процесором Intel\nКількість доріжок від моно до системи 26.0.\n2000 монодоріжок при 48 кГц.\n1000 монодоріжок при 96 кГц.\n500 монодоріжок при 192 кГц.\n256 шин плюс 512 елементів шин при 48 кГц.\n256 шин плюс 256 елементів шин при 96 кГц.\n256 шин плюс 128 елементів шин при 192 кГц.\nКанали для запису\n128 при 48 кГц.\n64 при 96 кГц.\n32 при 192 кГц.\nДодаткові канали для запису\nПри використанні з Core Audio та платою Fairlight Accelerator.\n256 при 48 кГц.\n128 при 96 кГц.\n64 при 192 кГц.\nЗміна хронометражу за допомогою пружної хвилі та перетворення частоти дискретизації.\nРозширення, придушення, компресія та обмеження.\nДо шести плагінів Resolve, VST або AU.\nЧотирьохсмуговий еквалайзер для кожного кліпу.\nДо шести плагінів Resolve, VST або AU для кожного кліпу.\nВід моно, стерео, 5.1, 7.1 до системи 26.0 та інших форматів тривимірного звуку.\nВиведення окремих каналів через динаміки.\nДо 16 груп VCA.\nДо 512 елементів моношин, складених у будь-який формат від моно до системи 26.0.\nВід моно, стерео, 5.1, 7.1 до системи 26.0 та других форматів тривимірних шин.\nДо 10 передач шин на канал та шину з незалежним регулюванням рівня.\nДо 10 постфейдерних передач шин на канал і шину.\nАвтоматична та гнучка компенсація затримки.\nКомпресія та обмеження.\nДо шести префейдерних плагінів Resolve, VST або AU.\nДо шести плагінів Resolve, VST або AU на каналі або шині.\nКерування плагінами за допомогою станції Fairlight Audio Editor.\nАвтоматизоване керування плагінами.\nДо чотирьох джерел одночасно.\nПрийом сигналу з внутрішніх шин або зовнішніх входів.\nДо 16 різних акустичних систем.\nПри переході між форматами допускається підвищення та заниження стандарту.\nДля налаштувань, що застосовуються в кіно, передбачено процесор B-chain, який забезпечує роботу з 64 динаміками.\nFairlight Audio MADI Upgrade дозволяє додати три коаксіальні інтерфейси MADI до плати Fairlight Audio Accelerator, щоб отримати 256 входів і виходів під 24-бітний звук з частотою дискретизації 48 кГц.\nТри входи MADI через роз'єми BNC 75 Ом\nТри виходи MADI через роз'єми BNC 75 Ом\n192 входи та виходи\nРозрядність та частота дискретизації\n4-контактний роз'єм для силового комп'ютерного кабелю\nПотребує плати Fairlight Audio Accelerator\nВимоги до підключення PCIe-компонентів\nПідключення до плати Fairlight Audio Accelerator за допомогою трьох кабелів SATA.\nПлата Fairlight Audio MADI Upgrade не вимагає додаткової пропускної здатності PCIe-інтерфейсу.\nТри кабелі SATA по 30 см\nОдин силовий комп'ютерний кабель


Кабачок є різновидом гарбуза і найчастіше буває білого, зеленого або жовтого кольору.\nІснує легенда, згідно якої кабачки подарували людям боги. Давним-давно, коли чоловіки пішли в море, жінки однією рибальського села звернулися до богів з молитвою. І попросили плід, такий же м’який, як м’якоть риби, кольору моря в місячну ніч і з міцною шкіркою, як панцир черепахи. У відповідь на благання боги подарували жінкам кабачок.\nВ Європу вони потрапили в XVI столітті, але довгий час вирощувалися виключно як декоративні рослини із-за великих і яскравих кольорів.\nКабачок містить багато вітамінів (А, Е, С, Н, групи В, РР, бета-каротин), мінеральних солей і мікроелементів (калій, кальцій, желело, магній, цинк) і при цьому дуже низькокалорійний: 23 кілокалорії на 100 грам.\nКабачок багатий пектинами, за рахунок чого нормалізує водно-сольовий баланс в організмі, виводить радіонукліди, очищає кров, нормалізує рівень холестерину, а також покращує обмін речовин в цілому.\nКабачки багаті антиоксидантами, які можуть руйнуватися при термообробці. Іспанські вчені провели масштабний експеримент і з’ясували, що оптимальними способами приготування кабачка, при яких зберігаються їх корисні властивості, є запікання в духовці і МІКРОХВИЛЬОВІЙ печі.\nДоведено, що вживання в їжу кабачка змушує волосся чинити опір появі сивини.\nХарчова цінність насіння кабачка підвищується з віком. Ці насіння відносяться до продуктів, які по мірі розкладання стають більш поживними. Згідно з дослідженнями, проведеними на массачусетській експериментальної станції, в насінні кабачка, що зберігалися більше п’яти місяців, вміст білка підвищений.\nМаски з кашки кабачків освітлюють і омолоджують шкіру, живлячи і насичує її вітамінами і антиоксидантами. Особливо підходять такі процедури для сухої і загрубілої шкіри.\nКрім плодів, в їжу вживають і квіти кабачка. Їх смажать, запікають в піці і пирогах, з ними варять супи, їх додають у салати. Так, у Греції квіти кабачка начиняють рисом і сиром з ароматними травами, а потім запікають в томатному соусі або смажать у фритюрі.\nЗапорукою безсмертя богів Стародавньої Греції була амброзія. До її складу входило молоко, нектар і мед. …\nДивовижний гриб stropharia aeruginosa\nСтрофарія синьо-зелена. Розміри цього гриба маленькими назвати ніяк не можна. Діаметр, який має капелюшок даного …


Не пийте, діти, молоко, будете здорові: 6 причин виключити цей продукт з раціону - ЗНАЙ ЮА\nВчені всього світу озвучили основні причини, чому молоко негативно позначається на здоров'ї малюків\n29 травня 2018, 15:58\nМолоко, на жаль, одна з найбільш поширених причин харчової алергії у дорослого населення, а також найчастіша причина алергії у немовлят і запору у дітей старшого віку.\nДля дітей молочна продукція шкідлива. Вчені всього світу озвучили основні причини, чому молоко негативно позначається на здоров'ї малюків. Повідомляє Clutch.\nМолочні продукти руйнують кістки\nВсе життя вважалося, що молоко корисне для кісток і росту дитини. Однак, велика кількість натрію і тваринного білка призводять тіло дитини у стан метаболічного ацидозу, тобто його кров стає кислою. Щоб якось компенсувати це, організм витягує мінерали з кісток – мінерали володіють високою здатністю до дії лугів, – після чого вони виводяться з організму з сечею. Чим більше дитина вживає молочних продуктів, тим слабкіше стають його кістки.\nСлава Дьомін зізнався, що його рідна мати подала на нього до суду і вимагає аліментів: "Краще б ці гроші пішли на онука" Надя Дорофєєва раптово звернулася до Вови Дантеса: офіціоз та сухі побажання Мішель Андраде з "Орел і Решка" після розставання з Потапом розповіла про нову втрату: "Люди показують туалет" Наталя Могилевська втрапила в халепу: "Друзі мої! Трапилось непередбачене"\nМолоко може викликати залежність\nКазеїн, головний білок молока, викликає психологічну залежність. У дорослих це відбувається так: чим більше сиру ти їси, тим більше його тобі хочеться. Коли дитина їсть або п'є молочні продукти, в її мозку утворюються казоморфіни. Ці, подібні опіатам, речовини призводять до ейфорії, викликаючи психологічну залежність від молока. І єдиний спосіб розірвати це порочне коло – повністю виключити молочне з раціону.\nКазеїн – сильний канцероген\nАвтор "Китайських досліджень", доктор Колін Кемпбелл, після десятиліть лабораторних досліджень виявив, що казеїн – потужний пособник раку. За рахунок збільшення і зменшення дози казеїну в їжі він міг буквально "вмикати" і "вимикати" розвиток раку.\nМолочні продукти забезпечують високий рівень насичених жирів і холестерину, які відомі як причини атеросклерозу. Це призводить до хвороб серця.\nЛюди, єдиний біологічний вид, який п'є молоко іншого біологічного виду, а також єдиний вид, який продовжує пити молоко після закінчення періоду грудного вигодовування.\nДобавки в молоці\nМолоко, крім того, що воно з самого спочатку нездоровий продукт, який сприяє розвитку хвороб, потрапляє до нас "збагаченим" пестицидами, антибіотиками, гормонами, стероїдами, важкими металами та іншими токсинами, які вигодовуються коровам з метою збільшити виробництво ними молока.\nУ 70% населення Землі непереносимість молока. Той факт, що все більше людей, які відмовляють собі в молоці, забувають про хворобливий стан ШЛУНКОВО-кишкового тракту, показує нам, що людське тіло не пристосоване для вживання молока.\nЯк повідомляв портал "Знай.uа", морозиво в спеку для багатьох людей стає справжнім порятунком. Як виявилося, цей продукт не завдає величезної шкоди організму.\nМаленькі Ейнштейни: у яких знаків зодіаку народжуються найрозумніші діти\nМолоко виявилося небезпечним, названі групи ризику


Петля для взуття. Висока якість, доступні ціни - Оголошення - СПЕЦІНВЕСТ- матеріали для виробництва взуття: гранітоль, картон для взуття, підкладочні матеріли, ма - Укрбізнес\nПетля для взуття хорошої якості є у фірмі «Спецімпекс». Ми пропонуємо хорошу взуттєву петлю від перевірених італійських виробників для виготовлення взуття. Є петлі різних розмірів, ширини і висоти. Також у нашій компанії можна купити взуттєві петлі як дрібним оптом, так і великим оптом.\nЗвертайтеся у фірму «Спецімпекс», щоб купити петлю для взуття. Пропонуємо якісні товари та доступні ціни. Працюємо по всій Україні - Київ, Харків, Одеса, Крим, Львів, Луцьк, Вінниця, Запоріжжя, Дніпропетровськ, Донецьк, Полтава і т.д.


НАШІ ГРОШІ – «Укренерго» за 50 мільйонів найняло швейцарців судитися з Росією за майно в Криму\n«Укренерго» за 50 мільйонів найняло швейцарців судитися з Росією за майно в Криму\n12.02.2019 // 397 Переглядів\nДП «НЕК «Укренерго» 6 лютого за результатами тендеру уклало угоду з міжнародною юридичною фірмою «Lalive SA» (Швейцарія) про юридичні послуги на 1,54 млн євро, або 49,90 млн грн. Про це повідомляється у системі «Прозорро».\nЮристи підготують і подадуть міжнародний арбітражний позов проти Росії з вимогою відшкодування інвестиційних втрат через експропріацію активів «Укренерго» у тимчасово окупованому Криму. Йдеться про порушення Росією Угоди між Кабміном України і Урядом Росії про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 грудня 1999 р.\nСтрок надання юридичних послуг – до кінця 2021 р., тобто майже три роки.\nЗа кошторисом, на послуги основного юридичного радника піде 1,12 млн євро. Зокрема погодинна ставка партнера становить 350 євро, юристів і радників – 225 євро, помічників юриста – 70 євро. Ще 279 тис євро відведено на послуги радника з українського права по 155 євро за годину, 70 тис євро – на послуги експертів з українського і російського права та експертів з розрахунку розміру збитків, 65 тис євро – на інші витрати.\nЦіна угоди на 40% нижча від очікуваної вартості закупівлі у 84,00 млн грн.\nЗамовник вимагав від учасників досвід надання аналогічних послуг із представництва юридичних осіб у спорах проти Росії про відшкодування інвестиційних втрат відповідно до угод про заохочення та взаємний захист інвестицій, а також рекомендаційний лист від замовника цих послуг про повне виконання договору або те, що договір виконується.\nТОВ «Укрватт» двічі оскаржувало цю вимогу в АМКУ, але не довело порушення своїх прав, бо взагалі не надає юридичні послуги, тож адмінколегія не задовольнила скарги.\n«Укренерго» не допустило до нинішнього аукціону трьох потенційних учасників.\nФірма «Bonelli Erede Pappalardo Studio Legale» (Італія) замість листа про досвід судової тяганини проти Росії пояснила, що її партнер мав його на минулому місці роботи. Однак у наданому витягу з рішення арбітражу відповідачами були Грузія та Азербайджан. Крім того, вона не підтвердила трудові відносини з шістьма із семи адвокатів та не вказала предмет договору в рекомендаційних листах про досвід на ринку юридичних послуг.\nФірма «Shearman & Sterling LLP» (Франція) завантажила в систему аналогічний договір як конфіденційний документ, що суперечило закону «Про публічні закупівлі». Крім того, вона подала відгук про те, що представляла мажоритарних акціонерів «ЮКОСу» в справах проти Росії. Однак він був виданий не самими вказаними акціонерами, а їхньою материнською компанією «GML Ltd» (Гібралтар), яка незрозуміло, чи була замовником.\nСамозайнята особа-адвокат Вадим Петрович Колошин надав договори про надання правової допомоги клієнтам із шістьма адвокатами. Однак самозайнята особа не може наймати більше чотирьох осіб, до того ж ці адвокати не мають статусу працівника, бо ведуть індивідуальну діяльність. Колошин марно оскаржував відхилення в АМКУ.\nДопущеними конкурентами були фірми «Covington & Burling LLP» (США), «Hughes Hubbard & Reed LLP» (США) і «Quinn Emanuel Urquhart & Sullivan UK LLP» (Британія).\nНагадаємо, швейцарська «Lalive» у 2013 р. за $2,90 млн. захищала інтереси Південно-Західної залізниці у справі за позовом турецької фірми «Dogus Insaat ve Ticaret AS». Та хотіла стягнути борг за будівництва автомобільно-залізничного мосту через Дніпро в Києві. Сума претензій складала близько $26 млн грн. Зрештою залізниця програла справу.\nКрім того, у 2015-2016 рр.. Мінюст уклав дві угоди з «Lalive» на загальну суму $78 тис про захист від фірми «Gilward Investments B.V.» (Нідерланди), яка вимагає від України $500 млн. відшкодування збитків, понесених акціонерами банкрота «АероСвіту». У 2009 р. тодішній в. о. голови Фонду держмайна Дмитро Парфененко повідомляв, що близько 52% акцій «АероСвіту» було сконсолідовано у власності компаній, асоційованих із «ПриватБанком» Ігоря Коломойського і Григорієм Гуртовим. Останній – один із власників «Gilward Investments B.V.» та екс-голова наглядової ради «АероСвіту».\n«Lalive» знаходиться за адресою Rue de la Mairie 35, 1207 у Женеві – за кілька кварталів від женевського відділення «Привату» та офісу колишнього керівника «Укрнафти» Ігоря Палиці. Також на Женевському озері жив сам Ігор Коломойський.


«Доступні ліки» в регіонах: понад 500 тис. жителів Чернігівщини скористалися програмою у 2018 р. | Еженедельник АПТЕКА\nАптека online » Новини фармацевтики та фармації » «Доступні ліки» в регіонах: понад 500 тис. жителів Чернігівщини скористалися програмою у 2018 р.\n17 Січня 2019 12:46 Поділитися\nУ 2018 р. реалізацію урядової програми «Доступні ліки» на Чернігівщині профінансовано майже на 30 млн грн. Понад півмільйона пацієнтів із серцево-судинними захворюваннями, бронхіальною астмою та діабетом 2-го типу в Чернігівській обл. одержали ліки безкоштовно або з невеликою доплатою. Ці та інші підсумки реалізації урядової програми у 2018 р. було обговорено 15 січня під час зустрічі заступника голови Чернігівської обласної державної адміністрації (ОДА) Наталії Романової з керівниками аптечних закладів, залучених до її реалізації. «Доступні ліки» — це не лише спрощення для пацієнтів можливості отримати якісні лікарські засоби, а й формування в суспільстві відповідального ставлення до здоров’я, — наголосила Н. Романова. — Адже, за статистикою, звернення до лікарів за рецептами, а значить, і за кваліфікованою медичною допомогою, почастішали».\nЯк повідомив начальник Управління охорони здоров’я Чернігівської ОДА Петро Гармаш, внаслідок своєчасного діагностування та правильного лікування зменшилася кількість таких ускладнень, як інфаркт міокарда та інсульт.\nЗа інформацією П. Гармаша, фінансування в Чернігівській обл. програми «Доступні ліки» у І кв. поточного року становить понад 6 млн грн. Гроші в область уже надійшли, боргів перед аптечними закладами немає.\nЗ квітня 2019 р. адміністрування програми буде передано до Національної служби здоров’я України, яка напряму контрактуватиме аптечні заклади й відшкодовуватиме вартість препаратів.\n«Доступні ліки» — це соціальний проект, тому я щиро дякую всім аптечним закладам, які до нього долучилися,— зазначила Н. Романова. — Адже від рівня взаємодії лікарів, фармацевтів та пацієнтів залежить ефективність лікування і стан громадського здоров’я».\nНа важливості забезпечення громадян якісними ліками з доведеною ефективністю акцентувала увагу начальник Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками (Держлікслужба) у Чернігівській області Світлана Соколова.\nВона нагадала також, що з 1 січня набув чинності закон, що дозволяє повертати до аптек лікарські засоби та медичні вироби неналежної якості . Для цього споживачу необхідно пред’явити розрахунковий документ на їх придбання. У такому випадку споживач має право просити повернути сплачені за ліки гроші або замінити препарат на аналогічний.


Oh my life!: Ми теж повернулись))\nОпубліковано ira о 13:16\nОльга 2 серпня 2013 р. о 04:37\nОй як гарно! Інтернаціональна зустріч, супер! Сміялася з тих дітисьок, ото вже придумають :) Гарно погуляли, модниця мала взагалі - модель! :)\nІрина Лехів 2 серпня 2013 р. о 07:41\nДякую))) Настьона любить наряжатись)))) А зустріч і справді інтернаціональна)))


Ми знаємо, що краща освіта — це одна з найважливіших речей, які ми можемо дати дітям. Її розвиток залежить від участі в цьому кожного з нас: учнів, вчителів, батьків, тих хто ще не має дітей, або тих, чиї діти вже досить дорослі. Ми впевнені, що шлях її розвитку — це шлях експериментування. Від маленьких ініціатив до системних змін, від впливу на 20–30 учнів до впливу на всю країну.\nМи довіряємо досвіду тих, хто навчає та навчається у школі і вдома, у секціях і літніх таборах. Маленькими кроками вони доводять, що кризу в освіті можна подолати наполегливістю і бажанням відступити від застарілих традицій викладання. Вони об’єднують навколо своїх ідей випускників, батьків, містян і просто фундаторів звідусіль.\nСаме тому ми створили освітню краудфандингову платформу GoF, де кожен охочий може запустити кампанію і залучити кошти на реалізацію власної освітньої ініціативи або підтримати проект фінансово, таким чином фондуючи позитивні зміни в українській освіті.\nУ березні 2018 року платформі виповнилося 2 роки. Ось що ми встигли зробити за цей час:\nНаразі ми реалізуємо програму «Сходини», в рамках якої 112 команд освітян та учнів з Луганської та Донецької областей працюють над розробкою власних освітніх проектів.\nЯк бачите, на платформі постійно відбувається щось цікаве, заходьте на сайт, щоб підтримати проекти наших авторів та підписуйтесь на нашу сторінку у фейсбук, щоб стежити за розвитком їхніх проектів.


Не минуло і двох десятків років — і нас ніби машина часу закинула в умови, при яких цілі верстви населення потрапили у справжню соціальну м’ясорубку, а в ієрархії цінностей саме матеріальні блага вийшли на перше місце. І жертвами нових часів стали не тільки ті, хто не зміг пристосуватися до «дикого капіталізму», а й ті, хто не витримав випробування багатством, зокрема — їхні діти. У розвинених країнах століттями напрацьовувалися традиції виховання дітей із заможних родин. Це й закриті елітарні навчальні заклади зі спартанськими умовами, і традиція відправляти дітей «на свої хліби» мало не з 16 років, і повсюдна практика добродійності, при якій діти з малолітства звикають, що треба допомагати біднішим за тебе. Крім того, душевними проблемами багатих людей та їхніх нащадків займається армія психологів, психотерапевтів і психоаналітиків. Однак проблеми існують і там.\nЩо вже казати про наших багатіїв, чимало яких за дуже короткий час потрапили з грязі в князі. А щоб витримати випробування золотим тельцем, треба ж мати міцні моральні підвалини і Бога в душі. Інакше неминуче моральне падіння може ударною хвилею зачепити і змести дітей.\n• Емоційна депривація (або емоційна недостатність) унаслідок дефіциту батьківської уваги. Багаті батьки — це не конче байдужі негідники, котрі не хочуть займатися своїм чадом. Найчастіше вони – просто заручники роблення грошей або ж усталеного в їхньому колі способу життя. Але, в кожному разі, незважаючи на численну обслугу, ніхто не в змозі замінити малюкові матір і батька. Без батьківської любові й уваги дитина росте психічно нездоровою: примхливою, плаксивою, неврівноваженою, вразливою, амбіційною. Вона страждає від найрізноманітніших комплексів і душевних проблем: від сумнівів, що її взагалі можна любити, до агресивних проявів і спроб привернути до себе увагу нездоровими способами (аж до кримінальних).\n• Брак здорової змагальності й честолюбства. Навіщо докладати зусиль, навчатися, самовдосконалюватися, якщо з дитинства в тебе вже все є? Навіщо доводити, що ти найрозумніший, найкмітливіший, якщо простіше похвалитися якоюсь особливо дорогою річчю? В різних світських хроніках ми нерідко бачимо «багатих діточок», котрі досягли великих успіхів у своєму бізнесі й зуміли отримати дивіденди зі стартового капіталу, подарованого батьками. Але скількох багатих невдах ми не бачимо й не знаємо, який безславний і неповноцінний їхній життєвий шлях…\n• Страх невдачі. З іншого боку, у дітей багатих батьків може розвинутися страх не виправдати, не відповідати, не досягти… Батьки часто мають щодо своїх дітей завищені очікування. Вони бачать у своїй дитині «справу», вклавши в яку певні кошти, можна розраховувати на те, що витрати окупляться сторицею. Але планують долю свого чада інколи умоглядно, не враховуючи здібностей дитини та її бажань. Результат при цьому буває нікчемний — дитина не тільки не досягає запланованих висот, а й набуває психологічних проблем та комплексів або ж стає на шлях протестної поведінки.\n• Невміння відчувати прості радощі життя. Щоб дитина гармонійно розвивалася і вміла бути щасливою, дуже важливо, аби вона любила природу. Вечір біля вогнища, заспокійлива тиша, нічне зоряне небо, схід сонця, відчуття краси світу і щастя буття — цього не купиш за гроші і це неможливо організувати. Відпочинок же в багатих частіше пов’язаний із закордонними модними курортами, гучними тусовками та вогнями міст, ніж із рідними лісами й полями та спалахами вогнищ…\nПарадокс же полягає в тому, що деякі з перелічених проблем можуть бути і в сім’ях середнього статку, і навіть у тих, кого можна назвати бідними. У сім’ї зі скромним статком може вирости самозакоханий егоїст, заздрісний, егоцентричний і черствий. Тим часом у багатій сім’ї може сформуватися справжній альтруїст, який присвятить своє життя допомозі іншим і найбільше цінуватиме в людях їхні душевні риси. Лише трохи переважаючи за статками оточення, можна «нагородити» своїх дітей букетом психологічних проблем, властивих справжнім багатіям. І, навпаки, можна бути в першій сотні багатіїв країни і виростити дітей із «комплексом бідняка». Можна вічно пропадати на роботі, роблячи бізнес, і при цьому діти не почуватимуться обділеними увагою й любов’ю. А можна вдосталь часу проводити дома, але позбавляти дітей справжньої уваги: йдеться не про те, чи нагодовані вони й одягнені, а про їхні душевні та духовні проблеми.\nЯ згадала про ці дані, читаючи статтю Світлани Сененко «Про жінок похилого віку в Америці і старість узагалі» («ДТ», 16—22 вересня 2006 року). Авторка лише мимохідь згадала про «суворі умови», в яких живуть наші співвітчизниці. У мене є можливість поділитися деякими спостереженнями з цього приводу з досвіду спілкування з жінками похилого віку невеличкого містечка, в якому я живу, і клієнтками психологічного центру, в якому працюю.\nЖінки за сорок, під п’ятдесят, старші п’ятдесяти… Це можуть бути пещені елегантні дами або солідні матрони, котрі розпливлися від «української» дієти (картопля та макарони), і навіть «бабці з кравчучками», яким, коли придивитися, ледь за сорок… Зовсім різні — ті, що молодяться, або які давно махнули на себе рукою, — саме вони становлять те тло, на якому вирізняються довгенькі ніжки і гарненькі (уже своєю юністю) обличчя молоденьких дівчаток. Настає момент, і жінка раптом розуміє, як то воно — бути невидимкою: чоловічі погляди ковзають, не затримуючись, а часом то й зовсім — «крізь» тебе… І навіть ті дами, які все життя самостверджувалися за інтелектуальною ознакою, раптом із гіркотою усвідомлюють, що чоловікам значно цікавіше полемізувати з молодими й ефектними… І найтрагічніше, що все це ненадовго, це — назавжди: адже що старшими стають однолітки, то молодша їм потрібна «натура», щоб коли не збудитися, то бодай захопитися.\nА що вдома? Виросли діти, у котрих саме в розпалі влаштування особистого життя, навчання, пошуку роботи. Вони теж не дуже помічають маму — встигнемо, адже вона завжди була і «завжди буде». І не вщухає нескінченний біль за їхнє майбутнє, гнітить тягар їхньої невлаштованості і неприкаяності. А ще — чоловік, котрий за будь-яких розкладів давно відвик від ролі галантного кавалера. Він із бентежним здивуванням реагує на спроби дружини домогтися від нього якихось особливих слів і знаків уваги на підтвердження того, що він її «бачить» і що вона все ще гарна, кохана, бажана…\nІ клімакс, нездужання, перепади настрою, зайві кілограми, дедалі нові зморшки… До лікаря звертатися марно: на ліки й зарплати не вистачить. І немає вже сил звести кінці з кінцями, викручуватися, позичати, віддавати і знову позичати… І при цьому вмовляти себе: «Соромно хотіти щось для себе — віджила… дітям би допомогти…» І немає можливості потішити себе якоюсь нікчемною дрібничкою, купленою «просто так». І робота через силу… І не згадаєш, коли востаннє сміялася: губи давно відвикли навіть усміхатися — і приводу немає, і зуби такі, що не покажеш. І не згадати, яка погода надворі: над головою завжди лише чорне небо… І така манлива думка про самогубство: адже це так спокусливо — не страждати…\nБуває, звісно, інакше — але чи краще? Чоловік п’є або зраджує… А може, його немає взагалі чи вже немає… І не зрозуміти, коли біль гостріший — чи коли не було його зовсім, чи пішов до іншої, чи на той світ… Та й із дітьми так само — хто порівняє, що гірше: коли їх просто немає чи коли забули, відмовляють у теплі та турботі…\nІ за будь-яких розкладів постійний страх самоти, немочі, страх хвороби, страх стати тягарем для рідних, страх можливої операції як фінансової катастрофи для всієї родини. А ще — «мрії» про пенсію всього лише як про жалюгідну можливість отримати своєрідну добавку до злиденної зарплати, розмір якої не прийнято озвучувати навіть у передвиборний період… А потім страх, що «виженуть на пенсію». І тяжко прийняти себе іншою — старіючою, негарною. І кожна ознака в’янення — як постійне нагадування, що вмирати все ж таки доведеться…\nМоже, саме таким є обличчя депресії старіючої української жінки?..\nСправа порятунку потопаючих…\nТак уже склалося, що в нашому суспільстві частіше за все кожен рятує себе сам. Або не рятує. Або, бажаючи врятуватися, топить себе ще глибше. Та й хто допоможе? Психологи в Україні — дуже «екзотичні» фахівці, які живуть переважно у великих містах. І якщо судити з серіалів, вони тільки й можуть, що, ні сіло ні впало, поставити запитання: «Ви хочете про це поговорити?», після чого за кадром лунає гомеричний регіт. А психіатри — це й зовсім страшні розбійники, здатні «поставити діагноз» чи навіть «запроторити до психушки».\nТому ми вже якось самі — як зуміємо, як вийде… Для початку спробуємо не бути «невидимками». І оскільки фінансові можливості не дозволяють українкам масово кинутися до пластичних хірургів, то є стратегія дешевша: нестандартний колір волосся, дуже яскравий «бойовий» макіяж, екстравагантне вбрання в молодіжному стилі — і результат досягнутий: «очей не відвести», іноді навіть обертаються, іноді, щоправда, чомусь крутять пальцем біля скроні.\nАле залишається запитання: чим настільки заповнити своє життя, щоб у ньому не було місця занепадницьким настроям? Кожна по-своєму втікає від неприємних думок, від необхідності змінювати щось у собі. Сховатися можна в господарські турботи — у закупівлю продуктів, приготування, поїдання, заготівлю на зиму… Допоможе і манія чистоти, коли з ранку до вечора все шкребеться, чиститься, переться. У цьому разі не допоможуть ні пральні машини, ні інші пристосування, покликані полегшити побут і визволити час для продуктивнішого його використання. Виключається і допомога інших членів родини: «Я зроблю швидше, краще тощо». Ще можна жити в стані перманентного ремонту, а мешканкам приватного сектора слід заходитися щось перебудовувати — теж чудові ліки від лихих думок на довгі роки.\nГороди та дачі, що були елементом виживання на світанку незалежності України, поступово втрачають своє економічне значення, але чи багато людей посадили на картопляному полі вишневий сад, а перед дачним будиночком облаштували галявину в англійському стилі? Для більшості жінок дача залишається елементом самокатування і тієї гонитви, яка виключає час, щоб осмислити минуле, задуматися про майбутнє. Почастішали навіть випадки «дачної смерті», коли жінки похилого віку гинуть під палючим сонцем просто на городі чи грядці.\nРелігія? Але віра в Бога буває різною. У ній теж можна сховатися від усього навколишнього світу. Добре, якщо віра для людини не притулок, а шлях. Шлях до людей, а не від людей. Шлях самовдосконалення, мудрішання, прийняття світлої смиренності, котра стосується всього, — і наближення кінця свого земного шляху теж… Однак саме жінки схильні зациклюватися на ритуальному складникові віри, і в багатьох відвідання церкви перетворюється на один з рутинних заходів у галопі по життю, а дотримання постів або випікання пасок чудово вписується в звичну метушню з приводу приготування їжі…\nШкідливі звички як спосіб утекти від реальності\nЖиття наше настільки позбавлене стабільності, а багато в чому й безрадісне, що жінки, «не відстаючи» від чоловіків, ховаються від нього в шкідливих звичках. Найпоширеніші — це обжерливість, куріння та зловживання спиртним. Дуже символічно виглядають у місцях розпивання відомих напоїв опасисті дами з сигаретою і кухлем пива. Особливо насторожує зростання числа жінок-курців. Ще зовсім недавно такому явищу були притаманні певні крайнощі — з цигаркою можна було побачити або стильних старіючих дам з елітарних кіл, або геть пропащих алкоголічок. Зараз же просто на вулиці можна зустріти жінок-курців, які належать до різних соціальних прошарків. А що там ще чекає на нас уже в найближчому майбутньому? Медперсонал стаціонарних відділень неонатології та раннього дитинства в справжній паніці — молоді мами, які годують груддю, більше часу віддають курінню, ніж догляду за своїми малюками.\nДуже поширеним є жіноче пияцтво разом із чоловіком під гаслом «краще вдома на очах, аніж невідомо де і з ким». Багато хто так потихеньку і спивається, складаючи компанію своєму чоловікові, а подеколи й женучи для домашнього споживання самогоночку. Як наслідок — жінки спиваються значно швидше за чоловіків. Буває, що чоловіки в паніці навіть кидають пити, але дружину врятувати їм уже не вдається.\nДо новомодних залежностей можна віднести телесеріали: втеча в чуже життя, чужі проблеми, якими можна витіснити у своїй свідомості власні і яких при цьому не треба вирішувати.\nОднак давайте замислимося — а якби раптом жінка, вийшовши на пенсію, вирішила розумно структурувати свій вільний час? Які перед нею відкриються в цьому плані можливості? Можна констатувати, що в нашому суспільстві слабко розвинена культура дозвілля. Хіба ж не засмучує до глибини душі надто убогий з погляду змістовності сервіс щодо заповнення вільного часу. Та й орієнтований він переважно на молодих людей зі статком. Може, досить нарікати, що Україна, мовляв, безнадійно відстала від цивілізованих країн? У нашої країни є унікальна можливість не робити помилок і не йти хибним шляхом — досить лише проаналізувати, у якій із розвинених країн краще вирішується та чи інша соціальна проблема. Може, культура дозвілля найкраще розвинена, приміром, у Японії? А нам тільки й залишається, що переймати «передовий досвід» з розвитку місць відпочинку, відкриття всіляких клубів, гуртків за інтересами, курсів тощо.\nГромадська робота, жіночі клуби,\nТака діяльність передбачає, що жінка починає займатися справами, не пов’язаними безпосередньо з інтересами родини. Але далеко не всі чоловіки готові визнати право жінки на дозвілля поза домом. А деякі жінки вибираються «в люди» ледь не потайки від своїх чоловіків-ревнивців. Але практика показує — якщо для неї це по-справжньому має значення, то нехай і не відразу, але все ж таки вдасться відвоювати право на особисте життя й саморозвиток.\nНа жаль, час, проведений жінкою поза домом (не для заробляння грошей!), розцінюється як украдений у родини не лише рідними та близькими, а часто й нею самою. Дами, які «вирвалися» на якийсь захід, напружені, сидять як на голках, увесь час позирають на годинник, заледве можуть сконцентруватися на темі розмови. І хоч як це парадоксально, але поводяться таким чином і ті з них, яким уже нема куди поспішати. Одна 60-річна пенсіонерка скаржилася, що, навіть коли вона вдома сама, все одно не може прилягти відпочити — їй увесь час здається, що от-от зайде свекруха, котрої вже років з двадцять як немає в живих…\nУ нас ще досить сильні стереотипи, що жінці взагалі «не годиться» мати дозвілля. Є час — зроби уроки з дитиною, сплети чоловікові светр, а потім — швиденько у крамницю, ще раз протри пилюку, пробіжися вже прополотими грядками… Навіть горезвісні серіали не сприяють хоч якомусь перепочинку: телевізор — на кухню! І жінки вже планують, що вони робитимуть «під серіал», а що в перервах на рекламу. А вже бабусь, котрі живуть «для себе», засуджують не лише діти, невістки, зяті й свати, а й сусіди, колеги та подруги… Щоб ризикнути «зайнятися собою», жінці похилого віку потрібно мати мужність лева, товстошкірість бегемота й незворушність сфінкса — інакше заклюють.\nНе менш згубні й деякі інші стереотипи, якими «інфіковані» представниці старшого покоління. Ті, чия молодість припала на радянські часи, вирізняються дуже специфічним ставленням до тих, кого раніше називали «суспільницями». Це визначення стосувалося жінок, які пропадали на нескінченних зборах і засіданнях, приходили пізно додому, не піклувалися про родину, а згодом починали зраджувати чоловіка. Припускався і підваріант: жінка недостатньо приваблива, щоб улаштувати особисте життя, і тому компенсує свою ваду удаваною значущістю. Так ставилися переважно до жінок, які були членами формальних радянських громадських організацій. А що ж до небагатьох справжніх організацій радянських часів, то вони найчастіше мали протестний характер, членство в них неминуче призводило до переслідування з боку КДБ, а то й до арешту. Таким чином, маємо досить складний психологічний коктейль: з одного боку, займатися суспільною роботою соромно, з іншого — небезпечно.\nЗгадані стереотипи дуже живучі, і значною мірою перешкоджають і розвиткові громадянського суспільства в Україні, і побудові інфраструктури цивілізованого змістовного дозвілля. Однак це не фатальна річ. Напевно, багато хто спостерігав, як з’являється новий номер маршрутного таксі: спочатку машини їздять напівпорожні… Минає якийсь час — жодного вільного місця. Не лише попит породжує пропозицію, а й навпаки: розрекламована пропозиція стимулює попит. А хто влаштовуватиме клуби для жінок похилого віку? Хто підтримає їхнє прагнення об’єднатися в громадську організацію?\nОднак достеменно відомо: в тому самому віці, у тій самій країні, за однакових доходів і можливостей одна жінка впаде в депресію, а інша не втратить оптимізму і світлого погляду в майбутнє. Адже й у поважному віці можна віднайти свою принадність, пізнавши п’янке відчуття внутрішньої свободи, тобто не думати щомиті про те, як виглядаєш; вдягатися за погодою, а не за сезоном; віддавати перевагу зручному комфортному одягу; жити в гармонії з собою, своїми недоліками, нездужаннями; із щемкою радістю сприймати красу навколишнього світу; передчувати й смакувати новий виток самореалізації — в онуках, у новій справі, захопленні, колі спілкування.… І, нарешті, — навчитися любити людей і насолоджуватися тим, що вони раді зустрічі з вами… І не шкодувати за тим, чого немає, а радіти тому, що є. І згадувати не про погане, а про хороше, і нескінченно дякувати Богу — за те, що це було у вашому житті… Але шлях до такого стану душі зовсім непростий.\nІ поруч із нами живуть старіючі жінки-невидимки, котрі потребують нашої допомоги. Але для початку їх необхідно просто побачити — і кожному з нас, і суспільству в цілому, і державі…\nПро мобінг ми чуємо дедалі частіше. Таке враження, що йдеться про епідемію нової соціальної хвороби. Судячи з численних закордонних публікацій, саме це підступне явище провокує звільнення з роботи, судові процеси, неврози, суїциди і матеріальні втрати, обчислювані в мільярдах. На робочому місці від нього потерпають чоловіки і жінки, досвідчені професіонали і молоді працівники. Мобінг процвітає як у державних установах, так і в приватних фірмах. Цьому явищу присвячують статті, книги та сайти. Для більш успішної боротьби з ним засновують громадські організації, відкривають гарячі телефонні лінії і вносять зміни в законодавство. На ньому наживаються журналісти, психологи і юристи…\nУ цій тривалій психологічній війні не буває переможців: жертва знесилена й нерідко хвора; страждають її рідні та близькі… Тих, хто «виграв», можна тільки пожаліти, як кожного, хто став на шлях морального розкладу… А організація, в якій таке сталося, зазнає значних матеріальних і моральних втрат: збитки через зниження продуктивності праці; підірвана репутація; звільнення (іноді трохи відстрочене) добрих професіоналів, які не хочуть, з одного боку, брати участі в таких іграх, з іншого — ставати наступною жертвою.\nПрактика свідчить, що дуже часто все починається з моменту приходу людини на роботу. Дуже наївно було б сподіватися, що вас неодмінно приймуть із розпростертими обіймами і поспішать попередити, об які підводні рифи ви можете спіткнутися. Навпаки, новачка може очікувати щось на кшталт дідівщини. У кращому разі, старожили не без задоволення спостерігатимуть за вашими першими незграбними кроками. Тому з перших днів слід якомога більше дізнатися про робочий розпорядок, корпоративні традиції, неписані правила й закони. Багато їх неминуче здаватимуться зайвими, безглуздими й дуже обтяжливими. Приймайте їх як даність, не кваптеся виступати з критикою, відмовлятися дотримуватися якихось із них чи взагалі зопалу пропонувати купу нововведень. Почекайте, поки станете «своїм» (чекати можна досить довго); вивчіть стиль керівництва і навіть особистісні риси шефа; заручіться підтримкою однодумців; із головою зануртеся у професійну специфіку; постарайтеся зрозуміти логіку організації праці та відпочинку, — а тільки потім спливайте з «революційними» пропозиціями. Понад 90 відсотків того, проти чого хотілося протестувати спочатку, згодом видасться єдино можливим і найбільш доцільним. Ще з дечим боротися буде безглуздо, а з чимось — можна буде змиритися. Таким чином, ви проявите ініціативу не під гаслом «усе не так», а конкретну й відразу ж пропонуючи раціональніше вирішення проблеми.\nЗамисліться, чим саме ви можете дратувати своїх колег. Згадайте, чим бували незадоволені ваші рідні, однокурсники, друзі, колишні колеги… Практика свідчить, що люди значно нетерпиміше ставляться до дрібних поганих звичок, ніж до значних вад. Паління, надмірна пристрасть до кави, схильність постійно щось жувати, неакуратність, неввічливість, необов’язковість, балакучість, критиканство, постійне скиглення, підлещування перед начальством — це те, що найчастіше дратує оточення. Усе, звісно, може бути значно серйозніше, коли йдеться не так про погані манери, як про негідну поведінку, негарні вчинки й негативні душевні риси. Але якщо ви готові задуматися над тим, за що вас не люблять і не поважають оточуючі, все ще можна виправити.\nЧас нових тенденцій на ринку праці\nНаше суспільство неухильно старіє. У зв’язку з цим соціологи прогнозують у недалекому майбутньому неминучий кадровий дефіцит. І у виграші опиняться ті з роботодавців, хто вчасно встигне перелаштувати свою кадрову політику з урахуванням плинних реалій. Горезвісна вилка «від 20 до 35» уже нині нерідко здається необґрунтованою. Настав час уважніше придивитися до претендентів у віці — наскільки обґрунтовано їх дискриміновано на ринку праці?\nЕйджизм на марші\nНе можна сказати, що в цьому плані Україна винайшла щось нове. Для цього соціального явища є навіть спеціальний термін — ейджизм (ageism, від англ. аge — вік), що означає будь-яке упередження проти або на користь певної вікової групи. Найчастіше такої дискримінації зазнають люди у віці. Ніхто не сперечається, що є галузі, в яких затребуваність виключно молодих працівників цілком можна пояснити і обґрунтувати, але дуже часто таке обмеження свідчить лише про недбалість та некомпетентність рекрутерів або менеджерів із персоналу. Обмежуючи потік претендентів, «кадровики» полегшують собі роботу, не намагаючись виробити системний підхід до набору персоналу, провести ретельний аналіз вимог до претендента на кожну конкретну посаду. Не виключено, що керівництво малих фірм у такий спосіб просто бездумно копіює великі компанії.\nІ все-таки спробуймо зрозуміти логіку тих, хто наймає на роботу виключно молодь. Перелічимо аргументи, які наводяться найчастіше. Отже, претендент у віці від 20 до 35 років легко навчається, не обтяжений сім’єю, здоровий, з азартом включається в конкурентну гонку, енергійний, спроможний генерувати нові ідеї і має високу працездатність. Має сили й можливість затримуватися на роботі, їздити у тривалі відрядження, здатний зростати разом із фірмою і з честю представляти її «обличчя». Такий співробітник гранично ефективний і водночас згоден працювати за скромнішу зарплатню, ніж досвідчений професіонал.\nІ навпаки, ті, кому перевалило за магічну межу тридцять п’ять, конче відчувають енергетичний спад, обтяжені шкідливими звичками, сімейними негараздами, а також мають проблеми зі здоров’ям. Вони не ініціативні, не вирішують проблем, не зростають разом із фірмою, погано адаптовані до бізнес-середовища через «совкове» мислення. До того ж наявність сім’ї формує більш високий запит щодо оплати праці.\nСтереотипам — бій!\nАбстрагуючись від питань професіоналізму, специфічних можливостей, а також спеціальних навичок і умінь, розберімося, наскільки справедливі стереотипи, що існують на ринку праці.\nЕнергійність. Не факт, що молода людина неодмінно буде енергійніша. Адже не можна ігнорувати класичного розподілу людей на психологічні типажі: 40-річний сангвінік завжди дасть фору 20-річному меланхоліку.\nПрацездатність. Категорія, пов’язана не так зі здоров’ям та молодістю, як з витривалістю та вмінням ефективно організувати робочий процес. У людей старших і перше, і друге на висоті: вони краще вивчили себе та свій організм, тому вміють розраховувати власні сили, чергувати навантаження й відпочинок або ж різні види роботи. Понад те, вони вміють терпіти, переборювати себе, робити «через не можу». Якщо хтось сумнівається, пропонуємо звернути увагу на картинки у громадському транспорті. Сидять більше молоді? Не поспішайте засуджувати їх — вони просто менш витривалі і ще не вміють примусити себе боротися з власною втомою.\nЗдоров’я. Часто повторюють, що в кожного наступного покоління здоров’я гірше, ніж у попереднього. У цьому є частка здорового глузду. Попередні покоління ганяли в дитинстві м’яч, грали у квача, хованки та інші рухливі ігри, а сучасне покоління сидить перед екранами й моніторами, тусується на задушливих прокурених дискотеках. Додайте до цього погіршення екології, наслідки чорнобильської катастрофи, нераціональне харчування, низький рівень фізичної культури, невміння вести здоровий спосіб життя. Не заперечуватимемо, що люди середнього віку найчастіше обтяжені хронічними захворюваннями. Та вони вже звиклися з ними, мають досвід самостійного виходу з періодів загострення, не драматизують свій стан. Молода ж людина ще не навчилася мирно співіснувати зі своїми недугами і в результаті потрапляє на лікарняний не рідше, ніж її немолоді колеги. Спостереження також свідчать, що в молодих вищі показники непрацездатності через нещасні випадки: людина у віці обережніша, обачніша і меншою мірою схильна до невиправданого ризику, безрозсудних вчинків та екстриму.\nПогані звички. У людей старших набір простий: спиртне і куріння. Ці вади (якщо вони є) найчастіше мають застарілий характер і легко вгадуються за зовнішнім виглядом. У нашої ж молоді набір шкідливих залежностей набагато різноманітніший та екзотичніший, причому їх набагато складніше визначити на око. Крім згаданих, можна назвати наркоманію, ігроманію, звичку до постійного шумового фону (музика тощо), пристрасть до нескінченних телефонних розмов. Про більшість цих залежностей можна довідатися лише після прийому на роботу.\n«Обличчя фірми». Довгоногими красунями і спритними хлопчиками вже нікого не здивуєш. А ось наявність у штаті працівників віком за 35 викликає відчуття ґрунтовності й міцності. Доглянута дама під 50, імпозантні солідні чоловіки створюють враження стабільності, надійності та довговічності фірми.\nНавченість. На перший погляд, першість має залишатися за молоддю. На жаль, через високу корумпованість системи освіти склалася така ситуація, що можна «купити» заліки, іспити і навіть сам диплом. Крім того, нинішня молодь не завжди вміє вчитися, не має звички системно саморозвиватися й самонавчатися, не вміє працювати зі спеціальною літературою. Шукаючи інформацію в Інтернеті, молоді люди «ковзають по поверхні», не заглиблюючись у тему.\nНевміння опановувати сучасні технології. Цей параметр найчастіше пов’язаний з умінням працювати з конкретними комп’ютерними програмами, що дуже легко перевіряється на практиці й не може слугувати визначенням усієї вікової категорії. Спостереження свідчать, що в рамках своєї фахової діяльності з ПК дуже успішно працюють люди не тільки 40, а й 60—70 років. Зрозуміло, що людині після 40 нерідко доводиться докладати більше зусиль, щоб опанувати нові навички та вміння, зате в результаті її знання бувають обґрунтованішими й системнішими.\nВажка «совкова» спадщина. Дуже спірна теза, оскільки, попри всю очевидну неспроможність радянського режиму, багато що в ті часи було кращим, ніж тепер. Освіта була добротнішою, молодь у масі своїй — грамотнішою. Багато працівників були дисципліновані, терплячі, відповідальні, не надто амбіційні; не ставили в залежність рівень сумлінності від величини заробітку. Зрозуміло, що всі ці риси абсолютно не зайві й сучасному працівникові.\nОбтяженість сім’єю. Вікова вилка від 20 до 35 — це примітивна калька із запитів закордонних кадрових агенцій. Вік, коли люди одружуються і заводять дітей, у розвинених країнах давно вже перевалив за 35-річну межу, тобто припадає на той час, коли вже закладено базу кар’єри. У нас же сильні традиції раннього шлюбу. Таким чином, виходить, що рекрутери працюють в основному з претендентами, які перебувають у найбільш конфліктогенному й складному періоді, що загрожує найбільшою емоційною нестабільністю: активний пошук партнера; одруження/заміжжя; формування сімейних стосунків; народження первістка (дітей), дитячі хвороби, паралельне вирішення проблем із житлом тощо.\nМожна було б продовжити, але й так зрозуміло, що йдеться саме про стереотипи, а не про системний аналіз рис претендентів різних вікових груп.\nСтаріння суспільства неминуче викликає зрушення у сфері обслуговування. У виграші, зокрема, будуть ті, хто вчасно зрозуміє, що час формувати ринок спеціалізованих товарів для людей похилого віку. Але чи кожній літній людині захочеться, щоб її обслуговували молоді? Адже може йтися про неміч і специфічні особливості постави (деформовані стопи, прогресуюча сутулість, хвороблива огрядність тощо). Вже тепер варто було б мати різновікових менеджерів з продажів, аби у клієнта завжди був вибір, до кого звернутися.\nВідмітною рисою людей похилого віку є бажання не просто купити річ, а й порадитися, поспілкуватися, встигнути перемовитися кількома фразами «за життя». Марнування часу? Та при такому бурхливому розвитку ринку не за горами битва за кожного клієнта. А вимуштрувані дівчатка й хлопчики надто квапливі, підкреслено діловиті, не завжди вміють підтримати розмову з літнім клієнтом. Вони начебто і бездоганні, формально чемні, та їм бракує душевності і щирої симпатії до літніх людей. А ось людина «під» і «за» сорок ставиться до людей похилого віку зовсім інакше — адже вона бачить у них своє найближче майбутнє. Та й вони з більшою довірою ставляться до тих, хто ненабагато молодший від них. Але найцікавіше, що й багато молодих людей також хочуть, аби їх обслуговував хтось старший. Якщо не полінуватися і бодай трохи поспостерігати за покупцями в магазині, то лік тих, хто прийшовши по покупку, так і не зважиться поговорити, розпитати, а зрештою — й купити, піде на десятки. Фахівці підрахували, що сорок відсотків (майже половина!) людей відчувають труднощі у спілкуванні через свою сором’язливість. Щоб не «злякати клієнта», важливо мати психологічну культуру, вміти прогнозувати реакцію кожного окремого покупця. При нинішньому патологічному розриві між поколіннями молодим це далеко не завжди під силу.\nЩо кажуть із цього приводу фахівці?\nІснує так звана велика п’ятірка людських властивостей, яка найбільшою мірою характеризує особистість. Це — сумлінність, контактність, відкритість до всього нового, готовність до компромісів і невротичність. Відповідно до результатів дослідження професора Стенфордського університету Санжая Срівастави, у середньому люди стають із віком відповідальнішими, організованішими і більш здатними до концентрації уваги. Починаються ці позитивні зрушення приблизно з тридцятирічного віку. Переступивши цей поріг, люди стають відкритішими, м’якшими, турботливішими і більш згідливими. Це однаковою мірою стосується представників обох статей. А жінки до того ж ще й набувають вищої емоційної стабільності.\nЗрозуміло, що таке поняття, як зріла особистість, далеко не завжди механістично пов’язане з віковими параметрами. І все-таки найчастіше зрілість, зокрема психологічна, приходить із роками. Люди «після 40», на відміну від молодих, набагато краще розуміють, чого хочуть від цього життя, здатні накреслити шляхи реалізації своїх планів і домогтися поставленої мети. Вони менш схильні до метань у пошуках особливо грошовитої або ж суперцікавої посади. Майже виключено, що вони залишать роботу «просто так», прагнучи нових вражень, або підуть «у нікуди», бо «все дістало». Вони міцно тримаються за роботу, розуміючи, наскільки складно буде знайти нову, у них серйозніша мотивація до сумлінної праці та професійного зростання. Їм більшою мірою властиві почуття відповідальності, обов’язковість, дисциплінованість.\nЛюди старшої вікової групи тверезіші, простіші, приземленіші й реалістичніші у своїх планах. Їм уже не здається, що життя нескінченне і можна встигнути зробити все що побажаєш. Зріла людина вміє багато в чому собі відмовляти, спокійно відкладати «на потім» придбання якихось благ. Адже з віком дуже часто відбувається переоцінка цінностей на користь духовних і душевних радощів та досягнень. У зрілому віці люди адекватніше реагують на нестандартні життєві ситуації, філософськи ставляться до невдач. Мають інтуїцію, що, як відомо, розвивається завдяки знанню життя та наявності досвіду.\nТакі працівники, не включаючись у конкурентну гонку, можуть залишатися стабільними виконавцями і при цьому бути основою колективу, носіями корпоративних традицій і відігравати важливу роль у навчанні молодих працівників. Не рвучись до позахмарних кар’єрних успіхів, здатні щедро ділитися своїм досвідом, ідеями й напрацюваннями з молоддю, у якої більше сил та куражу для їх реалізації.\nЗрозуміло, що це певною мірою ідеалізований образ людини після 35. Та хіба не на підставі такої самої ідеалізації молоді старшим людям відмовляють у праві претендувати на ту або іншу посаду? Більш ніж смішно було б стверджувати, що всі люди після 35 мають повний набір вище перелічених рис. Проте їхня незаперечна перевага в тому, що їхні вади й недоліки відбиті або в зовнішньому вигляді, або в трудовій книжці. Вже зрозуміло, що до сорока років люди пройшли багато випробувань, вистояли у боротьбі з різними спокусами, не втратили голову від наявності чи відсутності матеріальних благ. Молода ж людина — це найчастіше «темна конячка», інколи навіть для самої себе.\nПідсумовуючи сказане, хочеться підкреслити, що ця стаття жодним чином не закликає віддавати перевагу людям у віці, обмежуючи тим самим право молодих шукати і знаходити свій шлях у житті. Просто хотілися б, аби роботодавці замислилися над тим, чи завжди виправданий віковий ценз, що часто не більше ніж данина моді.\nПрактика індивідуальних психологічних консультацій свідчить: нерідко каталізатором сімейних конфліктів і навіть розлучень стають матеріальні проблеми; вони можуть спровокувати соматичні захворювання і нервові розлади у дітей, депресивні стани в їхніх батьків. Хтось, напевно, думає, що причиною всіх цих сімейних драм неодмінно є худий гаманець або порожній холодильник. Але все не так просто.\nСім’я може жити, ледь дотягуючи до зарплати, роками відкладаючи ремонт і подорож до моря, — і при цьому не мати серйозних психологічних проблем. Звісно, фінансові негаразди цілком можуть бути причиною сварок, непорозумінь і дрібних перепалок, але хіба це страшно, якщо всі люблять одне одного і вміють радіти життю? Ну, покрапав дощик, навіть гроза вибухнула — нічого страшного, тим радісніше ми привітаємо сонечко. Небезпечнішими є серйозні катаклізми, глобальне похолодання стосунків і взагалі зміна сімейного клімату.\nУ моменти фінансових потрясінь родина нерідко консолідується і зрештою після всіх неприємностей стає міцнішою й дружнішою. Набагато складніші процеси відбуваються, коли матеріальне становище сім’ї… поліпшується. Але це тільки так говориться — «поліпшилося матеріальне становище сім’ї». Більше заробляти найчастіше починає хтось один. І ось тут на сім’ю очікує випробування на міцність. Найбільша відповідальність лежить саме на тому, хто став приносити додому більше грошей. Добробут родини тепер багато в чому залежить від того, чи зуміє він не загордитися, не почати підкреслювати свою роль трудівника і страждальця, якому всі щось винні. Чомусь так уже виходить, що той, хто мало заробляє, ніби й на втому після роботи претендувати особливо не вправі. Інша річ — справжній сімейний годувальник або годувальниця: приходячи додому картинно зітхає, закочує очі, тож потрібно навколо пострибати й поохати, і поспівчувати, і не можна засмучувати поганими новинами, щоб не нарватися на чергову фразу: «Я гарую з ранку до вечора, а ви тут…»\nОднак потрібно бути реалістами — хто ж устоїть, щоб не походити з задертою кирпою, бо став більш значимим для сім’ї? Якщо є навичка відстежувати в собі дріб’язкові почуття, то це не так уже страшно. Адже здорова самоіронія допоможе заглушити хвастощі та фанфаронство, віддаючи перевагу звичайному почуттю власної гідності. Іншим членам сім’ї не зайве підтримати того, хто став заробляти більше, підбадьорити, показати, як усі цінують його внесок в загальносімейну справу. Але водночас слід дати зрозуміти «герою ударної праці»: можливість більше заробляти у нього є тільки тому, що сім’я забезпечує тили. Власне кажучи, тут дуже важлива «сімейна ідеологія»: за будь-яких умов відчувати себе не більш ніж скромним мурахою, що працює на спільний мурашник. І ніколи за жодних умов не можна грати в небезпечну гру: «Якщо ти годуєш, я — твій раб».\nОсобливе випробування для родини — це коли дружина починає заробляти більше від чоловіка, а то й узагалі стає єдиною годувальницею. Тенденції нашого часу зумовлюють почастішання таких ситуацій. Від жінки залежить, чи зуміє вона настільки контролювати себе, щоб мимохіть не скривдити, не зачепити, не образити свого чоловіка. А от чоловік мусить показати «вищий пілотаж» самовладання й зуміти підтримати дружину; підстрахувати в домашніх турботах; узяти на себе частину, можливо, незвичних функцій; не почуватися приниженим самою ситуацією і зберігати значиму роль у сім’ї.\nНавіть найдружнішому сімейству може принести випробування на міцність збільшення рівня доходів. Адже можливості тепер розширилися, і захотілося відразу всього. Причому дорослі мало чим різняться від дітей, коли мова заходить про покупки, — аргумент «захотілося» і в дорослому світі вважається досить вагомим для придбання навіть непотрібної і безглуздої речі. І дорослі так само бувають нещасливі, коли не можуть дозволити собі щось дуже бажане і при цьому не надто потрібне. І зовсім не виключено, що ці проблеми вони винесли зі свого дитинства.\nБатьки часто ремствують на те, що їхні діти ледь не з дитинства перейняті духом споживання. І мало хто усвідомлює те, що ми самі на підсвідомому рівні формуємо у своєї дитини цю рису. Типова картина: мама або тато гуляють із малюком. Біля вітрини іграшкового магазину крихітка, яка ще не вміє розмовляти, починає видавати захоплені звуки, показуючи на симпатичного зубатого крокодила. Реакція батька: «Ні, не проси, це дуже дорога іграшка, ми тобі потім купимо маленького». А хто сказав, що дитина просила купити? Скоріш за все, вона просто виражала своє захоплення від побаченого. І нормально було б зупинитися, роздивитися, разом позахоплюватися і спокійно піти далі. Малюк, пізнаючи світ, не відразу усвідомить: те, що сподобалося, можна купити, зробити своїм. І тільки від батьків залежить, як скоро він зробить таке «дивовижне відкриття» і як скоро він перейде від чистого замилування світом Божим до прагнення споживання.\nДитина здатна радіти навколишньому світу, відчувати, що все належить їй. Світ дитячих радостей — це зелена травичка, піщана стежина, мамина усмішка, промінець сонця, калюжа після грози, перший сніг, камінці, квіти, тріски. Батьки самі уводять своїх дітей у світ споживання і заміняють дитяче «ой, подивися» на «ой, купи». Саме батьки звужують для своїх дітей навколишню дійсність до розмірів магазину і формують у них шкалу цінностей, у якій дитина більше мріє про те, що їй хочеться мати, ніж про те, що б їй хотілося побачити чи зробити.\nЗвісно, можна скільки завгодно захищати дитину від споживчої гонитви, але рано чи пізно вона стане частиною дитячого колективу, де, як правило, панує дух суперництва, у тому числі й у матеріальній сфері. Перед батьками стоїть складне завдання: з одного боку, враховувати потреби дитини, а з другого — не потурати її прагненню самоутверджуватися на споживчій ниві.*\nОднак найчастіше дитина просто сприймає батьківську модель ставлення до життєвих благ. Причому це геть не залежить від рівня добробуту сім’ї. Споживання може бути справжньою манією в родині з дуже скромним рівнем доходів. А в забезпеченій сім’ї може панувати спокійне прагматичне ставлення до речей, які символізують достаток.\nНебезпечно робити метою життєві блага, комфорт і гарне життя. Адже кинути всі сили на досягнення добробуту сім’ї — те ж саме, що бігти до обрію. Що далі біжиш (що багатшим стаєш) — то неозоріші далі й розкішніші перспективи відкриваються, то більша кількість благ стає привабливою й жаданою.\nЦе дуже важко — тримати себе в рамках, не перетворювати життя сім’ї на гонитву за достатком, контролювати свої споживчі емоції, вміти розмежовувати потребу і примху. А либонь доведеться цього всього вчитися, щоб не передати своїм дітям хворобливе ставлення до життєвих благ. І для початку доведеться запитати себе: «А чи не розучився я радіти найпростішим і вічним речам — сонцю, зіркам, теплому вітерцю, квітам, краплям дощу на обличчі, запаху новорічної ялинки? Чи не став я занадто серйозним і нудним? Чи не перестав радіти друзям просто так, а не тоді, коли є чим перед ними похвалитися?»\nТа хай би як там було, кожен із нас залишається споживчою одиницею. І тут рецепт один: «Живіть так, аби те, чого ви не можете собі дозволити, не робило вас нещасливими, а те, що вам доступно, робило вас щасливими». Потрібно більше думати про те, що у вас є, ніж про те, чого немає. Можна й купівлю нового чайника сприймати як радісну подію для всієї сім’ї.\nНайпоширеніша помилка — не давати собі часу порадіти придбанню або побутовому вдосконаленню, що й провокує споживчу гонитву. Так, на радісні вигуки подруг: «Ой, яка шикарна пральна машина», — дружина капризно піджимає губи, косячи оком на сконфуженого чоловіка: «Ну, куди її заносити в таку обдерту ванну!» Зупиніться, не спокушайте долю! Радійте зараз, цієї хвилини, тому, що є, і частіше згадуйте про стару бабу біля розбитих ночов!\nДуже важливо звикнути піклуватися не стільки про матеріальне, скільки про душевне благополуччя родини. Прагнучи достатку, завжди потрібно зважувати, чи не занадто дорогу ціну сім’я заплатить за поліпшення матеріального становища. Адже це можуть бути діти, які недоотримали уваги й турботи; порушені взаємини; змінений спосіб життя, поступове віддалення і відчуження від родини; фізичне й нервове виснаження, яке загрожує спалахами неконтрольованого роздратування, необхідністю глушити перенапруження якимись «допінгами» (тютюн, алкоголь, кава, нейролептики й ін.). Гасло «все для сім’ї» зовсім не означає, що заради неї потрібно себе занапастити або ж так заповзятливо працювати на її благо, що зрештою зруйнувати.\nМи часто плутаємо мету і засіб. Наша мета — сімейне благополуччя, а достаток — це всього лише засіб, одна з умов його досягнення. Але буває так, що поступово, непомітно для нас метою стає достаток сам по собі, і ми вже не помічаємо, що в жертву йому принесене душевне благополуччя як окремих членів, так і сім’ї в цілому.


Свято в нашій школі. Щороку в нашій школі святкують День учителя. Цього ж року в учнів старших класів виникло багато цікавих ідей і, що головне, вони втілили їх в життя, тому наше свято вдалося.\nНайцікавішим у святкуванні було те, що на один день школа перейшла під керування старших учнів! Було проголошено день самоврядування, щоб вчителі могли трішки відпочити від своїх обов’язків. Мені було дуже приємно спостерігані, як добре вдався цей день — організовано все було дуже відповідально, старші продумали свято до найменших дрібниць. І вчителі були приємно вражені, адже про задум старшокласників знали тільки завучі, які й допомагали все влаштувати! Уроки в усіх класах також провели старшокласники, а вчителі спостерігали, давали поради і допомагали. У нашому класі урок літератури проводив учень із 10 б класу, він дуже цікаво розповідав і видно було, що він ретельно готувався до уроку.\nНасправді вчитель — людина, дуже важлива для суспільства. Адже він має бути і другом, і другою мамою, і викладачем знань, має вміти похвалити і виправити помилку. Скільки відповідальності лежить на вчителеві, важко й уявити! Цікаво, що старшокласники, провівши уроки в молодшій та середній школі, обмінюючись враженнями, в один голос говорили, що бути вчителем дуже важко і що вони усвідомили це, тільки опинившись за вчительським столом.


ВОРОГ ПРОДОВЖУЄ ЗДІЙСНЮВАТИ ПІДГОТОВКУ ТА ВІДПРАВКУ ОСОБОВОГО СКЛАДУ, ОЗБРОЄННЯ ТА ТЕХНІКИ НА ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ |\nВОРОГ ПРОДОВЖУЄ ЗДІЙСНЮВАТИ ПІДГОТОВКУ ТА ВІДПРАВКУ ОСОБОВОГО СКЛАДУ, ОЗБРОЄННЯ ТА ТЕХНІКИ НА ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ\nНаразі окупанти продовжують створення наступального угруповання військ для дій на Слобожанському напрямку — імовірно, найближчими днями, намагатимуться відновити наступ. Також ворог продовжує здійснювати підготовку та відправку особового складу, озброєння та техніки для участі в бойових діях на території України.\nПро це 11 квітня ц.р. повідомив портал DT,UA.\nІнформується, що у місці постійної дислокації 60-ї окремої мотострілецької бригади (Монастирище) 5-ї загальновійськової армії Східного військового округу проводять підготовку озброєння та військової техніки, яку, ймовірно, планують переправити на тимчасово окуповану територію Донецької області.\nТакож, для відновлення втрат особового складу підрозділів 36-ї окремої мотострілецької бригади (Борзя, Забайкальський край) 29 загальновійськової армії Східного військового округу проводиться набір військовослужбовців. Особливі потреби виникли у водіїв та механіків-водіїв. Їх відправлення до місця бойових дійзаплановано на другу половину квітня.\nТакож ворог може продовжити удари по об’єктах транспортної інфраструктури на території України з метою їх знищення або виведення з ладу, щоб порушити постачання вантажів до місць ведення бойових дій.\nНа Слобожанському напрямку окремі підрозділи 6-ї загальновійськової армії та берегових військ північного флоту продовжують часткове блокування Харкова, тривають артилерійські обстріли окремих районів міста. На Ізюмському напрямку ворог проводить повітряну розвідку місцевості з метою виявлення позицій Збройних Сил України, застосовуючи БПЛА “Орлан-10”.\n«Силами до двох батальйонних тактичних груп ворог намагався здійснити наступ в напрямках населених пунктів Довгеньке та Дмитрівка, успіху не мав і відійшов на раніше зайняті позиції», — зазначили в ЗСУ.\nНа Донецькому напрямку противник основні зусилля продовжує зосереджувати на взятті під контроль населених пунктів Попасна, Рубіжне, Нижнє і Новобахмутівка, а також встановленні повного контролю над містом Маріуполь. Також намагались провести штурм Золотого, але не змогли.\nУ Маріуполі, за підтримки артилерії та авіації, окупанти продовжують штурм в районах заводу “Азовсталь” та морського порту.


2-кімн. квартира в центрі\nПолтава, вул.Жовтнева, 25\nКвартира в стриманому сучасному стилі, розташована в самому центрі міста біля театру ім. М.В.Гоголя. Має унікальне місцерозташування. Все поруч, як і ресторани, торгові центри, нічні клуби так і архітектурні шедеври міста: храми і пам'ятки. Звітна документація за проживання для відряджених.