Архітектура модернізму: все для Людини | Збруч\nЛіна Дегтярьова: «В архітектурі модернізму усе невипадкове – усе працює на Людину»\nУкраїнські міста (особливо меншого масштабу) дуже часто дивують своїх випадкових відвідувачів несподіваними архітектурними та історичними пам'ятками. Особливо якщо мандрівникам пощастить зустріти когось із місцевих, закоханих у своє місто, хто знає сотні історій про його мешканців і їхні місця.\nЛіна Дегтярьова – якраз одна з таких; дослідниця архітектури, аспірантка кафедри археології, етнології та культурології Ужгородського національного університету, і співзасновниця проєкту Uzhhorod Modernism , завдяки якому архітектурна спадщина найменшого обласного центру України здобула якісну репрезентацію у веб-просторі.\nУжгород ще й найзахідніше українське місто – і його історія та культура справді дивують більшість візитерів із східного боку Карпат: тут інші стародавні культурні пласти, інші зміни кордонів та імперій новітніх часів. Серед усього того, з чим вартувало глибше запізнатися зацікавленим у Закарпатті – доба Підкарпатської Русі у складі Чехословаччини. У спадок від тих часів Ужгород має унікальний архітектурний комплекс Малого Ґалаґова, який цілком заслуговує увійти до світової спадщини ЮНЕСКО – якщо не буде знищений сучасними недобросовісними забудовниками.\nПро архітектурне просвітництво, боротьбу урбаністів за життєвий простір містян, любов до рідного міста і клуб анонімних модерністів ми і поговорили з Ліною для Z.\nУ фойє колишнього Земського уряду, нині Закарпатська ОДА. Фото: © Карл Смутко.\n–Ліно, розкажіть, з чого для вас особисто розпочалася любов до архітектури загалом і до модернізму зокрема? Що таке Uzhhorod Modernism – яка мета цього проекту?\n–Напевно, до історії архітектури я просто доросла́ – це як певний етап внутрішньої еволюції. І для цього був потрібен час і досвід у різних видах мистецтв, багато мандрів і повернення додому. Десь років 12 тому, коли я вже жила в Києві після навчання у Львівській академії, а до Ужгорода їздила в гості до мами, різко змінилася оптика сприйняття рідного кварталу. Ну от дійсно – наче хтось різкість навів. Відтоді в моїх фотографіях з поїздок з’явилося більше архітектури саме модернізму. Але архітектура в них завжди була домінантною, ще з першої Праги в 16 років.\nШість років тому, коли, повернувшись на місяць до Ужгорода, ми незчулись, як залишилися тут жити, я буквально щотижня сідала на маршрутку чи купувала цікаві тури і вивчала архітектуру Закарпаття. До того побачила багато країн і міст, але в мені не зникла здатність захоплюватися чимось по сусідству. Знаєте, буває такий снобізм у тих, хто подорожує багато і вже не поїде в “другорядні” непопулярні міста. У мене чомусь все працює рівно навпаки – цей внутрішній дослідницький мотор лише посилює постійне бажання нових картинок перед очима. І мені все одно – це Відень, Свалява, Жовква чи Берлін. Я знайду щось унікальне для себе, від чого отримаю колосальне задоволення. І в малих нетуристичних містах ці скарби особливо зворушують.\nПоступово захоплення перетворилося на основну діяльність, і воно лише підсилюється від глибини “закопування” у предмет. В 2016 році ми з Олегом Олашиним створили проєкт Uzhhorod Modernism . Спочатку у нас просто було бажання ділитися своїми знахідками і дослідженнями. Згодом цей процес і мета стали усвідомленими – популяризувати ужгородський модернізм, аби закохати в нього якомога більше людей. Мріємо через розуміння передати повагу і любов. Іноді це працює.\nОдразу в 2016 почали їздити в берегівський архів, шукати по кожному об’єкту матеріали, на основі яких пишемо наукові та науково-популярні публікації. За кордоном, наприклад, в Чехії чи Словаччині, наша діяльність викликає щире захоплення. Адже там за дослідниками завжди стоять інституції. Поїхати своїм коштом в архів, заплатити з власної кишені за переклад статті та навіть витратити на волонтерських засадах купу часу, аби вести сторінку, фотографувати чи створювати дизайн – таке там ніхто не робить без зарплатні. Це є роботою працівників культурних інституцій, університетів чи академій, а на дослідження дають ще й додаткове фінансування.\n–Ваш проект вже здобув авторитет і популярність в інформаційному просторі, і мабуть, спричинив появу нових зв’язків та колаборацій з урбаністами з інших міст України? Розкажіть, які ще українські міста, проекти та інституції працюють з вами в одному полі?\n–Так, ми на контакті з багатьма урбаністами та істориками архітектури України, подібними організаціями, як наша. Буває, це переростає і в справжню дружбу. З Мирославою Ляхович я розвіртуалізувалася у Львові, коли модерувала лекцію у Центрі міської історії. Виявилося, у нас захоплення проєктами абсолютно дзеркальне. Наступного дня Мирослава показала мені такий знайомий і такий новий Львів, як зі сторінок її чудового проєкту “Львів. Архітектура модернізму” і тепер ми дивуємося, що знайомі лише 3 роки, а не 10. Мирослава має рідкісний талант саме архітектурної фотографії, окрім того, що сама веде такий потужний проєкт. Саме як з фотографкою ми вже співпрацювали нашими «модернізмами».\nВзагалі, це такий вузький “клуб анонімних модерністів”, як його колись назвала Женя Губкіна на конференції “Баугауз Запоріжжя”, що просто неможливо потім не підтримувати одне одного чи не слідкувати за успіхами колег. Тоді, в 2017-му, я познайомилася з багатьма знаковими дослідниками не лише з України. А торік коло розширилося, коли “побувала” на онлайн конференції в Рівному на запрошення професорки Ольги Михайлишин. Наші модерністичні міста та логіка їх забудови навіть у межах певної колишньої держави як от Чехословацька чи Польська республіка дуже відрізняються. І порівнювати відмінності – це окреме задоволення. В одному, як ви кажете, полі з нами ще працюють ентузіасти у Харкові, Запоріжжі, Луцьку, Херсоні, Києві та вже згаданих Львові й Рівному. Це лише наші знайомі, які постійно приємно дивують і провадять активності навіть зараз, онлайн. Причому, в Харкові, наприклад, існує кілька потужних організацій, тож я не буду перелічувати поіменно, аби когось не пропустити. Сподіваюся, в інших містах теж діють організації, про які ми ще просто не знаємо.\nОкрема історія співпраці – це Чеський центр, що можна було б сприйняти, як річ безумовну, адже ми досліджуємо спільну з Чехією культурну спадщину. Та все ж тут справа в людському факторі, адже обидві директорки центру, з якими я знайома, – справжні сподвижниці та амбасадорки культури. З легкої руки колишньої директорки Луції Ржегоржікової ми почали спрівпрацю з Брненським архітектурним мануалом. А в цьому році, вже з новою директоркою Радкою Рубіліною пройшлися маршрутом, який створюємо в рамках популяризаційного проєкту “Чеський спадок в Ужгороді”. Радка підтримала ідею місцевої координаторки Чеського центру Любові Павлишин, і в результаті буде створено 30 історичних довідок з авторськими ілюстраціями та аудіосупровід до них, що буде розміщений на туристичних онлайн-мапах і доступний усім зацікавленим.\nДеталь фасаду колишнього Земського уряду. Фото: © Мирослава Ляхович.\n–Як пояснити людям у двох словах, що ховається за таким модним словом «урбанізм»?\n–Це фахове гармонійне планування міста, мікрорайону, кварталу з урахуванням потреб його мешканців.\nМожна ще більше розшифрувати і додати, що це наука точніша, ніж здається на перший погляд, і вона дуже тісно пов’язана з соціологією. При плануванні певних ділянок міста слід пам’ятати про екологію, і про можливе розростання території. Тому сучасні урбаністичні програми та стратегії міст – це, зазвичай, серйозні розробки з чіткою програмою дій на найближчі десятки років. І хоча певні структурні правила існували і у давніх цивілізацій, формування урбанізму в новітній історії почалося в 19 столітті. Індустріалізація диктувала жорсткі правила, і в той час європейські столиці досить брутально перекроювалися щодо спадщини попередніх епох. Найбільш показовою є, напевно, історія тогочасного Парижа, який втратив майже всі готичні квартали за славнозвісним планом барона Османа.\nПодібні трансформації пережили Берлін, Відень і більшість знакових міст Європи. За прикладом Відня багато європейських міст позбулися середньовічних оборонних мурів і на їхньому місці з’явилася кругова об’їзна траса навколо старовинного центру – Ringstrasse. Але це був вимушений хід, викликаний індустріалізацією та зростанням міського населення, інакше б відбувся транспортний колапс. А коли прибічники сучасних українських девелоперів з їхніми незграбними нескінченними ТЦ кричать, що ми проти прогресу і всього нового – вони лукавлять та підмінюють поняття. Точково замінити будівлю, яка є genius loci міста, на сучасний непотріб – не є необхідністю в дусі часу, а примхою людини чи групи людей. Ці одоробла не впливають на інфраструктуру міста аж ніяк. Якщо немає шансів їх не будувати, то краще робити це не в центрі міст і не такою ціною.\nРельєф на будівлі колишнього поштового та телеграфного управління. Фото: © Мирослава Ляхович.\n–Як розвивається і чим відрізняється український урбанізм від чеського, наприклад, чи загалом від європейського? Наскільки сприйняття міста як простору є культурнообумовленим?\n–Одразу зауважу, що урбанізм не є моїм основним інтересом, це одна з дотичних, невід’ємних від основної тем – дослідження історії архітектури. Тому і приклад приведу з мого улюбленого міжвоєнного періоду, який досліджую. До 1919 року, поки нинішнє Закарпаття не увійшло до складу Першої Чехословацької республіки, в Ужгороді не було жодних втілених стратегій чи генеральних планів, лише принцип купівлі з подальшою забудовою окремих ділянок зацікавленими особами чи спільнотами і подальше точкове будівництво – державою, містом або приватними забудовниками. Звісно, все було врегульовано міським урядом, але комплексного підходу як такого не було. У 1923 році вперше в історії Ужгорода було розроблено частковий генеральний план міста, точніше, нового урядово-житлового кварталу. Над планом працювала група фахівців на чолі з доктором архітектури професором Адольфом Лібшером з Брна, абсолютно непересічним урбаністом-теоректиком і архітектором-практиком в одній особі. Адольф Лібшер з командою аналізували потреби міста, містян і передбачували при цьому чималий приріст населення, адже це була столиця краю. Потім готовий план Малого Ґалаґова протягом 1,5 місяця могли подивитися всі охочі громадяни міста в кабінеті магістрату і висловити свою думку. На кожну скаргу магістрат аргументовано відповідав.\nТобто, вже 100 років тому в питанні створення найважливішого урядово-житлового кварталу фігурували ті самі учасники та методи, що і в сучасному світовому урбанізмі. Місто як замовник, що влаштовує прозорий конкурс або запрошує знаного експерта; фахівець/група фахівців, які враховують потреби людей і перспективи розвитку міста, та користувачі – мешканці міста. Єдина відмінність цієї історії від сучасності – тепер соціологія та опитування майбутніх користувачів ведуться ще на передпроєктному етапі.\nНаскільки урбанізм чи ставлення до архітектури у вашому місті схожий на цей підхід – дивіться самі. Напевно, не лише Ужгород відкотився тепер мінімум на 100 років назад у питаннях сприйняття громадського простору та збереження архітектурної спадщини. Слідкую за процесами в Одесі, Львові, Києві та інших містах – там теж відбулося повернення до хаотичної забудови на користь окремих забудовників. Щоправда, на межі 19-20 століття забудовники не мали такого нахабства, і переважно все ж таки прислухалися до фахівців та законодавства. Зараз існує ціла система обходження законів у цьому питанні, з невід’ємною корупційною складовою. Звісно, із загальним рівнем культури ці процеси пов’язані дуже тісно. Феодальна грубість в найгірших проявах помножена на українське кумівство, корупцію та несмак. Винятки є, але їх мало і вони все ж таки винятки.\n–У сучасній Україні культурна спадщина радянських часів зі зрозумілих причин викликає заперечення і спротив. Але водночас художники та мистецтвознавці останні роки багато воюють за збереження вартісних об’єктів культури того часу – особливо монументального мистецтва. Як ви бачите конструктивне вирішення цього конфлікту? Адже навряд чи у найближчому часі вдасться донести широкій громадськості естетичні цінності радянських пам’яток, та і забудовники не стануть більш чуйними без громадського тиску…\n–Наразі мені навіть не зрозумілий механізм, як пояснити нашим людям, чому треба зберігати сецесію чи бароко. Що вже казати про соціалістичну спадщину? Тобто, ми на зовсім печерній стадії розуміння культурної спадщини у порівнянні із сусідніми Чехією, Словаччиною чи Польщею. А якщо серйозно – тут усе просто: вартісним об’єктам цієї епохи так само мають бути присвоєні державні охоронні статуси і вони мають охоронятися законом. У нашій країні, на жаль, поки що не працюють пам’яткоохоронні закони і статуси пам’яток так, як би мали. Але хоча б у певній мірі захист держави вирішив би цей конфлікт забудовників і фахівців, які захищають пізню модерністську архітектуру та монументальне мистецтво.\nЯ розумію людей, в яких є оскома до всього, що нагадує Радянський Союз. Але нам необхідно постійно проговорювати в соціумі цінність саме авторських рішень в архітектурі та монументальному мистецтві того часу. Взяти хоча б бруталізм. В цей час багатьом архітекторам вже вдалося відійти від конформізму, тиск ідеології було послаблено. Перервана радянським історизмом архітектурна традиція потроху відроджувалася в проєктах, що поверталися до світового контексту і відповідності часу.\nКраїна, в якій мистецтво служило суто як інструмент вираження ідеології, вкладала колосальні суми в монументальне мистецтво. І великі митці того часу, зараз вже багатьом відомі авангардисти, дуже часто знаходили можливість у мозаїках, сграфіто, вітражах тощо втілити нонконформістські пластичні рішення. Наша країна досі вкрита кілометрами якісного монументального мистецтва того часу, яке створили люди, що мислили в контексті світового мистецтва. І часто справжні шедеври страждають від винищення лише за ознакою часу, навіть не містячи в зображеннях жодної радянської символіки. Ба більше – це авангард, який має цінність світового значення. Такий підхід є неправильним, декомунізація – це дещо інше.\nМозаїка 1980-х років на ужгородській житловій будівлі. Фото: © Ліна Дегтярьова.\n–Якщо ми хочемо змінити місто (зробити його зручнішим, наприклад), то звідки ми маємо починати – з мешканців чи з інфраструктури? Бо ж знаємо, як часто красиво змодельовані громадські простори не витримують випробування реальністю і не працюють врешті так, як задумували їх творці; та й старі міста також мають свої неуникні обмеження – ширину вулиць, комунікації тощо.\n–У нас все дуже складно. Тут як з питанням війни на Сході – потрібно паралельно працювати в усіх сферах. Ми не можемо собі дозволити вкладати ресурси лише в оборону, відкинувши культуру та освіту. Бо саме через катастрофічні прогалини в цих питаннях війна і почалася. Ми мали б провадити громадські слухання зі всіх питань міського простору, але ще не маємо достатнього рівня культури споживача, аби дати йому владу приймати ці рішення. Мені, звісно, хотілося б бачити громадські обговорення з кожного питання як одну зі складових урбанізму демократичної сучасної Європи. Але починати треба з освіти і культури. Ну, або робити все паралельно, як і на інших фронтах.\nНаприклад, в історії Театру на Подолі можемо бачити, що наше суспільство ще не готове сприймати сучасну архітектуру як елемент звичного міського середовища. Існує принцип, яким керується світ, – Афінська хартія 1964 року, – згідно якої в історичному центрі не рекомендовано будувати в стилях, що наслідують історичні. Проте, як ми бачили в дискусіях в соцмережах, більшість киян на відкритих обговореннях безперечно підтримала б псевдоісторичну версію будівлі, яка б мавпувала звичну забудову Андріївського, а не добре вписаний у ландшафт виважений проєкт, що несе в собі ознаки саме нашого часу. Боюся, в питаннях естетики до громадських обговорень ми ще не доросли. Але наші потреби, ужиткові елементи, власне, урбанізм і всі важелі, завдяки яким місто має служити його мешканцям, – отут потрібен дуже тісний контакт міської влади і громадян. Паралельно я б на місці міської влади ризикувала і запрошувала перевірених найкращих закордонних фахівців для реалізації урбаністичних проєктів. Тому що широку громадськість треба навчати естетиці, і бажано на реальних прикладах, оточувати пропорційними елементами і гуманістичним простором дітей, які в ньому зростатимуть. І навіть розуміння, чого люди насправді потребують – це теж має виховуватися, як і критичне мислення. Звісно, ще в школі.\n–Для чого містянам знати історію архітектури – наприклад, того ж таки модернізму? Яку додану вартість це створює для кожного конкретного мешканця міста і для міста загалом?\n–Модернізм є досить специфічною архітектурою у своїй начебто простоті. Не кожен з першого погляду і без базових знань скаже “вау” в її бік. «Фанклуби» у сецесії, бароко чи історизму значно більші. Знати історію архітектури модернізму – означає в цьому випадку розуміти її та поважати. Виховувати любов і повагу у широкої аудиторії – складна задача, але потрібна місія, як на мене. Що більше буде поваги в ужгородців до нашої архітектури – то більше шансів, що її менше нищитимуть.\nМені здається, любов можна викликати через знання про невипадковість в архітектурі модернізму. У ній все працює на Людину, навіть відсутність прикрас. Ужиткова логіка є в абсолютно всіх складових. Чому вікна саме такої форми і величини? – Щоб людина отримувала необхідну кількість світла в пропорціях приміщення, горизонтальні вікна дають більше світла, ніж вертикальні. Що означають засічки на кутах стін? Невже вони зроблені вручну? – Так, це кілометри ручної праці. Чому на фасадах міжвоєнних будівель немає декору? – Зокрема, аби не викидати кошти на марне прикрашання, а використати їх на будівництво комфортного житла і забезпечити ним усіх. Є море запитань, які ви могли навіть не ставити, але, отримавши відповіді, побачити, скільки гуманізму вкладено в кожному рішенні саме міжвоєнної архітектури. Відплативши їй взаємністю – повагою – ми зможемо користуватися отриманими в спадок від вже неіснуючої держави ідеальними будинками і квартирами ще сотні років.\nТехніка "штучний камінь" на фасаді ужгородської будівлі. Фото: © Ліна Дегтярьова.\nРозмовляла Євгенія Нестерович.


На планету насувається сонячний супершторм | Факти\nФакти / Lifestyle / На планету насувається сонячний супершторм/ Жовтень, 17 , 2017 в 13:20\nУ найближчі сто років на Сонці станеться новий потужний спалах, який може спричинити загибель людей.\nТакого висновку дійшли вчені з Гарвардського університету, проаналізувавши дані про недавні сонячні спалахи.\nСонячний спалах призведе до порушення роботи енергосистем по всьому світу і систем охолодження на ядерних радіостанціях, виходу з ладу і пошкодження супутників, відключення інтернету, а також техногенних аварій.\nКрім того, пасажири літаків можуть отримати високі дози радіації, повідомляє The Scientist.\nЧитайте: Зіткнення не уникнути! До Землі летить астероїд розміром з хмарочос\nСонячний супершторм, який стався у 1859 році, став причиною збою телеграфної мережі у Європі і США, а також яскравих полярних сяйв у низьких широтах.\nДо слова, кінець світу прогнозують людству майже щороку. Факти ICTV вирішили розібратися у ситуації і дізналися, що ховається за цими пророцтвами.\nОпубліковано Жовтень, 17 , 2017 в 13:20\nТеги: Земля, Сонце


Причини стоншування зубної емалі | Supreme Main\nПричини стоншування зубної емалі\nЯк відомо, емаллю називається верхній шар зубної тканини. Його основне завдання - захистити внутрішню частиню зуба від шкідливого впливу зовнішнього середовища. Ця тканина є як досить щільною, так і дуже тонкою речовиною. Під впливом всіляких факторів вона здатна розріджуватися, що з часом призводить до ерозії, підвищеної чутливості зубів, розвитку карієсу і ряду інших проблем. Пропонуємо вам розібратися, які саме обставини призводять до витончення емалі.\nПочнемо з надмірно агресивних впливів із зовнішнього середовища. Наприклад, неохайна чистка зубів призводить до витончення емалі, особливо якщо процедура проводиться щіткою з занадто жорстким ворсом або пастою, що містить надмірно активні хімічні компоненти. Також агресивний вплив на емаль можна віднести до споживання твердої їжі, в довгостроковій перспективі це може привести навіть до появи сколів і тріщин в зубах.\nСерйозно стоншує і навіть руйнує емаль вплив всіляких кислот. Кислоти містяться в багатьох продуктах харчування і напоях (особливо солодких і газованих), в деяких харчових добавках, а також в ряді лікарських засобів. Звичайно, якщо ліки призначає лікар, відмовитися від їх застосування ні в якому разі не можна, але потрібно ретельно стежити за дозуванням, щоб не перевищувати допустиму норму.\nЩе одна причина витончення емалі зубів - поява нальоту. Виникає при неякісній гігієні через накопичення залишків їжі і активного бактеріального розмноження на таких ділянках зубів і ясен. Таким чином, шкідливі бактерії створюють в роті кислотне середовище, яке руйнує емаль.\nЦілий ряд негативних факторів, що руйнують емаль, здатна стримати слина. Наприклад, вона сприяє зниженню концентрації кислот в роті, крім того, допомагає видалити залишки їжі, чим запобігає накопиченню зубного нальоту. А також - слина перешкоджає вимиванню мінералів і кальцію з зубів. Тому сухість у роті стає ще одним фактором, що призводить до витончення емалі. Причиною відсутності достатньої кількості слини можуть бути певні продукти, вона також виникає через застосування певних препаратів або через ряд захворювань. У будь-якому випадку, якщо така проблема виникає, слід звернутися до лікаря і усунути його причину.\nДо речі, існує також генетична схильність до витончення емалі. Звичайно, змінити цей фактор не можна, але варто уважніше відноситися до здоров'я зубної емалі, щоб значно зменшити її негативний вплив.\nДля підтримки здорового стану емалі необхідно зменшити вплив шкідливих факторів, приділяти достатньо часу питанням гігієни, збалансувати свій раціон і регулярно відвідувати стоматолога. Існують також професійні медичні способи відновлення і зміцнення емалі. Про таке ви зможете дізнатися на консультації в клініці.


Чому українські будівельники криворукі? «Дістало!»\nГоловна / Чому українські будівельники криворукі? «Дістало!» / 28.05.2014 16:00\nВсе, що будується в Україні, а особливо за бюджетні гроші, мов прокляте – швидко руйнується та занепадає. Журналісти «Дістало!» виявили причину такої будівельної напасті.\nНа новеньку набережну в курортній Аркадії після тривалої реконструкції хлинув натовп одеситів. Перлину біля моря ударними темпами підготували до курортного сезону. Затишні кафе, пальми, навкруги виблискують мармур і граніт. Словом, все для людей. Аж раптом у привабливу картинку вривається неприємний хрускіт… свіжо викладеної плитки під ногами.\nТріщини, провалля та нескінченні недоробки швидко руйнують оманливий ефект бездоганності. В шум прибою вплітаються слова, якими так часто ми називаємо навколишню дійсність – «бардак!». Чому щойно відкрита набережна вже розвалюється – взялася роз’яснювати Олена Орлова – представник забудовника. Та, як з’ясувалося, – пояснюють тут так само, як і будують:\n— В силу гендерної своєї приналежності я не розбираюся прискіпливо й досконально в будівельних матеріалах, — щиро зізнається Олена. — За словами наших підрядників, ми ніколи не економили на матеріалах.\nОднак не економити та будувати якісно – це, як кажуть у тій же Одесі, дві великі різниці. Очевидну «халтуру» місцеві зодчі обіцяють переробити. Щойно відремонтовану набережну вже почали… ремонтувати. Такий от одеський анекдот.\nАрхітектор Георгій Духовичний стверджує, що причина поганої якості будівництва – клята корупція. Будівельники віддають на «відкати» більше грошей, ніж вкладають в об’єкти.\n– Мова про данину, якою були обкладені всі, хто виконував якісь роботи, — пояснює Георгій. — Будівельників грабували повністю вже на першій фазі. Їм залишали в кращому випадку 30 відсотків, і з цих 30 відсотків вони ще повинні були платити якісь відкати ще й місцевим адміністраторам.\nЯк боротися з будівельною «халтурою» – дивіться у сюжеті:


Перша новина — про фаблет MI Max 2. Тепер він доступний у чорному матовому корпусі. Більше про це нічого казати, тому дивіться. Спершу чорний матовий Mi Max 2 прийде до Гонконгу з акумулятором ємністю 5300 мАг.\nА тепер до Redmi pro 2. Це був такий сміливий експеримент компанії Xiaomi, що всі подумали про його завершення. Дійсно, смартфон преміум-кламсу з цінником у 250 доларів — це було щось неймовірне.\nАле модель виявилася такою вдалою, що Лей Цзюнь, який особисто брав участь у розробці пристрою, не зміг відмовитися від свого хресника. І скоріше за все, Redmi Pro 2 буде.\nА яким він буде, розповідає виток інформації з невідомого джерела.\nЯк бачимо, новий супер-фаблет отримає гарні камери: 12МП основну на матриці Sony IMX362 та 5МП на матриці Samsung S5K4E8 на додаток до неї, як було і в попередньому пристрої. Але фронтальна камера несподівано здивувала. З технічних даних видно, що фронтальна камера буде мати матрицю Samsung S5K3P8, роздільна здатність якої 16 МП. Навіщо такий потужний селфі фотоапарат, невідомо.\nПро процесор нічого не відомо, але авторитетні портали передбачають Snapdragon 660у ролі серця Redmi Pro 2.\nТакож відомо про 3 ГБ оперативної пам'яті та орієнтовно 64 ГБ флеш пам'яті, як і у минулої моделі.\nЕкран з діагоналлю 5,5 дюймів виробить для Xiaomi компанія TCL, яка всім давно відома.\nТож, чекаємо на новий смартфон Redmi Pro 2 і хай він принесе більше сюрпрнизів.\nІ остання новина на сьогодні про телефони: у останньому оновленні прошивки MIUI з'явилася довгоочікувана опція, що дозволяє повертати зображення у інтерфейсі Галереї двома пальцями, буквально так. Потім можна його зберегти у пам'яті і облачному сховищі.\nmi max 2, redmi pro 2, miui 9, miui 8, смартфони xiaomi, екосистема xiaomi в україні\nКруто, а когда в продаже будет?\nЧерный Маккс может из Гонконга и не доехать до материка, может это специальное издание. А Редми Про, как объявят, через месяц в продаже в Китае, через пару месяцев — у нас. Так что в октябре-ноябре, если в ближайшее время презентуют.


490. Тактичне маскування має за мету приховати дійсне положення своїх підрозділів від візуальної, оптичної, радіолокаційної і повітряної розвідки противника і ввести його в оману відносно побудови бойового порядку і дій підрозділів. Тактичне маскування організовується командиром взводу (відділення, танка) відповідно до отриманогобойового завдання, вказівок щодо маскування командира роти (взводу) і обстановки, яка склалася, для досягнення раптовості дій своїх підрозділів і збереження їхньої боєздатності. Воно здійснюється постійно і, як правило, самостійно.\n491. Тактичне маскування досягається: використанням маскуючих властивостей місцевості, місцевих предметів, темного часу доби та інших умов обмеженого бачення; використання табельних засобів маскування, місцевих матеріалів і аерозолів (димів); фарбуванням ОВТпід фон навколишньої місцевості; дотриманням правил радіодисципліни і радіообміну; збереженням колишнього режиму діяльності при зміні підрозділів іпідготовці до виконання нового бойового завдання; суворим виконанням вимог маскувальної дисципліни; своєчасним виявленням і усуненням демаскуючих ознак.\nЗ метою захисту від високоточної зброї противника використовуються маскуючі властивості лісу, а також яри, зворотні схили висот, поля радіолокаційної невидимості тощо. Приховування БМП (БТР) і танків від керованих і самонавідних боєприпасів противника досягається шляхом зниження радіолокаційної, теплової та оптичної контрастності техніки стосовно навколишнього середовища, для чого застосовуються деформуюче фарбування техніки, маскуючі покриття, над тепловипромінюючими поверхнями машин встановлюються теплопоглинальні (теплорозсіюючі) екрани (козирки). Крім того, можуть застосовуватися теплові імітатори (пастки), радіолокаційні і лазерні відбивачі.\n492. Введення противника в оману здійснюється демонстративними діями (навмисним показом дій взводу, відділення, танка на хибному напрямку, позиції) та імітацією (створенням хибних позицій, окопів шляхом відтворення відповідних демаскуючих ознак їхньої наявності і функціонування). Ці способи маскування, як правило, проводяться з дозволу командира роти (взводу).\nЗабороняється для введення противника в оману вдаватися до віроломства: використовувати відмітні знаки (позначки) червоного хреста (червоного півмісяця, прапора парламентера (білий прапор), знаків і емблем Організації Об’єднаних Націй, форменого одягу противника і пізнавальних знаків його ОВТ, симулювати поранення (хворобу і намір здатися в полон).\n493. Організовуючи тактичне маскування командир взводу (відділення, танка) вказує: які табельні засоби і місцеві матеріали використовувати для маскування і терміни його здійснення; порядок дотримання заходів маскування; порядок проведення маскування під час виконання поставленого завдання.\nДо підручних засобів належить усе, що є довкола (гілки, трава, сіно, каміння тощо). Але необхідно пам’ятати, що гілки і трава придатні для маскування на короткий термін, тому що в’януть і змінюють колір, і з засобів маскування перетворюються у демаскуючі.\nДо табельних засобів маскування належать маскуючі комплекти (МКТ, МКС тощо), дими, гранати, шашки.\nДля розміщення танків (БМП, БТР) і облаштування позицій вибираються ділянки, колір яких наближений до кольору об’єкта. На місцевості, що має один тон, для поліпшення маскування підбираються кольорові плями під тон об’єкта штучним шляхом.\nНе рекомендується розміщувати вогневі засоби біля добре помітних місцевих предметів, які можуть служити для противника орієнтирами. У разі неможливості влаштування позиції в іншому місці вони повинні руйнуватися.\nДля проведення інженерних робіт щодо влаштування вогневих позицій сповна використовується темний час доби та інші умови обмеженого бачення.\nУзимку для маскування використовується сніг, вогневі засоби розфарбовуються у білий колір, використовують зимові маскуючі комплекти.\nЗалежно від характеру дій військ і умов обстановки може обмежуватися або заборонятися пересування людей і техніки у визначених місцях, використання фар і ліхтарів без світломаскувальних засобів, паління печей і розкладання вогнищ, робота радіозасобів на передачу. Встановлюється також режим ведення вогню, який унеможливлює розкриття його системи до початку бою, режим використання приладів нічного бачення, порядок пересування, підвозу матеріальних засобів й інженерного обладнання позицій.


На Пекінському автосалоні представлений новий електромобіль SOL E20X. Бренд SOL створений спільно концернами Volkswagen і JAC, а виробляти електрокар будуть в Китаї / Новини / ГалантАвто Львів\nВ основі SOL E20X лежить китайський електромобіль JAC iEV7S. Втім, у новачка передня частина витримана в стилістиці SEAT. Новий електрокар Фольксваген досягає 4135 мм в довжину, 1750 мм в ширину і 1560 мм у висоту при колісній базі в 2490 мм.\nВ обробці салону помітна алькантара, а показання приладів виведені на дисплей. Комплектація включає Інтернет 4G, 7-дюймовий тачскрін мультимедіа, камери 360-градусного огляду, систему очищення повітря в салоні.\nЕлектродвигун розвиває 116 к.с. і має крутний момент в 270 Нм. Запас ходу електромобіля складає 300 км.\nНовий SOL E20X надійде в продаж у другому півріччі 2018 р. Ціна авто поки не оголошена, але вона навряд чи буде більше, ніж у спорідненого JAC iEV7S. Для довідки, китайський електромобіль коштує 120 тис. Юанів ($ 19 тис.). Можна припустити, що мова буде йти про ціну в 25-30 тис. Доларів.


Tesla отримала нового голову ради директорів\nУ компанії Tesla призначений новий голова ради директорів: на цьому посту засновника компанії Ілона Маска змінить топ-менеджер Робін Денхолм.\n"Рада директорів Tesla рада оголосити, що головою ... призначена Робін Денхолм", - говориться у повідомленні на сайті компанії.\n55-річна Денхолм, яка з 2014 року була незалежним директором в раді директорів Tesla, вступить на посаду негайно (до цього вона працювала фінансовим директором і главою департаменту зі стратегії компанії TelstraCorpLtd. - найбільшого телекомунікаційного оператора Австралії). Згідно із заявою Tesla, упродовж перехідного періоду усю необхідну підтримку Денхолм надаватиме сам Ілон Маск, який заявив, що "з нетерпінням чекає тісної співпраці" з новим головою ради директорів.\n"Робін має великий досвід як в технологічній сфері, так і у сфері автомобільної промисловості, і за останні чотири роки вона як член ради директорів Tesla зробила значний внесок, допомагаючи нам стати прибутковою компанією", - відмічають в Tesla.


Ситуація на дорогах Львова: через ДТП у центрі перекрили вулицю. Фото\n10:13 24 Липня 2017\nУ Львові перекрили вулицю Мартовича.\n24-го липня на вулиці Мартовича, 9 сталася ДТП. Про це повідомила речниця патрульної поліції Львова Катерина Рибій, додавши, що зараз вулиця Мартовича тимчасово перекрита. Tvoemisto.tv радить водіям бути уважними та планувати свій маршрут заздалегідь.\nТЕГИ: затор, ДТП, ситуація на дорогах Львова, вулиця Мартовича


Купити Картина по номерам - Романтичне побачення (КНО4783) від ТМ Ідейка. Картина по номерам -Романтичне побачення: продаж, ціна, відгуки, опис. Київ, Дніпро, Харків, Одеса, Львів, Запоріжжя.\nГоловна > Хобі > Картина за номерами - Романтичне побачення\nКартина за номерами - Романтичне побачення (КНО4783)\nКартина за номерами - Романтичне побачення для вашої творчості. Зроблено в Україні.\nКартина по номерам -Королівський погляд (big)©Художниця: Олександра Озерова\nКартина по номерам - Романтичний пікнік © blogger: marigladkaya


В електричці “Тернопіль-Львів” залишили маленьких кошенят. Потрібна допомога (ФОТО) - Калейдоскоп событий\nВ електричці “Тернопіль-Львів” залишили маленьких кошенят. Потрібна допомога (ФОТО)\nВ електричці “Тернопіль-Львів” хтось залишив напризволяще двох кошенят. Цю інформацію повідомив у facebook Andriy Homun у спільноті “Людоньки, порадьте!”. Вчора ввечері в електричці “Тернопіль-Львів” залишили у коробці...


У мерії Кременчука до сесії міськради мають визначитися, які кіоски в місті реальні, а які віртуальні | Кременчугская газета\nУ мерії Кременчука до сесії міськради мають визначитися, які кіоски в місті реальні, а які віртуальні\nА також пояснити підприємцям, що робити з кіоском, коли вони закривають справу.\nСьогодні у мерії Кременчука під час робочої групи, що займається питанням розгляду регуляторних актів, обговорили проект «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради від 31 травня 2011 року «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Кременчука».\nЦей проект пропонують винести на розгляд депутатам Кременчуцької міськради на найближчу сесію. Розробкою проекту займались не один місяць, приймались доповнення і уточнення.\nТож цим регуляторним актом регламентуються умови встановлення тимчасових споруд (кіосків) та розбито їх на підгрупи. Окремо є порядок розміщення і перелік. З ними можна ознайомитися на сайті Кременчуцької міської ради.\nДо тесту проекту у членів комісі як таких запитань і зауважень не було. Однак виникли питання до невідповідності кількості кіосків: у пояснювальній записці їх 552, а в переліку 483. І розробники не змогли пояснити - чому це так. Тож отримали завдання від першого віце-мера Володимира Пелипенка розібратися.\n«Розглядайте актуальну цифру, а не віртуальну», - сказав він.\nКерівниця земельного управління Ірина Безверха нагадала розробникам, що в проекті рішення варто передбачити умови для тих підприємців, які закривають справу. Наразі таких багато, тож як їм діяти - має бути прописано в вищеназваних правилах.\nТож до наступної сесії міськради, яка має відбутися 29 березня, члени робочої групи мають ще раз зібратися, аби внести остаточні уточнення.


Кілери живуть недовго, але красиво. Цей міф пов`язаний як з питанням матеріального забезпеченням, так і з якимсь флером романтики. Але є думки, що отримувати за подібну роботу можна зовсім небагато, та й методи її виконання можуть бути не найприємнішими. Часто потрібно інсценування нещасного випадку, самогубства. Хоча, якщо станете кілером в силових структурах, то можна ще буде пишатися тим, що захищаєте батьківщину. Але як стати кілером?\nШвидше за все, вам необхідно буде відслужити в армії. По-перше, там можуть навчити основам ведення бою, поводження зі зброєю, далі ви зможете продовжити військову кар`єру саме в необхідної вам ролі. По-друге, служба в армії дає прохідний квиток в силові структури (ФСБ, МВС). Можна стати кілером, "працюють" на захисті держави, наприклад, в "гарячих точках". Часто кілерами стають якраз після служби в таких "гарячих точках". Кажуть, в цьому випадку робота сама знаходить кілера.\nСтати кілером можна і мимоволі, наприклад, відпрацьовуючи фінансовий борг. Цей спосіб потрапляння в професію, мабуть, поширений серед колишніх ув`язнених. Не забувайте, що замовникам не потрібні свідки їх злочинів, тому, як уже говорилося, навряд чи життя кілера буде схожа на існування героїні Уми Турман з фільму "Вбити Білла". Якщо все ж ваші уявлення про дану професію все ще лежать в романтичній площині, то, можливо, вам просто варто побути кілером в комп`ютерних іграх.\nВикладацька діяльність приваблює багатьох, але далеко не кожен може стати справжнім вчителем. Щоб стати викладачем в школі, необхідно закінчити педагогічний інститут або училище. Варто відзначити, що училище дає право викладати тільки в дошкільних…\nЯк стати рефералом?\nСлово «реферал» знайоме всім, хто намагався заробити в Інтернеті на партнерських програмах. плюси професії складаються у вільному графіку і необмежені можливості заробітку. Реферальная система має велике значення в механізмі роботи…\nСтати снайпером мріє далеко не кожна людина, оскільки дана професія є досить специфічною і освоїти її вдається лише одиницям.Щоб претендувати на посаду снайпера, необхідно, в першу чергу, відслужити строкову службу. Після цього буде потрібно укласти…\nдивіться відеоЯк стати водієм? Одна з найбільш затребуваних професій - це водій. А все тому, що практично жодна галузь економіки не обходиться без представників цієї спеціальності. Тому без роботи вам буде залишитися складно. З нашої статті ви…\nЩоб стати хорошим лікарем, потрібно володіти поглядом сокола, руками дівчини, мудрістю змії і серцем лева. Так сказав батько медицини великий Гіппократ. Які якості необхідні хорошого лікаря: аналітичний розум і швидка реакція, спостережливість,…\nБудь-яка людина самому собі подобається. Проте, є якості, які хотілося б змінити. Комусь не вистачає завзятості, волі, сміливості, або навпаки, м`якості і такту. Щоб домогтися успіху в задуманому справі, потрібно придбати потрібні якості і позбутися…\nГарячими точками називають місця конфліктів, які можуть перебувати в будь-якій частині земної кулі. Найчастіше це країни, де роками не вщухають війни, але бувають і короткочасні (декілька місяців) міжусобиці. Фахівці склали топ-10 країн, в яких…\nlestylefoux.ru » Психологія » Робота над собою » Як стати кілером?


Porsche, Audi, Volkswagen і Lamborghini використовують викрадені у Jaguar Land Rover технології – AutoMedia – все про автомобильную электронику\nHome /Jaguar Land Rover, Land Rover, Volkswagen, Новини/Porsche, Audi, Volkswagen і Lamborghini використовують викрадені у Jaguar Land Rover технології\nJaguar Land Rover,Land Rover,Volkswagen,Новини |\nКонцерн Jaguar Land Rover подав позов проти Volkswagen Group і звинуватив німців у крадіжці технологій.\nКомпанія Jaguar Land Rover звинуватила концерн Volkswagen в незаконному використанні чужих технологій. Йдеться про фірмову систему JLR під назвою Terrain Response. Про це повідомляє Bloomberg Quint.\nЗапатентована технологія Terrain Response призначається для їзди по бездоріжжю. Система автоматично розпізнає тип поверхні під колесами та активує оптимальні налаштування підвіски, трансмісії, двигуна і системи стабілізації.\nЗмінити режим руху можна вручну за допомогою спеціального селектора. Така технологія застосовується, наприклад, на автомобілях Jaguar F-Pace і Land Rover Discovery.\nБританці вважають, що Volkswagen фактично вкрав цю технологію Jaguar Land Rover і тепер використовує на своїх автомобілях.\nЙдеться про Porsche Cayenne , Audi E-tron, Audi A6 Allroad, Audi Q7, Lamborghini Urus і Volkswagen Atlas. Тепер представники JLR вимагають заборонити продаж цих машин. Відповідний позов вони вже передали в Комісію з міжнародної торгівлі США.


Чому формат «Єврорегіонів» не може працювати на повну силу ані на Закарпатті, ані в Україні? - Мукачево.today\nЧому формат «Єврорегіонів» не може працювати на повну силу ані на Закарпатті, ані в Україні?\nПрограма, котру не вивчають у звичайних школах\nврорегіони утворювалися на зламі дев'яностих, як дієвий регіональний інструмент зовнішньої політики - і місію свою виконали. Принаймні, деякі з них.\nЗагалом формат передбачав більше зближення та порозуміння між прикордонними регіонами двох або більше держав. Такий шлях взаємовідносин почав формуватися в Європі в середині минулого століття: у 1958 році було сформовано перший єврорегіон на німецько-нідерландському кордоні під назвою «Гронау».\nЯкщо коротко, то основна мета утворень - транскордонна співпраця. Бо у прикордонні легше разом вирішувати такі питання, як охорона навколишнього середовища, економічні або політичні відносини, науково-технічний розвиток або реалізація спільних програм на міжнародному рівні. Не зайве було б додати і розвиток транспортного зв’язку між країнами-учасниками та вирішення питань туризму та культури.\nВ Україні було утворено 10 єврорегіонів\nПершим на території України став Карпатський Єврорегіон, який був сформований 14 лютого 1993 року між Україною, Угорщиною, Польщею, пізніше туди приєдналися Словаччина та Румунія. Утворення простягається вздовж Карпатських гір та включає в себе 23 прикордонних адміністративно-територіальних одиниць. Площа єврорегіону становить близько 148 095 км2, а загальна кількість населення складає близько 16 мільйонів осіб.\nПізніше, фактично за калькою «Карпатського», були створені наступні: «Буг», «Верхній Прут», «Дністер», «Нижній Дунай», «Чорне море», «Донбас», «Слобожанщина», «Ярославна», «Дніпро». П’ять із них вже можна сміливо викреслювати зі списку, оскільки їхнім учасником була Росія.\nПрикордонні території – це периферія держави\nЩо далі від столиці, тим більша периферія, згідно адміністративно-територіального устрою країни. Традиційно області, що знаходяться на задвірках країни, обділені увагою центральної влади і стають заручниками регіональної диспропорції. Як правило, це сприяє депресивності і відсталості територій: у них нема ні коштів, ні можливостей для самостійного вирішення проблем. Але, якщо розглядати цю загальновизнану і прописану в підручниках з геополітики істину, то Закарпаття у цю класичну схему не вписується ну ніяк. І якщо з точки зору Києва область і виглядає провінцією, то з точки зору Європи акценти зміщуються: історія, розташування, менталітет переважної більшості населення, відстань до європейських столиць і, звісно, позиція нацменшин. Бо ж ніякий кордон по суті не може розірвати існуючі природні зв’язки - історичні, етнічні, екологічні, економічні. Тому ще варто розібратися: так, Закарпаття – периферія України. Але ж Закарпаття – ще й центр Європи. Виходячи з цієї логіки, Київ – периферія Європи.\nГеополітичний конфуз, одним словом.\nПравові аспекти транскордонної співпраці\nКаменем спотикання перспективного проекту співробітництва у форматі єврорегіонів стали відмінності національного законодавства країн-учасниць. Відповідно до додаткових протоколів, прийнятих до Європейської рамкової конвенції з трансприкордонного співробітництва, органи місцевого самоврядування мають право підписувати міжнародні угоди в рамках трансприкордонного співробітництва. Однак цей же документ зазначає, що співпраця здійснюється в межах національного законодавства і це, у свою чергу означає, що ці питання належать до компетенції центральної влади. Хоч регіональні проблеми ніхто краще від влади на місцях не знає, а центр ними впритул займатися не буде.\nУ Європі є практика, коли частина повноважень у таких питаннях передається регіональній владі. Як приклад - досвід Німеччини, Швейцарії і Франції, де регіони мають право підписувати угоди в галузі туризму, екології, культури. Однак є небезпідставні підозри, що Україна, котра ще не пройшла процесу стабілізації, не може поки рівнятися на ці високорозвинені країни. Надання додаткових повноважень регіонам може призвести до ослаблення держави, особливо у нинішній час. І тим більше, ніхто таких повноважень не дасть Закарпаттю.\nЯке сьогодення Карпатського Єврорегіону?\nВідповідає дипломат, юрист Ален Панов, котрий більше 10 років був Представником України в Карпатському Єврорегіоні і який став єдиним українцем, котрий отримав нагороду з нагоди 25-річчя КЄ.\n«Єврорегіони утворювалися на зламі дев'яностих, як дієвий регіональний інструмент зовнішньої політики. Тобто в тих місцях, де могли бути потенційні конфлікти. КЄ в цьому відношенні був першим на кордонах колишнього Союзу і країн колишнього соцтабору. Решта єврорегіонів за участю України робилися по його лекалам, тож він був системоутворюючим. Цей інструмент допоміг, в тому числі, не допустити конфліктів і легітимітизувати нові кордони. Станом на 2004 рік місія організацій подібного типу була виконана. Почали шукати нові цілі і завдання. Самі ж учасники чітко розділилися у баченні майбутнього, розпавшись на два табори - грантерів і політиків. Ось так і живе він досі. В принципі, це режим очікування».\nЩо ж, залишається сподіватися, що Єврорегіони ще виправдають покладені на них місії: зможуть виступати як засіб врегулювання можливих територіальних проблем між державами, знімуть напругу в царині територіальних претензій. Розв’яжуть проблеми, пов’язані зі становищем національних меншин. Виступлять полігоном для апробації сумісності законодавства різних країн і правових систем.\nА поки тільки залишається шкодувати за втраченими можливостями.\nЛюдмила Орос, для Mukachevo.Today\nТеги: єврорегіон Панов геополітика\nВсе цікавіше: Зеленський запросив Тимошенко стати арбітром дебатів (ВІДЕО) Порошенко просив письмового дозволу у Путіна для своїх білбордів?


Як виготовити ріг єдинорога\nМетод 1 з 4: Простий картонний ріг\n1 Сформуйте конус з різнокольорового картону. Для створення рогу з рівним підставою вам потрібно буде вирізати з картону круг.\nРадіус кола дорівнює висоті готового рогу.\nНамалюйте ідеально рівне коло за трафаретом або за допомогою циркуля. Виріжте коло ножицями.\nВиконайте розріз від краю кола до його центру. Розріз повинен йти точно по радіусу кола. Не розріжте коло навпіл.\nЗакрутіть один з утворених після надрізання кола кутів всередину вздовж зовнішньої окружності кола. Ви помітите, як почне проявлятися форма конуса. Продовжуйте скручування, поки не вийде дуже вузький конус.\nСкріпіть конус степлером. Скріпіть степлером конус у підстави у тому місці, де знаходяться кути розрізу. Також можна скріпити конус двостороннім скотчем або клеєм.\nУ якості більш простої альтернативи служить розбирання святкового ковпака з вийманням з нього скріпок і подальше його туге скручування до одержання вузького конуса, після чого необхідно буде його скріпити степлером для збереження нової форми. \n2 Проробіть отвори з боків конуса. Скористайтеся дироколом, щоб проколоти отвори біля основи конуса на протилежних сторонах.\nЯкщо у вас немає діркопробивача, можна скористатися гострим кінчиком ножиць, кінчиком ручки або іншим гострим предметом, щоб обережно проколоти в картоні два отвори. Отвори повинні бути не менше 6 мм в діаметрі.\n3 Прив'яжіть до отворів гумку. Просуньте обидва кінці гумки в отвори. Зав'яжіть їх або прикріпіть степлером до картонного розі.\nГумка повинна мати довжину приблизно дві висоти особи носія рогу.\nЯкщо у вас немає гумки, можна спробувати прикріпити стрічку або нитку. Прив'яжіть окремі відрізки стрічки до отворів і пов'язати їх між собою тоді, коли ріг буде одягатися. Кожен відрізок стрічки повинен бути приблизно на 10 см довше висоти особи носія рогу.\n4 Покрийте ріг блискітками. Обмажте ріг клеючим олівцем перед розсипанням його блискітками.\nРобіть це над паперовою тарілкою, пакетом або над іншою тимчасової поверхнею, яка зловить надлишок блискіток.\nТакож можна покрити ріг прозорим клеєм за допомогою старої щітки для малювання.\n5 Обмотайте ріг стрічкою. До того як клей висохне, намотайте на ріг довгу стрічку від кінчика до підстави. Стрічка повинна спіраллю спускалася вниз, обмотуючи ріг 2-4 рази.\nСтрічка буде імітувати спіральні канавки, традиційно зображувані на ілюстраціях роги єдинорогів.\n6 Прикрасьте ріг стразами. При бажанні прикріпіть до розі стрази, розташувавши їх рівномірно, але, все ж, асиметрично.\nВикористання стразів не є обов'язковим.\nВам може знадобитися нанести додаткову кількість клею на тильну сторону стразів перед приклеюванням.\nПісля приклеювання стразів дозвольте клею висохнути. Коли клей висохне, ріг вже можна буде одягнути.\nМетод 2 з 4: Ріг з полімерної або ваяльной глини \n1 Подумайте, як ви будете носити ріг. Для створення невеликого рогу для біжутерії візьміть полімерну глину. Для більш великого рогу, який можна буде кріпити на голову, використовуйте ваяльную глину.\nВисихає на повітрі ваяльная глина досить легка, що дозволяє носити виріб з неї у себе на голові. Полімерна ж глина навпаки важка і міцна, сто робить її придатною для невеликих підвісок для кольє і браслетів.\n2 Підберіть підходящий для вашого рогу аксесуар. Для підвіски у вигляді рогу потрібно навершя для підвішування, тоді як розі для голови потрібно ободок на голову.\nНавершя для підвіски являє собою металевий конус, який тримає підвіску на ланцюжку.\nПри використанні обідка постарайтеся підібрати широкий обідок. Він також може бути і тканинним, але, все ж, досить широким, щоб прикріпити ріг.\n3 Сформуйте конус з глини. Відірвіть шматочок глини і скачайте його в товсту ковбаску. За допомогою рук поступово зробіть тонше один кінець, поки не вийде конус.\nМоже знадобитися декілька спроб для досягнення бажаної форми, особливо якщо ви не звикли працювати з глиною.\nЯкщо у вас особливо великі труднощі з виготовленням конуса, то можна пошукати форму для створення моделі конуса в магазинах товарів для рукоділля.\nПочніть з шматочка полімерної глини в 1,25 см для створення невеликої підвіски, або візьміть 7,5-10 см шматок ваяльной глини для більш великого рогу.\n4 Додайте канавки. Використовуйте гострий інструмент, такий як зубочистка, для створення спіральної канавки рогу. Почніть зверху і спіраллю спустіться вниз.\nДля більш великих рогів більш корисним виявиться манікюрний інструмент для відсунення кутикули або інший інструмент побільше.\nДля досягнення найкращих результатів тримайте зубочистку або манікюрний інструмент під нахилом у міру просування вниз по розі.\nПальцями розрівняйте будь-які нерівності.\n5 Переконайтеся в тому, що підстава рогу підійде за розміром до аксесуару. Вам може знадобитися створити потовщення біля основи рогу, щоб воно підійшло до навершию, або ж може знадобитися зробити підставу більш плоским, щоб можна було прикріпити ріг до обідка.\n6 Ваяльной глині потрібно на висихання кілька годин, а полімерну глину необхідно обпалювати.\nБільшості видів ваяльной глини потрібно до 24 годин на висихання.\nІнструкції по обпеченю полімерної глини варіюються від марка марки, але більшості типів полімерної глини необхідний випал протягом 15-20 хвилин на кожні 6 мм глибини шару глини при 132 градусах Цельсія.\n7 Приклейте ріг до аксесуару. Використовуйте эпокситку або гарячий клей для кріплення глиняного рогу до навершию або обідку.\nЗауважте, що більшості видів эпокситки потрібно приблизно 24 години на застигання.\nПідвісок у вигляді рогу єдинорога може знадобитися більш міцний клей, ніж для кріплення рогу на обідку, але якщо ви кріпите ріг до тканинному обідку, ви повинні переконатися, що використовується вами клей можна застосовувати на тканини.\nМетод 3 з 4: Повстяний ріг\n1 Виріжте трикутник з білого повсті. У трикутника має бути підстава приблизно 7,5-10 див.\nДля додаткового "магічного" ефекту візьміть білий повсть з блискітками. Ви також можете використовувати інші кольори, такі як фіолетовий або блакитний, але найтрадиційнішим буде служити білий колір.\nВиріжте трикутник ножицями. Зробіть обидві сторони якомога більш рівними.\n2 Складіть трикутник навпіл і прошийте. Складіть трикутник уздовж, з'єднавши сторони разом. Вручну зшийте відкриті зрізи прямими стібками.\nЗалиште підстава незашитым.\nВикористовувані вами нитки повинні відповідати кольору повсті.\n3 Виверніть трикутник на обличчя. Ножицями зріжте надлишки тканини вздовж прошитого краю. Протолкніте кінчик рогу всередину до основи, вивернувши ріг на обличчя.\n4 Заправте ниткою голку і виведіть її у кінчика рогу. Заправте голку довгою ниткою. На нитці повинен бути зав'язаний великий вузлик. Проведіть голку всередину рогу і виведіть на обличчя біля кінчика.\nВузлик повинен бути дуже великим, щоб не проскочити через повсть, коли на нитку буде чинитися тиск.\nНитка повинна бути, як мінімум, в три рази довше самого рогу.\nПростягніть нитку до самого кінця, залишивши всередині рогу тільки вузлик.\n5 Наповніть ріг набиванням. Набийте ріг поліефірним наповнювачем.\nНабивайте ріг якомога тугіше, він не повинен бути гнучким.\n6 Намотайте нитку навколо рогу спіраллю. Обмотайте нитка спускається спіраллю навколо зовнішньої поверхні рогу.\nОбов'язково туго намотуйте нитку, щоб вона не зсувалася і не втрачала свою форму.\nЦя спіраль імітує канавки на розі єдинорога.\nПроткніть підстава рогу голкою, вивівши її знову на виворітну сторону. Зав'яжіть вузол і обріжте нитку.\n7 Виріжте і пришийте денце. Поставте ріг на клаптик відповідного повсті і обведіть контури круглого підстави. Виріжте коло і вручну пришийте його до основи рогу.\nНакладіть коло на підставу рогу. Пройдіться стежками по краях, почавши з внутрішнього ділянки. Зав'яжіть нитка для маскування також з внутрішньої сторони.\n8 Прикріпіть ріг до обідка. За допомогою гарячого клею або клей для тканини приклейте денце рогу прямо до широкого обідка.\nВи також можете пришити або приклеїти ріг до широкої еластичної пов'язки на голову.\nПри бажанні додайте прикраси. Штучні квіти, листя, стрази, можуть бути приклеєні до обідка в якості додаткових прикрас.\nМетод 4 з 4: Трансформуємо об'єкти, перетворюючи їх у ріг єдинорога\n1 Використовуйте різдвяну декоративну бурульку. Вона сама по собі вже схожа на ріг єдинорога. Просто переверніть її і зробіть невеликий отвір, в який можна вставити гвинт і прикріпити його до обідка.\n#*Не використовуйте скляні та порцелянові бурульки.\n1 Візьміть мушлю. Деякі черепашки схожі на ріг. Якщо вам вдасться знайти таку, то ви зможете зробити з неї ріг. Розфарбуйте черепашку у білий колір (або додайте блискітки) і приклейте до вашого обідка.\nІноді черепашки можна придбати в магазинах Умілі ручки. Пошукайте загострені черепашки у вигляді рогу.\n2 Використовувати палички для їжі. Перетворіть його в ріг створюючи круги навколо нього за допомогою гарячого клею, потім додайте блискітки. Дайте клею охолонути. Або ж зробіть клеєм ріжок для морозива. Якщо клею виявилося багато, його можна буде зрізати по краях. Завершіть процес, пофарбувавши ріг стійкою фарбою (фарбою для стін чи машин). Приклейте ріг до обідка.\nОлівець або ручка\nСклеювальний олівець або прозорий клей для виробів\nСтрази для рукоділля\nПолімерна глина або всихаючих на повітрі ваяльная глина\nЗубочистка або манікюрний інструмент для відсунення кутикули\nНавершя для підвісок або ободок для голови\nОбодок або пов'язка на голову\nГарячий клей або клей для тканини\nЯк зробити конус з паперу\nЯк зробити капелюх лепрекона\nЯк зробити костюм корови\nЯк зробити котячі вушка\nЯк зробити чарівний капелюх\nЯк робити квіти з мережива


ВЕЛИКА БРИТАНІЯ - Сторінка 2 - MIL.IN.UA\nПовідомлення agema090 » Нед березня 27, 2011 1:30 pm\nUlan писав: agema090, Ви в Англії живете?\nАга, там само\nПовідомлення agema090 » Пон квітня 11, 2011 9:14 pm\nЦікаві розробки та ідеї компанії Thales\nПовідомлення Дмитро » Чет квітня 14, 2011 2:26 am\nДякую за цікаву інфу)\nЯ так розумію це новий британський проект по створенню єдиного інформаційного простору поля бою? Не знаєте, він передбачає використання АСУ, і на якому рівні?\nПовідомлення agema090 » П'ят квітня 15, 2011 1:23 am\nНема за що. Це скоріше кінцевий продукт (all in one) ,тобто він іде з усіма причендалами які тільки треба розгорнути.\nЄдиний інформаційний прострір, як виявилося принаймні у Британії, це не найкращий варіант. У нас починався bowman, як єдина система для усього, але вийшло не дуже. Зараз багато усяких, ще той самий bowman, потім ще є cormorant, rtts, dlan, ptarmigan, falcon, тощо. Головна ідея у тому що кожний продукт надає окремий тип сервісу - чи інфаструктуру зв`язку, чи комунікаційні сенсори, набори протоколів різних рівнів, шляхи інтеграції різних комерційних продуктів, самі інформаційні системи, чи системи управління зброєю, та інш. Тобто існує ідея - швидка інфаструктура передачі даних (data/voice), таку інфраструктуру можуть створювати окремі продукти різних компаній, що дає можливіть не прив`язуватися до єдиного виробника. Інші виробники вже створюють продукти які працюють на такій інфаструктурі.\nНаприклад, ідея "blue force tracking" це усього лише ідея, проте їі імплементації можуть бути впроваджені різними компаніями, це змушує здорову конкуренцію на нові розробки та покращення систем.\nПовідомлення prince92 » Суб серпня 20, 2011 6:32 pm\nУ суботу, 20 серпня, літак пілотажної групи "Червоні стріли" розбився у Британії на авіасалоні в Борнмуті.\nЗа словами очевидців, лише вісім з дев'яти "Червоних стріл", які брали участь у демонстраційних польотах, приземлилися на льотному полі.\nДо Міжнародного аеропорту Борнмута викликані служби швидкої допомоги і пожежники.\nПро причини катастрофи і долю пілота поки нічого не відомо. Представник міністерства оборони Великобританії заявив, що відомству відомо про те, що трапилося, ведеться розслідування.\n"Червоні стріли" - пілотажна група Королівських ВПС Великобританії. Вона існує з середини 1960-х, з кінця 1970-х пілоти групи літають на літаках BAE Hawk.\nПовідомлення agema090 » Чет грудня 01, 2011 1:45 am\nhttp://www.youtube.com/watch?v=xvile3ox ... re=related\nЧота наших елітних парашутистів\nПовідомлення Antua » Чет грудня 01, 2011 3:53 am\nЯк виглядатимуть авіаносці майбутнього?\nhttp://www.bbc.co.uk/ukrainian/multimed ... o_as.shtml\nПовідомлення Vold » Чет грудня 01, 2011 10:36 am\nа чого майбутнього, на відео проходу через Суец саме така модель, наскільки я розгледів\nПовідомлення agema090 » Чет грудня 01, 2011 11:04 pm\nТа нє, Ви шо, в нас до нещодавна було 3 авіаносці, навіть ті легкого типу - Арк Роял, Іллюстроус та Інвінсібл. Здається Арк Роял та Інвінсібл зняли з озброєння у тому році, тільки но цей Іллюстроус десь блембається.\nПовідомлення Vold » Чет лютого 02, 2012 6:23 pm\nMatra MBDA (BAE Dynamics Alenia) повідомляє про отримання контракту на розробку демонстраційного зразка FLAADS (Майбутньої локальної системи протиповітряної оборони) для Міністерством оборони Великобританії. Відповідно до цього контракту вартістю в 483 млн. фунтів стерлінгів, MBDA буде розвивати військово-морську систему ППО, названої SEA СEPTOR, замінити cbcntve вертикального запуску Seawolf, що в даний час в експлуатації на фрегатах Королівського флоту Type 23 класу Duke. Примітно, що SEA СEPTOR планується також зробити головним системи ППО на наступній серії багатоцільових бойових кораблів Type 26.


Протягом 2017 року у Львові планують висадити 10 тисяч дерев - ZAXID.NET\nПротягом 2017 року у Львові планують висадити 10 тисяч дерев\nНайбільше – біля шкіл, садочків, медустанов\nСуспільство — Орися Шиян, 1 березня 2017 0\nУ Львові висадять понад дві тисячі нових дерев ZAXID.NET\nфото архів ЛМР\nУ Львові цього року планують висадити 10 тисяч дерев. За інформацією управління екології та ландшафтного планування ЛМР, велика висадка запланована на весну. Мають висадити 2700 нових саджанців, а також ті, які залишились з минулого року.\nРешту дерев планують висаджувати восени. Найбільше озеленять Левандівський парк, який має площу 22 га.\nІз настанням сприятливих погодних умов у місті найближчим часом висадять близько 3 тисяч дерев, більшість з яких на територіях шкіл і садочків. Також у планах відновлення садів біля медичних установ, скверів.\nДо озеленення міста мають долучитися і львів’яни та комунальні підприємства. Біля житлових масивів висаджуватимуть переважно фруктові дерева.


Туристка розповіла, чи можливо в Єгипті безпечно відпочити без чоловіка\nГоловнаLifeStyleТуристка розповіла, чи можливо в Єгипті безпечно відпочити без чоловіка\nРосійська туристка з’їздила до Єгипту та розповіла про те, чи вдасться провести час на відпочинку самотній дівчині без проблем, якщо поряд не буде чоловіка. Виявилося, що можливе, але з деякими умовами. Своїми враженнями дівчина поділилася у блозі на платформі «Яндекс.Дзен».\nЗа словами автора, провести відпустку в країні пірамід одній – гарна думка, але з деякими застереженнями. У мусульманському Єгипті «нестандартне ставлення до всього», зокрема до іноземок, особливо українок та росіянок. Якщо дівчина ходить магазинами одна і без супутника та дітей, вона може розраховувати на підвищену увагу з боку чоловічої частини населення. Крім того, їй без проблем зроблять знижку в магазині та пригостять ягодами чи фруктами. Проте лояльність крамарів миттєво зникає, якщо дівчина прийшла по покупки з чоловіком, заявила туристка.\nЗа що точно не варто переживати дівчині, яка вирушила до Єгипту з подругою чи на самоті, то це те, що їй буде нудно. «Єгиптяни дуже охоче подають різні знаки уваги слов’янським жінкам. Усміхаються, фліртують, махають, без проблем фотографуються. І, звісно, ці нескінченні компліменти. Вони готові робити їх щодня.\nЗ іншого боку, відпочинок залежатиме від поведінки самих відпочиваючих, тому для шукачок пригод відпочинок у країні пірамід може закінчитися погано. Як зазначила відпочиваюча дівчина, «напівголі» туристки провокують єгиптян на вияв почуттів. «Якщо ви екстравагантна дама, і любите показувати своє тіло, носите короткі плаття, відкриваєте груди – ну який чоловік взагалі встоїть?! А мусульманин, так і взагалі, голову втрачає», – застерегла вона.\nТакож читайте: Наші туристки безсовісно розгулюють голяка, єгиптяни нас не поважають: росіянка була шокована в Єгипті\nТакож туристка додала, що єгиптяни «одразу виявляють свої почуття, кидають у таку розкуту жінку палкі погляди». І це справді небезпечний момент, оскільки «напівголій тітці» просто так пройти повз них не дадуть. «У їхньому розумінні така жінка сама хоче пригод», – написала туристка.\nОднак якщо мандрівниця виглядатиме належним чином, закривши плечі, руки та ноги, ходити їй вдасться спокійніше. Але також не завжди. Перехожі можуть вітатись або виявляти стримані знаки уваги. Непоміченій іноземці залишитися не вдасться.\nРезюмуючи, туристка зазначила, що «одинока подорож до Єгипту – цілком здійсненна місія»якщо не допускати контактних дотиків, так як для місцевих чоловіків це вірна ознака того, що туристка сама дозволяє торкатися себе.\nРаніше туристка розповіла, що російських чоловіків недолюблюють на єгипетських курортах – на це кілька причин. За словами мандрівниці, росіян у Єгипті одночасно шанують і не люблять. У першому випадку – місцеві поважають російських туристів через чисельність на курортах – росіяни натовпом їдуть у спекотну країну. У другому випадку все складніше. Подробиці читайте у матеріалі «Туристка в Єгипті розказала, чому тут не люблять російських чоловіків».\nДля тих, кому важливий здоровий спосіб життя, рекомендуємо прочитати: «Стоматолог повідомив, що ковід руйнує зуби».\nУ ЄС заборонили популярну харчову добавку через її шкоду здоров’ю\nУ Римі відкрито перший у світі Музей повітряних куль\nДоходи від туризму в Єгипті повернулися до допандемійного рівня


5 способів побудувати переможну рутину – Temy.co – Software Development Partner\n5 способів побудувати переможну рутину\nЦя публікація була вперше опублікована в The Mission тут\nЯ з тих людей, які не дотримуються рутини. Я придумую плани досягнення різних цілей. Однак протягом декількох тижнів з’являються й інші “термінові” речі, що вибивають з ладу план. Незабаром я повертаюся до старих звичок – витрачати дні, не докладаючи багато зусиль. Це була постійна боротьба.\nАле цього разу щось клацнуло. Процедури, здається, працюють. Час часу, який я виділив для різних робіт, продовжується далі. Від перевірки електронної пошти до написання. Від практики на ультрамарафоні до читання, проектних робіт тощо.\nОтже, що цього разу відрізняється?\nПерш ніж вдаватися до деталей, давайте розглянемо чотири поняття:\n1 Короткість життя: Ми живемо в середньому близько 4000 тижнів. Більше того, ми витрачаємо більшу частину. Ми хочемо досягти великих справ у житті. Наші амбіції безмежні. Однак це прагнення до щастя призводить до того, що ми ігноруємо те, що справді важливо. Перше століття нашої ери римський філософ Сенека писав:\nЦей відведений нам простір мчить так швидко і так швидко, що всі рятують дуже небагатьох, знаходять життя в кінці саме тоді, коли вони готуються до життя.\nВи можете знайти повний лист тут:\nЦе цікаве поняття. Багато авторів протягом століть говорили про обмежений час. Ось сучасний погляд на час, який нам належить прожити:\n2 Уважність (фокус): Ми голодні до уваги. Соціальні мережі та мільйони інших зобов’язань продовжують підкрадатись до нас. Наукове дослідження показало, що тривалість нашої уваги зараз становить вісім секунд, менше, ніж золота рибка, яка триває увагу дев’ять секунд. Раніше у нас було дванадцять секунд уваги в 2010 році ….\nЧому необхідна практика уважності?\nЦе допомагає підвищити щастя, зменшує стрес і покращує життя. Ось реферат з наукового журналу. Це пояснює, як уважність впливає на життя позитивно шляхом поліпшення уваги.\n3 Щастя: Який сенс життя, якщо ми не щасливі? Що рухає нашою пристрастю до важкої праці чи бути корисним іншим?\nМи віримо, що будемо раді, якщо зможемо досягти певного багатства. Ми будемо щасливі, якщо присвятимо своє життя будівництву космічного корабля або витратимо свій час, допомагаючи іншим знаходити сенс.\nМи робимо те, що, сподіваємось, зробить нас щасливими, якщо не зараз, то через деякий час.\nЧи існує формула щастя?\nЯкщо ви шукаєте: “Як бути щасливим?” Google генерує 257 мільйонів результатів за 0,58 секунди. Тут багато поглядів. Більшість медичних журналів погоджуються з тим, що щастя слід практикувати щодня. Не потрібно чекати досягнення окремих результатів. Це може бути щоденною звичкою. Ось що клініка Майо говорить про способи бути щасливими:\nОдним з ключових навчань є тренування розуму насолоджуватися моментом.\nЩоб ми могли насолоджуватися тим, що ми робимо зараз, а не чекати результатів наших дій.\n4 Тайм-менеджмент: Ідея тайм-менеджменту сягає далеко назад. Сенека закликав свого товариша Романа марнувати час, “випікаючи тіло на сонці”. Думаю, це природна реакція, коли ти усвідомлюєш, наскільки коротке життя.\nПід час промислової революції люди почали переходити від вільних відносин з робітником до співробітників та роботодавців. Розрахунок часу на виплату заробітної плати став необхідним. Тейлор представив цю концепцію в заводських умовах. Він показав, скільки ще може виготовити кожен працівник, якби вони не витрачали час і більше працювали. Робітники не раділи.\nЦя концепція індивідуальної продуктивності виникла у консультанта на ім’я Айві Лі. Чарльз Шваб, президент Bethlehem Steel, попросив його допомогти підвищити продуктивність праці своїх керівників. Містер Лі придумав, що керівники повинні складати щовечора список шести найважливіших завдань, які вони хотіли досягти наступного дня. Потім керівникам потрібно було стежити за списками, починаючи згори. Цей метод застосовувався на практиці протягом трьох місяців. Результати настільки різко покращились, що сталевий магніт заплатив пану Лі 400 тис. Доларів (сьогоднішніми грошима).\nІснує багато історій і про Бенджаміна Франкліна. Він писав та практикував ефективність як орієнтир для особистих та професійних цілей. Франкліну навіть приписують фразу “час – це гроші”.\nДавайте зв’яжемо концепції разом.\nМи всі хочемо бути щасливими. Шлях бути щасливим – це жити смисловим життям – не якимось великим змістом, а прийняти думку, що те, як ми проводимо кожну мить, є способом, яким визначається цінність нашого життя.\nІ спосіб зробити це – жити уважно. Насолоджуйтесь кожною миттю. Зосередьтеся на одному завданні за раз. Плекайте життя і вмирайте з почуттям сповнення. Життя, не витрачене безглуздою діяльністю, незважаючи на його короткочасність.\nОтже, як зробити хвилини свого життя приємними?\nПісля багатьох випробувань та експериментів мені здається, працює наступне:\n1 Складіть ранкову програму: це ті заходи, якими ви займаєтесь, щоб скласти решту дня. Багато особистостей історії практикували це з часом. Ось декілька основних моментів:\nМені підходить прокидання о 6 ранку. Мій ранковий ритуал починається з медитації, а потім короткої вправи (для повного пробудження тіла), «Ранкового журналу» (записування всього, що спадає на думку) та роботи над моїм блогом протягом однієї години. Цей ритуал адаптований до практики Тіма Ферріса, і я досі експериментую. Для мене одна з проблем боротьби – це електронна пошта. Прокидаюся за сотні електронних листів за одну ніч. Важко встояти перед спокусою перевірити, щоб з’ясувати, що відбувається в моєму світі.\nЄ кілька ключових знань у розробці та дотриманні ранкового ритуалу.\nПо-перше, зробіть це послідовним. Прокидайтеся щодня в один і той же час і стежте за діяльністю, не замислюючись. По-друге, усуньте важке завдання. Він відомий як “поїдання жаби”. Ідея полягає в тому, щоб зробити щось зроблене, що буде важко в подальшій частині дня. Для мене це написання блогів. По-третє, не захоплюйтеся соціальними мережами або електронною поштою протягом перших кількох годин. У той момент, коли ми відкриваємо свій Facebook або відкриваємо електронну пошту, наш час зайняли інші. Повернути цей продуктивний час буде важко. По-четверте, експеримент. Різні люди використовують різні ритуали. Знайдіть, який з них вам підходить. Який з них змушує вас почувати себе досягненими до того часу, як ви вирушаєте до офісу.\n2 Використовуйте блоки часу: Зараз науково доведено, що наш розум не може повністю перейти від одного завдання до іншого. Це ставить під загрозу якість роботи. Коли ми намагаємося виконувати багатозадачність, ми в кінцевому підсумку виробляємо неякісну роботу і витрачаємо час на процес. Єдиним винятком є прослуховування музики. Ми можемо слухати музику та покращити фокус на такі дії, як писання чи біг. Причиною, за словами Кліффорда Насса зі Стенфорда, є те, що ми використовуємо різні частини нашого мозку під час прослуховування музики. Детальніше ви можете прочитати тут:\nКел Ньюпорт, ще один професор Стенфорда, написав захоплюючу книгу під назвою Глибока робота. Він зазначив, як ми можемо змусити себе робити якісну роботу, блокуючи розумний проміжок часу і зосередившись на одному завданні під час цього блоку. Ось допис у блозі про те, як він робить це щодня.\nЯ знайшов це дуже ефективним. Я витрачаю кілька хвилин щовечора, щоб перекрити свій час наступного дня. Блокування часу для ранкового ритуалу, перевірки електронної пошти, фізичних вправ тощо.\nІдея полягає в тому, щоб якомога більше дотримуватися блоку і не дозволяти іншим роботам переповнювати слоти. Наприклад, як тільки ви заблокували час для перевірки електронної пошти, не продовжуйте перевіряти електронні листи після цього періоду часу. Якщо ви заблокували час для фізичних вправ, переконайтеся, що ви перебуваєте в тренажерному залі, навіть якщо вам не хочеться.\n3 Соціальні медіа / програми / мобільні ігри: вони створені для викликання звикання. Мобільний телефон – це все одно, що носити в кишені ігровий автомат з казино. Ми перевіряємо мобільні телефони в середньому 120 разів на день. Алгоритм соціальних мереж продовжує зміцнювати нашу віру та систему цінностей. Він надсилає новини на нашу стрічку, які ми хотіли б прочитати, створюючи цикл підкріплення та звикання. Щодня надсилається близько 500 мільйонів твітів або щогодини на YouTube завантажується 300 годин відео.\nДодатки, якими ми користуємось, розроблені для викликання звикання – від електронної пошти до ігор. Прочитайте про це тут\nЩо стосується часу, це як чорна діра. Спосіб протидії – використання виділених блоків часу, згаданих раніше. Нам потрібно припинити доступ до додатків, що викликають звикання, протягом періоду часу. Як не дивно, я використовую інший додаток Forest для протидії цим програмам. Forest припиняє всі сповіщення та доступ до вибраних вами програм. Це допомагає тримати фокус протягом блоку часу. Є небагато інших програм, які слугують цій же меті.\n4 Вправа: будуйте блок для фізичних вправ щодня. Залежно від вашої мети, це може бути легкою або напруженою рутиною. Переваги тепер доведено без сумніву. Але проблема полягає у формуванні звички. Я пропоную починати повільно та вдосконалюватись з невеликими кроками. Не намагайтеся входити олл-ин. Також майте ціль. Наприклад, взяти на себе зобов’язання виконати 5 тис. Пробіжок за 3 місяці. Згідно з останніми дослідженнями, на формування звички потрібно 66 днів. Фокус полягає в тому, щоб дотримуватися рутини досить довго, щоб виробити звичку.\n5 обманний день: майте день щотижня, щоб винагородити себе за дотримання режиму тижня. Це може бути день, коли ви дозволите собі більшу гнучкість в рутині. Чит-дні було доведено корисними для формування звички, будь то дієта чи фізичні вправи. Побудуйте його у своїй рутині.\nІ ось як я дотримуюся своєї рутини. Будь ласка, експериментуйте з різними варіантами та знайдіть, що вам підходить. Знайшовши формулу, переконайтеся, що ви продовжуєте практику досить довго, поки це не стане звичкою.\nЯкщо вам сподобалось читати цей щоденник, ви можете отримати БЕЗКОШТОВНУ копію моїх вибраних публікацій у форматі PDF і підписатися на щомісячний бюлетень. Я висвітлюю лайфхаки та технологічні тенденції. Клацніть на посилання тут\nСпочатку ця публікація була опублікована за адресою https://www.linkedin.com/pulse/5-ways-build-winning-routine-sajid-rahman/.\nSajid Rahman люб’язно дозволив нам перекласти і опублікувати цю статтю.


Новини, Світ, Маркетинг, Продовольство, Держава\n23 вересня 2020 - 08:45\nНовини Світ Маркетинг Продовольство Держава\nНаприкінці минулого тижня у відповідь на звернення Європейської Бізнес Асоціації до Європейської комісії, Представництва ЄС в Україні та Митниці Королівства Норвегія було отримано офіційне підтвердження про можливість діагональної кумуляції.\n«Україна підтверджує реалізацію Конвенції ПанЄвроМед та Угоди про вільну торгівлю між Україною та країнами ЄАВТ (Норвегія, Ісландія, Швейцарія та Ліхтенштейн)», — зауважили у ЄБА.\nСлід додати, що діагональна кумуляція — це можливість переробки в Україні товарів з країн ЄС або ЄАВТ і набуття ними українського походження для подальшого експорту на ці ринки.\n«Не усі товари можуть набути українського походження завдяки достатній переробці (наприклад риба, морепродукти). А завдяки діагональній кумуляції, наприклад, норвезька та ісландська рибна продукція зможе набути українського походження при експорті на ринок ЄС. При цьому, мита на рибну продукцію з країн ЄАВТ в ЄС значно вищі ніж походженням з України (наприклад: скумбрія — 20% у порівнянні з 0%, те ж стосується форелі, лосося тощо)», — пояснюють в асоціації.\nЗазначимо, що Митний комітет Європейської Бізнес Асоціації активно працював над цим питанням протягом останнього року. Тож бізнес вітає позитивну відповідь і від української влади.\n«Дана кумуляція мала запрацювати ще з 1 січня 2019 року. Проте, через зволікання зі сторони контролюючих органів, офіційне підтвердження цієї можливості бізнесу було надано лише зараз. Захід для обговорення практичного застосування діагональної кумуляції уже найближчим часом відбудеться у спільноті, аби розуміти усі особливості та нюанси роботи», — підкреслили у ЄБА.\nНагадаємо, Україна обговорила умови експорту курятини, свинини та яєць до Африки.\nТегиЄС ЄБА маркетинг ЄАВТ експорт товарів експортний товар український експорт діагональна кумуляція


Програми для Андроїд 4.0 скачати безкоштовно. Додатки на Андроїд 4.0.\nПереглядів: 110 455\nСкачати програми для Андроїд 4.0 безкоштовно тепер дуже просто!\nПеред вами колекція самих корисних програм на Android 4.0 і, без сумніву, ви знайдете відповідний apk для телефону або планшета. Скачайте безкоштовні додатки на Android 4.0 прямо зараз і слідкуйте за нашими регулярними оновленнями!


Ранній розвиток наших діток| Сторінка 8 | Дівочі посиденьки\nІ знаєте, спірне питання, але є приклади, коли і навчання за бажанням мами, а не дитини, теж дає свої бонуси. Я вже писала про дитину, яку з 4 років заставляли читати. Зараз дитина має такий інтерес до книг, записалась в бібліотеку, бо вдома все перечитала, в 9 років читає книжки мінімум по 70 сторінок на день. І крім того, має все те, що потрібно мати дитині ( хіба що сама не гуляє, бо наразі нема пристойного подвірря)\n---------- Додано в 18:54 ---------- Попередній допис був написаний в 18:50 ----------\nА організаторам лиш дай заробити на мамських комплексах...\nТа які заробітки)) Мій молодший вивчив двозначні числа по номерам будинків, а читати навчився по Букварику за 10 грн. Назви футбольних команд та країн ( запам"ятовував цілком слова на німецькій) - по журналу, разом зі старшим братом. Кольори по машинкам.\nпоказував на букву і казав: що то, що то??? коли я казала "то А" - радів, і питав далі: що то, що то? - на іншу букву поряд. Далі - знайде якийсь напис, знайде там своє А - і радіє. А коли після 2 років зміг накалякати І, Л, О і знаки пунктуації, плюс і мінус - то тільки і шкробав паличкою по піску/землі.\nЗаставляла його? Ні.\nта він, сорі за подробиці, раз з горщика встає, а там кака малесенька. Дивився-дивився - каже: кома\nсорі за подробиці, раз з горщика встає, а там кака малесенька. Дивився-дивився - каже: кома\nбуде філологом, а мій певно астронавтом, бо колись так само встав з горшка і каже - о пісюхи як кільця сатурна\nі ніхто з ним книжок по астрономії не читав, угу\nале зараз в 30+ми з вами читати вміємо однаково\nа я про що мову вела? Раннє навчання- не основа подальшої успішності. Але\nособливих бонусів раннє навчання не дає\nя складала мелодії, не вміючи грати на фортепіано. Вчитись на фортепіано з 4 років - це рано? Рано. Мені б це раннє навчання багато дало, бо я просиджувала години, "слухаючи" намальовану клавіатуру, доки на думку моєї мами не "дозріла".\nЗараз є багато можливостей показати дитині світ науки, світ прекрасного, просто світ - цікавий, захоплюючий. Не обовязково розвиваючими заняттями (сама того слова чомусь не люблю), але погодьтесь - якщо мама, ведучи дитину кудись, хоче показати щось дитині, а не КОМУСЬ ДИТИНУ, то це абсолютно некримінальна мотивація\n---------- Додано в 22:04 ---------- Попередній допис був написаний в 22:00 ----------\nнавряд, він - "татів", а тато в нас в мовах\nкупив цукерки, пише на пачці "4 you" Каже: о, прикольні цукерки, і навіть по англійськи написано:... по-англійськи написано:... написано: ЧОТИРИ"\nАле, звісно, що він, бачачи, як я розмовляю англійською і японською з кількома знайомими іноземцями , вже знає, що є інші країни, де люди по=іншому говорять. І матиме від мене стільки допомоги у вивченні іноземних мов, скільки буде треба. А від татка - стільки математики і фізики, скільки буде треба. Всьо, чого душа забажає.\nяку з 4 років заставляли читати. Зараз дитина має такий інтерес до книг, записалась в бібліотеку, бо вдома все перечитала, в 9 років читає книжки мінімум по 70 сторінок на день\nмого попробуй застав. Так, йому теж 9, так, він відмінник у школі. Але попробуй вдома заставити прочитати хоч одну художню книжку. Лиш коли "надходить натхнення" читає свої улюблені енциклопедії з географії чи астрономії. Все інша література- йому "по боку", як би я не заставляла.\nРаннє навчання- не основа подальшої успішності\nприкол в тому, що взагалі ніякий хороший стартовий капітал не є запорукою результатів. І раннє навчання не основа для успішності, і талант не основа для визнання, і красуня-розумничка вийде заміж не обовязково за принца Уельського, і здоровенна бабеха не обовязково легко народить, і людина без шкідливих звичок не обовязково доживе до 100\nмого попробуй застав. Так, йому теж 9, так, він відмінник у школі. Але попробуй вдома заставити прочитати хоч одну художню книжку\nМій старший теж не любить читати. Доооовго чекала, тепер просто ставлю умову - за сьогодні маєш прочитати 10 сторінок, книжку вибирай сам. Читає, іноді захоплюється, каже, а ця книжка дійсно цікава.\nА був з ним випадок. Приїхали на море, купляли йому іграшки, забавки, вибирав. Так от вибрав він книжку " Крокодил Гена и Чебурашка", явно не по віку . Купили. І він, який до того читав хіба пару речень ( 7 чи 8 років на той момент, здається таки 8...) прочитав ту книжку вже до вечора. Там трохи більше 100 сторінок було. Я була здивована! І задоволена, що дитина проявила зацікавленість))\nа в мене не було треба. Був такий голод за знаннями, а в старшому віці - бажання побільше знати, щоб добре то все на практиці застосувати, щоб заробити і щоб було цікаво працювати. Червоний диплом бакалавра - з малою дитиною за ручку - не самоціль, просто результат роботи на знання, а не на оцінку. Червоний диплом спеціаліста з одним за ручку, другим в животі - так само, органічно і саме собою.\nЯ не хочу силою впхати в дітей те, чого мені колись бракувало. Але показати: от таке є, тобі подобається? "подобається". Ну то давай ходити. А ще є таке. А то нам не іде. Ну добре. - це моя лінія поведінки.\nя - відносно молода і недосвідчена мама, багато чого сама сприймаю з дитячим захопленням. А похвалитись тим, що "я навчила огого скільки.."... тю... знаєте, я то мегавихвалялкою не вважаю. От якби не хворів ні разу за свої 5 років - ото да, цінно. Хоча, теж не вихвалялка ну, ви пойняли\nБув такий голод за знаннями,\nчитись на фортепіано з 4 років - це рано? Рано. Мені б це раннє навчання багато дало, бо я просиджувала години, "слухаючи" намальовану клавіатуру, доки на думку моєї мами не "дозріла".\nЗараз є багато можливостей показати дитині світ науки, світ прекрасного, просто світ - цікавий, захоплюючий.\nСправа в тому, що дуже багато є такого, що треба починати саме в ранньому віці. Танці, гімнастика, плавання, музика... Звідки я можу знати, що моя дитина має якісь здібності, якщо вона себе в цьому не спробує? Легше спробувати і кинути, якщо не піде, ніж шкодувати про втрачені можливості і час\nBree van deKamp, 27 Червень 2013\nАга, особливо у ранньому віці))) Ви бачили багато дітей дошкільного віку котрі самі записуються в музичну школу?\nштучностворений іншомовний світ ,\nа навіть якщо і так, що поганого якщо це подобається дитині, хоча я б не назвала це штучноствореним світом. У нас чітко розділяє з ким може розмовляти польською, а з ким українською.\nмова про малюків. В цьому віці або дитина сама проявляє зацікавлення до навчання і успішно засвоює букви-цифри-слова, або (як би цього не хотіла мама)- буде чекати "свого " часу.\nпро що й мова. Якщо дитина сама проявляє інтересто що в цьому злого. Старша сама просилась що б її вчили цифри, тягала за собою касовий апарат і мама - цифри. А букви то ні - ні. Натомість молодша труситься за буквами, і іншомовними словами (дякуючи старанням старшої\nколи старша вчить англійську, та ситдить тихенько як мишка і слухає)\n). То що я маю сказати "та ні доню, піди краще біля магазину послухай природньостворений світ у виразах не зовсім тверезих дядечок"?\nЗвідки я можу знати, що моя дитина має якісь здібності, якщо вона себе в цьому не спробує?\nповірте, здібності самі себе покажуть, якщо дитину слухати і чути .\nТанці, гімнастика, плавання, музика...\nа ще точні науки, шахи, фехтування, кінна їзда... будете всюди свою дитину "пробувати"? ))))\nВи бачили багато дітей дошкільного віку котрі самі записуються в музичну школу?\nв мене дуже музична родина, багато хто має вищу музичну освіту, є професійні музиканти у сфері серйозної класичної музики, ніхто раніше 7 років в музичну школу не ходив.\nніхто раніше 7 років в музичну школу не ходив\nА наша Цьомцьомка хотіла і хто знає може б з неї вийшов би якийсь музичний геній!\nточні науки, шахи, фехтування, кінна їзда... будете всюди свою дитину "пробувати"?\nякщо чесно, то по можливості б пробувала)) і не бачу в тому ніц поганого. Вважаю, що дитині з раннього віку треба давата можливість для розвитку і самореалізації.\nЯ свого часу мала певні задатки до малювання, але мої батьки вважали, що\nповірте, здібності самі себе покажуть,\nнезнаю-незнаю...В теперешній час планшетів/інтернетів ітд. луже важко зацікавити чимось дитину, особливо вже в більш старшому віці...Все таки варто займатись дитиною змалечку, інколи навіть заставляти.\nЯ не буду писати про англійську/іспанську з 3 місяців. Напишу про нас. В 3.5 почали активні пошуки"а куди б віддати дитину" Спробували танці-не пішло.Віддали на акробатику і плавання. Півтора року прозаймались паралельно ...потім треба було робити вибір, бо одночасно і тим і тим стало трудно .Вибрали плавання. Ох, скільки раз він кричав що не хоче більше того плавання, особливо в літній період, коли всі друзі на дворі, а йому тричі на тиждень на тренування . Заставляли. З плачами, з криками....але отримали результат. Тепер тренування- то все.Малий жодного тренування не позволяє собі пропустити, уявляєте, нещодавно був ДН в його друга і він САМ сказав що не піде ,бо в нього в той час тренування.Якби дали тоді слабинку, кинули плавати-все зараз би знову він навряд би пішов. Він щодня придумує,що хоче щось нове-бокс,карате....а потім подумає і каже,що він все таки плавець.\nkati, 27 Червень 2013\nмолодша труситься за буквами, і іншомовними словами (дякуючи старанням старшої\nколи ми ходили на підготовку, був у нашому класі хлопчик: коли вчителька з англійської даала якісь елементарні задання, він не лише справлявся із ними найскоріше, а й часом "заганяв її у кут" своїми знаннями . Вчителька поцікавилася, чи дитина десь з раннього віку займалася англійською. На що батьки сказали: нікуди не ходили. Але в сім ї є старший братик, який ходить до школи. І молодший- із самих початків сам тихенько завжди сидів коло старшого, коли той вчив уроки і собі пробував щось писати-читати-запам ятовувати. І відігнати від старшого його було неможливо.\nсніжна, 28 Червень 2013\nВсе таки варто займатись дитиною змалечку\nі я так думаю... і не так заради результатів, навчання, а заради заняття чимсь, чим не можу займатися з дитиною я, а їй цікаво, заради ознайомлення з тим що може зацікавити.... і то стосовно дітей після трьох років, раніше, впевнена, що без потреби. Моя менша дитина ще на жодні заняття не ходила але дуже хоче на танці, хоче виступати, вдома щоденно ходить в трико, придумує собі танці, я не можу і не хочу їй відмовляти, з осені запишемося, а там побачимо. Потреби в інших гуртках для неї поки не бачу, а от зі старшою маємо на цей рік великі плани\nНая, 28 Червень 2013\nНу бо чого бути категоричним і впадати в крайнощі? Або англійська з 3 місяців або взагалі нічого?\nВважаю, що пробувати-водити варта вже з 3,5 років - коли дитині вже не достатньо хатньо-мамських завдань, хіба би мама супер креативна і по 12 годин на добу розважає-ознайомлює-малоповторюється, бо інакше дитина або проводить час на вулиці з друзями, або вдома стогне про мультики-планшети, і то неодноразово описано форумлянами в різних темах.\nНам не пішли танці, гімнастика, зате ми з величезним задоволенням ходимо 2 роки на малювання і я, чесно, вражена успіхами. Цього року плануємо записуватись в балетну школу - хоче сама, бо коліжанки мала ходить і завжди розказує, хоч я спокійна - спробуємо і подивимось.\nЯкщо спорт - то тут треба дивитись по дитині, коли воно йде, то тут треба перший рік бути систематичним і наполягати, бо є момент втягування в режим, і висновки на основі 1-2 місяці неправдиві, думаю після року можна оцінювати - треба чи ні.\nА з Олесею, 2 роки, ми ходимо тільки на розвивалку 1 раз на тиждень, бо то швидше часопроведення в хорошіій компанії зі зміною декорацій і щоразу гарними маленькими завданнями.\n---------- Додано в 07:24 ---------- Попередній допис був написаний в 07:14 ----------\nІ про Винахідник (збирати Лего )хтось писав, що то бздура, а я хочу Іру записати з липня, поки в нас канікули на малюванні до вересня. Я зацікавити її скласти щось до кінця з маленького Лего не можу, бо, банально, не дає малеча фізично - все ламає і пхається, і вона почне- за 10 хв кидає, і потім то все лежить без діла, а там в компанії під цікаві тематичні розповіді діти будують - розвиввається моторика, уява.\nходимо тільки на розвивалку 1 раз на тиждень\nМи ходили цей рік, було весело і ненапряжно, а під кінець року почалися приколи "Ви вже старшенькі, підете в старшу групу, ви вже маєте щось там знати, говорити, рахувати". Ну та а як же. Все, більше не ходимо. Не знаю, як хто, але я для себе і своєї дитини можу бачити межі, де дитина бавиться, спілкується і міняє декорації, а де починаються непотрібні вимоги. Хоча, більшість мам хоче саме вимог, а попит породжує пропозицію.\nТепер я думаю, що цікавого придумати для дитини на холодну пору року наступного сезону.


Межиріцьке світло Нетішин | perspekt.org.ua\nПт, 21 Грудня 2012\nСвітло з Межирічі\nУ 1920 році був прийнятий відомий план ГОЕЛРО. На великих і малих річках зводились десятки електростанцій різної потужності. Після Великої Вітчизняної війни план електрифікації був поширений на території Західної України. На річці Вілія, яка є кордоном між Рівненською і Хмельницькою областями, протягом 1950-х років було побудовано три електростанції в селах Загребля і Кунів Хмельницької області та Межиричі на Рівненщині.\nСело Межиріч розташоване за 5 км на південь від Острога в межиріччі річок Вілія і Збитенка. В березні 1949 року в селі було добровільно організоване колективне господарство, якому дали назву імені 31-ї річниці Радянської Армії. В 1951 році прийнято план зведення електростанції потужністю 75 кВт вище злиття двох згаданих річок. Планувалося 30 кВт електроенергії постачати місту Острог, 15 – по договору сусідньому селу Слобідка Плужненського району.\nБудівельні роботи розпочалися зимою і планувалися закінчитися в кінці грудня 1952 року. Ось що писала Острозька районна газета “Сталінський шлях” від 2 березня 1952 року про це будівництво: “Рік у рік зростає матеріальний і культурний рівень трудящих нашої країни...\nЗростає культура колгоспного села. Ще більші перспективи для підвищення врожайності всіх сільськогосподарських культур і продуктивності громадського тваринництва відкриваються перед колгоспом після закінчення будівництва Межирицької ГЕС, будівництво якої вже розпочалося”.\nЕлектростанцію планували відкрити в грудні 1952 року, але колгоспники “зобов’язалися” закінчити будівництво до початку жнив. Однак ГЕС не була відкрита ні в 1952, ні в 1953, ні в 1954 роках.\nДля будівництва електростанції було вибрано майданчик, де потрібно було на землях села Слобідка викопати канал довжиною 80 метрів і поставити в кінці каналу будівлю ГЕС.\nЩе один канал довжиною 263 метри потрібен був для підведення води річки Збитенка нижче будівлі електростанції. Копали лопатами, довбали ломами, а землю вивозили кіньми, тачками, виносили по трапах носилками. Пізніше поставили кілька транспортерів, які приводилися в рух дизель-генератором. Транспортери часто простоювали через поломку дизеля, ломалися від мокрого ґрунту. Воду з каналів викачували насосами. На земляних роботах кожен день працювали десятки колгоспників: Яків Драчук, Василь Поліщук, Олександра Дацюк, Віра Матвійчук, Адам Мисюк, Сергій Мисюк, Надія Чуюк, Надія Козачук та багато інших.\nПрактично все доросле населення села брало участь у будівництві ГЕС. На копанні каналів щоденно працювали до півсотні людей. Крім місцевих селян на земельних роботах були задіяні і робітники с. Завидів. В 1952 році роботами по спорудженню електростанції керував прораб О.М. Уразаєв і десятник Коливайко. Уразаєв був військовим пілотом. Потім його відізвали у військову частину і будівництво ГЕС закінчував десятник Коливайко.\nВсі механізми будови: дизель, генератор, насоси і транспортери обслуговував комбайнер Іван Білецький, 1924 р.н. В 1951 році він закінчив Клеванське училище, де здобув професію комбайнера. Під час земляних робіт було змінено русло річки Вілія, а там, де протікала річка, зводились дві греблі. Це дало змогу проводити всі подальші роботи на правому березі річки.\nБудівля електростанції планувалася з дерева. Лісоматеріали для будівництва заготовлялися в селі Більська Воля Володимирецького району Ровенської області. Заготовлені в лісах колоди вивозили на станцію Чорторийськ Волинської області, вантажили вагони і відправляли на залізничну станцію Оженін, а звідти підводами возили в Межиріч. Заготівлею лісу займався заступник голови колгоспу Андрій Назарук. На вирубці, вивозі і погрузці соснових колод працювали наймані робітники. Заробітну платню робітникам на Полісся возив головний зоотехнік колгоспу Микола Глибович. В 1952 році було заготовлено 70 % лісоматеріалів потрібних для будівництва ГЕС і проведення ліній електропередач.\nБудівництво електростанції вела Дубнівська будіваельна контора. Приміщення станції мало один поверх і було приблизно таких розмірів: 10 х 8 і висотою 4 метри. На електростанції стояли дві горизонтальні турбіни, на які подавалася із шлюзів вода. Шлюз мав дві дерев’яні заставки, за допомогою яких регулювалася подача води на турбіни.\nРайонна газета за 7 червня 1953 року писала, що на будівництві ГЕС закінчується спорудження шлюзу, ведуться лінії електропередач. На будівництві греблі під керівництвом десятника Коливайка щоденно працює 30 чоловік.\nБудівництво приміщення станції, шлюзу проводила бригада колгоспних теслярів під керівництвом бригадира Дмитра Шумберського, 1906 р.н. В бригаді працювали Василь Марченко, Василь Сладковський, Дмитро П’ятаченко та інші. В бригаді були теслярі з с. Мале Дерев’янче.\nОдночасно із спорудженням електростанції велися лінії електропередач до м. Острога, сіл Слобідка, Межирічі. Кожну оселю підключали до мережі. Для цього була потрібна велика кількість стовпів, електропровідних шнурів та електрофурнітури. Були селяни, які не давали згоди для підведення електроструму до своїх осель. Загалом, це були люди похилого віку, які не розуміли, що таке електричний струм і боялися його.\nСьогодні про такі казуси старожили згадують з гумором, тому що не уявляють свого життя без електрики. Ще й сьогодні в деяких старих будинках в с. Межиричі слугує електрична проводка, зроблена більш як півстоліття тому.\nКолгоспники, які працювали на будівництві електростанції, будівельники і монтажники крім оплати за роботу мали єдину пільгу – для них в магазині продавався білий хліб по певній нормі. За роботу робітникам записувалися трудодні. Оплата по трудоднях в колгоспі проводилася два рази на рік. Після жнив давали аванс зерном, а в кінці року проводили повний розрахунок. Насамперед колгосп здавав зерно в рахунок державної обов’язкової поставки, потім засипали насінний і кормовий фонди. А те, що залишалося від урожаю, давали людям на трудодні. На один трудодень припадало від 100 до 600 г зерна – це залежало від урожаю. Давали збіжжя ячменю, жита, пшениці. Крім зерна на трудодень давали від 5 до 30 копійок.\nГЕС в с. Межиричі була відкрита у 1955 році і діяла до кінця 1964 року. За цей час на станції черговими електриками і турбіністами працювали жителі с. Межиричі Іван Білецький, Петро Швець, Микола Мартинюк, Іван Кірись, Іван Швець, Павло Ільчук.\nПланувалося, що протягом трьох років будівництво гідроелектростанції повністю окупиться і в майбутньому електростанція буде приносити величезні прибутки, що за допомогою електроенергії, яку отримає колгосп від своєї ГЕС, будуть механізовані всі трудомісткі роботи на тваринницьких фермах і підсобних підприємствах в колгоспі. Напоювання худоби, різання , запарювання кормів, перемелювання зерна, доїння і переробка молока – все це буде проводитися за допомогою електроенергії.\nПланувалося, що впровадження електроенергії в колгоспі звільнить щоденно близько 150-200 колгоспників. Це заощадить понад 30 тисяч трудоднів на рік.\nІз запланованого в життя не втілився жоден проект. Колгоспна ГЕС служила тільки для освітлення осель, іноді простоювала із-за нестачі води і повеней.\nГідроелектростанція колгоспу імені 31 річниці Радянської Армії пропрацювала майже 10 років. Майже весь час станцією завідував Іван Білецький, який в 1953,1955, 1957, 1959 роках був депутатом Межиріцької сільської Ради. Пізніше його на цій посаді замінив Іван Швець, 1933 р.н., який працював електриком.\nБудівництво ГЕС почалося при голові колгоспу Богатирьові, а була знята з експлуатації при Петру Облапенку. Це десь сталося в першій половині 1960-х років, коли села Острозького району були повністю електрофіковані і підключені до Добротворської ГРЕС. Завідував Межиріцькою ГЕС Івн Вікторович Білецький. Протягом доби на станції чергував електрик і турбініст. В обов’язки турбіністів входила регуляція подачи води на турбіни. Вони ж під час профілактичних робіт протирали спиртом башмаки генератора. Вільні від зміни електрики слідкували за станом електромережі села, контролювали експлуатацію системи. В ті часи не дозволялося в хатах колгоспників мати лампочки потужністю більше 40 Ват. В основному для освітлення в хатах використовували “лампочки Ілліча” потужністю 15 та 25 Вт. Населення платило від кількості лампочок і їх потужності. Лічильників електроенергії в селі майже не було. Там, де не було лічильника, не дозволялося ставити розетки. Люди за електроенергію платили в колгоспну касу. В касі вираховували за світло за рахунок трудоднів. Деякі сельчани згадують, що при такому освітленні важко було читати “Букваря”.\nВзимку 1965 року Острозький район був підключений до загальнодержавної енергетичної системи. Потреба в дрібних електростанціях відпала і ГЕС в Межирічі була зупинена, обладнання демонтоване і вивезене на брухт. Розібрали на будівельні матеріали і саму будівлю станції.\nСьогодні про електростанцію в с. Межирічі нагадують лише канали та залишки греблі.\nОлександр Романчук, науковий працівник Нетішинського краєзнавчого музею