У Романові відбулись районні змагання Всеукраїнської військово-патріотичної гри «Сокіл» (Джура) :: Новини :: Офіційний веб-сайт Романівської районної державної адміністрація\nУ Романові відбулись районні змагання Всеукраїнської військово-патріотичної гри «Сокіл» (Джура)\n12-13 травня 2017 року на центральному стадіоні смт. Романова та урочищі річки Виспа за сприяння Романівської райдержадміністрації, ЦРЛ, райвійськкомату, Романівської селищної ради, редакції газети «Романівський вісник» відбулись районні змагання Всеукраїнської дитячо-юнацької військово-патріотичної гри «Сокіл» («Джура»).\nМетою змагань є патріотичне виховання учнівської молоді на державотворчих та героїчних традиціях українського козацтва, утвердження любові до Батьківщини, духовності, моральності, шанобливого ставлення до національних надбань Українського народу.\nУ змаганнях взяли участь 13 роїв з тринадцяти навчальних закладів району. Змагання розпочались з урочистого відкриття, виконання Гімну України. З вітальним словом до учнівської молоді звернулись голова районної державної адміністрації Капінус О.Г., військовий комісар Томчевський А.Л., заступник головного лікаря ЦРЛ, голова районної організації Товариства Червоного Хреста України Серт І.В.\nУ рамках районних змагань з гри «Сокіл» («Джура») учні змагалися на краще знання історії України, історії доби козацтва, представляли творчо-мистецькі звіти на відповідну тематику, прозвітували про виконання домашнього завдання під гаслом «Добре діло».\nКрім цього, школярі демонстрували свої знання та уміння з надання долікарської допомоги з елементами рятувальних робіт, навички стрільби з пневматичної гвинтівки.\nНа етапі «Впоряд» проходили випробування з індивідуальних дій та дій у складі рою, проходження урочистим ходом з виконанням військового вітання під час руху, марш рою стройовим кроком із маршовою патріотичною піснею.\nПроведено конкурс «Таборування (бівуаків)». Судді оцінювали атрибути рою, дотримання правил поведінки у таборі, доцільність розміщення, дотримання санітарно-гігієнічних норм, стану спорядження тощо.\nЗмагання пройшли в атмосфері дружби, товариськості, здорової конкуренції та патріотичного піднесення.\nФінансову підтримку для організації та проведення змагань надав генеральний директор ТОВ «ВІВАД 09», депутат обласної ради Ходак І.Є.\nПідсумки змагань підвела начальник відділу освіти райдержадміністрації Гаврилова О.Л., грамоти вручила заступник голови райдержадміністрації Кучинська Т.В.\nПереможцями стали команди ОНЗ «Романівська гімназія», Врублівської та Романівської №2 шкіл. Перше місце виборола команда Романівської ЗОШ І-ІІІ ст. №2, рій «Воля».


Тігіпко-прем’єр – чи законне призначення з точки зору люстрації\n"Проблема із люстрацією": чи може Тігіпко бути прем'єром – експерт\n26 лютого 2020, 12:11\nЗакон про люстрацію стосується більшості українських політиків, проте вихід є завжди.\nТігіпко-прем’єр – чи законне призначення з точки зору люстрації / УНИАН\nЗакон про люстрацію стосується більшості українських політиків – проте не завадить Сергію Тігіпку стати прем'єром, упевнений голова правління Центру прикладних політичних досліджень "Пента" Володимир Фесенко.\n"Та тут у більшості названих кандидатів є проблема із законом про люстрацію – усі ці люди потрапляють під дію цього закону, бо Тігіпко працював у першому уряді Азарова, а Валерій Хорошковський був керівником СБУ за часів Януковича", – нагадав Фесенко у коментарі Главреду.\nПроте є законна лазівка, що дозволить Тігіпко обійняти посаду прем’єр-міністра.\n"…буквально вчора набуло чинності рішення ЄСПЛ, яким фактично закон "Про очищення влади" визнали таким, що порушує права людини. Тобто ЄСПЛ його скасував. Тож, посилаючись на це рішення, призначення колишніх високопосадовців у новому уряді можливі", – пояснив експерт.\nНагадаємо, напередодні українське англомовне видання Kyiv Post, з посиланням на джерела у Кабміні, повідомило про те, що президент Володимир Зеленський всерйоз розглядає кандидатуру екс-віце-прем'єра і відомого комерсанта Сергія Тігіпка в якості заміни Олексію Гончаруку на посаді прем'єр-міністра України.\nУ свою чергу Зеленський розвіяв всі чутки про переговори з Тігіпком. Президент України зазначив, що веде переговори з багатьма людьми.\nлюстрація Сергій Тігіпко закон про люстрации Володимир Фесенко\nЗараз ви переглядаєте новину «"Проблема із люстрацією": чи може Тігіпко бути прем'єром – експерт». Інші новини політики читайте в розділі «Політика». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter


Служба у справах дітей інформує » Бердичів - офіційний портал міста\nБердичів - офіційний портал міста » Сім'я, молодь, спорт » Служба у справах дітей інформує\nСім'я, молодь, спорт 26-10-2018, 16:48\nПро проведення Всеукраїнського профілактичного заходу «Урок»\nв м. Бердичеві.\nНа виконання наказу служби у справах дітей Житомирської обласної державної адміністрації від 22.08.2018 №48-ОД «Про організацію та проведення Всеукраїнського профілактичного заходу «Урок» в м. Бердичеві проведено профілактичний захід «Урок».\nВідповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №684 «Про затвердження Порядку ведення обліку дітей дошкільного, шкільного віку та учнів» у разі відсутності учнів, які не досягли повноліття, на заняттях протягом 10 робочих днів підряд з невідомих або без поважних причин заклад освіти невідкладно надає відповідному територіальному органу Національної поліції та службі у справах дітей дані таких учнів для провадження діяльності відповідно до законодавства, пов'язаної із захистом їх прав на здобуття загальної середньої освіти.\nПротягом серпня - жовтня обстежено житлово - побутові умови проживання 69 дітей, які виховуються в 32 сім’ях, що перебувають у складних життєвих обставинах, надано адресну допомогу в підготовці до нового навчального року та осінньо – зимового сезону.\n1 вересня до навчання в загальноосвітніх школах міста приступило 8677 учнів, в перший раз за парти сіло 1026 дітей. Продовжують навчання в загальноосвітніх закладах міста діти, які тимчасово переїхали з населених пунктів, на території яких триває операція об’єднаних сил.\nВпродовж вересня – жовтня працівниками служби у справах дітей проведено 3 інформаційно – просвітницьких заходи в навчальних закладах міста з питань профілактики негативних явищ у дитячому середовищі. Заходами охоплено 188 дітей.\nВідбулася інтерактивна бесіда – лекція для дітей – правопорушників на тему: «Мрії дають крила!».


Неймовірна красунечка чекає люблячих господарів, Винница, Винницкая область - Собаки и щенки, доска объявлений RIO.UA\nНеймовірна красунечка чекає люблячих господарів Винница, ул Порика 22\nРуслана на сайте с 09 декабря 2014\nул Порика 22\n09 декабря, 16:38 · обновлено 25 февраля, 11:47\n171 просмотр · номер: 886785\nЧекає на люблячих господарів неймовірна красунечка . Дівчинці 6 місяців, дуже ніжна та розумна, акуратна, вміє бути слухняною, трішечки сором'язлива.Дружелюбна,відчуває настрій. Абсолютно не агресивна, чудово ладить з іншими тваринами. Буде вірним другом. Дівчинка СТЕРИЛІЗОВАНА!!!\nВинница, ул Порика 22\n→ Неймовірна красунечка чекає люблячих господарів Бар


Великобританія висилає 23 російських дипломатів через отруєння Скрипаля – новини ZIK.UA\nНовини » Світ 14 березня, 2018, 15:07\nПро це заявила прем’єр-міністр Великої Британії Тереза Мей під час виступу у парламенті, передає «Європейська правда».\n«Відповідно до Віденської конвенції ми висилаємо з країни 23 дипломатів, які були визначені як російські розвідники. Вони мають тиждень, щоб залишити країну», – сказала Мей, нагадавши, що після вбивства Олександра Литвиненка Британія вислала чотирьох російських дипломатів.\nТакож офіційний Лондон не буде відправляти своїх представників на майбутнійЧемпіонат світу з футболу в Росію.\nРосіяВеликобританіяТереза МейСергій Скрипаль\nБританія вимагатиме «належні санкції» проти Росії, – Мей\nп'ятниця, 30 листопада, 2018, 10:21\n2019-03-27 05:22 :50


Нещодавно у мережі «Фейсбук» з’явився допис ужгородки Вікторії Глушко про можливе одержання неправомірної матеріальної вигоди одним із лікарів Обласного Центру нейрохірургії та неврології, що знаходиться в Ужгороді упритул до обласної лікарні імені Новака. Жінка скаржилася, що лікар вів прийом поза офіційною проплатою та спілкувався телефоном під час огляду. Ми вирішили зв’язатися з пані Вікторією, Центром нейрохірургії та неврології і дослідити, чому у неприбутковому комунальному підприємстві надаються платні послуги.\nЗв’язавшись телефоном із Вікторією Глушко, ми з’ясували, що інцидент мав місце у четвер 3 грудня. Саме тоді жінка з сином прийшла на прийом у Центр у кабінет УЗД до лікаря В. Миговича. Пані Вікторія пригадує, що мала погане самопочуття через головокружіння. Тому стояти у черзі, попри яку молодий лікар проводив «своїх» пацієнтів, було вкрай важко і фізично і морально. Зокрема, пані Вікторія стверджує, що перед нею завели близько 4-х пацієнтів, які розраховувалися готівкою на місці безпосередньо з лікарем. Хоча їй виписали у реєстратурі квитанцію на 300 грн, яку вона оплатила з комісією у банку.\n«Як на вашу думку , чи можливий «калим» у державній установі на державному обладнанні??? Практика підтверджує: «Так!» Обминаючи офіційну чергу запису пацієнтів у реєстратурі лікар приймає приватних клієнтів зі своїх записів – своєї черги… За годину прийому лікар УЗД нейрохірургічного відділення, що у будівлі обласної лікарні, Мигович В. В. обстежив 5 пацієнтів , 4 з них (приват в кишеню) поза чергу реєстрації в реєстратурі- на рахунок медзакладу пройшла лише одна проплата… ( прейскурант додається, до речі, погоджені облрадою) на зауваження працівника реєстратури лікар не реагує, а обстежує своїх пацієнтів… Виходить, зустрічає, заводить до кабінету, обстежує – і в кишеню)))і так цілих 5 років) Про якість свого обстеження сказати нічого не можу, адже під час огляду лікар вів бесіду по телефону, окрім того попередив , що не в гуморі, а це впливає на якість обстеження((( Звісно, про яку якість йдеться, якщо кошти не в його кишені , а на рахунку закладу… А як же Клятва лікаря??? Мабуть, Мигович В. В. за свої молоді роки, ухопив Бога за бороду, раз дозволяє собі виявляти таку вкрай непорядність… У такої людини звання «Лікар» не на першому місці, а шкода… Шкода тих медиків, які на Передовій, але за рахунок таких псевдомедиків їхній авторитет знищується))) Ось така математика(((”, – написала у групі «Ужгород» у Facebook Вікторія Глушко.\nДля об’єктивності з проханням прокоментувати цей випадок ми зв’язалися з адміністрацією Обласного Центру Нейрохірургії та неврології. Представник Центру Олег Лукач пояснив нам, що така ситуація могла виникнути через те, що у їхньому закладі у першу чергу лікують і обстежують стаціонарних хворих. І, що, можливо, жінка трохи змушена була почекати через це. Однак, пані Вікторія каже, що окрім стаціонарних хворих, яких протягом її очікування, справді завозили для обстеження у лікарняному кріслі, пройшли і пацієнти, про яких вона написала.\nПро лікаря В. Миговича, Олег Лукач повідомив, що він — висококласний спеціаліст і що до нього охоче йдуть пацієнти…\nЗагалом же наш дзвінок і запитання, чому у некомерційному медзакладі з пацієнтів беруть гроші, збентежив пана Лукача і він намагався нам радити, що про таку ситуацію не варто писати, бо, мовляв, вона навіть не заслуговує на увагу. Відтак порадив нам зв’язатися з директором центру Смоланкою Андрієм — сином Володимира Смоланки, ректора Ужгородського національного університету, який неофіційно керує цією устновою. До речі, окрім Андрія, разом з Володмиром Смоланкою тут же працює і його молодший син Володимир. Також на сайті установи помилково вказано, що директором центру є Химич Володимир Юрійович. До речі серед персоналу Центру на цьому ж офіційному сайті немає лікаря Миговича. Виявляється, тут також надають безкоштовні онлайн-консультації професора Володимира Смоланки. Однак, останні з таких консультацій надавалися близько двох років тому, а на деякі пацієнти так і не отримали відповіді…\nМи також з’ясували, що Обласний Центр Нейрохірургії та неврології є некомерційним комунальним підприємством обласної ради. Також дізналися, що є обласна цільова програма підтримки діяльності цього КНП. Разом з тим, ми отримали інформацію, що Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської області на лист КНП Обласний Центр нейрохірургії та неврології від 7 квітня 2020 року про затвердження тарифів на платні послуги повідомило, що наразі не є можливим перевірити правильність і обґрунтованість цих тарифів на медпослуги та включити їх до складу прямих та непрямих витрат через відсутність детальних розрахунків.\nНа сайті Центру згадані тарифи все ж є. Кажуть, їх у обхід рішенню Управління спільною власністю затвердила бюджетна комісія облради. І не виключено, що їхнє фінансування здійснювалося у тому числі і зі скандальних 127 мільйонів Департаменту охорони здоров’я Закарпатської ОДА. Нагадаємо, що після виявлення завищення цін на закупівлю окремих товарів, було звільнено начальника Департаменту Єлизавету Біров та розпочато кримінальне провадження…\nЩодо тарифів Центру, то, згідно офіційної інформації, вони подекуди цілком дорівнюють тарифам на лікування в ужгородських приватних установах. Інша справа, що такого обладнання і фахівців в інших установах області немає… Так от, згідно прайсу, консультації лікарів тут, як, наприклад, і в приватній клініці «Гемомедика», коштують 300 грн. А найдороговартісною у Центрі є операція з видалення пухлини мозку — 70 000 грн. Крім того, Центр заробляє й на оренді приміщень, які, фактично, належать не йому, а обласній раді. Так, тут орендують кабінети медичний центр «Водолій» та ж «Гемомедика».\nПопри це, Обласний Центр Нейрохірургії та неврології фінансується через офіційні договори Національною Службою здоров’я України. На сайті цієї установи ми знайшли ці договори, згідно з яких, ОЦНН мав отримати близько 10-12 мільйонів у рік на надання окремих послуг! Знову ж таки, через те, що ОЦНН вказує лише очікувані витрати, чітку суму з’ясувати важко. З цієї ж причини з’являється можливість для маніпуляцій коштами…\nМи спробували зв’язатися з пацієнтами, яким робили операції в Обласному Центрі неврології та нейрохірургії. Деякі з них розповідають, що нескладні операції тут справді робили безкоштовно. Але від допомоги «від душі» не відмовлялися. Ще б пак, чи стали би висококваліфіковані спеціалісти працювати у справді некомерційному комунальному підприємстві за одну зарплату? Як, наприклад, директор Центру Андрій Смоланка, який згідно декларації, отримує всього 17 тис грн. на місяць. Власне, така ситуація й у всіх медичних установах Закарпаття та України. Однак, для чіткого розуміння варто називати речі своїми іменами і чітко прописувати обґрунтованість тарифів, послуг, чітко вказувати, скільки коштів іде на зарплату лікарям центру і хто виплачує цю зарплату працівникам «некомерційного комунального підприємства»…\nКоли «Дія» не діє: ужгородці скаржаться на неможливість отримання президентських 8000 грн компенсації ФОПам (відео)\n3 коментар до “Чи справді Обласний Центр нейрохірургії та неврології є некомерційним?”\nБізнес на хворих та на державі, або що коїться у Обласному Центрі нейрохірургії та неврології - Закарпаття Інфо :\n16.12.2020 о 11:01\n[…] Власне розслідування проводили журналісти порталу Groza… […]\nОбласний центр нейрохірургії та неврології справді є некомерційним і знаним в Україні закладом охорони здоров’я :\n28.12.2020 о 13:07\n[…] центру нейрохірургії та неврології під назвою: «Чи справді Обласний Центр нейрохірургії та неврологі…. Відштовхуючись від допису пацієнтки Вікторії Глушко […]\n"Ми провели внутрішню перевірку і всі звинувачення - спроба очорнити репутацію лікаря та нашого закладу загалом", - Андрій Смоланка пр :\n30.12.2020 о 10:35\n[…] про якого йшлося у дописі в мережі «Фейсбук» та в публікації Groza-news – висококваліфікований спеціаліст, як власне і кожен […]\nЗалишити відповідь до Бізнес на хворих та на державі, або що коїться у Обласному Центрі нейрохірургії та неврології - Закарпаття Інфо Скасувати відповідь


Науковці дослідили 382 мінеральних джерела на Закарпатті та видали книгу з описом особливостей води у кожному (ВІДЕО) | Новини\nНауковці дослідили 382 мінеральних джерела на Закарпатті та видали книгу з описом особливостей води у кожному (ВІДЕО)\n10:41, 6 березня 2019 р.\nНаукoвці нарахували в oбласті пoнад 380 мінеральних джерел. Згіднo з дoслідженнями, у кoжнoму з райoнів Закарпаття не менше 5-ти підземних витoків вoди, збагаченoї сoлями та газами. Найбагатші на мінеральну вoду Міжгірщина, Свалявщина та Рахівщина. В oстанній пoнад 90 джерел, з них 36 у селі Кваси.\nНаукoвці шукали такі кринички, рoзпитуючи у місцевих. Пoтім прoвoдили дoслідження фізичних oсoбливoстей та хімічнoгo складу вoд, які рoзмістили у книзі. Здoбуткoм вважають паспoрт для кoжнoгo джерела, де зазначені oсoбливoсті хімічних спoлук у вoді.\n5 березня в Ужгoрoді презентували книгу, присвячену oдній з найбільш унікальніших візитівoк oбласті. Прo книгу «Мінеральні вoди Закарпаття» рoзпoвіла її автoр, кандидат геoлoгo-мінералoгічних наук Слава Білак.\n– Ми з’ясували, щo більшість мінеральних вoд oбласті – це прирoдні джерела, 80% яких знахoдяться у гірській частині Карпат. Більше тoгo, близькo 60% цих джерел – це прекрасні стoлoві питні вoди, які ширoкo викoристoвуються населенням. У цій книжці серед іншoгo вперше oпублікoванo паспoрти на кoжен вид вoди. Тoбтo пересічний грoмадянин, відкривши видання, змoже дізнатися властивoсті вoди у тoму чи іншoму райoні чи населенoму пункті oбласті, - рoзпoвіла наукoвець.\nНаукoвці підтверджують, щo прoтягoм стoріччя наші мінеральні вoди не втратили свoїх унікальних властивoстей, а більшість рoдoвищ не зазнали виснаження.\nМайже у кoжнoму кутoчку oбласті місцеві мешканці та гoсті краю мають мoжливість вживати питну вoду, якій немає аналoгів.\nДетальніше в сюжеті Сіріус:\nмінеральні джереала мінеральна вода джерела Закарпаття\n423 перегляди в березні


РУХ НОВИХ СИЛ Миколаївщини одноголосно проголосував «за» кандидатуру Юрія Дерев’янка на президентські вибори (ФОТО, ВІДЕО)\n5 серпня 201816:28\nПід час конференції Дерев’янко відзначив, що технологія блокчейн дозволить захистити приватну власність українців.\n«Гройсман оголосив минулого року, що Україна переходить на блокчейн. Пройшов рік і нічого не зроблено, і не буде зроблено, бо за ним є кілька «волосатих лап», які кажуть «який блокчейн, Вова, у нас ще не награбована земля, активи». Блокчейн вже впровадили в Естонії, в Грузії, інших країнах, а в Україні за цієї влади такого не станеться. Бо власниками країни є не ми з вами, а Льовочкін, Ахметов, Коломойський, Григоришин та інші. Всі вони мають монополії на газ, на ЗМІ, і т.д.», - відзначив Дерев’янко.\nОлігархи сьогодні, за словами Дерев’янка, мають також і монополію на формування влади, та використовують голос українців раз на 5 років.\n«Чому для того, щоб отримати якийсь документ, треба збирати безліч довідок, що ви одружені, маєте дітей тощо, якщо ця вся інформація в державі є. В Канаді паспорт можна просто через телефон замовити і вам його привезуть. У цифровій державі без черг, хабарів, контакту з чиновниками можна отримувати якісні послуги», - додав він.\nМешканці Миколаєва поцікавились у Дерев’янка, чи потрібно змінювати Конституцію України?\n«Ми повинні її змінити за багатьма статтями, але з конкретними цілями і задачами. Що стосується прямої демократії, то статті щодо недоторканності депутатів необхідно вилучити. Я за те, щоб ми чітко розуміли, що хочемо і для чого змінити. Ми повинні змінити те, що стосується відсторонення Президента, адже сьогодні він абсолютно безкарний. Але зараз всі хочуть міняти Конституцію, ледь не переписати її і тоді ми ніби станемо добре жити. Нехай перше покажуть, як це буде добре жити, завдяки чому. Ми повинні чітко визначити що змінити, я за конкретні речі», - відповів Дерев’янко.\nНагадаємо, один з лідерів РУХУ НОВИХ СИЛ Юрій Дерев’янко проводить зустрічі з активістами РНС та мешканцями у різних областях України. Кандидатуру Юрія Дерев’янка на президентські вибори вже підтримали Івано-Франківська, Львівська, Тернопільська, Чернігівська, Полтавська, Житомирська, Хмельницька та Кіровоградська обласні організації.


Перехід України до «жовтої» зони та вирок закарпатському екссудді. » Слово і Діло\nПерехід України до «жовтої» зони та вирок закарпатському екссудді. Головне за день\n21 вересня 2021, 22:16\nПерехід України в «жовту» зону з 23 вересня офіційно затверджений\nЗ четверга, 23 вересня, на всій території України буде встановлено «жовтий» рівень епідемічної небезпеки. Про це повідомив прем'єр-міністр України Денис Шмигаль. Рішення сьогодні ухвалила Державна комісія ТЕБ та НС. Детальніше...\nВищий антикорупційний суд оголосив вирок колишньому судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Михайла Пака та начальника юридичного відділу Пенсійного фонду Мукачева Олега Маковського, яких САП обвинувачує в одержанні неправомірної вигоди. Детальніше...\nГолова Верховної ради Дмитро Разумков має фундаментальні розбіжності з партією «Слуга народу», яка зробила його спікером. Крім того, Разумков «відкрито гальмує ініціативи президента Володимира Зеленського». Це може спонукати до жорстких рішень. Детальніше...\nДарницький райсуд Києва у вівторок, 21 вересня, звільнив Гната Кромського «Топаза» від кримінальної відповідальності, закривши справу за клопотанням його захисту. Як пише Watchers Media, таке рішення ухвалив суддя Андрій Скуба. Детальніше...\nПідпал авто «Схем»: суд скасував закриття справи щодо обвинуваченого\nАпеляційний суд скасував закриття справи щодо обвинуваченого у підпалі редакційного автомобіля водія програми журналістських розслідувань «Схеми: корупція в деталях». Детальніше...\nЗеленський збере «Слугу народу» на нове навчання в Трускавці – ЗМІ\nГлава держави Володимир Зеленський збере засідання фракції «Слуга народу» на нове навчання в Трускавці. Про це повідомляє УП у Telegram у вівторок, 21 вересня. Детальніше...\nСправа МН17: родичі жертв у суді звернулися до РФ\nУ Нідерландах під час слухань у справі катастрофи МН17 сьогодні виступили 11 родичів загиблих. Родичів жертв заслухали на суді за допомогою відеозв'язку в режимі онлайн, пише Укрінформ. Детальніше...\nРада підтримала за основу законопроєкт про трудові відносини\nУ вівторок, 21 вересня, Верховна рада підтримала за основу законопроєкт № 5388 про трудові відносини. Він покликаний врегулювати порядок укладання трудових договорів і питання випробувального терміну. Детальніше...\nСБУ викрила схему контрабанди в аеропорту «Бориспіль»\nСБУ припинила корупційну схему і контрабанду, які були організовані на митному посту аеропорту «Бориспіль». Організаторами угоди виявилися чиновники, які відповідають критеріям «реформованої митниці», повідомляє пресслужба відомства 21 вересня. Детальніше...\nНАБУ розслідує можливу брехню в декларації судді КСУ Касмініна – Новіков\nНаціональне антикорупційне бюро порушило кримінальне провадження за фактом імовірного недостовірного декларування звільненого судді Конституційного суду Олександра Касмініна. Детальніше...\nНаціональне агентство з питань запобігання корупції найближчим часом завершить перевірку електронної декларації народного депутата від фракції «Європейської солідарності» Артура Герасимова щодо нібито його вілли в Іспанії. Детальніше...\nСтруктура ВККС і ВРПСлово і ділоЗображення максимального розміру (відкриється в новому вікні)


Індивідуальна підприємницька діяльність іноземців у Чехії | ПРАГА місто для всіх\nHome Мені необхідно вирішити Підприємницька діяльність іноземців у Чехії Підприємницька діяльність фізичних осіб Індивідуальна підприємницька діяльність іноземців у Чехії\nІндивідуальне підприємництво: що це таке?\nВиди індивідуальної підприємницької діяльності\nДе отримати свідоцтво підприємця?\nЄдина реєстраційна форма\nІндивідуальне підприємництво та свідоцтво підприємця: що це таке?\nІндивідуальне (дрібне) підприємництво, чеською «živnost» – це систематична діяльність, яку підприємець здійснює самостійно, від свого імені, на свою відповідальність, з метою отримання прибутку і на умовах, передбачених Законом «Про індивідуальне підприємництво» (živnostenský zákon). Отже, це не одноразова робота або діяльність, яка здійснюється не з метою отримання прибутку, а також це не робота на підставі трудових відносин. Бути індивідуальним підприємцем можна лише на основі свідоцтва підприємця (živnostenské oprávnění), виданого Органом реєстрації підприємців (živnostenský úřad).\nЯкщо роботодавець змушує вас оформити свідоцтво підприємця і формально виступати як індивідуальний підприємець, хоча фактично ви здійснюєте для нього звичайну діяльність, яку виконують наймані працівники, це нелегально і вважається обходом закону (т.зв. Шварц-система)!\nІндивідуальні підприємці керуються Законом «Про індивідуальне підприємництво» (živnostenský zákon). З чинною редакцією Закону можна ознайомитися на сайті Міністерства промисловості та торгівлі.\nЯк може іноземець у Чехії стати індивідуальним підприємцем?\nНа сайті Міністерства промисловості та торгівлі ви знайдете Путівник для фізичних осіб-підприємців, що не проживають на території Чехії (іноземні фізичні особи – громадяни країн-членів ЄС, ЄЕЗ та Швейцарії).\nІндивідуальна підприємницька діяльність поділяється на таку, яка підлягає реєстрації (ohlašovací), і таку, для якої потрібно спеціальний державний дозвіл (koncesovaná).\nПідприємницька діяльність, яка підлягає реєстрації (ohlašovací)\nУ такого виду діяльності все, що вам потрібно зробити, це зареєструвати її в Органі реєстрації підприємців; одразу після того ви можете почати вести бізнес. У рамках цього типу діяльності ми ще розрізняємо окремі види підприємницької діяльності:\nВільні (для яких не потрібна професійна кваліфікація) = volné – необхідно відповідати лише загальним умовам для ведення бізнесу (досягнення 18-річного віку, дієздатність і несудимість), не треба підтверджувати професійну чи іншу компетентність. Це такі види діяльності як виробництво та ремонт взуття, послуги з розміщення або фотопослуги, для яких не потрібна професійна кваліфікація. Повний перелік вільних видів підприємницької діяльності можна знайти в Додатку № 4 до Закону «Про індивідуальне підприємництво».\nРемісничі = řemeslné – це ремесла, для яких потрібна професійна кваліфікація. Їх повний перелік міститься в Додатку № 1 до Закону «Про індивідуальне підприємництво». Це, наприклад, м’ясники, пекарі та кондитери, слюсарі, мулярі, перукарі та інші.\nДля яких потрібна професійна кваліфікація = vázané – це такі види діяльності як робота автошколи, бізнес у сфері поводження з небезпечними відходами, діяльність бухгалтерів-консультантів та інші, для яких необхідна професійна кваліфікація. Повний список можна знайти в Додатку № 2 до Закону «Про індивідуальне підприємництво».\nПідприємницька діяльність, для якої потрібно спеціальний державний дозвіл (koncesovaná)\nЦе ті види діяльності, які зазвичай вимагають дозволу від відповідного органу, а іноді також професійну компетентність (і, можливо, певний стаж). Підприємець повинен відповідати й іншим умовам, наприклад, несудимість усіх осіб, які здійснюють діяльність тощо. Повний перелік міститься в Додатку № 3 до Закону «Про індивідуальне підприємництво». Це, наприклад, автомобільний вантажний транспорт, робота турагентства, охорона майна та осіб тощо.\nВи можете зареєструвати окремі види індивідуальної підприємницької діяльності або подати заяву на спеціальний державний дозвіл (концесію) особисто в будь-якому Департаменті реєстрації підприємців (živnostenský odbor) при управліннях міських районів Праги. Ці Департаменти ви також знайдете під назвою Центральні реєстраційні пункти (Centrální registrační místa (CRM)), тому що за допомогою єдиної форми – т.зв. Єдиної реєстраційної форми – ви можете, крім самої реєстрації видів індивідуальної підприємницької діяльності, одночасно зареєструватися платником податку, надіслати повідомлення до Чеського управління соціального захисту населення, Центру зайнятості та відповідної медичної страхової компанії. Все це також можна надіслати звичайною поштою або в електронному вигляді. Зареєструвати підприємницьку діяльність можна і через Czech POINT.\nСвідоцтво підприємця ви також можете отримати через Єдиний контактний пункт.\nКонтакти окремих Органів реєстрації підприємців (živnostenský úřad) у Празі можна знайти на сайті businessinfo.cz.\nІнструкцію щодо отримання свідоцтва підприємця (реєстрації окремих видів індивідуальної підприємницької діяльності або подання заяви на концесію) можна знайти на сайті Міністерства промисловості та торгівлі у секції Путівник для фізичних осіб-підприємців. Тут ви також знайдете Порадника не лише для підприємців-початківців, який містить інформацію про основні вимоги, встановлені законодавством, щодо відкриття і ведення індивідуального підприємництва.\nЄдина реєстраційна форма служить підприємцям для виконання зобов’язань щодо повідомлення на початку і під час ведення підприємницької діяльності. Вона замінює різноманітні типи форм, які підприємець повинен подати не тільки перед відкриттям бізнесу, але й під час здійснення підприємницької діяльності, а саме до Органу реєстрації підприємців, відповідного Управління соціального захисту населення і медичної страхової компанії. Отже, за допомогою цієї форми ви, наприклад, можете повідомляти про зміни даних або призупинити підприємницьку діяльність.\nРеєструватися платником податку і повідомляти про зміни реєстраційних даних до Органу реєстрації підприємців можна лише на бланках, виданих Міністерством фінансів.\nПрограму для створення і надсилання електронної Єдиної реєстраційної форми та бланків Міністерства фінансів ви знайдете на сайті Реєстру підприємців. Реєстр підприємців є публічним реєстром і використовується для пошуку підприємців та їх даних.\nТому при оформленні свідоцтва підприємця найпростіше почати із заповнення т.зв. Єдиної реєстраційної форми; її ви можете використати для інших реєстрацій та повідомлень, які вам потрібно зробити. Таким чином, ви можете одночасно зареєструватися індивідуальним підприємцем і надіслати повідомлення до медичної страхової компанії та Управління соціального захисту населення.\nДетальніше про Єдину реєстраційну форму і про те, які ще повідомлення можна подавати через неї, ви дізнаєтеся на сайті Міністерства промисловості та торгівлі.


Білорусь збільшила постачання бензину в Україну на 10%. – УКРНАФТАКОМ\nБілорусь збільшила постачання бензину в Україну на 10%.\nБілоруська нафтова компанія зміцнила позиції на українському ринку бензину, наростивши в I кварталі 2020 року постачання на 10,6%, до 148 тис. тон, в порівнянні з аналогічним періодом 2019 року (134 тис. тон). Про це повідомили в «Консалтинговій групі А-95». Частка білоруського бензину в балансі українського ринку в І кварталі 2020 р зросла на 4 п.п. з 31% до 35%, в порівнянні з таким самим періодом минулого року.\nЗростання поставок, за словами трейдерів, став результатом продажу бензину в пакеті з дизельним паливом за терм-контрактами на 2020 рік. Нагадаємо, на одному з двох тендерів на поставку дизельного палива на 2020 рік «Білоруська нафтова компанія» поставила обов’язкову умову покупки бензинів в обсязі не менше 40% від заявленого обсягу ДП.\nЗбільшення імпорту з Білорусі призвело до 14% -го зниження поставок з Литви: з 76 тис. тон в I кварталі 2019 го до 65 тис. тон за перші три місяці поточного року. Поставки бензину групою Orlen з польських НПЗ в I кварталі 2020 році не здійснювалося, тоді як в минулому році в цей період в Україну надійшло 8,5 тис. тон.\nВиробництво бензину на українських НПЗ, за оцінками «Консалтингової групи А-95», в І кварталі 2020 року підвищився на 1%, до 211 тис. тон. Частка українського бензину в балансі ринку зросла з 49 до 50%.


Комоди, тумби для кожного передпокою стильно і НЕДОРОГО!\nVMV Holding (44)\nВід 2 865 грн\nВід 2 770 грн\nНаяда комод малий\nНаяда комод великий\nВід 3 025 грн\nКомод KOM4SP / 52 Джулі\nТумба Antwerpen M143-KOM1S/5/10\nВід 3 027 грн\nВід 3 008 грн\nВід 2 172 грн\nВід 1 581 грн\nКомод KOM4SL / 52 Джулі\nКомод KOM4S / 90 Джулі\nВід 1 586 грн\nКомоди і тумби в передпокій - в кожен дім!\nМеблі для передпокою грають величезну роль для цілковитого сприйняття квартири або заміського будинку. Саме в передпокої в основному накопичується максимальна кількість одягу, взуття та аксесуарів. Так як саме в цій частині приміщення ми наводимо красу перед виходом «у світ», зустрічаємо гостей, зберігаємо взуття та розвішуємо верхній одяг.\nЩоб все це надбання помістилося в одному місці, просто необхідно придбання таких елементів меблів в передпокій, як комод і всілякі тумби. Самим містким з негабаритних меблів є комод. Це воістину незамінний елемент меблів, оскільки він не тільки в стані зберігати в собі півшафи речей, але і прекрасно вписується в будь-який інтер'єр.\nТумби для взуття, наприклад, також є невеликими за розміром, але стильними та місткими елементами меблів в передпокій. Вони здатні вільно розмістити в себе 8-10 пар взуття, яке завжди повинна бути під рукою. Тумби для сидіння (перевзування) часто мають в собі простір для зберігання аксесуарів по догляду за одягом та інших дрібниць.\nКомоди і тумби в передпокій виготовляють з дерева, деревної плити, а також з елементами тканини, шкіри, пластику та металу. У будь-якому випадку, якщо ми говоримо про високоякісні меблів, варто звернути увагу на моделі, представлені в каталогах інтернет-магазину «Один Дома». Різні за стилем і конфігурацією, але обов'язково якісні та сучасні, тумби і комоди для передпокою купити недорого у нас дуже просто.\nТакі меблі обов'язково знайдуть місце у Вашому домі!


Главная База знаний "Allbest" История и исторические личности Історико-етнографічний аналіз етнічної групи України - росіян\nРозділ 1. Історичний аналіз етнічної групи України - росіян\n1.1 ХІV століття - перша половина ХVІІ століття\n1.2 Друга половина ХVІІ - ХVІІІ століття\n1.3 ХІХ століття - 1917 рік\nРозділ 2. Етнографічний аналіз етнічної групи України - росіян\n2.3 Сімейно-шлюбні відносини\n2.4 Духовна культура\nЕтнічна група -- частка великого народу, яка компактно чи дисперсно проживає на корінній території іншого народу. Оскільки ж такі "етнічні групи" є часткою великого народу, їх правильніше називати національними меншинами.\nДана проблема є досить актуальною, оскільки росіяни є чисельною етнічною групою в Україні, тому необхідно досліджувати особливості їх культури, щоб прослідкувати, до яких змін це може призвести в середовищі українців.\nОб'єктом дослідження є етнічна група України - росіяни.\nПредметом дослідження є вивчення і виявлення тих властивостей етносу, завдяки яким він виділяється з-поміж інших етнічних меншин України. Тобто основний критерій:їжа, одяг і прикраси, сімейний і громадський побут, різні ділянки духовної культури: звичаї, обряди, вірування, народний календар, основні регулятори та стабілізатори сімейних і громадських взаємин -- звичаєве право, різні форми народного мистецтва, усна поетична творчість тощо. Поєднання в ній традиційного і нового, тих особливостей і рис, якими визначається етнічна індивідуальність і самобутність народу.\nМета дослідження - дослідити особливості етнічного і історичного розвитку етнічної групи України - росіян.\n1. дослідити відмінності етнічного розвитку росіян на певних етапах історичного розвитку\n2. дослідити розвиток матеріальної культури: одяг, їжа\n3. дослідити особливості сімейно-шлюбних відносин росіян, традиційне російське весілля\n4. дослідити духовну культуру\nЦе питання досі слабо вивчене у нашій науці, належно воно може бути з'ясоване лише на основі докладного картографування реалій традиційної народної матеріальної і духовної культури на території всієї України й опрацювання відповідних атласів хоча б основних компонентів цієї культури. І все-таки вже у давніх описах України зверталася увага на певні локальні відмінності побуту і традиційної культури її різних регіонів, ці особливості залежать від того, які етнічні групи представлені на даній території.\nТак, А. Шафонський у праці "Черниговского намесничества топографическое описание" з 1786 p. поділяв Лівобережну Україну на південну і північну частини. До першої відносив усю Київську і частину Чернігівської губернії, розташовану між Десною і Пслом, до другої -- всю Новгород-Сіверську губернію, звану в давнину, за його словами, просто Північчю. Шафонський зазначав, що остання поділяється на степову і лісову частини: лісова називається Поліссям, а її жителі -- литвинами; жителі степу називаються польовиками. Він докладно окреслив територію східної частини українського Полісся, назвавши повіти, які до неї належали. Локальні групи українців автор вирізняв на основі відмінностей традиційного одягу, господарського побуту, характерних рис зовнішнього вигляду населення і мовно-діалектних особливостей.\nУ "Записках о Малороссии, ее жителях й произведениях" (1798) Я. Маркович також виділяв різні локальні групи Лівобережної України. Степове населення південної частини України він називав степовиками або польовиками; характеризуючи їх, зупинявся на особливостях землеробства, тваринництва, бджільництва, садівництва та інших господарських занять, а також будівництва, одягу, звичаїв. "Українці рослі і статні, -- писав Маркович про степовиків, -- в рисах їх обличчя видна якась статечність, але в діях видаються розніженими..., не знають багатьох турбот і спокійні...". Цікаві спостереження містять його характеристики жителів "середньої смуги" -- між Поліссям та Степом, і українських поліщуків, яких також називав литвинами.\nНа певних особливостях і відмінностях традиційно-побутової культури населення різних місцевостей України, його локальних групах наголошували й інші автори. Вже з початку XIX ст. в літературі згадувалися карпатські етнографічні групи українців -- гуцули, бойки і лемки. У 20--30-х роках XIX ст. з'явилася низка присвячених їм статей і досліджень, зокрема П. Шафарика, І. Вагилевича і Я. Головацького, які заклали наукову основу розробки цієї теми.\nУ літературі з української етнографії є чимало праць, присвячених описам, характеристикам народного побуту і культури Поділля, Покуття, Середнього Подніпров'я, Слобожанщини, Полісся, Волині, Буковини, Карпат і Закарпаття, Холмщини і Підляшшя, Півдня України й інших місцевостей і регіонів. Цікаві спостереження та відомості стосовно етнографічного районування України містяться в різних фольклористичних, краєзнавчих, діалектологічних публікаціях.\nДаний матеріал можна використати на уроках географії, трудового навчання. Можна також провести позакласну годину, на якій розглядалося б дане питання.\n1.1 XIV століття - перша половина XVII століття\nЗ 14 до половини 17 ст. кількість росіян, точніше -- тогочасних жителів Великого Князівства Московського й інших російських земель на території теперішньої України була незначна. Здебільшого в Україні перебували тимчасово тільки одиниці: урядові або духовні особи та московські купці, які жили іноді по кілька місяців у житлових приміщеннях при торгівельних коморах Києва, Чернігова, Луцька та інших міст України.\nЗ середини 16 ст. почалася колонізація вільних земель Слобожанщини, в якій брали участь також московські переселенці. Це заселення відбувалося під охороною московських військових укріплень. [1, C. 27-30 ]\nОдночасно з переселенням українських і білоруських князів, бояр та їхніх слуг на московські землі відбувалося переселення московських князів та бояр на українську територію. За царювання Івана Грозного до Великого князівства Литовського, зокрема в Україну еміґрували князі Пронський, Курбський та ін. Вони ставали на службу Великому князівству Литовському, які наділяли їх маєтками. До України і Білорусі тікали з Московщини від переслідувань московського уряду й Церкви деякі церковні діячі, зокрема ті, що виступали проти офіційного вчення Церкви і за що їх вважали єретиками. Живучи на українських і білоруських землях, вони були проповідниками нового релігійного вчення, яке не визнавало храмів, ікон, обрядів. Втікачем був також московський друкар Іван Федоров, переслідуваний московським духовенством і переписувачами книг, він покинув 1566 Москву і переїхав на литовські землі, а згодом до Львова й Острога, де став основоположником українського друкарства і змінив своє прізвище на І. Федорович. [1, C. 30-32]\nПевна кількість росіян, здебільшого втікачів, перебувала в козацькому війську 16-17 ст. Окремі росіяни, серед них письменники, мистці й ремісники, жили по українських монастирях, зокрема в Києві. Починаючи з 1640-х pp., в Україну прибували, щоб вчитися в Києво-Могилянській Колеґії, деякі росіяни, поміж них І. Озеров і П. Зєркальников, Є. Славинецького, А. Сатановського. У 1680-х pp. у Київській Колеґії навчалися Каріон Істомін, пізніший начальник московського «Печатного двора», та Канон Зотов, згодом видатний російський мореплавець. У Києві вчилися також діти російської знаті, яка служила в Україні, серед інших сини князя Ромодановського, боярина П. Шеремєтєва та ін. [5, C. 21-25]\nШирші можливості для російської колонізації в Україні відкрилися після Переяславської угоди 1654. Початком цього була поява московських воєвод і військових залог у Києві та деяких інших українських містах. Встановлена початково на 2 000 піхоти, залога була незабаром (1661) збільшена до 5 000. Осередком її була новозбудована фортеця в Старому Києві, навколо якої були розселені московські стрільці з ними жили і їхні родини. Крім того, тут були різні адміністративні службовці, а також ремісники та купці. За «Московськими статтями» 1665 гетьмана І. Брюховецького, московські залоги, кількість яких була збільшена до 11 600 війська, мали перебувати в Києві, Чернігові, Переяславі, Ніжені, Новгороді-Сіверському, Прилуці, Полтаві. За гетьмана І. Мазепи в гетьманській столиці Батурині стояли постійно спочатку один, а потім три стрілецькі полки, нібито «для охорони гетьмана». Війни з Туреччиною (до 1700) і пов'язане з цим будівництво Печерської фортеці в Києві 1706 стягли на територію України чималі моск. військ. сили, а Полтавська поразка 1709 спричинилася до постійного перебування значних рос. військ на Гетьманщині. Вони, як і діяльність першої Малоросійської Колегії з великим штабом московських урядовців, призводили до все більшого втручання російського уряду у внутрішні справи України. Російські губернатори в Києві, резиденти при гетьмані у новій столиці Гетьманщини Глухові, обер-коменданти в Києві й коменданти в полкових містах, з чималою кількістю різних урядовців Росії -- все це сприяло збільшенню російського елементу в Україні і зростанню його впливу. [5, C. 25-29]\nУ першій половині 18 ст., серед інших росіян, які вчилися в Києві, був російський лікар К. Щепін з Вятки. З 1734 якийсь час у Києво-Могилянській Академії вчився також російський письменник і учений М. Ломоносов.\nВід часів Петра І почалося поширення російського землеволодіння на Гетьманщині й Слобожанщині. Конфісковані маєтки мазепинської старшини, і емігрантів переходили здебільшого до російських високих достойників, які часто переводили до них своїх російських кріпаків, зокрема для праці на створених тут мануфактурах. Накинуті російським урядом гетьманові Д. Апостолові 1728 «Рішительні пункти» дозволяли росіянам купувати землі в Україні. Обмеження й заборона зовнішньої торгівлі Гетьманщини з Західною Європою і підпорядкування її контролеві російського уряду й купецтва сприяли поселенню в Україні, зокрема в Києві та в більших м. Гетьманщини, купців Росії та їх прикажчиків. [6, C. 109-110]\nОкрему групу російської масової колонізації на Україну становили так звані розкольники (старообрядці), які, уникаючи репресій з боку Російської Церкви та уряду, тікали на Україну, де утворили низку так званих розкольничих слобод на території Стародубського й Чернігівського полків. Цей рух розпочався за гетьмана Д. Многогрішного й посилився в часи Мазепи і Скоропадського. Не зважаючи на протести українських дідичів і гетьманського уряду, російський уряд не тільки не перешкоджав цим втікачам, а, навпаки, легалізував їх становище в Україні, передаючи в їхнє володіння землі, які вони колись одержали й заселили з дозволу дідичів та місцевої адміністрації. [6, C. 111-118]\nОкремою, категорією російського населення, які переходила на Україну впродовж 18 ст., були різного роду втікачі: кріпаки, військові дезертири тощо, які уникали поміщицького або урядового визиску й сподівалися хоч тимчасово знайти собі волю і захист на території Гетьманської держави, на Землях Війська Запорізького Низового, на Слобожанщині, навіть на Правобережній Україні. Частина з них змушена була повертатися назад, але чимало залишалося в Україні, зокрема на Півдні, де запорізький уряд, а згодом російська адміністрація та місцеві дідичі, зацікавлені в скорішому заселенні цих земель, укривали втікачів і нерадо повертали їх на старі місця.\nПісля поділів Польщі, а ще більше після невдалого польського повстання 1830-1831 деяке число росіян наплинуло на Правобережжя, на якому їх досі (за винятком Києва) майже не було. Це були чиновники й військові, значно менше купців, ремісників і дрібних заробітчан, натомість дуже мало селян. Після другого польського повстання 1863-64 частину земель, сконфіскованих у польський поміщиків, російський уряд віддав росіянам. [9, C. 11-17]\nРосіяни постійно напливали на слабо заселену південну Україну як до міст, так і до сіл. Деякі з них згодом були асимільовані українським населенням, збільшеним в наслідок міграційної хвилі з Лівобережної України, Слобожанщини та Правобережної України; але там, де росіяни становили більші масиви, вони зберегли свою національність. Це тим більше, що після скасування панщини російські селяни й далі, хоч і в невеликому числі, поселялися на півдні України. [13, C. 23-29]\nЗа даними 1832, в українській капіталістичній промисловості росіяни посідали перше місце (44,6%; українці мали 28,7%), при чому в групі купецтва вони мали абсолютну більшість (52,6% проти 22,2% українців), особливо виразну у вищих гільдіях. Натомість у групі міщанства росіяни мали лише 35,5% (українці -- 31,4%). Ця перевага російського елементу в торгово-промисловому житті України, в умовах капіталістичного розвитку країни, надавала більшим українським містам 19 ст. все більше російського характеру. [13, C. 29-41]\nПриплив росіян в Україну збільшився з 1880-их рр., коли воїни почали напливати до новопосталих потужних центрів важкої промисловості на Донбасі і в Дніпровському промисловому районі. У 1897 році росіяни становили вже 68% робітників у великій промисловості Катеринославської губернії. У світлі перепису 1897 на українській суцільній етнографічній території жило 3,8 млн. росіян на 27,8 млн. всього населення, тобто вони становили 11,7%. [14, C. 12-19]\nВисокий відсоток росіян жив у містах -- 42,3% від їхньої загальної кількості, 57,7% у селах. Серед міської людности росіяни становили 33,7% (українці -- 32,5%), у місті з понад 100 000 меш. навіть 53,4% (українці -- 12,6%), натомість серед сільської людности ледве 6,7% (українці -- 83,0%). Найбільші міські скупчення росіян такі: Одеса, Київ, Миколаїв, Катеринослав, Херсон і значно менші: Житомир, Полтава тощо.\nСільське російське населення жило, як правило, в окремих селах або,в частинах сіл, лише рідко всуміш з українцями.\nГеографічне розміщення росіян було нерівномірне. Вони були нечисленні в давно заселеній смузі Лісостепу (за винятком Слобожанщини) і північної України, разом близько 0,6 млн. (або 3% всього населення), у тому числі 134 000 у Києві. Більший відсоток росіяни становили в пізніше заселених краях, як на Півдні Україні, де їх було 1,2 млн. (у тому числі в Одесі 198 000) або 60% всього населення та на Кубані -- 340 000 (34%); 1 млн. росіян жило на Слобожанщині (у тому числі 100 000 у Харкові), частково спільно колонізованій з українцями. [14, C. 19-23]\nЗа своїм соціальним складом росіяни на Україні були в усіх суспільних класах і прошарках населення. Найчисленнішою, особливо по містах, була верства чиновників -- службовців усякого роду цивільних і військових установ. Дуже сильною, поза купецтвом і промисловцями, була верства російських землевласників (поміщиків). Чимало росіян було в інтелігентських колах, зокрема серед професури і учительства вищих і сер. шкіл, а також поміж духовенством, здебільше у м. Безустанно збільшувалася кількість не лише сезонних, але й постійних російських робітників, сприяючи дальшій русифікації більших індустріальних осередків в Україні.\nОкремими поселеннями в Україні жили російські селяни, спроваджувані російськими поміщиками або поселювані російським урядом і ті, що вільно поселювалися. [12, C. 205-211]\nОтже, протягом ХІV- початку ХХ ст. століття велика кількість російського населення переселилися на територію України.\nЦі процесі відбувалися в результаті різних історичний причин, висвітлених вище. Існували специфічні особливості розселення російського населення. В основному це населення зосереджувалось в містах, відокремлювалось від українців. За своїм соціальним складом росіяни на Україні були в усіх суспільних класах і прошарках населення.\nУ жіночому одязі, не виключаючи великої кількості видів типів, учені виділяють чотири чітко виражених комплекси, які відрізнялися один від одного складовими частинами крою та декором:\nсорочку з поневою і головним убором сорокою;\nсорочку з сарафаном і кокошником;\nсорочку із спідницею-андараком;\nКомплекс одягу з поневою включав у себе сорочку, найчастіше з косими поликами (плечовими вставками, що розширювали її верхню частину і комір; вони пришивалися або по основі, або по качку), поневу, пояс, фартух, нагрудник, головний убір типу сороки, прикраси з пташиного пір'я і бісеру, взуття плетене з лика або шкіряне. [2, C. 54-58]\nКомплекс одягу з сарафаном складався з сорочки з прямими поликами або без поликів, сарафану, поверх якого надягали душегрею або каратащу - короткий нагрудний одяг на лямках, в холодну пору року - шугай в талію з рукавами і коміром, головного убору на жорсткій основі типу кокошника, переважно шкіряного взуття.\nКомплекс одягу зі спідницею-андараком включав у себе сорочку з прямими поликами і відкладним комірцем, повстяну смугасту, рідше клітчасту спідницю, корсетку, широкий пояс, головний убір типу кокошника.\nКомплекс одягу з кубельком (одяг типу незшитої спереду сукні) був характерним для одягу донських козачок і частково для козачок Північного Кавказу. Він складався з сукні, зшитої у талію, яка одягалася поверх сорочки з широкими рукавами. Сукню носили з довгими штанами і в'язаним ковпаком чи шапкою.\nНародний жіночий костюм надзвичайно багатоскладовий. Ця складність поєднується з багатим оздобленням і декорацією одягу (візерункове ткацтво, багатошовні вишивки, шиття різними матеріалами, аплікація, інтенсивність забарвлення (іноді в одному костюмі - всі кольори спектру). Переважаючими кольорами були білий і червоний, а в одязі мешканок північних районів Росії і волжанок велике значення надавалося блиску й мерехтінню золотих і срібних ниток, переливам перламутру і перлів.\nОсновою жіночого й дівочого костюма була довга сорочка, переважно білого кольору, зшита з прямих полотнищ льняної або конопляної домотканої тканини. Верхню її частину «рукава» або «стан» - робили з тонкої і нарядної тканини. Нижню частину - подставу - виготовляли зазвичай з домашнього грубого полотна. Сорочки були з поликами (прямими або косими), тунікоподібні, з воротушкою (круглою вставкою біля коміра й на кокетці). Форма рукавів, що впливала на силует костюма, могла бути різною. Вони робилися прямими або такими, що звужувалися до кисті, пишними біля плечей або біля зап'ястя, вільними або у зборку, з ластовицями або без них, зібраними під вузьку обшивку або на широкий, прикрашений мереживом, манжет. [3, C. 84-88]\nЗ другої половини XIX ст. все ширше використовувалися різноманітні тканинні нашивання, аплікація, тасьма, стрічки, мереживо. Основними місцями розташування узору були комір, плечі, рукави і поділ. У деяких випадках узори поміщалися уздовж сполучних швів рукавів, робилися вставки з набивних матеріалів по ліктю.\nСарафан -- термін східного походження, означав «одягнений з голови до ніг» і в документах XIV ст. застосовувався до чоловічого княжого одягу. За кроєм можна виділити чотири найбільш типових сарафани:\n- косоклинний глухий сарафан. Його шили з перегнутого по плечах полотнища тканини, а з боків вставляли злегка скошені або подовжні клини;\n- сарафан із швом спереду, тобто його перед складався з двох, а не одного, як у глухому, полотнищ тканини, сполучених застібками на мідних, олов'яних або срібних ґудзиках. Боки розширені додатковими клинами, що надавали силуету трапецієвидної форми;\n- сарафан круглий або прямий на лямках, а також сарафан з ліфом. [3, C.88-93]\nСарафани шили з ситцю, шовку, атласу, сукна. Переважали блакитний, зелений, темно-синій і темно-вишневий тони. Спереду і по пелені сарафани прикрашалися кумачевими вставками, мереживом, стрічками, тасьмою, лелітками, позументом.\nЖіночий селянський костюм повсюдно включав фартух, який за своєю конструкцією поділявся на декілька типів. Один з них, одягав через голову тунікоподібний фартух з рукавами або вузькими проймами - зазвичай входив у комплекс з поневою. [3, C.93-96]\nЗ сарафаном зазвичай носили інші типи фартухів. Один з них кріпився зав'язками вище грудей, інший - «запан з нагрудкою» - зав'язувався на талії й додатковою тасьмою на шиї. З кінця XIX ст. набув поширення фартух, що зав'язувався на талії. Його носили із спідницями і пізніми типами сарафанів. Крім свого безпосереднього призначення - захисту одягу від забруднення, фартухи несли значне декоративне навантаження; закриваючи неприкрашені частини костюма, вони сприяли створенню цілісної колірної композиції ансамблю.\nВажливою, а часом і обов'язковою складовою частиною нарядного жіночого й дівочого костюма був плечовий (нагрудний) одяг, який носили переважно у весняно-осінній період поверх сорочки, поневи і фартуха.\nОдноманітні за кроєм, вони розрізнялися за матеріалом, вирізом коміра, наявністю або відсутністю рукавів, клинів, довжині, кількості і кольору прикрас і в різних губерніях мали різні назви: шушуї кас талан, сукман, навершн, бастрог. Залежно від пори року їх шили з полотна, тонкого сукна або шерсті, іноді багато орнаментували. Передню частину нагрудників прикрашали мереживними прошивками, аплікацією, кольоровою тканиною червоного, жовтого, синього кольору. [4, C. 5-8]\nВажливим елементом жіночого костюма був головний убір. Дівочі головні убори були досить простими за формою і способом виготовлення. Пов'язки мали прямокутну форму й закріплювалися на голові за допомогою стрічок. їх найбільш раннім виглядом були головні рушники із смуги полотна з кінцями, які орнаментувалися вишивкою двостороннім швом, гладдю, напівхрестом, лелітками і металевою ниткою. Найпоширенішими були дівочі убори у формі вінка або обруча.\nЖіночі головні убори Росії мали загальну назву «кокошник». Особливою відмітною частиною кокошника є наявність гребня, що пов'язує його з півнем і куркою. Найпоширенішими матеріалами, які використовувалися в орнаментації цих уборів, були білий бісер, фольга, скло, перламутр, перли. Серед орнаментальних мотивів переважали рослинні: гілки, квіти, дерева, а також зображення птахів. Основою для вишивки слугували шовк, бархат, позумент. Кокошники коштували дуже дорого, тому ретельно зберігалися в сім'ї і передавалися з покоління у покоління.\nІншим різновидом головних уборів була, шамшура - тип шапочки з округлим твердим дном і зав'язками позаду. Способи орнаментації її найбільш святкових екземплярів часто схожі з прикрасами кокошників. [4, C. 8-12]\nОбов'язковою приналежністю будь-якого селянського костюма, як жіночого, так і чоловічого, був пояс, їм підперезували сорочки, сарафани, верхній одяг. Залежно від призначення пояс підв'язувався під грудьми або під животом. Якщо сарафан був зшитий з дорогих тканин, наприклад, штофа, парчі, оксамиту, пояс іноді зав'язувався на сорочці під ним. Дівчата носили на поясі багато орнаментовані вишивкою, аплікацією кишені чакомники. Жінки - невеликі кишеньки-гаманці для грошей і дрібних предметів. Чоловіки підвішували на пояс гребні, кисети, пристосування для добування вогню. Пояси були плетеними, тканими. Довжина й ширина поясів була різною й залежала від їхнього призначення й регіону носіння. З найдавніших часів він вважався оберегом господаря.\nОдяг чоловічого населення, у порівнянні з жіночим, був менш різноманітним, більш простіший і спокійніший у своєму колірному і декоративному рішеннях. Основними його елементами були сорочка, порти (штани), пояс. Як правило, їх шили з льняної, конопляної, шерстяної тканин домашнього виготовлення.\nНайдавнішою частиною чоловічого костюма була коротка, до колін тунікоподібна сорочка з прямим, частіше косим розрізом коміра, справа або зліва, яку носили поверх штанів -косоворотка. Застібали комір на ґудзик. На спину й груди підшивався з внутрішньої сторони трикутний шматок тканини «подоплека». Сорочки обов'язково підперезувалися домотканим або шкіряним нешироким поясом, що часто закінчувався кистями. Рукави сорочок були довгі й широкі і у зап'ястя схоплювалися тасьмою. Полотняні сорочки прикрашали тканням або вишивкою червоного кольору по коміру, розрізу на грудях, краю рукавів і пелені. Орнаментальні мотиви й способи їхнього нанесення були ті ж, що і у жіночих сорочок. Найбільш нарядними були весільні й святкові сорочки молодих чоловіків. Прикраси на них розташовувалися іноді не тільки на грудях, але і на спині й були багатоколірними, численними й різноманітними за технікою виконання.\nЧоловічі неширокі штани порти шили із смугастої чи білої тканини, в холодний час - з домотканого сукна. Штани робилися приблизно по щиколотку завдовжки і на гомілці заправлялися в онучі. Як правило, вони не прикрашалися. Під штани чоловіки одягали підштаники.\nГоловні убори російських селян надзвичайно різноманітні, але основними були валяні з білої, сірої або коричневої шерсті капелюхи двох видів -- з тулією і невеликими полями і ковпаками-валянками без полів. Весільні капелюхи рясно прикрашалися. Зимові хутряні шапки були представлені у вигляді вушанки. Городяни носили шкіряний або матерчатий картуз. [7, C. 31-33]\nФорми верхнього народного одягу були нечисленними і зазвичай одноманітні як для чоловіків, так і для жінок. Шили його з полотна, саржі, домашнього сукна або хутра, залежно від сезону. У весняно-осінній період найбільш поширеними були свитки, каптани, азями, армяки, сіряки, сермяги, зіпуни, різні за кроєм (з цілісною або відрізною спинкою, інколи з бічними клинами), але всі з глибоким запахом або застібкою на ліву сторону. У деяких випадках каптани прикрашалися (край правої половини, кут її у подолу, клапани кишень). Малюнок складався з кольорової тасьми, смуг кумачу і оксамиту, тканинної аплікації, ґудзиків, вишивки кольоровими нитками. Верхній одяг козаків формувався під сильним впливом одягу сусідніх народів. етнічний історичний росіянин україна\nВзимку як верхній одяг використовували шуби, кожухи й кожушки чорного або буро-коричневого кольору. Носилися вони, як правило, хутром всередину. Прикраси шуб аналогічні прикрасам каптанів, іноді вони оброблялися хутром іншого кольору. [7, C. 33-36]\nОдяг завжди підкреслював сімейні й вікові відмінності. Так, діти п'яти - семи років зазвичай одягалися однаково. Хлопчики та дівчатка ходили, в сорочках, зшитих з батьківських старих речей чи доношували одяг старших братів та сестер. Сорочку доповнював пояс. Тільки у підлітковому віці (14-15 років) у дитини з'являвся одяг, що вказував на стать. У хлопців сорочка доповнювалася штанами. Дівчата мали право носити дешеві прикраси: сережки, буси, нанизані з сухих ягід, кісточок, різноманітні стрічки. У будні основним одягом дівчат-підлітків була сорочка. На свята вона доповнювалася сарафаном чи спідницею. Верхнього одягу діти та підлітки не мали - по мірі необхідності одягали речі дорослих.\nКостюм дівчат і хлопців шлюбного віку був складніший дитячого. Складала його більша кількість речей, зшитих обов'язково з нової, а для свят - з дорогої фабричної тканини. Дівочий костюм від одягу жінки відрізнявся головним убором. Дівчата носили головний убір, відкриваючи волосся згори, що дозволяло бачити косу. Дівоча коса сприймалася селянами як символ краси, невинності, шлюбних можливостей. її заплітали у три, чотири й більше пасма, прикрашали стрічками, квітами. Мили волосся в лазні лугом - водою, прокип'яченою з деревною золою, відварами з цибульного лушпиння, ромашки, кропиви, мазали часниковим і цибульним соком, сметаною, кислим молоком. [8, C. 143-145]\nКостюм хлопців складався з сорочки, підштаників, штанів, пояса, шапки, в деяких районах жилета чи піджака. Хлопці та дівчата завжди мали спеціально для них зшитий верхній одяг для зими, весни і осені. Крім того, дівчата надягали сережки, буси, намиста, каблучки, браслети, гайтани (до 10 см шириною), наспинні й поясні підвіски; хлопці - ланцюжки, кулони, каблучки, нашийні хустки. Костюм міг доповнюватися такими новомодними предметами, як печатки, парасольки, дзеркальця - у дівчат; годинники, трості - у хлопців. Багатство прикрас було особливістю молодіжного костюму. У якості косметики використовували буряк, сажу, муку.\nОдружені жінки носили головні убори, що повністю покривали волосся, яке було заплетене у дві коси чи зав'язане вузлом. Одружені чоловіки відрізнялися манерою носіння верхнього одягу, головного убору, зав'язуванні поясу та інше. Одяг чоловіків і жінок був менш прикрашений, ніж одяг неодружених. Також вони відрізнялися кольором і. покроєм, окремими деталями, матеріалом, насиченістю орнаменту. [8, C. 145-150]\nОдяг літніх людей наближався за своїм покроєм до дитячого (тобто, статеві відмінності зникали). Він носився без усяких прикрас і шився із тканин білого чи темного кольору. Літні жінки одягали поверх сорочки замість сарафану чи поневи широкий балахон, нагрудник, фартух, які були пошиті зазвичай зі старих, ношених речей. Літні чоловіки ходили у непідперезаній сорочці, в одних підштаниках без штанів. Не було у літніх людей і святкових костюмів. Вдови, вдівці, солдатки, як і літні люди, носили траурний білий і чорний одяг без прикрас. Старі діви не мали права одягати костюм одружених жінок. Вони плели косу як дівчата, покривали голову хусткою, їм заборонялося надягати кокошник, сороку, носити поневу. Ходити вони могли лише в білій сорочці, темному сарафані, нагруднику.\nВзуття було майже однаковим для чоловіків і жінок і розрізнялося тільки розміром і прикрасами. Найпоширенішим її видом були личаки косого плетіння з лика або берести. Зустрічалися личаки з круглою головкою, високим задником і товстими бортами, а також з трапецієвидною головкою. Для тепла й міцності підошви взуття обпліталися конопляним мотузком. Личаки одягали поверх онуч - прямокутних смуг тканини, що оберталися навколо ноги. Влітку носили полотняні, а взимку суконні онучі зазвичай білого кольору. Онучі закріплювалися на нозі білими або чорними спеціальними або прядивними - вірьовками -- волоками, що доходили завдовжки до чотирьох метрів. Разом з личаками існувало ще декілька різновидів плетеного взуття - ступні, ходаки, чуні. Плетене взуття мало дуже малий термін служби. "Взимку воно проношувалося за десять днів, після відлиги - за чотири, влітку, в жнивну пору - за три. Тому більшість люду ходила босоніж. [8, C. 150-153]\nНайбільш примітивним шкіряним взуттям були поршні - зшиті з одного або двох шматків шкіри і закріплені на нозі протягнутими в прорізі ремінцями або вірьовками. У зимовий час носили валяне взуття: валянки, катанки. їх підшивали шкірою, щоб не промокали.\nЖіноче шкіряне взуття в порівнянні з чоловічим було більш декоративним і конструктивно різноманітним. Коти - тверді шкіряні туфлі з округленими або трапецієвидними носками, на досить високому каблуці - носили з панчохам. На відміну від повсякденного взуття, вони завжди багато орнаментувалися аплікацією з різнокольорового сап'яну, сукна, лелітками. На задники й каблуки набивалися дрібні мідні гвоздики, які створювали своєрідний орнамент. Іноді ззаду прикріплялися бубонці або дзвіночки, які разом з бубонцями на поневах створювали своєрідний шум при русі.\nОснову харчування більшості населення складали хлібні, мучні й круп'яні страви. Переважав кислий, житній чорний хліб. Росіяни робили мучні киселі - житні, вівсяні, пшеничні, горохові; випікали пироги з різною начинкою з риби, м'яса, домашньої птиці та дичини, грибів, сиру, овочів, ягід, фруктів. Готували також млинці, оладки, пишки (смажені на маслі), баранки, бублики (із заварного тіста), калачі та іншу випічку. Млинці інколи заміняли хліб. їх пекли з різної муки:брали ячмінну муку, вівсяну й гречану, просяну. Значне місце у раціоні росіян займали круп'яні каші: гречана, пшенична, пшоняна, вівсяна, рідше - ячмінна, житня. Залежно від співвідношення зерна і води були каші круті, розмазні й кашиці. Готувалися вони з добавками тих продуктів, які використовувалися в начинку для пиріжків.\nСмакова різноманітність однорідних блюд досягалася, з одного боку, різницею у тепловій обробці, з іншого - застосуванням різних масел, переважно рослинних (конопляного, льняного, горіхового,оливкового, пізніше - соняшникового), а також вживанням пряностей цибуля, часник у великих кількостях, петрушка, аніс, коріандр, лавровий лист, чорний перець, гвоздика, імбир, кориця, шафран, кардамон.\nЗ овочів особливо багато вживали капусту у свіжому, більшу частину року - у квашеному вигляді. З неї варили щі. Існувало багато рецептів готування капустяної юшки: кислі, свіжі, добові, пісні, з крупою і без неї, весною у щі добавляли щавель, кропиву. Буряк і морква у супах використовувалися рідко. З XIX ст. ріпу витіснила картопля. Останню варили, смажили, товкли, пекли, і готували кисіль, використовували у супах та інше. Рідкі гарячі блюда, які тоді називалися «вариво» або «хлебово» з'явилися на Русі ще здавна: спочатку юшки, щі, пізніше борщі, солянки, розсольники, окрошки. У XIX ст. ці рідкі страви одержали загальну назву - супи. Через пісні дні м'яса й молока росіяни вживали порівняно мало. М'ясо (переважно телятину, птицю, рідше - свинину, баранину) варили в щах, кашах, солили, коптили, в'ялили, з XVI ст. - смажили. Молоко пили у сирому, топленому, кислому. З молока робили сир, вершки, сметану, масло, сироватку, кисляк, ряжанку.\nЗ напоїв традиційними були хлібний квас, пиво, відвари з лісових трав, сидр, морс, узвар,мед уставлений, який готувався за містом» близьким до приготовлення виноградних вин, мед хмільний -- з додаванням до меду, крім ягідних соків, хмелю; мед варений - продукт, близький за технологією до пива. На святковий стіл подавали також виноградні вина, різні настойки й наливки.\nРосіяни їли зазвичай чотири, рідше тричі на день. Сніданок з'їдали рано вранці, у більшості випадків ще до сходу сонця. Обід бував до полудня між 8 і 11 годинами. Третя трапеза («полуденок») відбувалася після 1 полудня, між 12 і 14 годинами. Вечеряли перед відходом до сну, між 18 і 20 І годинами. Влітку, під час польових робіт, вечеряли пізно, між 21 і 23 1 годинами, а взимку - відразу після настання темряви. Там, де їли лише тричі 1 на день, випадав полуденок. [4, C. 12-15]\nПеред їжею зазвичай мили руки і витирали їх рушником; потім читали перед іконами молитву і тільки після цього сідали за стіл. Тарілок не подавали, навіть при гостях, оскільки давній звичай вимагав, щоб усі їли із спільної миски чи горщика. Хазяїн сидів на почесному місці під образами. У росіян суп з нарізаним м'ясом чи рибою з'їдали у два прийому: спочатку сьорбали рідину без м'яса, а вдруге господар, сказавши: «З шматочками!», давав тим самим дозвіл брати і м'ясо. Коли сьорбали ложками, то щоразу, зачерпнувши їжу з тарілки і хлебнувши, облизували ложку з обох боків і клали її на стіл. Лише прожувавши їжу і проковтнувши її, знову брали ложку і черпали нею з тарілки. Той, хто ложку не клав, вважався ненажерливим. Вважалося також непристойним, сидячи за столом, не випускати з рук хліб. Вставши зі столу, всі присутні молилися перед іконами, гості дякували господарям. Зазвичай сімейний обід складався з двох страв: супу й каші чи ще чогось іншого; три страви бували рідко. На святковому обіді могло бути до 10-15 страв. На званих обідах спочатку вживали рідкі страви і лише потім густі; рибу подавали до м'яса, а молочні пригощення й солодощі опісля.\n2.2 Сімейно-шлюбні відносини\nУ XIX ст. у росіян важливу роль відігравала велика патріархальна сім'я (сімейна община), що складалася з кількох поколінь кровних родичів (батьки, одружені сини з їхніми сім'ями, інколи сім'ї братів голови сім'ї), яка налічувала до 50 осіб і які спільно володіли нерухомим і рухомим майном. Усе, що здобувала така велика сім'я, надходило в спільне користування. Винятком було лише жіноче майно: придане невісток і одержане ними від батьків майно - все це вважалося їхнім особистим. На чолі сім'ї стояв старший за віком чоловік (банко, дід) -«большак», «старшой», який керував справами сім'ї, платив податки, укладав угоди, вів покупки, видавав заміж і одружував. Дружина його - це «большиха» «старшая» - керувала веденням домашнього господарства і всім жіноцтвом (дочками, невістками).\nВесілля грали у вільний від сільськогосподарських робіт період. Істотне значення мав і церковний календар, тому весілля не призначали на дні посту. Зручним часом, коли відбувалося більшість весіль, вважалися осінній м'ясоїд, тобто від Успіня (28 серпня) і до різдвяного (Філіппова) посту (27 листопада); зимовий м'ясоїд, який починався з Різдва (7 січня) і тривав до Масниці, це був найбільший весільний період у році. У весняно-літній період весілля починали справляли з першої неділі після Пасхи і до Трійці, а також від Петрова дня (12 липня) і до Спаса (14 серпня).\nВесільний цикл традиційно поділявся на декілька етапів: довесільні обряди (знайомство, оглядини нареченої, дівочі ворожіння); передвесільні обряди (сватання, оглядини господарства нареченого, пропій, зговір, дівич-вечір, парубоцький вечір); весільні обряди (від'їзд молодих, весільний поїзд, вінчання, весільне гуляння); післявесільні обряди (другий день, візити до родичів молодих). [2, C. 58-60]\nУ ролі сватів виступали або спеціальні свахи, або родичі нареченого. Щасливими для сватання, як і для весілля, вважалися непарні числа, як 3, 5, 7, 9, а також легкі дні тижня - неділя, вівторок, четвер і субота. Ситити відправлялися після заходу сонця. Воно проходило в алегоричній формі: «шукаємо теличку, чи не заблукала вона сюди» або «у вас товар, у нас покупець», або «у вас куниця, у нас мисливець» і т.д. У випадку позитивної відповіді батьки молодої і сваха тричі обходили навколо столу, хрестилися на образи і після цього розходилися.\nЯк правило, за сватанням слідували оглядини господарства жениха, особливо в тому випадку, якщо свати приїжджали з чужого села. Задовольнившись результатами оглядин, у домі нареченої влаштовували пропій і зговір, де збиралися найближчі родичі нареченого й нареченої і обговорювали умови укладання шлюбу, матеріальні витрати на весілля, подарунки молодим, встановлювався час весілля та інше. Після обіду наречена роздавала подарунки родичам жениха. Після заручин відмовитися від шлюбу не могла жодна з сторін.\nПеред самим весіллям у дім жениха перевозили на возах чи санях посаг нареченої. Під час дівич-вечора здійснювалися ворожіння, на яких визначалося майбутнє молодої та її подруг, готувалися подарунки жениху, його родичам. На цьому вечорі наречена прощалася і подругами і, оплакуючи своє дівоцтво, причитала (голосила), виконувалися жалісливі пісні. У кінці дійства приїздив наречений з товаришами і вечір закінчувався веселою вечерею. [2, C. 60-68]\nАктивними учасниками весілля були так звані весільні чини. З боку нареченого обиралися; дружко (дружка) -- головний розпорядник весілля, людина жоната, енергійна, говірлива; був пов'язаний хрест-навхрест двома рушниками - від нареченого і від нареченої; піддружє помічник дружки; сващ - жонатий родич, який вів весілля разом з дружкою; сваха, хресні батьки, дядька - шафер, який супроводжував молодого до вінця; бояри-друзі й родичі нареченого. З боку нареченої обиралися: повивальна сваха - повивала голову нареченої у жіночий убір, супроводжувала її до вінця; хресні батьки; постільниці (дві жінки), які готували шлюбне ложе, дружки - подруги молодої. Нареченого й наречену називали «молодий князь» і «молода княгиня». Кожен персонаж весілля відрізнявся своїм одягом або якимсь його додатковим ритуальним елементом. Зазвичай це були рушники, стрічки, хустки, вінки, зелені гілки. Наречена під час весілля кілька разів міняла одяг і головний убір, що означало зміни у її становищі.\nРанок весільного дня починався з прощанням молодої з дівочою красою, з подругами, з рідною домівкою. Тітка нареченої одягала її до вінця. Весільне плаття було біле або червоне (ці кольори символізували собою скорботу), тобто дівчина вважалася померлою для свого роду, оскільки переходила жити у дім чоловіка. На голову одягали вінок з різних квітів зі стрічками. Біла фата й біла сукня набула поширення лише в 60-ті роки XIX ст. Обов'язковим обрядом під час прибуття молодого до будинку нареченої був викуп коси й місця поряд з молодою. Платив зазвичай дружка. Косу продавав молодший брат нареченої. Перед від'їздом до вінця молодих благословляли іконою і хлібом батьки дівчини. До вінця їхали з піснями, поверталися знову під пісні. Односельці нерідко зупиняли весільний потяг, загородивши дорогу і виставивши хліб-сіль. Це вважалося добрим знаменням, за це пригощали їх вином. Назустріч потягу хлопці стріляли з рушниць (вважалося, що гучні звуки відлякують нечисту силу).\nПісля вінчання молоді їхали у дім жениха. Там їх зустрічали батьки молодого, благословляли шлюбну пару, осипаючи їх зерном і проводжаючи за весільні столи. У певний час бенкету свахи «обкручували» наречену, Замість однієї дівочої заплітали дві коси, укладаючи їх на голові у вигляді кола,, «ріжків» і покривали жіночим головним убором. [4, C. 3-5]\nКоли весілля було у розпалі, молодих проводжали в нежитлову частину будинку: в лазню, в кліть, на сінник чи хлів, де відбувалася між ними перша шлюбна ніч. Перед спанням дружина зобов'язана була зняти з чоловіка чоботи, демонструючи свою покірність, і подати батіг. Чоловік у відповідь повинен був заздалегідь покласти в чоботи гроші, які йшли молодій дружині на знак, того, що він шануватиме її, а прийнявши батіг, тричі ударяв жінку, щоб у сімейному житті більше ніколи не бити.\nНа ранок, а іноді в той же вечір, свахи демонстрували всім присутнім простирадло чи сорочку молодухи - доказ невинності нареченої. У випадку втрати цнотливості до весілля, батьку нареченої підносили чарку без дна, а матері - кусок житнього пирога, в якому пальцем робили дірку, а родичам молодої - діряві пряники. Якщо молода довела свою невинність, всі гості вбиралися у червоний одяг, пов'язували червоні хустки на жердини і з такими прапорами ходили по селу.\nНа другий день весілля молодожонів чекала велика кількість випробувань: і сміття від грошей відокремлювати, і гостей млинцями пригощати; молоду дружину заставляли носити воду, перевертаючи при цьому відра; підмести підлогу, кидаючи під ноги солому, черепки битого посуду, гроші; вимагали подоїти корову та інше. Зазвичай родичі молодих були ряджені: одягалися ведмедями, баранами, горбунами, лікарями, попами, циганами, мінялися одягом. У кінці дійства розрізали весільний коровай і пригощали всіх гостей. Іноді бенкет продовжувався і на третій день, і далі - вже в будинках родичів.\n2.3 Духовна культура росіян\nНайважливіші складові духовного життя народу - свята та обряди, становлення яких відбувалося протягом багатьох століть. Вони відображають не тільки етнічну своєрідність, але й естетику, моральні цінності, ментальність, історію. Виділяють три типи обрядовості: сімейну та календарну, трудову.\nСімейне життя росіян традиційно супроводжувалося різноманітними обрядами та ритуалами, які в образно-символічній формі відзначали певні етапи життя людини та найважливіші стадії розвитку родини в її життєвому циклі: утворення сім'ї, народження дитини, її повноліття, сімейні ювілеї, смерть когось із членів сім'ї. Основні елементи сімейної обрядовості - родильні, весільні та поховальні й поминальні обряди. Крім них, у сім'ї нерідко відзначалися події менш важливого значення: входини, перше підстригання, вступ до парубоцтва і дівоцтва, повноліття, срібне та золоте весілля.\nКалендарні свята й обряди - складний фольклорний комплекс, в якому поєднуються раціональний досвід і релігійно-магічні вірування, естетичні традиції та пережиткові звичаї. До складу річного аграрного кола входили і зимові, весняні, літні та осінні свята, обряди і звичаї. Обов'язковими компонентами календарних свят росіян були обрядовий стіл, господарська і сімейна магія, вшанування предків, передбачення майбутнього, ритуальні обходи і поздоровлення, рядження й маскування, драматичні сценки, розваги, спортивні змагання тощо. Свята супроводжувались виконанням календарно-обрядових пісень, приурочених до кожної пори року: зимові колядки та. щедрівки, веснянки, купальські, троїцькі, обжинкові пісні та інше.\nЗавдання календарної обрядовості відповідали корінним прагненням хлібороба: забезпечити добробут і щастя родини, щасливий шлюб для молоді, високий урожай та родючість худоби, відвести всіляке зло, передбачити майбутнє і вплинути на нього. Довгі століття через свята і обряди старші покоління передавали молодим свою любов до праці, волелюбність, гостинність, життєрадісність. Свята задовольняли духовні й естетичні потреби народу, в них проявлялися його почуття, таланти, здібності.\nЗимові Свята відзначають протягом двох тижнів між двома християнськими святами - Різдвом і Водохрещенням, з 7 до 19 січня (з 25 грудня (зимове сонцестояння) до 6 січня за старим стилем). Основним змістом обрядів, що збереглися з язичницьких часів, було спілкування зі світом мертвих, із предками, від яких залежав добробут живих. Кожна родина очікувала колядників, готувала частування. Уже саму їхню появу під вікнами вважали доброю прикметою, наданням честі хазяїну будинку. Вечірні обходи дворів супроводжували співом особливих величальних пісень, названих за їхнім приспівом «колядками», «виноградіями», у яких славили хазяїв дому і бажали родині багатства, врожаю, багатодітності, а дорослим дітям - швидкого весілля. Господарі обдаровували колядників особливою обрядовою їжею: фігурним печивом, що зображувало домашніх тварин, домашньою ковбасою. І це була не просто плата, а своєрідний магічний акт, покликаний, як і весь обряд, забезпечити удачу родині у наступному році. Протягом двох тижнів усе сільське населення збиралося на вечірки, так звані «ігрища», на яких співали хороводні, танцювальні пісні, частівки, влаштовували усілякі ігри, приходили ряджені. Закінчувалися Святки водосвяттям на Водохрещення. Купалися в освяченій ополонці, щоб очиститися від гріхів. [11, C. 28-30]\nМасницю святкують на останньому тижні перед Великим постом. Очікуючи гарний врожай, трудівник-хлібороб починав готуватися до майбутніх польових робіт. Святкуючи масницю, він ніби сприяв весняній і літній родючості землі, наближав весну і відсував у минуле зиму, влаштовував їй «проводи». Піснями й обрядами на цьому святі заклинали сонце, викликали його весняне розгортання. Цей тиждень був пов'язаний із спомином предків, що особливо яскраво виражено у звичаї пекти млинці, що є необхідною приналежністю поминок. Так, перший млинець клали на слухове віконце: «Чесні батьки наші, от для вашої душі млинець!» У той же час, форма млинця - символічний знак сонця. І в деяких селах перший млинець господарки виносили на двір і клали на землю - у дарунок.\nДругий день масниці - вівторок - звався «загравальним». У цей день відбувалися ігри й потіхи: влаштовували катання з гір, балагани для блазнів, дівочі гойдалки, поїздки на конях у санях. Дітвора обходила двори і за виконання пісень отримувала від хазяїв млинці. Четвер вважали розгульним і називали «розгуляй-четвер». Наступні два дні були «гостьовими», їх і присвячували ходінню до рідних. У суботу зводили сніжні містечка, які уособлювали затишний притулок зими. Узяття й руйнування такого містечка знаменувало перемогу весни над зимою. Влаштовували і кулачний бій, одну з улюблених розваг росіян. На масницю вшановували молодят. Вони повинні були брати участь у катаннях, з'являтися в найкращому одязі, прилюдно цілуватися. Неділя, останній день свята, носить кілька назв: «проводи», «прощання». У цей вечір усі просили прощення в рідних і знайомих за усі свої гріхи, зроблені протягом року. Люди як би очищалися від образ і скверни. Зранку дітлахи збирали дрова дня багаття, палити масляницю.\nБіля вогнища збиралося завжди чимало народу, було весело, звучало багато пісень. Масницю підносили до багаття, роздягали і кидали у вогонь. Головешки і попіл збирали й розкидали по полю, щоб додати силу й родючість озимим посівам.\nНа Благовіщення (25 березня, 7 квітня за новим стилем) прийнято було випускати на волю птахів. Цей звичай пов'язаний із уявленнями про птаха як Божої вісниці і як посередника між людьми і душами померлих предків. Вважалося, що в цей день Бог благословляє землю, відкриваючи її «для сіяння». На Благовіщення до столу подавали кулеб'яки, пироги з начинкою з грибів і риби, а також різні рибні блюда.\nНа Вербну неділю (за тиждень до Пасхи) прийнято освячувати в церкві гілочки верби, які за уявленнями, мали плодоносні, цілющі й охоронно-магічні властивості. Вважалося, що якщо в будинку зберігається освячена верба, то в нього не вдарить блискавка, нечиста сила не перейде поріг, не буде пристріту його жителям, хворість обійде худобу, жінка народить багато дітей. Прийнято дітей і худобу злегка бити вербою для здоров'я й росту. [11, C. 30-32]\nНа Чистий четвер прийнято зранку викупатися, спалити стару солом'яну постіль, старе взуття, одяг, взуття; провітрити й просушити вміст скринь; робилося ретельне прибирання будинку і двору; чистилися срібні речі й оклади ікон; виконувалися заклинальні обряди, спрямовані на охорону домашньої худоби від хижих звірів. У цей день жінки готували паски, фарбували яйця.\nВеликдень - найбільше християнське свято. Люди, поздоровляючи один одного з цим святом загальної радості й пожвавлення, христосувалися і дарували фарбовані яйця, якими першими розговлялися. Частину освячених яєць берегли протягом року. їх використовували, коли хотіли уберегти хату від пожару, посіви від граду. Хто вмирав на Великдень, того ховали з яйцем у правій руці.\n23 червня (6 липня) росіяни відзначають свято Івана Купала, під час якого здійснювалися ритуальні очищення вогнем і водою, а також юнаки і дівчата робили ляльок Купала і Марену. Вважалося, що перестрибуючи через багаття, люди очищалися перед початком жнив, ставали здоровими і набиралися сил. Дівчата і хлопці, схопившись попарно за руки, перестрибували через полум'я, пов'язуючи з удачею чи невдачею долю свого подружнього життя. У купальських багаттях матері спалювали сорочки, узяті з хворих дітей, щоб разом з цією білизною згоріли і самі хвороби. Попіл від купальських багать розсіювали по полях. [11, C. 32-34]\nкурсовая работа "Історико-етнографічний аналіз етнічної групи України - росіян" скачать\nреферат [55,0 K], добавлен 19.02.2010\nДругие документы, подобные "Історико-етнографічний аналіз етнічної групи України - росіян"


Справи церковні, справи державні... :: Нова Доба Черкаси - новини, події, інформація Черкас та області\nДата: 12-12-2018, 13:21\nДержава і церква, українці і релігія... Питання непросте. І це питання у великій мірі ускладнене обставинами політичними. Марксизм-ленінізм ставився до релігії вельми критично. І цей критицизм доходив до розстрілів і до менш жорстких, але ж репресій. Під час нелегких випробувань, що випали на їх долю, церковні діячі виявили неабияку стійкість і мужність. І це переконувало: віра у Бога – це не пустий звук. Це основа духовної міці.\nОднак у багатьох з українців, особливо у тих, що немало літ прожили при «совку», ставлення до релігії, можна сказати, подвійне. З одного боку повага до релігійних свят, що традиційно святкувалися у народі на протязі літ і віків. З іншого боку у людей, що немало літ прожили при «совку», надмірної релігійності загалом не спостерігається. Таке було виховання, такими були прожиті тоді роки.\nУ той же час, як мислячі люди, переважна більшість українців розуміє: українська церква має бути поза впливами з-за кордону, а тим більше з боку недружнього і підступного сусіда. І попри відсутність демонстративної релігійності, якою відзначаються керівні верстви на екранах телевізії, українці мають щодо питань релігійних своє бачення, що і виявляє себе у тих чи інших висловлюваннях. Так, скажімо, відомий радіожурналіст, що веде одну з популярних програм, з немалою дозою соковитого гумору одного разу сказав:\n– Я атеїст... київського патріархату!\nІ, мабуть, багато хто з українців могли б погодитись з подібним твердженням. Бо в України проблеми непрості, такі, що їх по-справжньому починають розв’язувати на двадцять сьогому році незалежності, хоч ніби треба було це вирішувати значно раніше. Це стосується і питань релігії. Бо релігія – це річ, тісно пов’язана з ідеологією, з питаннями, які ж думки і судження вирують у суспільстві. Які саме у суспільстві поширені настрої.\nБо навіть ставши незалежною, як держава, Україна відразу ж відчула свою залежність у питаннях не тільки економічних. І чим менше таких питань, і чим більше такі питання вирішуватимуться в Україні, а не за її межами, тим краще для України. Коли воїнів, що загинули в АТО, деякі з священників відповідного патріархату відмовлялися відспівувати, то виникало відчуття – щось у нас діється не так. Скажімо, у Росії щодо вояків, які виконували свій військовий обов’язок на власній території, таких інцидентів ніби не виникало.\nТак, церква відділена від держави. Але ж вона – не відділена від суспільства! Ото ж і позиція церкви повинна бути співзвучною думкам і настроям у суспільстві. А отже має бути патріотичною. Адже це усе ж церква на території України, а не на території, що належить нашому недружньому сусіду. Є немало прикладів з нашої історії, коли церква була у центрі подій, пов’язаних з відстоюванням інтересів України і українців.\nЗгадуються дві поїздки у Канів. Кожна з них була пов’язана з іменем поета Олексія Cофієнка. Спочатку було прощання з митцем. А через певний час і поетичні читання, йому присвячені. На жодній з цих подій не було людей з влади. І це при тому, що Софієнко був єдиним поетом-спілчанином у цьому славному місті. А шляхетна позиція церкви, на відміну байдужого ставлення влади, запам’яталась. Обидва рази панахиду проводили священники київського патріархату, учасники АТО. І кожен з них підкреслив, що мова йде про талановиту людину, поета, який писав про Україну.\nОтож зміни в Україні таки відбуваються. Відбуваються дуже важко і дуже поступово. Зміни у справах державних і зміни у справах церковних. Зміни абсолютно логічні. Але логіка втілення цих украй необхідних змін, бува, розтягується на роки і роки.\nТа як би усе ж не було, ці зміни сприяють зміцненню української держави і більш квітучому майбутньому всіх українців.\nчеркаси, черкаська область, Володимир Даник, блог, церква, релігія


Тепла підлога. Види і особливості монтажу - Капітель\n24.11.2017 03.01.2019 by admin123\nНавіть найдорожчий ремонт буде не в радість в холодному приміщенні. Тому правильно обладнане опалювання – запорука домашнього мікроклімату Вашого житла. Ще кілька років тому тепла підлога вважалася елітним способом обігріву, який можна було зустріти тільки в новобудовах. Проте на сьогодні великий асортимент і доступна ціна багатьох моделей дає можливість встановлювати їх будь-кому, хто забажає. Тому вибір методу збереження тепла житла залежить від рішення власника, його фінансових можливостей для реалізації запланованого виду обігрівання.\nТепла підлога, на відміну від традиційної системи опалювання, обігріває приміщення знизу. З точки зору законів фізики цей спосіб раціонально розподіляє тепле повітря, дозволяючи нагрівати кімнату набагато швидше. Давно відомо, що якщо ноги людини будуть в теплі, то й усе тіло перебуватиме у стані комфорту. Така система підігрівання дозволяє утримувати необхідну температуру, при цьому економлячи витрату дорогоцінної енергії. З її допомогою можливо обігрівати усю площу житла, або використовувати для обігріву його окремих ділянок, які не охоплені теплом загальним планом.\nЩоб правильно підібрати теплу підлогу необхідно знати які види та способи монтажу його бувають. Розрізняють системи двох основних видів :\nЕлектрична. Відмінний варіант в якості доповнення до централізованої системи. Важливою умовою для встановлення є лінія електропроводки, що дозволяє витримати необхідне навантаження. У разі використання цього методу збереження тепла як основного у будинках старої будови обов’язково треба повністю замінити електропроводку. Головною його перевагою є простий монтаж, проте слід заздалегідь розподілити місце розташування меблів та техніки, щоб ці ділянки залишити незайманими.\nВодяна. Перевага цієї системи перед електрикою – істотна економія, особливо при обігріві приміщень великої площі. Джерелом, що забезпечує водяну теплу підлогу може бути як централізоване опалювання, так і інший елемент підігрівання води. Завдяки заміні стандартних радіаторів на труби в підлозі також збільшується корисна площа приміщення. Температура води такої системи не перевищує 50 градусів, що запобігає перенасиченню повітря іонами.\nЕлектрична підлога ділиться за типом нагрівального елементу :\nінфрачервоний (безпечніший для сприйняття організму)\nПрийняти рішення про те, який тип обігріву встановити у своєму житлі, не викликає труднощів. Але варто врахувати усі нюанси при виборі, а головне притягнути для установки кваліфікованих фахівців. Інакше довгожданий комфорт може перетворитися на чергу неочікуваних проблем. Під плитку краще монтувати водяну теплу підлогу, залиту бетоном, оскільки це підлогове покриття має більшу теплопровідність. Якщо ж можливості облаштувати бетонну підлогу немає, то для укладання використовують алюмінієві пластини та ізолюють їх прокладкою, що поглинає зайву вологу. В такому разі у якості покриття можливо застосувати ламінат або лінолеум.\nЕлектричну підлогу можливо монтувати при різних варіантах підлогового покриття. Але обов’язково обходити ділянки, де надалі плануєте розташувати меблі. Компанія Капітель виконає якісно і своєчасно усі роботи по монтажу теплої підлоги. Наші майстри використовують сучасні технології, якісні матеріали, що дозволяють гарантувати бездоганну службу виконаних конструкцій. Кваліфікований ремонт, виконаний нашими фахівцями довгі роки радуватиме Вас своєю красою та затишком!\nCategories Блог, Підлога\tPost navigation


Короста діагностика корости симптоми корости лікування корости профілактика корости | Медичний портал – довідник захворювань\nКороста діагностика корости симптоми корости лікування корости профілактика корости\nКороста – інфекційне паразитарне захворювання шкіри, яке викликається коростяних кліщіві супроводжується нічним сверблячкою шкірних покривів, расчесами, парними папули-везикулами і коростяві ходами. У зв’язку з тим, що зараження у великому числі випадків відбувається при статевому контакті, короста входить до групи ЗПСШ.\nЗараження коростою також відбувається побутовим шляхом – через одяг та постільну білизну, рукостискання, предмети. Головною скаргою при корості є нічний шкірний свербіж.\nЗбудник корости має невеликі розміри і практично не видно неозброєним оком. Довжина самки коростяного кліща становить 200-400 мк. Живе вона близько 1 міс. Самки проробляють ходи під роговим шаром епідермісу, відкладаючи там по 2-3 яйця на добу. З яєць вилуплюються личинки. Протягом 10-14 днів личинки, пройшовши кілька стадій, перетворюються в дорослі особини.\nКороста – симптоми\nполіморфізм (папули і бульбашки, вкриті геморагічними корочками, екскоріаціі, везикули, ерозії);\nулюблені місця (міжпальцеві складки кистей, район променезап’ясткових і ліктьових суглобів, область живота, бічні поверхні тулуба, попереково-крижовий область, сідниці, стегна, молочні залози у жінок, статеві органи чоловіків);\nКрім міліарних папул, на статевих органах часто зустрічаються коростяна ектіма, лентікулярние запальні папули.\nКороста – ускладнення\nНайбільш поширеними ускладненнями корости є піодермія та дерматит, рідше спостерігаються екзема та кропив’янка.\nКороста – діагностика\nДіагностика корости заснована на клінічній картині (див. вище). Основним діагностичним ознакою корости, що відрізняє її від інших сверблячих дерматозів, є коростяний хід. Диференціальний діагноз корости на статевих органах проводять з сифілісом, іншими захворюваннями передаються статевим шляхом (ЗПСШ), що супроводжуються ерозивно-виразковими і папульозний висипаннями на статевих органах.\nЛікування хворих на коросту направлено на знищення збудника за допомогою акарицидних препаратів: бензилбензоат, сірчана мазь, спрегаль і т.д. При лікуванні корости натільну і постільну білизну потрібно прокип’ятити і пропрасувати з двох сторін.\nСверблячка може зберігатися кілька тижнів після лікування корости, що є побічною дією препаратів або підтверджує алергічну природу свербіння. Після лікування корости іноді на місцях висипу зустрічається доброякісна лімфоплазія.\nобов’язкове стаціонарне або амбулаторне лікування хворих;\nдезінфекція одягу, постільних речей хворого на коросту, вогнища інфекції.\nПостільні приналежності, рушники, натільна білизна знезаражують в 1-2%-ном розчині соди або будь-якого порошку на протязі 10 хвилин після закипання. Верхній одяг ретельно пропрасовується з двох сторін. Одяг, який можна прати при температурі вище 55 градусів, дезінфікують аерозоль A-PAR. У кімнаті хворого на коросту щодня проводять вологе прибирання приміщення 1-2%-ним мильно-содовим розчином, включаючи миття підлоги, протирання предметів обстановки. Так як короста, педикульоз, контагіозний молюск є супутниками інших захворювань, що передаються статевим шляхом (сифіліс, гонорея, хламідіоз), необхідно, після лікування здати аналізи на інфекції, що передаються статевим шляхом (ІПСШ).\n© При будь-якому використанні матеріалів сайту, гіперпосилання на обов’язкове.


Трамп натякнув, що може балотуватися на виборах 2024 року – newspaper.com.ua\nВ Україні скоротилися темпи вакцинації У Мексиці біля ресторану стався вибух, є жертви Хто повинен перевіряти наявність страхового поліса в електронній системі Австрієць намагався вивезти з України старовинні книгу та картину Аналітики КШЕ спрогнозували курс долара в 2022 році\nТрамп натякнув, що може балотуватися на виборах 2024 року\nКолишній президент США Дональд Трамп повернувся на політичну сцену 28 лютого вперше після завершення повноважень. У своїй першій великій промові з моменту вступу на посаду президента Джо Байдена Трамп натякнув на можливе висування кандидатом у президенти в 2024 році, а також розвіяв чутки, що планує створити нову партію.\n«Я буду продовжувати битися прямо поруч із вами. Ми не створюємо нових партій. У нас є Республіканська партія. Вона буде міцною і згуртованою, як ніколи раніше», – сказав Трамп під час виступу на Конференції консервативних політичних дій (CPAC) у штаті Флорида.\nТрамп продовжує заперечувати свій програш на виборах 3 листопада і розкритикував Байдена через низку питань, сказавши, що країна «перейшла від Америки передусім до Америки в останню чергу».\nНа відміну від інших колишніх президентів Трамп чітко дав зрозуміти, що не має наміру залишати політичну сцену чи припиняти критику свого наступника.\nБілий дім заявив, що не буде приділяти особливої уваги промові Трампа.\n«Наша увага, безумовно, зосереджена не на тому, що говорить президент Трамп», – заявила речниця Білого дому Джен Псакі минулого тижня.\nОстанні тижні Трампа на посаді, коли він оскаржував результати виборів, а його прихильники увірвалися в Капітолій, потрясли країну і поглибили партійні розбіжності. Проти Трампа почали процедуру імпічменту за звинуваченням у підбурюванні до заворушень, але зрештою Сенат виправдав його.\nТрамп продовжує користуватися популярністю серед республіканців, але його майбутня роль у партії – суперечлива. Деякі представники республіканців, зокрема, як лідер республіканської меншості в Сенаті Мітч Макконнелл і представниця Палати представників Ліз Чейні, прагнуть послабити роль експрезидента у партії.\nВодночас Трамп використав свою промову, щоб заявити про себе як про майбутнє Республіканської партії, навіть після того, як республіканці втратили на останніх виборах не лише Білий дім, але і обидві палати Конгресу.\nНеофіційне опитування на конференції, проведене серед трохи більше ніж 1000 присутніх показало, що 97 відсотків схвалюють роботу Трампа на посаді президента.\nЩе одне опитування показало, що 68 відсотків підтримали б Трампа, якби він знову балотувався в 2024 році, тоді як 32 відсотки виступили проти або не мали жодної думки. І якби вибори 2024 року відбулися сьогодні, а Трамп брав участь у перегонах, 55 відсотків заявили, що проголосували б за нього.\nХоча ще рано говорити про кампанію 2024 року, натяки Трампа про намір знову балотуватися можуть обмежити кількість потенційних кандидатів, готових змагатися проти нього.\nPrevious Розгін протестувальників у М’янмі: щонайменше 18 людей загинули\nNext У Мексиці під час нападу бойовиків загинули 11 людей


22 Лип 2019 о 04:09\nДержавне фінансування отримають 11 партій, які отримали понад 2% голосів.\nПартії, які набрали на виборах понад 2%, отримають державне фінансування на свою діяльність і повинні звітувати про використання цих коштів. Про це йдеться в законі "Щодо запобігання і протидії політичній корупції", ухваленому восени 2015 року.\nЗгідно з даними національного екзит-полу, на виборах у Раду понад 2% набирають 11 партій. Вони отримають гроші від держави в залежності від свого результату. Ці кошти партії отримуватимуть упродовж 5 років.\nНайбільшу частку отримає президентська партія "Слуга народу" — 537 мільйонів гривень за 5 років.\n"Опозиційна платформа — за життя" — 141 млн;\n"Європейська солідарність" — 109;\n"Батьківщина" — 93;\n"Голос" — 77;\n"Сила і честь" — 54;\n"Опозиційний блок" — 40;\n"Партія Шарія" — 38;\n"Радикальна партія Ляшка" — 34;\n"Українська стратегія Гройсмана" — 27;\n"Свобода" — 26.\nЧитати ще: Найактивніші буковинці на виборах до ВР були у 204 окрузі.\nУ Києві за участі міського голови Чернівців презентують нову партію мерів (ВІДЕО)\nУ партії "Слуга народу" новий очільник\n16 липня Суть Речей з лідерами виборчого списку Слуги народу\nСпівачка Оля Полякова створила політичну партію