Сушені маслюки зберігають максимальну Кількість корисних властівостей, Унікальний смак и запах. Сушка — простий способ заготовіті їх про запас, не вдаючися до методів вісокотемпературної ОБРОБКИ, без использование СОЛІ, оцту, рослини масла. Запашні страви з сушених грібів доповнять будь-яке меню, в тому чіслі, пісне и дієтічне.\nЧи можна сушить гриби маслюки\nМаслюки — їстівні гриби з маслянистою, слізькій шкіркою на капелюшку діаметром 4 — 10 см. Смороду корістуються популярністю у грібніків Завдяк широкому розповсюдження, пріємному насіченому смаку і корисне властівостям. Смороду Рідко ростуть по одному, найбільш часто об’єднуючісь на невеликих галявина в чісленні КОЛОНІЇ. Більше 40 відів ціх грібів умовно можна розділіті на три групи:\nПізні — ростуть в соснових и молодих лістяніх лісах в центральній смузі. Їх збір триває до середини грудня.\nЗерністі — пошірені в соснових борах на вапняково слабокислих грунтах. /\nМодрінові — зустрічаються нечасто, в основном в лістяніх лісах.\nВажліво! З метою безпеки, если є найменші сумніві относительно увазі та якості гриба, від его использование треба відмовітіся.\nМаслюки на зиму можна сушить. Це самий щадний и Древній способ їх заготівлі. При такій обробці смороду НЕ втрачають Корисні компоненти: смолісті и мінеральні Речовини, білок, вуглеводи, клітковіну, амінокислоти, Мікроелементи, полісахаріді, вітаміни B и D. Завдяк такому багатство складу смороду ма ють цінні Властивості:\nЗавдяк нізькій калорійності могут використовуват в дієтічному и лікувальному меню;\nстімулюють роботу імунної системи;\nмогут застосовуватіся в раціоні Хворов на подагру, позбавляючі від надлішків сечової кислоти в організмі;\nспріяють зниженя головного болю;\nберуть участь в регенерації клітін;\nнормалізують гормональний фон и підвіщують гемоглобін у крови;\nспріяють зниженя холестерину;\nроблять позитивний Вплив на потенцію.\nВажліво! Людям, Які ма ють захворювання травного тракту, маслюки, в тому чіслі, и сушені, вжіваті в їжу слід обмежена. Дітям до трьох років будь-які гриби вводіті в раціон протипоказане.\nЯк сушить гриби маслюки в Домашніх условиях\nМаслюки — це дуже пошірені гриби. Виявило їх грибниці, нескладно зібраті хороший урожай з невелікої галявина. Сушить ЦІ гриби рекомендується, дотрімуючісь таких правил:\nвикористовуват свіжі, міцні, недавно Зібрані, молоді екземпляр;\nмаслюки добро вбірають волога, тому їх не вимагає міти, інакше процес сушіння позику значний более годині;\nпідготовлені гриби та патенти відразу сушить, це дозволити Зберегти їх колір и смак;\nНа Відміну Від других способів заготівлі, перед сушінням липку плівку з їх поверхні годі й відаляті.\nДля сушки маслюки готують таким чином:\nОчіщають масляністі капелюшки від прилип лісового сміття, листя, гілочок. Зробити це Найкраще в лісі, відразу после їх збору. Потім вдома руками або злегка вологих губкою відаляють залиша забруднення.\nСортують. Для сушіння НЕ прідатні перестіглі, червіві, м’які екземпляр.\nРозділяють відібрану партію за розміром. Дрібні маслюки можна сушить Цілком, Великі — перед сушінням нарізають шматочкамі, часто у них відрізають ніжку.\nПорада! Перед тім як сушить маслюки, їх ріжуть однаково часточка, четвертинками або тонкими слайсами, товщина около 1см — для Збереження Привабливий вигляд готового продукту.\nВибір методу сушки Залежить від уподобання и можливости грибника. У Домашніх условиях маслюки можна сушить в духовці, мікрохвільовій печі, аерогрілі, сушарці, печі, на нітці, на підносах на повітрі. Сушені, смороду стають компактними и займають мало місця, зберігаючі при цьом всі Властивості. З 10 кг сирих маслюків Вихід 1 кг сушених. Готовність висушеності маслянка перевіряють, надломив его.\nУвага! Правильно сушені маслюки — пружні и не ламаються, ма ють тонкий аромат, сірий або світло-коричневий колір. Пересушені — тендітні и крошатся.Вніманіе! Маслюки поглінають шкідливі Речовини, что містяться в НАВКОЛИШНЬОГО середовіщі. Тому збіраті їх слід в екологічно чистих місцях.\nЯк сушить маслюки в духовці\nВісушіті маслюки в духовці газової плити — легкий І ШВИДКО способ, здійсненній даже в міській квартирі. Процес позики не більше 5 годин, и віконують его в такій послідовності:\nГотують листи, застелені їх фольгою або папером для випічки.\nНа деко розкладають в один шар очіщені и нарізані маслюки, поміщають їх в духовку.\nПри температурі НЕ более 50 градусів їх вітрімують в духовці в течение 1,5 — 2 годин, злегка провялівая.\nПідвіщують температуру до 70 градусів и продолжают сушить маслюки ще 30 — 60 хвилин.\nДосушують, зніжуючі температуру до 50 градусів.\nГотовність перевіряють, зламали грибну часточка.\nПорада! Щоб віключіті конденсацію волога на сушених грибах, дверку духовки при сушці щільно НЕ закрівають, даючі можлівість ціркуляції Повітря. Гриби ж для рівномірного вісіхання періодічно перевертають и переставляють листи.\nСучасні електричні духовки могут працювати в режімі конвекції, забезпечуючі примусових вентіляцію и створюючі оптімальні умови для сушки. Если такой Функції немає, то дверцята духової шафи для випаровуваності Рідини такоже трімають відкрітімі.\nПорада! Если маслюки розмістіті нема на деках, а на грата або нанізаті на шампурах, то немає необхідності їх при сушінні перевертаті.\nУ електрічній духовці маслюки можна сушить за такою схемою:\nУ режімі конвекції — при температурі 40 — 50 градусів їх підсушують примерно 3 години, для відалення більшої части волога.\nПідвіщівші температуру до 70 градусів, їх вітрімують ще 1 — 1,5 години.\nСушать до готовності, знизу температуру до 45 — 50 градусів.\nВажліво! При сушінні в електрічної або газової духовці температуру регулюють плавно, не допускаючі різкіх стрібків. Ее Підвищення более 70 градусів виробляти до заварювання білків и потемніння грібів.\nЯк сушить маслюки на зиму над плитою в сушарці\nДля сушіння над електрічної або газову плитою можна використовуват універсальну сушилку. Ее габарити відповідають розмірам більшості плит вітчізняного виробництва. На такий сушарці можна розмістіті партію вагою до 5 кг. Пристрій розроблення таким чином, что его использование НЕ ускладнює Звичайне Приготування їжі.\nВстановлюються прістосування над плитою.\nПеріодічно, у міру вісіхання, маслюки перевертають.\nСушка — трівалій процес, Який займає, в залежності від частоти и годині использование плити, около тижня.\nГотовність сушених маслюків перевіряють, зламали шматочок.\nПорада! Зробити сушилку для плити можна самостійно з металевої взуттєвої полиці. Для цього прибирають ее Нижній ярус, Обережно відкрутівші болти, а на Верхні яруси укладають сітку.\nЯк сушить маслюки на нітці\nСушить маслюки на зиму на нітці або волосіні — звичних и перевіреній способ, что НЕ требует спеціальніх прістосувань. На таку сушку может знадобітіся до трьох тіжнів. Підготовлені гриби нанізують на нитку с помощью голки. Невелікі екземпляр проколюють посередіні капелюшки, Великі — Попередньо розрізають на шматочкі. Щоб віключіті загнивання и запреваніе грибних скібочок, їх розміщують на невелікій відстані один від одного. У міру вісушування їх зрушують. Отрімані гірлянді, прикривши марлею, їх можна розвісіті:\nна відкрітому повітрі, на сонці або в тіні, віключівші Вчення на вологих;\nв провітрюваному пріміщенні;\nПорада! Щоб заощадіті простір, полегшіті кріплення гірлянд и при необхідності -Швідко прібраті їх в приміщення, сушить гриби можна, споруд невелика конструкцію за схемою, наведення на малюнку.\nЯк засушіті маслюки в Домашніх условиях в печі\nУ Домашніх условиях сушка маслюків может проходити в печі. Їх розколюють на сито, фанерні листи або листи, застелений соломою, и поміщають в остігаючу піч. Если волога начинает пінітіся, це означає, что температура в печі Занадто висока. У такому випадка листи треба вітягті и дочекатіся остігання печі. Оптимальна температура для сушки — 60 градусів: при більш вісокій — гриби підгорять, при більш нізькій — закиснути.\nТака сушка — процес ціклічній. Гриби поміщають в піч КОЖЕН раз перед завершенням топки. Смороду вісушаться НЕ менше чем за 4 дні, в залежності від періодічності розпалювання.\nЯк сушить гриби маслюки в мікрохвільовці\nДля сушки можна використовуват СВЧ-піч. При цьом дотрімуються такой послідовності Дій:\nПідготовленій урожай розкладають тарілці, покрітої папером для випічки.\nВключаються на 15 хв. режим мінімальної температури.\nПосле сигналу таймера и Відключення мікрохвільовкі ее дверцята відкрівають и провітрюють від вологих течение 5 — 10 хв.\nПункти 3 і 4 повторюються три-п’ять разів до полного випаровуваності Рідини.\nГотовність перевіряють, надломив скібочку.\nОсновна перевага цього методу сушить гриби — короткий час сушіння, около 1,5 години. Однако цею способ енерговітратній и не прідатній для великих партій врожаю.\nЯк правильно сушить маслюки в аерогрілі\nАерогриль — сучасний універсальний прилад, в якому можна сушить маслюки. Для цього:\nиграть Аерогриль накрівають папером для випічки, щоб дрібні шматочкі НЕ Прокидайся;\nрешітку поміщають в аерогриль;\nна пріладовій панелі встановлюються ШВИДКІСТЬ обдування на максимальне значення, а температуру — на 70 — 75 градусів;\nкришку залішають немного прочіненімі, щоб Вологе Повітря Вихід з Аерогриль, и продукти сушіліся, а не варіліся.\nЧас сушіння в аерогрілі — около 2 — 2,5 годин.\nЯк сушить маслюки в електросушарці\nМаслюки можна сушить и в електросушарці. Принцип ее роботи Заснований на подачі розігрітого Повітря на СПЕЦІАЛЬНІ піддони. Конвектівні електросушаркі віпаровують волога за рахунок ціркуляції повітряного потоку. У інфрачервоніх агрегатах вікорістовується випромінювання, что впліває на молекулу води в структурі продукту.\nСушка маслюків в електросушарці складається з таких етапів:\nОчіщені и нарізані гриби щільно однією кулею розкладають на піддонах.\nПіддони встановлюються в сушарки.\nВключаються на електросушарці функцію «Гриби». Если вона НЕ передбача, встановлюються температуру 60 градусів.\nПеріодічно піддони міняють місцямі.\nПосле Закінчення процесса, сушені гриби знімають з піддонів.\nЧас сушіння в електросушарці Залежить від Товщина нарізки скібочок и вологості Повітря в пріміщенні. У Середньому, це займає 12 — 20 годин.\nНаочно про сушіння маслюків в електросушарці — в відео:\nСушать маслюки на відкрітому повітрі можлива только в жарку Сонячна погоду. После подготовки їх:\nнанізують на нитки або волосінь и вівішують на вулицю;\nрозкладають на ситах, листах або Аркуша фанери и віставляють на сонячне місце;\nрозміщують на Складення в кілька шарів Марлі, натягнутою горизонтально на дерев’яній рамі.\nВажліво! Чи не можна допускаті підпадання на сушені маслюки волога. Добре прікріті їх марлею в один шар — для захисту від комах и пилку.\nНа ніч піддони або гірлянді заносячи в приміщення, щоб гриби не начали насічуватіся волога. Час сушіння Залежить від постривай и способу размещения. У сонячні спекотні дні маслюки, підвішені на нитках, вісіхають за 12 — 30 годин, а при їх на піддонах нужно до 4 діб.\nЗ сушених маслюків можна пріготуваті:\nсупі та бульйони;\nСпекотно и рагу;\nсоуси и підліві;\nЗ пересушені подрібненіх в блендері або ступці маслюків роблять грибний порошок и Використовують як приправу.\nПорада! Рецептів страв з сушених маслюків много. Перед Приготування гриби замочують на кілька годин у воде кімнатної температури. Кроме того, сушений продукт перед Використання можна злегка обсмажіті на вершкове маслі, щоб поліпшіті его смак и Розкрити аромат.\nЗберігають сушені маслюки в сухому, прохолодному, захищений від Сонячних променів місці НЕ более 2 років. Для цього їх укладають:\nв мішечки з тканини;\nв коробки з фанери або картону.\nПорада! Сучасний и Безпечний способ зберігання — в пластикових контейнерах, під вакуумної кришкою. Так віключається Проникнення волога и Виникнення цвілі.\nСушені маслюки зберігаються трівалій год, не псуються, що не втрачають аромат. Страви на їх Основі НЕ поступаються за Смакова якости їжі, пріготовленої зі свіжіх маслюків. Смороду корісніші и корісніше маринування або Солона грібів.


Національна-визвольна боротьба українського народу 1648-1654 – Курсові та дипломні роботи.\n/ Історія / Національна-визвольна боротьба українського народу 1648-1654\nІсторіографія проблеми ………………………………………………………………..9\nДжерела та їх едиційна історія …………………………………………………….20\n4.2. Шляхетська мемуаристика середини XVII ст. і образ ворога в ній .……………….154\nРічпосполитська мемуаристика XVII ст., хронологічно пов’язана з добою бароко, з’явилась на ґрунті прагнення шляхтичів зафіксувати переломні, сучасні їм періоди історії (війни з Московією, повстання Б. Хмельницького, часи “Потопу”), підсиленого загальноєвропейським захопленням традиціями красного писемства, яке за умов сильної позиції католицької церкви не могло бути представлене широкому загалу. Зразком мемуарної традиції зазначеного періоду була історіографічна традиція доби, що зумовило витіснення приватного життя автора на другий план, а зосередження уваги на подіях державного та суспільного життя.\nСаме численні військові кампанії першої половини – середини XVII ст. притягували до себе пильну увагу літописців епохи. Окремим тематичним об’єктом були погодні умови, які асоціювались з Божим схваленням чи критикою певних людських вчинків. Переважно ретроспективний характер ведення записів збільшив у них кількість негативних вказівок щодо передодня та початку повстання Б. Хмельницького. Це відображувало вже зафіксовані негативні зміни в житті держави та її обивателів в другій половині 1650-х рр.\nЗ огляду на пануюче в суспільстві переконання про красне писемтво як привілей виключно шляхетської верстви, саме з цього середовища вийшли всі автори спогадів та автобіографічних щоденників про конфронтацію 1648–1657 рр. Однак не тільки соціальна та національна приналежність впливала на суб’єктивність мемуаристів. Їх схильність до представлення певним чином фактів залежала від віку, особистої спостережливості, мети створення нотаток, участі автора в подіях чи обізнаності з ними в якості сучасника. Часто шляхетський мотив ідентифікації з когортою професіоналів-воїнів переважав над віднесенням ворога до окремої етнічної групи чи конфесії і впливав на його зображення в нотатках.\nБезпосередніми учасниками протистояння були С. Освєнцим, Б. Маскевич, Б. Радзивіл та М. Ємьоловський. Останній взяв участь у найбільшій кількості боїв з повстанцями протягом 1648–1654 рр., що відображено в його творі. Для Б. Маскевича характерне висвітлення бачених виключно власними очима подій. Натомість С. Освєнцим багато подій кампанії 1651 р. представив з позиції очевидця, що не відповідало дійсності, хоча його нотатки стосовно подій 1651 р. є найбільш інформаційно наповненими. Як правило, мемуари є результатом бажання шляхтичів залишити письмовий відбиток про епоху, опертий на багатий політичний та військовий досвід. В окремих випадках цей намір був породжений прагненням пояснити свою поведінку перед суспільством (Б. Радзивіл, Ф.К. Обухович) або звичкою вести щоденні записи (А.С. Радзивіл, М. Ґолінський).\nПричини повстання Б. Хмельницького в шляхетській опінії часто пов’язувались з особистою образою гетьмана, який зумів об’єднати навколо себе невдоволених, та “турецькими планами” Владислава IV, які створили сприятливі умови для їх консолідації. При цьому сучасники не заперечували соціальні та релігійні причини виникнення протистояння, негідну поведінку вождів урядового війська М. Потоцького та М. Калиновського під час Корсунської та Пилявецької битв і вирішальний вплив позиції Б. Хмельницького під час обрання королем Яна Казимира в листопаді 1648 р.\nЗазвичай ретроспективний спосіб створення мемуарів впливав на песимістичні прогнози сучасників щодо перспектив повстансько-урядових домовленостей як 1649 р., так і наступних років. Для героїзації власного війська під час опису бойових дій ворожа сторона зображувалась набагато більшою за невеликі урядові підрозділи, покликані захищати вітчизну. Зборівська кампанія 1649 р. в шляхетських мемуарах представлена серйозною акцією річпосполитського керівництва, від результатів якої залежало майбутнє держави. Тільки завдяки “переманюванню” хана вдалося змінити співвідношення сил з огляду на потужність повстанської армії. Події, які не зачіпали інтересів обивателів польсько-литовської держави, мемуаристів мало цікавили. Прикладом цьому є “молдавський” похід повстанців 1650 р., відомості про який фрагментарні, неточні і плутані. Аналогічна ситуація з вступом козаків в цю ж країну 1653 р.\nВину за відновлення бойових дій в 1651 р. шляхтичі покладали на протилежну сторону, пов’язуючи ситуацію із відособленою поведінкою І. Богуна (М. Ємьоловський, С. Освєнцим), яка, однак, була корисною для керівництва Речі Посполитої. Берестецька кампанія займає найбільше місця в спогадах та автобіографічних щоденниках як гідна детальної фіксації переможна сторінка військової історії Речі Посполитої на тлі поразок минулих років. При цьому вказується на хоробрість окремих представників повстанської армії. Натомість С. Освєнцим був схильний більш критично оцінювати події, презентував післяберестецьку кампанію 1651 р. як помилку вождів урядового війська. Так само переважно з негативних позицій більшістю мемуаристів оцінювалась політика короля Яна Казимира.\nОкремі літописці епохи (М. Ґолінський, Ф.К. Обухович) були переконані в мирних намірах Б. Хмельницького і відновлення бойових дій на початку 1652 р. пов’язували з виходом ситуації з-під його контролю. Розгром урядових частин в битві під Батогом М. Ємьоловський та А.С. Радзивіл вважали наслідком прагнення річпосполитського керівництва завадити реалізації політики гетьмана стосовно Молдавії. Сучасники не обійшли мовчанкою чергові недоліки у командуванні урядовою армією. Їхні спомини є яскравим свідчення панічних настроїв в суспільстві Речі Посполитої цього часу.\nДепресивні мотиви характерні для шляхетських нотаток при описі подій Жванецької операції 1653 р. Причини відсутності активних наступальних дій, очікування татар з огляду на їх ненадійність для сучасників лишились незрозумілими. Перемир’я з кочівниками, на думку мемуаристів, було дарунком долі, хоча і не безкоштовним. Прагматична оцінка шляхтичів характерна і для Переяславського договору 1654 р. Емоції, які панували на 1648 р., відійшли на задній план, і тут об’єктивно оцінювалось прагнення Б. Хмельницького знайти сильного союзника заради продовження війни.\nОбраз ворога в шляхетських мемуарах складається з представлення окремих козацьких ватажків та маси повстанців в цілому. Щодо конкретних портретів, то важливу роль відігравало місце смерті, яка знаменувала достойне чи ганебне життя. В другому випадку це стосувалося постатей Т. Хмельницького та Д. Нечая, хоча останній заслужив трохи більше позитивних оцінок (М. Ґолінський, С. Освєнцим). При характеристиці образу Б. Хмельницького більшість мемуаристів заперечували його шляхетське походження і вказували на особисту образу, яка змусила його взятись до зброї. Водночас наділялись позитивними характеристиками ті ватажки повстанців, які були шляхтичами за походженням і насамперед в силу суспільного та генетичного коріння змогли виділитись серед “плебсу” (І. Виговський, С.М. Кричевський).\nВ шляхетських мемуарах яскраво прослідковується поділ армії Б. Хмельницького на професіоналів-воїнів та повстанську масу, яка потрапила у військо силою випадку і на яку спрямовувався словесний бруд літописців епохи. Щодо представників першої групи, то їх критика була менш гострою і ґрунтувалась на повазі до колег по зброї, яка була рисою “вояцької” культури в Речі Посполитій XVII ст.\nБудьте першим, хто залишив відгук “Національна-визвольна боротьба українського народу 1648-1654”“ Скасувати відповідь


Свинець у воді - невидимий убивця вашого здоров'я | Питна вода ТМ Аквасвіт\nСвинець у воді - невидимий убивця вашого здоров'я\nСвинець - метал, який широко використовують у водопровідній інфраструктурі, що не може не відбиватися на якості кінцевого продукту - водопровідної води. Найбільш небезпечний вплив цей компонент надає на немовлят, провокуючи у них вади розвитку і серйозні проблеми зі здоров'ям. Дорослі також не застраховані від негативних наслідків вживання питної води з підвищеною концентрацією свинцю в ній - для них таке поєднання загрожує гіпертонічним кризом, розвитком сечокам'яної хвороби і т.д.\nЗвідки з'являється свинець у воді\nУ природній воді свинець зустрічається вкрай рідко і це є скоріше винятком з правила. Звідки ж він тоді з'являється в Н2О? Як правило, наявність свинцю у воді викликано корозією сантехнічних матеріалів. Таким «дефектом страждають» будинки, побудовані до 1986 року. Свинцеві труби, арматура, припой, крани з хромованою латуні - все це є джерелом свинцю і причиною його потрапляння в Н2О.\nЯкщо водопровідна система всього багатоквартирного будинку застаріла, то навіть побутові фільтри для води не можуть гарантувати 100% її очищення від можливих домішок свинцю. Як же правильніше вчинити в цьому випадку?\nВ умовах великого міста, де особливо гостро відчувається проблема якості водопровідної води, єдиним раціональним рішенням є сучасний сервіс по доставці води додому, в офіс або інше громадське місце. Бутильована вода від перевіреного постачальника - джерело сили, енергії і здоров'я.\nКомпанії, які здійснюють доставку води, гарантують її високу якість і відповідність стандартам безпеки. Крім цього ви завжди зможете замовити супутні товари: кулери, помпи і комплектуючі до них, чай, кава і т.д.\nТакою послугою ви можете скористатися і на сайті компанії АкваСвіт. Ми пропонуємо вам замовити доставку води в Києві та оцінити чудовий сервіс, доступні ціни та інші переваги даного сервісу.


Всі принади коркового дерева.\nВсі принади корку.\nОстаннім часом зростає популярність оздоблювальних матеріалів з кори коркового дерева. Найбільші промислові насадження коркового дерева знаходяться в країнах Західного Середземномор'я, частіше в їх приморських районах. Втім, зустрічається це дерево і родинні йому породи і в інших регіонах, наприклад, на Далекому Сході, в Криму.\nКоркове дерево може досягати віку - до двохсот років, в діаметрі - до одного метра. Для виробництва оздоблювальних матеріалів в пробковому дереві використовується його кора. Регенерація кори, знятої для виробництва того чи іншого матеріалу, відбувається протягом десяти - ста років. Це одна з причин відносно високої вартості таких матеріалів.\nАсортимент оздоблювальних матеріалів з коркового дерева надзвичайно широкий. У цьому можна переконатися, відвідавши будь-який з сайтів компаній, що спеціалізуються на продажі таких виробів.\nІ це неспроста. Адже кора коркового дерева має унікальну структуру, що надає матеріалам з неї не менш унікальних властивостей.\nСтруктура кори коркового дерева являє собою сукупність комірок, - герметичних мікро-камер у водовідштовхувальній оболонці, заповнених газоповітряною сумішшю. Така структура робить матеріал дуже легким, пружним, стійким до гниття та поглинання запахів. Матеріали з коркового дерева мають дуже хороші тепло-ізоляційні та звуко-поглинаючі характеристики. Крім цього, завдяки хімічному складу газів, що наповнюють клітини тканин, матеріали з коркової сировини мають стійкість до займання і не підтримують горіння, "не подобаються" гризунам та комахам.\nВироби з коркового дерева екологічні, - не вбирають запахи, не поглинають і не виділяють самі ніяких шкідливих речовин. Завдяки високій пружності пробки вони мають дуже високу зносостійкість.\nОкремо слід відзначити декоративні властивості матеріалів з пробки. Унікальна структура коркового дерева робить текстуру виробів з нього оригінальною, неповторною, створює дивовижно затишну, природну та комфортну атмосферу у приміщенні, де застосовуються такі матеріали.\nЯкщо ви хочете, щоб у вашому домі було тихо, тепло, гарно та затишно, матеріали з коркового дерева - саме те, що вам потрібно.


Карантин у Львові посилили для ресторанів і кафе 5 листопада | РБК-Україна\nЛьвів ввів "комендантський час" для ресторанів: нові обмеження карантину\nЛьвів, П'ятниця 05 листопада 2021 21:02\nФото: Львів ввів "комендантський час" для ресторанів (Getty Images)\nУ Львові кафе та ресторанам дозволено працювати з 6:00 до 23:00. Однак після 23: 00 ці заклади тепер не можуть продавати алкоголь на винос, а замовлення має видаватися на вулиці.\nТаке рішення прийняла міська комісія з питань ТЕБ і НС.\nТак, у Львові після 23:00 ресторанам та іншим закладам громадського харчування дозволено працювати тільки на винос, при цьому вони не можуть торгувати алкогольними напоями.\nТакож після 23:00 всі заклади громадського харчування повинні бути закритими, а замовлену продукцію вони можуть видавати через віконечко або іншим способом. Кур'єр або забирає їжу на доставку не повинен заходити всередину приміщення.\n"Умовно, якщо людина хоче піти купити круасан або замовити каву, то у нього буде така можливість. Однак біля такого закладу не повинно бути скупчення", - заявив заступник міського голови Андрій Москаленко\nНагадаємо, з 30 жовтня Львів знаходиться в "червоній" зоні карантину.\nКрім того, у Львові дозволили відвідувати музеї та галереї за наявності covid-сертифікату.


Будинок скульптора М. Голованя: будинок з химерами в Луцьку | md-ukraine\nБудинок скульптора М. Голованя\nОгорожа та будинок зі скульптурами Голованя у Луцьку © md-ukraine.com\nСкульптура жінки-сфінкса на огорожі дому скульптора Голованя © md-ukraine.com\nСкульптура Мадонни з малям авторства Миколи Голованя © md-ukraine.com\nСкульптури на подвір'ї луцького будинку скульптора Голованя © md-ukraine.com\nСкульптор Микола Головань на ганку свого будинку © md-ukraine.com\nБарельєф у вигляді морди мавпи біля будинку Голованя у Луцьку © md-ukraine.com\nСкульптура кобзаря на подвір'ї луцького скульптора Голованя © md-ukraine.com\nСкульптура старця з книгою біля будинку Миколи Голованя у Луцьку © md-ukraine.com\nБудинок Миколи Голованя – архітектурна пам’ятка, об’єкт історико-культурного заповідника «Старий Луцьк». Житловий будинок відомого скульптора, почесного громадянина Луцька Миколи Голованя. Особливість будівлі в тому, що вона прикрашена більш ніж 500 оригінальними скульптурами в різних стилях, які виготовив цей митець.\nБудинок був споруджений у 80-х рр. минулого століття за проектом талановитого луцького архітектора Ростислава Метельницького. Упродовж більш ніж 30 років скульптор продовжує оздоблювати його своїми новими роботами, які виготовляє з зеленого пісковику. Скульптури прикрашають дах будинку, ними заповнене подвір’я майстра, вони стоять уздовж паркану на вулиці. Паркан створений у вигляді мозаїки з різьбленого каменю і барельєфів.\nМайстерня скульптора розміщена на подвір’ї. Тут є кузня, де митець виготовляє окремі елементи своїх фігур. Миколі Голованеві більше 70 років, але він працює над скульптурами щодня. З задоволенням спілкується з гостями, фотографується з ними для своєї колекції світлин. Якщо має час, проводить захопливі екскурсії подвір’ям.\nНавпроти садиби – скульптура Богородиці з немовлям, яку також створив Микола Головань.\n– Територія будинку Миколи Голованя входить до історико-культурного заповідника «Старий Луцьк», тому скульптор не може його приватизувати і передати у спадок дочці.\n– Микола Головань втратив сина – свого помічника, художника, поета і коваля. Пережити його смерть допомогла робота над скульптурами. Після сина залишилося багато незавершених проектів, які майстер зараз реалізує.\nБудинок Миколи Голованя розміщений у центральній частині Луцька, над річкою Стир. Біля лютеранської кірхи поверни ліворуч і йди до кінця вулиці. Потрібний будинок упізнаєш одразу.\nІнші роботи Миколи Голованя ти побачиш на вулиці М. Драгоманова та на «Алеї казок» у Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки.


Як оформити шампанське на Новий рік |ЯкПросто\nКрасиво оформлена пляшка шампанського — прекрасний подарунок для друзів і відмінна прикраса святкового столу. Самостійний декор пляшки не займе багато часу, зате принесе масу задоволення. Обов’язково спробуйте себе в ролі дизайнера — вам сподобається.\n- Клапті тафти, парчі або оксамиту;\n- Штучне хутро або мішура;\n- Лак на водній основі;\n- Золотий або срібний спрей;\n- Дрібні штучні квіти, гілочки, ягоди.\nДуже популярний прийом — «одягти» пляшку в стилізований новорічний костюм Діда Мороза або Снігуроньки. Для того щоб змайструвати таке вбрання, досить елементарних навичок шиття. Підберіть підходящу тканину — червону або блакитну парчу, тафту або оксамит. Викроїте з тканини прямокутник, зшийте його по боковому шву, у верхній подгиб вдерніте гумку по ширині горлечка бутилкі.Космюм готовий. Для обробки використовуйте штучний біле хутро або тонку мішуру. Пришийте обробку по низу наряду. Для більшого ефекту тканину можна вишити золотим шнуром, паєтками, прикрасити стразами. Із залишків тканини можна зшити маленьку шапочку з хутряною облямівкою і надіти її на горлечко пляшки.\nМожна оформити шампанське в техніці декупажу. Видаліть з пляшки етикетки, ретельно протріть її. Покрийте скло акриловим грунтом, просушіть, нанесіть шар фонової фарби. Підберіть серветки з новорічним малюнком. Виріжте вподобаний мотив, акуратно зніміть верхній декоративний шар серветки і приклейте його спеціальним клеєм для декупажу. Оформивши всю пляшку, покрийте її лаком і просушіть.\nЯкщо ви володієте навичками малювання, можете розписати свою пляшку. Звільніть її від етикеток і нанесіть акриловий грунт. Підготуйте фарби і пензлі і приступайте до розпису. Ви можете скопіювати мотив будь-якої картини або листівки або створити шедевр абстрактного живопису. Будьте сміливіше, не соромтеся використовувати яскраві фарби. Готову пляшку просушіть, покрийте лаком. Можна навіть підписати своє творіння — тепер це справжній артефакт і прекрасний подарунок для друзів.\nВи не вмієте шити, малювати і побоюєтеся, що не впораєтеся із серветками? Вступите ще простіше. Зніміть етикетки з шампанського і обробіть всю пляшку, включаючи фольгу, золотим чи срібним спреєм з балончика. Можна комбінувати два види спрея — блискучий і матовий. Просушіть. А тепер приклейте до поверхні готові золоті або срібні гілочки, листя, ягоди. Важливо, щоб все це було в одному кольорі — срібному або золотом. Для більшої краси тим же клеєм прикріпіть стрази або дрібні прозорі камінці. Дорогоцінні пляшки дуже прикрасять святковий стіл, замінюючи собою традиційні новорічні композиції.


Як приготувати домашній ром\nРом – один з вишуканих сортів алкоголю, що відрізняється оригінальним смаком і ароматом. Виробництво бере початок в 17 столітті, і батьківщиною є Карибські острови.\nНевелика кількість цього напою може обійтися в круглу суму, але існує альтернативний варіант – приготувати його домашнім способом.\nРецепти без перегонки\nПерша різновид готується з горілки (1 літр), ромової есенції (50 мл), ванільною і ананасовій (по 10 мл), а також 200 г цукру. Всі три есенції перемішуються з алкоголем до однорідного стану, а цукор всипають в окрему ємність, розводять водою і кип’ятять. Розчин необхідно довести до густої консистенції. Палений цукор потрібно залити сиропом, і почекати, поки всі компоненти охолонуть, після змішати з алкогольної складової.\nРом розподіляють в пляшки, які щільно закупорюють кришками, і відправляють в темне місце для настоювання. Після 4 тижнів рідину проціджують крізь марлю або пропускають через фільтр, і можна вживати.\nДля другого типу використовують винний спирт – 0, 5 літра, 50 мл ромової есенції, 4 чайних ложки паленого цукру і воду – 0, 5 літрів. Винний спирт розводять кип’яченою водою, додають для приємного коричневого відтінку ромову есенцію і цукор. Всі інгредієнти ретельно перемішують, настоюють і отримують напій з 48-градусної фортецею.\nРецепт з бродінням і перегонкою\nСпочатку необхідно приготувати сусло з 20 літрів води, обов’язково чистою і дистильованої, 2, 5 кг цукру і такої ж кількості патоки. Цукор краще купувати тростинний, бо саме цей інгредієнт використовується в класичному рецепті рома, альтернатива – меляса, яку змішують з переробленим цукром.\nВоду вливають у велику каструлю або мідний чан і розчиняють в рідині цукор з патокою, поступово нагріваючи і постійно помішуючи.\nНе можна, щоб сироп кипів, тому плиту слід включати і вимикати, коли маса доходить до кипіння. Буде потрібно якийсь час, щоб густа клейка патока повністю розчинилася.\nОднорідну суміш потрібно остудити до 28 градусів і додати 20 г спиртових дріжджів. Найкраще розчинити сухий компонент в невеликій кількості сусла, вистачить і літра розчину. Коли на поверхні з’явитися характерна піна, рідина можна влити в казан або каструлю і залишити бродити.\nБрага повинна знаходитися в теплому приміщенні, або поруч з грубою, щоб дріжджі добре перебродили.\nУ ємність з майбутнім ромом не повинен потрапляти кисень, тому рекомендовано використовувати повітряний затвор, який можна виготовити самостійно або просто купити в магазині. Знадобитися від 5 до 8 днів на весь процес.\nПеред перегонкою потрібно опустити дріжджі на дно, помістивши брагу в холодне приміщення. В іншому випадку ром може мати неприємний запах чи присмак, якщо дріжджі потраплять в апарат для перегонки.\nПроцедура приготування рому\nЗнадобиться спеціальний пристрій з системою охолодження, а також посудину для збору алкоголю. Брагу потрібно поступово підігрівати і доводити до кипіння, а після досягнення розчином 60 градусів, впустити в пристрій холодну воду.\nРом буде надходити в ємність поступово, і перші 100 мл потрібно вилити, бо в цьому алкоголь підвищений вміст метанолу. Після отримання 3 літрів напою, необхідно вимкнути вогонь і холодну воду, розлити ром за дубовим бочках або у звичайні скляні ємності для настоювання.\nЩоб отримати специфічний смак, ємність можна додати тирсу обвугленого дуба, а після процідити розчин через марлю або бавовняну тканину, щоб позбутися від деревних залишків. Алкоголь розбавляють дистильованою водою, щоб знизити градус, можна додатково всипати ароматизатори: корицю, ваніль, тростинний сироп, мед або карамель.


Добротний будинок в районі Панаса Мирного з окремим двором | Полтавська область/Полтава і район - Оголошення: №309851 | Dim.zhovta.ua\nДобротний будинок в районі Панаса Мирного з окремим двором\nID оголошення: 309851\nЦіна: 804 310 грн.\nПодано: 30 Липня 2018 16:07\nДобротний будинок в районі Панаса Мирного з окремим двором та земельною ділянкою\n* Загальна площа 69м2, житлова - 41 м2, дуже ємний, як раз для великої родини.\n* Кухня - 8 м2, незрівнянно простора, дозволить розмістити першокласну побутову техніку і організувати все, так як Ви цього захочете.\n* Три не утрудняють руху світлі кімнати, будуть вбирати в себе сонячні промені і наповнювати будинок теплом.\n* Виконаний свіжий ремонт якісними матеріалами, підлоги з підігрівом, натяжні стелі, новий 2-х контурний котел, встановлена нова сантехніка, проведено всі необхідні комунікації, комфортне життя і цей чудовий будинок слова синоніми.\n* Рівна земельна ділянка 5 соток (приватизована), оточений забором, є невеликий сарайчик, можливість побудувати альтанку, можливо лазню, обжити і без того затишний двір, створити фруктовий сад.\n* Тихе, мальовниче місце, чудовий варіант для великої дружної родини, яка любить проводити час на свіжому повітрі!\n* В пішій доступності школа, магазини, зупинка міського транспорту.\nДокументи готові до продажу! Можна завозити меблі і жити!


Три столичні заводи продадуть з землею / Новини / Finance.ua\n23.01.2008, 18:00 - 442 0\nТри столичні заводи продадуть з землею\nНайближчим часом Кабінет міністрів затвердить порядок продажу Фондом держмайна в 2008 р. земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації. Грошову оцінку цієї землі перед винесенням таких об'єктів на аукціон підготує Держземагентство.\nВідповідно до списку об'єктів, що підлягають приватизації із землею, продати хочуть три київських підприємства - завод "Маяк" (ділянка площею 46,9 га), Київський завод автоматики ім. І. П. Петровського (15 га) і Київський мотоциклетний завод (29,54 га).\n"Скільки буде коштувати земля - поки говорити рано", - пояснює Станіслав Горбатович, начальник управління ринку землі та оцінної діяльності Держземагентства. За його словами, агентство буде звертатися до атестованого оцінювача. "Ціна буде ринкова. І після одержання результатів Держземагентство проведе експертизу цієї цифри", - додав пан Горбатович. Після оцінки її вартість увійде в стартову ціну підприємства на аукціоні, повідомили в прес-службі Фонду держмайна.\nУ нас був тільки один прецедент продажу підприємств із землею. Перший експериментальний аукціон відбувся в Миколаївській області 16 листопада 2007 р. На продаж виставлявся об'єкт групи А - будівля колишнього гуртожитку площею 684,2 кв. м разом із земельною ділянкою площею 1060,28 кв. м. Ціна продажу з урахуванням ПДВ склала 108,8 тис. грн., у тому числі вартість об'єкта приватизації -69,9 тис. грн., вартість земельної ділянки -38,9 тис. грн.\nКиївські заводи із землею будуть коштувати набагато дорожче. "Приблизна вартість сотки землі в районах Києва, де знаходяться ці підприємства, відома", - розповідає Олена Негуляєва, експерт вищої категорії АН "Планета Оболонь". За її словами, 100 кв. м у місці, де знаходиться мотоциклетний завод, коштує $50 тис., поруч із "Маяком" - $70 тис., у районі розташування Київського заводу автоматики - $80 тис.\nТому експерти ринку сумніваються, що заводи не знесуть для забудови. Адже рентабельність будівництва в столиці набагато вища, ніж рентабельність цих підприємств. "Якщо не будуть прийняті зміни до закону "Про програму державної приватизації", то можуть трапитися махінації і землю продадуть, - сказав екс-глава Фонду держмайна Михайло Чечетов. - Потрібно чітко прописати процедуру запобігання нецільовому використанню землі".\n"А я вважаю, що в цьому немає нічого страшного. Потрібно змінювати профіль роботи підприємства, якщо воно живе, здаючи свої площі в оренду, - вважає екс-мер Києва Олександр Омельченко. - Мотоциклетний завод потрібно продавати, він уже давно в непридатному стані, і в нього навряд чи є перспектива запрацювати знову. Щодо заводу "Маяк" і Київського заводу автоматики можна посперечатися". Екс-мер столиці стверджує, що в столиці є підприємства, які не працюють по 15 років. "Краще зробити грамотний проект житлової інфраструктури, і робочих місць там може бути не менше", - говорить Омельченко.\nТим часом Олексій Бондар, що раніше очолював ФДМ, вважає, що внесення цих заводів у список на приватизацію ще не означає їхній продаж. "Вони знаходяться у Києві і мають велику площу та ціну в порівнянні із пробним продажем у Миколаївській області. Ці заводи хотіли продати вже кілька разів. Я сумніваюся, що вийде і цього разу", - говорить пан Бондар.\nСвітові поставки ноутбуків зросли майже на чверть - дослідження Близько години тому 27\nЩо таке IPO і як на цьому можна заробити Вчора, 10:13 1265 1\nSamsung слідом за Apple може припинити комплектувати телефони зарядними пристроями Вчора, 03:08 1137 1


І Всеукраїнський конкурс винаходів «Ух, инвент!»\nУ Харкові пройшов перший всеукраїнський конкурс винаходів «УХ, інвент!»Нагородження переможців I Всеукраїнського конкурсу винаходів «УХ, інвент!» відбулося сьогодні, 21 лютого, у презентаційно-виставковому центрі «Радмір-Експохол».\nЯк зазначають організатори, конкурс є унікальним для України. Він об'єднує інноваційні ідеї та розробки й є майданчиком для діалогу між розробниками та інвесторами. У конкурсі взяли участь 242 проекти учнів, аспірантів, магістрів, бакалаврів та науковців з провідних вишів та НДІ, а також незалежних розробників з найбільших міст України. В рамках конкурсу також були розглянуті проекти близько 30 інвестиційних фондів зі всього світу. За результатами презентацій проектів були обрані переможці у кількох номінаціях.\nУ номінації «Медицина» переможцем став проект «Фітотерапевтичний апаратний комплекс Коробова «Барва-Терапевт» автора Анатолія Коробова, у номінації «Промисловость» - «Багатофункціональні полімерні матеріали для захисту і відновлення будівельних конструкцій і виробів» Наталії Саєнко, в номінації «Екологіїя» - «Екологізація енергетики та безпеки території» Івана Бондаренка. У номінації «Сільське господарство» кращим став проект «Принцип реалізації нанотехнології в птахівництві» Дмитра Міленіна.\nІз загальної кількості проектів близько 40 експонуються у виставковій зоні «Радмір-Експохолу» з 19 по 22 лютого. На виставці представлені машинобудівні досягнення та інноваційні енергозберігаючі технології останніх років компаній і заводів з усієї України.\nВ рамках виставки «Енергофорум-Харків» представлено енергозберігаюче електрообладнання. Зокрема, електротехніка, обладнання з енергетики та теплоенергетики, енерго- та ресурсозбереження, світлотехніка, автоматизація, приладобудування та робототехніка. В рамках виставки проходять семінари, серед яких - з програмного забезпечення та біодизельного палива.


Катастрофа літака в Єгипті - На місці аварії А321 в Єгипті знайшли нові фрагменти літака - Світ - dt.ua\nНа місці аварії А321 в Єгипті знайшли нові фрагменти літака\n2 листопада, 2015, 13:12 Роздрукувати\nПонад 100 рятувальників досліджують територію авіакатастрофи площею більше 20 квадратних кілометрів.\nРятувальники досліджують територію авіакатастрофи площею більше 20 квадратних кілометрів © Соцмережі\nНа місці аварії російського авіалайнера Airbus A321 на Синайському півострові виявили нові уламки і фрагменти лайнера, а також особисті речі загиблих.\n"Рятувальники МНС Росії, приступили до активної фази пошуковій операції на місці катастрофи літака, виявили понад 20 фрагментів особистих речей загиблих, 12 уламків і частин лайнера", - повідомив директор Департаменту пожежно-рятувальних сил МНС Росії Олександр Агафонов.\nНа поточний момент більше 100 рятувальників досліджують територію авіакатастрофи площею більше 20 квадратних кілометрів. Крім того, для пошуку задіяні понад 500 військовослужбовців єгипетської армії.\n"Виставлені 120 блок-постів, військові несуть охорону по периметру бази МНС та на під'їзді до неї. Забезпечується логістична підтримка базового табору МНС Росії", - сказав бригадний генерал збройних сил Єгипту Махфуз аль Боюми.\nЧитайте також: У перевізника A321, що розбився, наполягають на зовнішній причині катастрофи\nВ суботу 31 жовтня російський літак Аirbus-321 зазнав аварії над Синайським півостровом. На його борту було 224 осіб, у тому числі чотири українця, всі загинули. Судно зруйновано повністю - вона розвалилася на дві частини.\nAirbus А-321 авіакомпанії "Когалимавіа", який виконував рейс з Шарм-Еш-Шейха в Петербург, зник з радарів через 23 хвилини після вильоту.\nЗа даними Reuters, поки немає ніяких ознак, що він був збитий або підірваний, хоча "Ісламська держава" заявило про причетність до катастрофі російського літака в Єгипті. ЗМІ також повідомили, що російський літак A321 впав "на спину". Екіпаж лайнера не подавав сигнали лиха, не повідомляв про неполадки і не запитував аварійної посадки.\nЗеленський призначив ще одного заступника голови ДПСУ 14:46\nУ Зеленського хочуть залучити до переговорів ТКГ українців, які виїхали з ОРДЛО 15:00


«Дядьку, а вам донечка, випадково, не потрібна?» Рома здивовано дивився на маленьку дівчинку, а потім прийняв важливе рішення – Територія інтелекту\n«Дядьку, а вам донечка, випадково, не потрібна?» Рома здивовано дивився на маленьку дівчинку, а потім прийняв важливе рішення\n7 речей, якими ми ображаємо своїх дітей. Згодна з кожним написаним словом!\nЧоловік кинув дружину у важку хвилину з 4 дітьми, але доля вміє піднести сюрпризи


Главная Аматорський футбол Львівська область Післямова фіналу Меморіалу Юста-2019\n30.03 2019 21:53\nПіслямова фіналу Меморіалу Юста-2019\nНаставники спортивно-культурного клубу "Демня" і "Юності" (Верхня Білка) поділилися з інформаційним центром Федерації футболу Львівської області думками після очної зустрічі у фіналі цьогорічного Меморіалу Ернеста Юста, в якому тріумфували хлопці з Миколаївського району.\nРуслан БРУНЕЦЬ, головний тренер СКК "Демня":\n– Ми знали, як грають футболісти з Верхньої Білки. Саме тому обрали тактику ліквідувати їхні перші передачі, по-спортивному агресивно зіграли у відборі м’яча і вийшли у стрімкі атаки. Завдяки цьому ми перемогли. На стартових хвилинах гра нам не надто вдавалася, але потім прокинулися після пропущеного м’яча і переламали хід поєдинку. Найголовніше, що "Демня" виграла. Хлопці – молодці! Вони виконали все, що від них вимагали. Я вдячний їм за це. Рухаємося вперед.\nЧитайте також: "Демня" – переможець Меморіалу Юста-2019\nБогдан КОСТИК, тренер-гравець "Юності" (Верхня Білка):\n– Після закінчення сьогоднішнього матчу я подякував хлопцям, наголосивши, що не потрібно допускати хвилинної розслабленості, внаслідок якої ми двічі пропустили в першому таймі. Загалом помилилася вся команда. В перерві зустрічі заспокоїв своїх підопічних. Після третього голу нам було важко в психологічному плані. Ми повинні навчитися грати за результатом. Завдання в нас незмінні – перемагати в кожному матчі.\nтеги: "Юність" (Верхня Білка) Богдан Костык Мемориал Эрнеста Юста Руслан Брунец СКК "Демня"


Антибандерівський закон передадуть до суду » Слово і Діло\nДуда підпише «антибандерівський» закон\n6 лютого 2018, 13:14\nПрезидент Польщі Анджей Дуда ухвалив рішення підписати закон про Інститут національної пам'яті, який викликав критику України, Ізраїлю та США.\nПро це повідомляється в Twitter канцелярії президента Польщі, пише «Слово і Діло».\n«Я вирішив, що підпишу закон про Інститут національної пам'яті й передам його до Конституційного суду відповідно до процедури», – заявив Дуда.\nПрезидент України Петро Порошенко заявив, що ухвалений у Польщі закон про Інститут національної пам'яті, яким передбачена кримінальна відповідальність за заперечення злочинів українських націоналістів проти поляків, містить неприйнятні оцінки.\nНагадаємо, Рада проголосувала за звернення до Польщі через «антибандерівський» закон.\nЗакон про «бандерівську ідеологію»: прем'єр Польщі спростував звинувачення 2 лютого 2018, 20:46\nУ Тернополі відреагували на закон про «бандерівську ідеологію» 2 лютого 2018, 15:50\nВ перший день роботи сесії депутати розглянуть постанову щодо «антибандерівського» закону 5 лютого 2018, 19:31


Скляна підставка для ручки чорного кольору - з годинником + тримачем для візиток + срібною ручкою | Cool Mania\nСкляна підставка для ручки чорного кольору - з годинником + кришталевий візитниця + срібна кулькова ручка, 100% ручної роботи.\nСкляна підставка для ручки чорного кольору - з годинником + кришталевий візитниця + срібна кулькова ручка, 100% ручної роботи. Ця унікальна високоякісна підставка для ручок з биркою зробить ваш офіс абсолютно іншим місцем. Максимально репрезентативний характер гарантується використанням матеріалів найвищої якості . Вироби цієї категорії виготовляються зі скла, усі виготовлені вручну, чесно зшиті та оброблені виробництвом HAND MADE . Унікальний дизайн із поєднанням чорного скла, золотої таблички з іменем, срібної ручки та годинника виглядає надзвичайно стильно та благородно - розкішний аксесуар для офісу чи робочої кімнати. Ручка SET складається з кулькової ручки, годинника та візитниці.\nВесь комплект виглядає розкішно та елегантно завдяки використанню на виробництві першокласних матеріалів. Чорне скло у поєднанні з золотими та срібними аксесуарами, безсумнівно, захопить усіх. Це прикраса письмового столу дозволить вам отримати доступ до пера, якщо це необхідно. Більше не потрібно шукати ручку на столі чи в шухляді прямо перед вами. Також у вас перед очима кришталеві годинник та візитниця - завжди під рукою!\nНабір скляних ручок - розкішна підставка з чорного скла\nРозкішний дизайн: чорне скло + золоті та срібні аксесуари + кришталь\nКришталевий годинник та візитниця\nКолір годинника: золото + кришталь\nРучка: кулькова ручка\n1x скляна основа з візитницею\nИскате доставка на стока до България? Разгледайте Стъклена стойка за писалка… при cool-mania.bg\nСкляна підставка для ручки чорного…


Баштанська централізована бібліотечна система Миколаївської області - Все добре приймай, а зла уникай.\nВи тут: Home Новини Все добре приймай, а зла уникай.\nОпубліковано Вівторок, 23 вересня 2014, 06:34\n«Здоров’я всьому голова», «Здоров’я маємо – не дбаємо, а погубивши плачемо», - так навчає народна мудрість. Здоров’я – найбільше багатство людини. На все життя воно нам не відпущено, про нього потрібно піклуватися щодня. Головне знати, що робити, як робити, коли робити. Саме темі здорового способу життя і була присвячена валеологічна година «Все добре приймай, а зла уникай», яка відбулася 12 вересня в Баштанській дитячій районній бібліотеці.\nЗахід відвідали учні 5-Б класу ЗОШ №2 з класним керівником Варецою І.Я. Бібліотекар Чимбір Ю.О. розповіла юним користувачам про правила здорового способу життя, про вплив згубних звичок на їхнє здоров’я. Діти переглянули цікаві, пізнавальні відеоролики щодо здорового харчування та активних видів відпочинку.\nСвоїм заходом бібліотека прагнула спонукати учнів до аналізу стану свого здоров’я та свідомого бажання вести активний і здоровий спосіб життя.


"Троїцький варіант - Наука" №13 (207) 28 червня 2016 року\n“Троїцький варіант – Наука” №13 (207) 28 червня 2016 року\nВідкриття елементів 113, 115, 117 і 118: що це дає (C. 1-2)\nВідкриття нових елементів періодичної таблиці Менделєєва завжди викликало інтерес у широкої публіки. Справа навіть не стільки в науковій значущості цих відкриттів, а в тому, що в школі всі проходили Періодичний закон, і деякі навіть пам'ятають символи, що позначають елементи. Це зрозуміло, знайоме. Але зараз за цими відкриттями стоять складні дослідження в ядерній фізиці і радіохімії, про які багато хто не має уявлення.\nНаукові бої в стилі рок (C. 3)\nУ Новосибірську пройшов черговий сайнс-слем. Цього разу він був присвячений міським Дням науки і не обійшовся без нововведень. Організатори вперше ризикнули вивести його за межі Академмістечка, розташованого в 20 км на південь від центру Новосибірська, і провести наукові бої в самому центрі міста, в модному барі "Рок Сіті".\nЗасновник. До 100-річчя Юрія Семеновича Лазуркіна (C. 4-5)\nЗгадуючи Юрія Семеновича Лазуркіна (1916-2009), подумки повертаєшся в роки розквіту радянської науки, коли вона була дійсно затребувана начальством і надзвичайно престижна в країні.Звичайно, далеко не вся наука, а лише ті її розділи, які мали або могли мати, на думку начальства, військове застосування. Гуманітарних наук взагалі не існувало, генетика була повністю винищена, але зате фізика і математика дуже навіть процвітали.\nПоліт на Місяць – це відрядження на тиждень (C. 6-7)\nВолодимир Сурдин; Ольга Орлова\nВідкритий лист Вченої ради Інституту філософії РАН з питання про зміну правил підрахунку показників вчених в РИНЦ (C. 7)\nВчена рада Інституту філософії РАН\nЯк стало відомо на початку червня, при розрахунку індексу Хірша і показників результативності вчених в цілому Російський індекс наукового цитування більше не враховує такі види наукової роботи: переклади з будь-яких іноземних мов, в тому числі древніх; видання класиків,введення в науковий обіг архівних матеріалів, складання покажчиків і коментування джерел; складання та підготовка до видання словників і енциклопедій; інша редакторська робота в усіх її видах: складання збірників, наукове редагування перекладів і книг. Дане рішення є грубо порушують традиції і норми наукового співтовариства і, нарешті, просто абсурдним.\nНайближчі придатні для життя екзопланети: де вони, як їх можна спостерігати і як їх досягти (C. 8-9)\nРік тому було оголошено про відкриття планети земного типу Кеплер-452b у зірки, схожої на Сонце. Планета навіть отримала прізвисько "Земля 2.0", хоча вона приблизно в п'ять разів важча за Землю. Втім, це не перешкода для життя. Головне – вона знаходиться в зоні населеності, тобто на такій відстані від своєї зірки, що на ній може бути комфортна температура і рідка вода. Лише одна обставина злегка пригнічує: відстань до цієї системи – 1400 світлових років.\nШкловський – 100 (C. 9)\nСто років тому 1 липня 1916 року, народився Йосип Самуїлович Шкловський – видатний астрофізик, чудова людина. Йому пощастило працювати в героїчний період становлення сучасної астрофізики, коли завдяки розвитку техніки одне за іншим відкривалися нові вікна для спостережень.І він був одним з перших, хто розумів, що побачили в черговому вікні.\nВиборчі системи і воля народу – 2 (C. 12-13)\nПочнемо з нагадування про докорінну відмінність, навіть протиставленні, законодавчої влади та влади виконавчої: законодавці обираються, виконавці призначаються. Власне, кого-то у виконавчій владі можна було б теж обирати, а не призначати – і так це іноді і робиться; зокрема, всенародно обраний президент в більшості країн вважається главою виконавчої влади, а не Суперарбітром, що стояв над обома структурами. Але чиновники з "виконавчими" функціями в конкретних областях діяльності повинні все-таки бути фахівцями в цих областях …\nМагнітний полюс обігнав реактивний літак (C. 13)\nДослідники з магнітною обсерваторії "Новосибірськ" і Новосибірського державного університету виявили, що магнітний полюс Землі в своїх блуканнях по поверхні нашої планети іноді здатний переміщатися з надзвуковою швидкістю!\nДо безневинність сонячних нейтрино (C. 13)\nЗдалося цікавим оцінити, скількох людей вбивають щорічно сонячні нейтрино.Адже взаємодія цих частинок з речовиною хоч і мізерно мало, але не нульове, завдяки чому їх і хапають за бороду ©. Нейтрино, розсіявши на електроні або атомному ядрі в середовищі (наприклад, в живій тканині), надають їм енергію, цілком достатню для іонізації від тисяч до мільйонів атомів. Іонізуюче випромінювання, хоч би і дуже слабке, створює певну ймовірність отримати летальний рак. Причому згідно так званої безпорогової концепції ця ймовірність пропорційна дозі опромінення, навіть при дуже малих дозах.\nлішенци (C. 15)\nПісля революції була категорія осіб, позбавлених виборчого права і деяких інших прав, – лішенци. Зараз обстановка, мабуть, ще більш складна, ніж сто років тому: Росії, як і багатьом іншим країнам світу, загрожує страшний ворог – тероризм. Боротьба з ним йде на далеких підступах – в Сирії; боротьба з ним йде і на території нашої країни. Це боротьба не на життя, а на смерть, тому тут всі засоби хороші. Боротьба з тероризмом йде не тільки в силовому плані, а й на законодавчому рівні: наші думці пропонують різні законодавчі новації …


Фермерам порадили, як знизити ризики від несприятливих умов при вирощуванні кукурудзи — КУРКУЛЬ\n23 жовтня 2020 5139 0\nОпираючись на досвід цього року (несприятливі погодні умови, посуха, — прим.) та на загальні тенденції, що проглядаються протягом останніх сезонів, фахівці агродепартаменту LNZ Group надали низку порад, завдяки яким можна знизити ризики від можливих несприятливих умов у вирощуванні кукурудзи. Про це йдеться у матеріалі «Кукурудза-2020: уроки та висновки зі складного сезону» на SuperAgronom.com.\nТак, фахівці порадили звертати увагу на:\nЯкісне насіння. Це завжди запорука гарного врожаю. Але в умовах, коли наш клімат стає більш континентальним, відбувається швидший перехід від зими до літа, спостерігається дефіцит вологи в ґрунті, — на час сівби дуже важливою стає така характеристика, як енергія появи сходів. Цей показник хоч і стандартом у кукурудзи не регламентується, але дає змогу насінню швидко і максимально дружно зійти, ефективно використавши при цьому запаси вологи, температуру тощо. Тож якість насіння — це найперше, на що треба звертати увагу. Варто наголосити, що оскільки виробництво насіння кукурудзи під брендом UNIVERSEED розміщено в Україні, LNZ Group ретельно контролює і гарантує якість своєї продукції.\nТерміни сівби. Для південних і центральних областей терміни сівби мають бути максимально ранніми, оскільки кукурудза є культурою короткого дня і швидко розвивається саме за таких умов. Уникнути спеки в період цвітіння кукурудзи можливо саме ранніми строками сівби, що забезпечує більш повне і якісне запилення і запліднення до настання періоду високих температур. Проте при визначенні терміну сівби необхідно пам'ятати про біологічні вимоги культури. У кукурудзи біологічний мінімум на період проростання становить 8-10 °C, оптимальна ж температура становить 12-15 °C. Тому необхідно підбирати термін сівби, щоб проростання відбувалось саме за таких температур. Особливо важливий фактор температури у північних областях. Тут для виходу в поле з сівалками температура ґрунту має бути не менше 10 °C. При цьому, як зауважують фахівці агродепартаменту LNZ Group, потрібно брати до уваги холодостійкість гібридів — з урахуванням, зокрема, і можливого коливання весняних температур. Скажімо, в лінійці гібридів UNIVERSEED є низка гібридів з такими властивостями. Зокрема, EXPM015. Він дуже добре реагує на ранні терміни сівби і навіть на похолодання під час сходів і вегетації.\nФАО кукурудзи. Експерти зазначають, що нинішній сезон показав: для зниження ризиків не варто обмежуватись гібридами з одним або близькими ФАО, краще «урізноманітнити» їх спектр. А ще краще зробити акцент на нижчі ФАО — тоді більше гарантій, що навіть за дефіциту вологи кукурудзі вистачить для більш-менш нормальної вегетації та формування качанів. По це свідчить досвід цього року, коли гібриди з меншим ФАО, хоч і не вийшли на потенційні рівні врожайності, але показали вищий результат (а подекуди взагалі показали результат) у порівнянні з кукурудзою, що має триваліший період вегетації.\nНорми висіву. Теж цей фактор фахівці компанії LNZ Group радять переглянути. У бік зменшення. Точних довгострокових прогнозів щодо умов, які складатимуться в кожному сезоні, зараз ніхто не може давати. Але тенденція у кліматичних змінах каже нам: вологи тепер не вистачатиме. Отже, рослинам доведеться конкурувати за неї. Тому загущення посівів у підсумку може лише нашкодити.\nСистеми живлення. Якщо вологи немає, то посилене удобрення не допоможе. Тож агродепартамент компанії LNZ Group радить не вносити занадто великі дози добрив, або вносити дробно. Цей рік засвідчив, що дробне внесення краще впливає на кінцеву врожайність, а крім того, дає змогу більш ефективно використовувати добрива — обираючи оптимальні норми відповідно до наявності вологи на момент внесення та стану рослин.\n2020-09-01 15:51:212020-07-20 15:15:522020-07-14 14:05:22


ЯК ВБЕРЕГТИСЯ ВІД ГРИПУ | Білоцерківська РДА\nБілоцерківська РДА » Новини » ЯК ВБЕРЕГТИСЯ ВІД ГРИПУ\nДата: 23.01.2018 12:42\nЗазвичай симптоми грипу з’являються раптово. Найчастіше це: різке підвищення температури тіла (більше 38 °С), головний біль, біль у м’язах, біль у горлі, кашель, нежить.\nЯкщо стан хворої людини погіршується, не зволікайте з госпіталізацією, адже тепер під загрозою — її життя. Викликайте «швидку» чи терміново звертайтеся безпосередньо до лікарні, якщо є такі симптоми грипу: обличчя стало дуже блідим чи з’явилось посиніння; важко дихати; температура не спадає впродовж довгого часу; багаторазове блювання та випорожнення; порушення свідомості — надмірна сонливість чи збудженість; біль у грудній клітці; з’явились домішки крові у мокроті; показники артеріального тиску нижче норми.


РБЖ-Азимут | at009 ДОЛЕЇД ОЗЕРНИЙ\nКоличество символов: 38300\nВід: Андрій К.\nКому: Віталій Міняйло\nДата: Неділя, 9 серпня 2020, 22:22\nТема: Re: Дивовижні події\nПривіт! Відповідаю на твого старого листа:\n> тримай мене в курсі щодо подій, які можна віднести до "дивовижних".\nПробач, я не мав тоді що на це сказати та вважав тебе трохи мрійником (оці всі твої незвичайні хобі: езотерика там всяка, міфологія, паранормальне). Але днями, в мене сталася подія, яка змусила мене змінити свої погляди. Можливо я пишу не зовсім те, чого б ти від мене чекав. Гадаю, ти б хотів розгорнутий звіт про якусь чудасію, а я волію отримати від тебе спершу поради, або роз’яснення.\n> Особливо мене цікавить все, що схоже на привидів, навіть якщо вони не схожі на людей.\nЦікаво, чому ти саме мені зазначив це? Щось відчув своїми екстрасенсорними здібностями? Чи просто всім знайомим пишеш: може в когось завівся в домі полтергейст? В будь-якому разі, ти поцілив. Хоча те, про що я хочу тобі розповісти, взагалі ні на що не схоже!\nКолись я гадав, що можу зобразити все — що навколо мене, і що в голові! А з часом почав втрачати цю здатність. Аж до того, що зараз майже не можу малювати: провести пряму лінію стає важко, боляче. Роками я звинувачував себе у власних недоліках, відсутності таланту, надмірних амбіціях — але після того, як я нещодавно випадково потрапив до однієї місцини, я зрозумів, що в мене вкрали долю. Так-так, не думаю, що можна краще це назвати: в якийсь момент життя, на розгалуженні, в мене вкрали іншу гілку життєвого шляху. Наприклад, з’їли. Повір мені, я пишу тобі цього листа не під речовинами, я суцільно тверезий та усвідомлюю звичайну реальність, як вона є. Але ти просив — то я пишу тобі, щоб повідомити, що якась незрима істота з’їла мій альтернативний вибір в житті!\nЯк я це знаю? Я її знову відчув як і багато років тому. Колись давно — та минулого місяця. Одне й те саме відчуття присутності чогось, що мене огорнуло та почало відбирати долю. Невидима істота, яка, можливо, допомогла розвинути хорошу ідею — а потім її одразу вкрала, зжерла, всмоктала! Тим самим позбавивши мене одного життєвого шляху, та штовхнувши на інший. Тепер вона (воно?) навіщось повернулася за мною.\nКолись ми жили поруч та часто бачилися, зараз ми живемо, фактично, в двох станціях метро один від одного, й могли б зустрітися бодай раз за ці роки, скільки це — п'ять? шість? Але щось неначе нас розділяє, розводить шляхи, коли я навіть поруч з тобою там десь пролітаю. В мене таке відчуття, що навіть за це відповідальний хтось. Або щось. Тому сподіваюся на листа від тебе. Телефон не відповідає.\nТвій друг, Андрій\nДата: Понеділок, 10 серпня 2020, 13:37\nТема: Вигляд істоти\nПривіт! Дякую за швидку відповідь!\n> Я ще довго буду не в Києві, тому єдиним засобом спілкування може бути пошта.\n> Розповідай мені все, що зможеш. Як воно виглядало?\nНіяк. От взагалі ніяк. Просто відчувалася ця присутність. Вплив. Тому мені й потрібна твоя консультація, бо ніхто інший просто не повірить. Дякую тобі за перелік питань, їх багато, тому відповім поступово на всі, на які зможу.\n> Як ти жив всі ці роки, що саме тебе спонукало до думок, що може бути потойбічний вплив на події твого життя?\nОсь це питання мені найбільше до вподоби. Розповім тобі детально, а ти скажеш, чи була якась містична істота на моєму життєвому шляху, чи я просто шукаю виправдань тому, який я нездара?\nБагато років тому, я в свої двадцять п’ять був лише дизайнером-початківцем попри те, що мріяв до цього віку провести власну виставку як митець. Нескінченні придурошні листівки, криві логотипи та похапцем зроблені візитівки, правочки за правочками, погратися з формою квадрату та шириною "аріалу" — і все це “за мало грошей”, щоб отримати досвід та працювати “за багато грошей”. Звісно, мені хотілося більшого! І от я почав вигадувати прям цілеспрямовано якийсь дизайн, який зробить мене відомим та багатим. Мені всі казали, що для кар'єри треба (й достатньо) лише працювати наполегливіше. Неможливо стати світилом дизайну, казали вони. Просто більше грошей. Просто нові можливості. Наприклад, поїхати геть та почати робити справжній дизайн. Десь в Нідерландах. Ось і працював я, методично та багато, по десять-шістнадцять годин на день, вихідних ставало дедалі менше.\nТа замість зростання така робота мене поступово виснажувала. Я майже нічого не малював для себе, вже не розумів, чого я можу хотіти, окрім неї. В голову лізли депресивні сюжети. Й одного разу я зобразив якогось огидного хробака, який пожирав будинок з безліччю людей. Пригадую, як я роздивлявся його обриси, такі слизькі, доки не замислився: навіщо я витратив кілька годин на детальне вимальовування цієї мерзоти? Того вечора я зрозумів, що далі так не можна, що я не розвиваюся, а деградую, втрачаю хист. Недостатньо просто вміти проводити лінії — в них треба вкладати сенс! А такий гидкий сенс я не хотів вкладати.\nВ пошуках натхнення я пішов гуляти вечірнім районом у навушниках, у ритмі натомленого міста, що спить мирним, лагідним сном, і думає про щось уві сні. Крок за кроком в лабіринті наших оболонських бетонних нетрів, я відчув, що місто мене огортає. Будинки танцювали джаз, перетворювалися на хвилі; з кожною пройденою вулицею вони збиралися в ціле море медових сутінків ліхтарів. Як тобі пояснити? Це було видно кутовим зором, та одразу втікало від мене, коли я переводив погляд. Але я буквально відчував солодкий смак ночі, усі відчуття змішалися! В бажанні вхопити один особливо прекрасний момент, я раптом вигадав майже готовий малюнок! Авангардний “портрет” Дрімотного Києва, такий неповторний, що став би початком моєї слави! Хто б мені порадив тоді повернутися додому та замалювати його, але я був такий розслаблений та заміряний, мені хотілося насолодитися якомога більше станом творення, вперше за багато років, а не пошуком результату, розумієш? Я пішов блукати далі, ускладнюючи в голові зображення.\nЙ завело мене на одне з озер біля метро "Оболонь", вони разом називаються “Опечінь”, а яке саме з них — не можу згадати! Реально, не можу точно тобі сказати, як я там опинився: однієї миті був на площі — а іншої вже серед зелені. Сидів я на землі біля води, милувався на доріжку від місяця. Вона мені неначе додала останній елемент, якого не вистачало для вектора цієї моєї вигадки. Місто все так само “обіймало” мене: тут перед очима багатоповерхівки, які мали б бути за спиною, а ось величезний місяць, а тут дерева, які ростуть взагалі з іншого краю озера! Фантасмагорія неможливої картини охопила мене так, що я забув, що існує якийсь світ. Я був всередині свого малюнка!\n> Розпиши максимально чітко: де, що, як, коли сталося?\nМені бракує слів. Спогад урвався, так само, як тоді, коли я вже не міг пригадати, як дістався додому. В одну мить чарівний малюнок зник, певне. А в іншу — я вже отямився на дивані, вдень. До того ж, серед твоїх питань немає “чому?” — а мені в першу чергу хочеться знати, чому саме я? Що такого привабливого в моїй долі було для того монстра? Й, здається мені, це питання містить в собі відповідь на всі інші. Наступного ж дня я сів малювати. Але все пішло шкереберть. Кольори не лягали, медовий присмак світла ліхтарів на стінах будинків не вдавався. Самі лінії були мені огидні. Це був геть чужий мені образ, порожній та далекий від ідеї минулої ночі. Тоді я зробив копію та дещо спростив. Відтак ще дещо, і ще дещо. Прибрав деяке тонування та закарлючки. І мені сподобалося. Саме цей, не ідеальний, а спрощений дизайн (я назвав його “Музика міста”) приніс мені вже за кілька днів роботу в хорошій фірмі. Мене взяли саме через нього на ту вакансію, наступні роки я розвивався, як тільки міг, доки не став арт-директором. Все йшло гладко, аж до певного відчутного розгалуження на дорозі.\nОсь тут приділи особливу увагу. Одним з перших моїх завдань після підвищення було розробити мало не порнографічну рекламну кампанію. Спочатку я посміявся та уявив, яка це буде вірусна бомба, як розійдеться це мережею у гнівних відгуках. Почав писати ТЗ підлеглим… і тут мене почало вивертати назовні сумнівами. Повернулося відчуття, що я “малюю огидного хробака”. Був кінець робочого дня, я вирішив піти на природу — на озеро. Либонь, сильно замислився, бо мене немовби обступили дерева, хоча я об’єктивно стояв на краю води, та перед очима їх не було видно, скоріше, якось навколо, наче ліс ріс корінням в озері. Щось мені таке тоді уявилося, немовби є я успішний, але цинічний і вульгарний керівник відділу, де роблять брудні кампанії та чорний піара також, є я — просвітлений, творчий, у перуанському пончо, посеред виставки своїх картин. Третього шляху не було. Вражений цією картинкою, я не міг заснути всю ніч, а наступного дня запропонував іншу кампанію. Генеральний скривив писок та грубо сказав мені збирати речі. Ось так, за одну хвилину, я залишився без роботи та кар'єри.\nЦе було два роки тому, за які я з художника провал за провалом перетворився на прибиральника сміття, щоб були хоч якісь гроші. Чому? Я все ще питаю себе, чому це сталося саме зі мною ? Логічно метикую так: якби я намалював ідеальний варіант музичного сітіскейпу, я б пролетів з тією дурною роботою. Та не здався б, створив би цілу колекцію, можливо, провів би виставку. А вийшло як? Десять років тому я обрав хибний шлях, а відтак тільки доповнив його, намагаючись виправитися. Чи то була помста невидимої істоти?\n> Та як ти вирішив написати мені, що стало поштовхом?\nЯкось я прийшов вночі, щоб мене не бачили знайомі, зібрати порожні пляшки на озері, й відчув, що “воно” там. І воно мене впізнало. Мені страшно, Віталіку. Я ліг спати та почув, що воно мене “кличе”, щоб доїсти. Допоможи мені, прошу. Що це може бути, якщо воно існує, а не в мене просто дах відірвався та полетів за вітром. Як його здолати? Насамкінець, як отримати назад мою долю? Я не відчуваю в собі більше сил змагатися.\nЗ надією, Андрій.\nДата: Вівторок, 11 серпня 2020, 23:56\nТема: Re: Оглянути місце зустрічі\nПривіт! Дякую тобі за підтвердження, що ти стикався з подібними істотами! Та головне — що ваша команда їх долала. Якось хочу почитати про ваші пригоди!\n> Тобі треба буде повернутися на озеро та відшукати саме те місце, щоб “впіймати відчуття присутності”. На жаль, не можу піти з тобою, бо мене немає в місті, а діяти варто швидко. Твій пригнічений стан може звести тебе в могилу, якщо озерна сутність буде сильніша за тебе та вирішить, що ти становиш загрозу.\nЦе задача, друже, майже така, як "пограйтеся з формою квадрата", але я її виконав. Хоча й не одразу. Спершу я обійшов десь зо три озера з п'яти (чи їх шість? сім?), які утворюють озерне намисто. Хтось мені казав, можливо, ти, що це колись була річка Почайна. Що ж, виглядає цілком логічно: русло, посічене будівництвами. Я присвятив цьому день, ходив повільно й уважно. Захопив з собою альбом та олівці — щоб надихнутися пейзажами та подолати свій мистецький блок. Або раптом я побачу якусь з цих істот? До того ж, ти мені написав таке:\n> Ти не зможеш сфотографувати їх на телефон, я вже виявив, що оптична техніка їх не здатна бачити.\nЯ теж так подумав, тому вирушив на пошуки місць, де б зручно було всістися з альбомом. Моя уява підкидала мені дуже різних істот, швидше за все з моїх спогадів про казки дитинства чи з української класики. Мавки, лісовики, болотяники якісь жабоподібні — всі вони проносилися перед внутрішнім зором та зникали. Жодне з них не могло бути "долеїдом", як я його охрестив. Навряд чи бодай щось з них існувало.\nЙ я взяв собі за правило: якщо не малюється одразу, значить — не тут. Робив якісь невеличкі нариси, спочатку смішних потворок, потім звабливих оголених озерних дів. Потім я дійшов до того ж пляжу з якого почав — і зрозумів, що перше озеро мені не підходить. Жодного знайомого місця, жодного цікавого малюнку з тих. А там я відчув прямо справжній приплив натхнення. Було воно моїм? Чи той незримий хтось виманив його з підсвідомості, щоб вкрасти? В цих роздумах я обійшов ще півшляха тим самим озером та перейшов через проспект на інше. Знаєш, тут так цікаво стало: високі вежі нові, цивілізовані паркові місцини. Все це плавно входить...перемежовується з майже дикою природою, що там була, коли ти ще тут жив. Ну, якісь там зовсім чагарники та болота перерили, забудували доріжками. Взагалі зараз велика йде реновація — я вже думав, що не впізнаю місцину.\n> перевірити, чи не буває наступних проявів: безпричинні хвилі на воді, невеликі смерчі без вітру, зміна кольору вогню свічки чи запальнички, дивні тріщини в землі\nЧесно кажучи, чимдуж я вдивлявся в природу в пошуках ось цих проявів, тим менше відчував, _що_саме_ маю знайти. Тут якось все мимо, друже. Хоча, якщо це має значення, я напишу тобі, як саме я впізнав це місце.\nДруге озеро (Кирилівське?) я спочатку викреслив з переліку. Я зрозумів, що на "той беріг" не дійшов того разу, а з цього не бачив ніяких знайомих краєвидів. Взагалі, цей методичний пошук підтвердив мої очікування, що логікою мені не знайти потрібне місце. Бо неначе в старій книжці, прикмети мали бути водночас навколо такі, яких не могло бути в реальності разом. Я продовжив свої замальовки, аж раптом мені спало на думку, що візуальна схожість пейзажу взагалі ні до чого! Вигадував я в певному стані розслаблення, якогось драйву без важких думок. Тобто, на мій творчий розум, як на наживку, клюнув долеїд! Відкинувши наявне, я почав фантазувати (тільки цього разу, за допомогою олівця та паперу, а не тільки уяви) — і на мене з боків почали насуватися дерева, кущі, будинки. Ось тут я й відчув (подумай, може, це щось важливе?) жах. Мені стало так холодно, неначе я втопився, не можу дихати, а ці всі дерева та зарості — просто схилилися над моєю мокрою могилою. Озирнувшись, я побачив, що дзеркало озера вертикально переді мною — та я в нього падаю, не маючи землі під ногами! Гадаю, я закричав, і втік. Недалеко, але паморок це з мене скинуло. Це все ще було “не там”, але я “взяв слід”. Опанувавши себе, я сфотографував місцевість та зробив малюнки всього, що побачив.\n> Максимально детально змалюй — краще фактично змалюй!!! та надішли мені — як виглядає місце, де ти втратив долю ?\nАле все ж, я ще не дістався мети. Знаєш, що я второпав? Що маю йти лише дорогою, яку натхненно намалював перед цим! Як тобі? Вималював собі коридор уявного міста, та мало не перечепився через невеличку сталеву огорожу в реальності, бо не помітив. Як я не вбився… Не знаю. От що тобі може сказати цей маршрут та місце призначення, якщо воно все існує більше в уяві? Втім, я так розумію, саме це тобі й треба. Я зробив як фото, так і малюнки, надсилаю все.\nЦікаво, що я зміг пригадати старе впале дерево, воно вже геть замшіло. Я хотів його зобразити з мохом, але не дуже пішло, тому врешті-решт використав техніку закручених ліній. Кора дерев мене завжди ними чарує, коли так їх поруч виводиш, ніби паралельні, але не дуже: розходяться, роздвоюються... Тобто, воно цілковито уявне. Оці хвилясті лінії внизу — це туман. Там дуже густий туман саме на цій галявині. Дивно, ніколи навіть о такій порі, ввечері, не бачив влітку туману.\nНа цьому прощаюся та чекаю на твої детальні вказівки щодо того, що мені робити далі. Я не боюся діяти, чесно. Чомусь впевнений, що все буде добре.\nЗ цікавістю, Андрій\nДата: Четвер, 13 серпня 2020, 20:41\nТема: Re(2): Малюнок\n> Дякую тобі за малюнки! Так тримати. Дуже добре, що ти вловив настрій долеїда. Спробуй тепер відчути його без паніки. Коли ти знову підеш туди?\nМені для цього треба підготуватися, не знаю. Але часу я не гаю. Хоч і нікуди не ходив фізично, навіть не полишав дивану, але подумки мені вдалося повернутися на озеро — в той час багато років тому, коли почалася моя руйнація. Зранку, навіть не прокинувшись повністю, я почав думати, навіть не так: блукати розумом, продовжуючи події сна. Й ось я в своєму минулому, за день до того, як все пішло шкереберть…\n...Перед першим великим завданням на посаді арт-директора я повернувся на те місце, звідки все почалося. Не знаю чому, я роками не згадував про те озеро. Лише цього разу чомусь, крок за кроком я вийшов туди. Знову ніч, знову місячна доріжка... я не думав, куди йду, аж доки не опинився серед дерев та будинків, що не могли бути так розташовані... І раптом передо мною постав туманний… хтось. Уява мені малює хмару та громовий голос, що до мене промовляв: “Я готовий дати тобі великі славу й багатства, якщо ти обереш мене!” Скоріше за все, це вже якась моя обробка того незрозумілого інакше відчуття, а насправді не було там нічого видимого або чутного. Воно стерлося з моєї пам’яті, бо було просто набором переживань, а не подією. Але наступного дня я зробив не той вибір, на який долеїд чекав. За це він, гадаю, підтасував мою життєву можливість. Якщо уявити варіанти як розкладені на столі карти, то він забрав тузи та джокери та поклав двійки. На цьому моя розумова подорож не закінчується! Я почав малювати описані вище події, одну за одною — і продовжив згадувати.\n> Те, з чим ти маєш справу, нематеріальне. Воно може існувати в тумані, може існувати в стовбурі дерева, може існувати навіть поміж спогадами твого життя! Тому, прошу тебе — згадуй! Не тільки коли ти поруч із долеїдом\nТільки-но хотів тобі написати, що “поруч” з цією істотою — це не зовсім фізичне місце. В певному сенсі вона поруч зі мною завжди. Можна шукати до нестями реальне озеро та реальний барліг, де відсипається якась примара. Можливо, це старий пеньок чи каменюка. А може, кола на воді? Чи сама доріжка світла від місяця? Але якщо так, якщо долеїд — це зібрання символів, то чи важливо, щоб в нього було матеріальне тіло? Або він може просто існувати в уяві, дрімати поміж спогадів? Отже, за спогади я і взявся. На мене чекали два роки між тим днем та сьогоднішнім.\n> Чи відчував ти ще колись вплив цієї істоти?\nХоча ти мене ще на початку про це питав, але я весь час подумки відповідав “ні”, та не писав тобі нічого про це. Але тепер я можу сказати, що так, однозначно, так. Він повертався весь цей час у снах, докладаючи свої карти в колоду, з якої я будував палац… готовий змусити ці карти раптом зникнути, щоб все полетіло шкереберть! Він робив так не раз. Являвся до мене уві сні. Я усвідомлював, що сплю, але навколо була сама чорнота, ніяких картинок чи звуків, неначе я прокинувся в труні — це й була помста цієї потвори, вкрадена, спорожніла доля. Висмикнута карта, замість якої — нічого, якщо вже закінчити аналогію. Вийти можна було, лише підкорившись долеїду. Зранку я вже не міг згадати сон, а вдень він мною керував, змушуючи оцінювати кожну лінію, що я проводив, як таку, що веде мене до жахіття або навпаки. А коли я закінчував малюнок, задоволений собою, пастка вже була готова: те, що здавалося проривом, виявлялося наступною сходинкою до персонального пекла. Довелося облишити малювання, щоб життя хоч якось вирівнялося. Зараз я повертаю собі здатність малювати взагалі.\n> Я перечитав твого старого листа, де ти згадуєш якийсь жахливий малюнок. Знайди його, але не фотографуй. Просто знищи, але не вогнем, а водою: поклади в каструлю, щоб розмокнув.\nНічого не розумію, але зроблю. Поки що не знайшов, хотів швидше відповісти тобі. Ще от хочу зауважити, що мені останній тиждень почали снитися жахіття, немовби я шукаю щось у пітьмі, або у хащах. Це ж пов’язане із долеїдом? Тому що я інколи бачу якісь чужі озера, а інколи відчуваю цей переляк, небезпеку втопитися. До того ж, ще сниться таке густе плетиво, килим зі старого комиша на воді — я мало не пішов під воду, коли хотів зрізати навпростець, в одному з снів.\n> Треба, щоб ти володів собою, коли будеш поруч з ним наступного разу.\nВолодіти собою — влучно сказано. Але я ще не знаю, як цього досягнути.\n> Що там в тебе із старими малюнками? Мені треба зіставити їх з тим, що ти намалював минулого разу.\nТак, для початку знайду їх для тебе.\nЗ найкращими сподіваннями, Андрій\nДата: Неділя, 16 серпня 2020, 01:37\nТема: Новий малюнок.\nВибач, що не писав кілька днів. Привіт.\nЯ в суцільній імлі. Здається, долеїд пересувається між усіма озерами. Були відчуття, коли я виходив на те з них, де багато людей. Я переводив погляд із одного з відпочивальників на іншого, аж раптом мене накривало холодом і жахом, в очах тьмяніло. А небо ставало при цьому свинцевим. Потім відпускало. Погляд на іншу людину — й знов. Намагався це замалювати, але усі фігури вийшли кострубаті, олівець перестав триматися в руках. Це було позавчора. Мене якось вистачило пронумерувати всіх людей та перерахувати їх кількість на пляжі. Потім я повернувся додому та довго дивився, чи немає серед фігур ще однієї, без номеру? Але ні, не було. Я тобі вкладу фото цього аркуша. Там ледве щось видно, бо в кожної постаті нібито кілька контурів. Давай поспішати. Мені урвався терпець. Може, долеїд тут сезонно та полетить у вирій? Знаєш, мені недобре. Не можу чекати на відповідь від тебе, я піду ще раз на те закляте місце, помалюю. Маю здолати страх.\nДата: Середа, 19 серпня 2020, 14:53\nТема: Дослідження альбомів\nЯ живий! Дякую за листа. Запаморочення минуло.\n> Що там в тебе із старими малюнками?\nПовертаємося до цього питання. Увечері вчора під дією нового досвіду змусив себе розібрати старі альбоми. В мене багато було етюдів на тему людей. Тут я усвідомив, наскільки часто бував на тих пляжах. Багато разів за ці роки. Щоразу, як мені бракувало натхнення, я йшов до природи, до води. Там мені ввижалися гарні ідеї... а потім їх просто поглинав хтось. А я гадав, що в мене немає портфоліо! Відтак малював ще окремо логотипи, рекламу (яка ніколи не продалася, цих нарисів склався свій пакунок). Взятися за ці альбоми мені після завершення було лячно, тому я, з одного боку, не викинув їх, але й не відкривав, з іншого.\nЯкесь шосте чуття мені підказало, що аркуші треба видрати та перекласти в іншій послідовності, ніж вони були заповнені. Тож я сів у центрі кімнати та розкладав малюнки та ескізи навколо, доки від альбомів не залишилися самі обкладинки. Перекладав аркуші, щоб знайти якісь не випадкові зв'язки. Що я побачив: є багато нормальних малюнків, але вони геть не цікаві мені. Академічні майже. Етюди людей, природи, машин, будинків. Причому в різних альбомах я бачив ніби продовження. Тобто, в одному альбомі я починав малювати вулицю. В іншому була розвинена картинка, ще в іншому спрощена, в четвертому — майже логотипний вигляд. Та я не можу сказати, що це були тематичні альбоми на кшталт "Пейзажі", "Портрети", "Лого". Просто якось думка мандрувала сама, в розмаїтті простору й часу.\nТакож знайшлося немало дивних похмурих сцен, в яких чудовиська без форми, лише з пащеками та очима жеруть людей. Більше нічого не було на цих аркушах, навіть тла. Хіба що якісь лінії, значення яких я зрозумів не одразу. Придивився: нібито не тіла поїдають, а, наприклад, впевненість. Змінюється постава в кожного впізнаваного персонажа. Таке враження, що я за кілька років змалював крок за кроком зміни в долях одних й тих самих людей. Не уявляю, як мені так вдалося зосередитися, я про це не думав! Склалося саме.\nОтже, я створив за роки “інше місто”, крізь яке вели сюжети подій. Але всі вони обривалися на замальовках, зроблених на озерах! Виявив це я наступним чином. Спочатку усі такі аркуші йшли в свій окремий стосик. Так само, як і всі інші. Потім я ліг спати, та мені наснилося, що я біжу цим містом, зустрічаюся з кимось у занедбаному кафе на березі озера, він дивиться на мене бляклими очима та каже: “зістав дати!” Коли я прокинувся, то так і зробив! Поміж різними стосиками був зв’язок! завжди — завжди! — між складними малюнками та простими або незавершеними, між сюжетами міста та ескізами для портфоліо був один аркуш з озера. До того ж, чим далі в часі, в сенсі, ближче до сьогодні, тим більше "після озера" було закинутих малюнків. Але послідовність дат на підписах найбільше співпадає з останніми двома роками, коли в мене вже не було снаги на творчість, коли я рвонув робити дизайнерський бізнес… Зараз напишу щось не дуже зрозуміле, спробуй мені пояснити. Ти писав, що на відчуття треба орієнтуватися. Отже, в мене стає дедалі чіткішим відчуття, що моя справа занепала через видіння. Коли я працював над замовленням, в мене завжди було декілька нарисів, щось я відкидав відразу, а щось мені дуже подобалося, й я починав цей нарис розробляти. Потім щось там, щось там — і мені бачилося, як я не отримую замовлення через цю картинку. Тепер я розумію: оце “щось там” — це похід на озера, поклик долеїда. З моєї пам’яті випало, що перед тим, як відчути переляк, я приходив до нього, а воно вкладало мені в голову жах, віднімаючи сили від творіння. Коли я дивився на лінії, що лише вчора викликали в мене захоплення, то сьогодні я вже боявся їх комусь запропонувати, бо очікував, що це буде марна праця, внаслідок якої від мене відвернуться назавжди. А потім, загнаний між двома варіантами, занадто простим та занадто складним, я біг до посереднього, який нормально проходив. Мені хотілося витрачати час на творчість все менше, з кожним таким замовленням. Фактично, їх були сотні. Більшість “стала на потік”, але з десяток особливих набереться. Ось вони мене я тягнули назустріч долеїду. Але я майже певен, що це було на іншому озері!\nНавіщо ж мене привело на те, що далі? Куди я вже забув дорогу. Невже той долеїд хотів мене зжерти вже прикінцево? Таку сильну я відчув загрозу, таку холодну порожнечу, наче він вирвав мою свідомість та кинув в порожній бетонний блок, зачинив у квартирі в будинку, що лише будувався у 1970-і роки над озерами. Я ніколи не міг би це побачити, щоб це було справді моїм спогадом — але картинка стоїть в мене перед очима. Може, саме в ті роки долеїд опинився тут?\nЙ я забув, що ще хотів сказати. Гадаю, він має наді мною ще й якусь дистанційну владу.\nДодаю фото серії малюнків у вкладеннях.\nДата: П’ятниця, 21 серпня 2020, 22:50\nТема: Від сну до видіння\nВ туман не заходь ні в якому разі!\nЯ не розумію, чи ти зайнятий, чи що сталося з поштою, що ти мені не відповів на минулого листа? На мене тисне все, я хочу розібратися із долеїдом якнайшвидше. Мені наснилося жахіття, від якого я вперше в житті прокинувся з криком. Він душив мене. Оточив в якомусь будинку, де все було в плісняві та поламаних меблях, зогнилих речах. Я не знаю, чому раптом я опинився там. За вікнами — болото. Cхоже на одне з тих страшних озер, якщо його запустити років так на п’ятдесят. Та побудували на ньому хатинку баби Яги або якихось наркодилерів. Поки я роззирався, хатку заповнила ядуча імла. Холод висмоктував з мене життя. Повітря просто зникло. Не в силах вхопити його ротом, я закричав, так пронизливо, що лякав себе сам — і прокинувся. Серце калатало так, немовби щойно почало битися знов. І мене підірвало до діяльності: я перерив усю квартиру, але знайшов десь закинутий та схований малюнок того “хробака”, що ти мені радив знищити, й залив водою. В ту ж мить мій жах почав розчинятися. Я знов замислився про силу малюнку. А що, як ось так я створив тоді якийсь “магніт” для долеїда? Він “відчув” тяжіння, притягнув мене до озера — а потім? Чи не оселився він якось в тому малюнку, який зараз розмокає у воді? Що з нею потім робити? Злити в унітаз? Вже нічого не знаю, що робити без тебе, може, ти мені відповідатимеш?\nЯ пішов на озеро вчора ночі. Вдень я спав після сортування альбомів, а вночі пішов, розмірковуючи, що, ймовірно, те, що я змалював за всі ці роки — було свідченнями згасання мрій людей через дії невидимого чудовиська. Виходить, що ці контури олівцем, які я спершу вважав нарисовими — це було насправді зображення того, як "воно" огортає людину, та вводить її в стан сумнівів, поступово роз'юшуючи її віру в себе. А ще звивисті сліди, що здаються випадковими розчерками олівця, який забули відірвати від паперу, схожі на те, як я малював туман на тому дереві, що надіслав тобі на початку наших пошуків — це його рухи. Так я прийшов до висновку, що долеїд озерний — це й є той туман. Він непомітно огортає людину, що відпочиває на самоті, вночі або вранці. До побачення, мрії! Звісно, чудовисько лишає щось натомість — примітивне рішення, яке спрацює, щоб жертва пожила ще трішечки. Повернулася з новими думками, та підгодувала його ще.\nГадаю, для мене долеїд приготував останню зустріч, вирішив покінчити з моєю долею остаточно. Не з життям, ні. Він не настільки примітивно влаштований, щоб пити кров чи пожирати плоть. Після його останнього візиту я б жив собі далі, сірим одноманітним життям, віддавши залишки долі, амбіцій — назавжди. Як-от більшість людей живе. Таке, як би його описати, приречене відчуття, коли ти не можеш без чогось, але не можеш це зробити, просто чекаєш і чекаєш на момент, коли це можна буде реалізувати: ідеального замовника, що напише одразу з кошторисом; ідеального малюнка, який змінить світ, коли здобуде планетарну славу; ідеальної жінки, яка стане музою. Я про це не казав, але я досі один — і часто міркую, а що, як я тоді отримав посередній виграш, але програв ціле життя, велике, величезне кохання? Коли висиджував самотніми ночами над попільничкою, дивлячись, як дим малює на тлі нічного неба за вікном сизих змій. І нібито кільця змії мене стискали та виводили на повторювані життєві стежки. Такі викривлені, бо в житті прямих доріг немає. Я хотів "пряму дорогу", це правда — зробити тоді той дизайн, та почати від нього лише вперед та вгору. Думаєш, саме це пожер долеїд десять років тому?\n> Спробуй намалювати це дерево ще раз, вдень, але схожим чином.\nТи писав це мені у одному з минулих листів, тож ось, я це зробив. Але нічого не сталося. Тоді я наважився прийти вночі. Розташувався там при світлі місяця та далеких ліхтарів міста. Не надто вдивлявся в пітьму, а малював, слідуючи за відчуттями. Ось, що в мене вийшло: комиш, осока, в них — вузенький прохід до води та рибальський "місток" із старих дощок, підібраних на смітнику або вирваних з паркану. На воді доріжка хвильок. Це він, воно, вона? Я не знав, і замалював за ніч майже все, що було навколо: високі вежі над пожежним депо, покривлене дерево, вкрите мохом,\nІ, знаєш, в цю мить я раптом замість звичного потемніння в очах та втрати ідеї — побачив себе, іншого. Нібито піднявся над собою, та побачив його; в гарному похідному одязі, з дружиною, дітьми, цей я прийшов на берег віддячити духам озера та осоки, про яких намалював казку, одну з багатьох, які видали окремими книжками... й все зникло, лишився тільки біль в очах та пожежа всередині, та я продовжив працювати олівцем. Малював інколи навпомацки, лініями, закручував їх вибагливо. Тому малюнок ось такий дивний — в додатку. Я намалював мапу, як дійти до цього місця на озері, як раптом зі мною щось станеться, додаю також.\nТа я пішов звідти з відчуттям, що знайшов відповідь на питання “чому” — я просто був досить талановитий, “поживний”. Це підказало мені рішення.\nДата: Понеділок, 24 серпня 2020, 00:01\nТема: Герць із долеїдом!!!\nПривіт! Знайшов твої листи в теці “Спам”.\n>Ти можеш його захопити в полон, намалювавши!\nДякую, що підтвердив мої думки. Але я вже довів це сам! Таке дивовижне відчуття: неначе я чекав на когось, хто проведе мою долю, хто стане натхненням, хто дасть пораду — а в останню мить звільнення прийшло від того, що я у відчаї знайшов шлях сам.\nПочнемо з того, що я не знав, що мені треба намалювати. Варіанти були: звивисте дерево з мохом, клубочіння туману, неймовірний пейзаж із похилими будинками, ще одного гидкого хробака… А обрати я міг щось лише одне.\nГадаю, ти б прорахував все, та прийняв якесь рішення, але я не мав стільки часу, тож просто довірився інтуїції. Я знав, що треба почати малювати, а там вже простір згорнеться навколо мене сам. Добре, якщо ти хочеш “наукове” підтвердження, то я помітив певні закономірності у пейзажах, зіставивши вкотре свої малюнки з озер одне з одним. Окремо то було не так помітно, а от в послідовності ставало зрозуміло, що поступово дерева та будинки, яких не має бути поруч, зсуваються ближче, огортають.\nДо речі, чим більше я думав про всіх цих людей, ескізи з яких я робив у різні альбоми, тим глибше я розумів, що деяких з них я намалював в мить, коли долеїд поглинав їх ідеї. Саме так він "винюхав" мене, можливо, я йому ще здався "смачним", тому він продовжив мене жерти, кликав раз-по-раз в такий самий спосіб на такі ж ситуації, в таких само настроях, в ті ж самі місця, де він полював. Ось чому я так поспішаю, доки в мене є відчуття контролю над ситуацією: якщо я не позбудуся цієї п'явки, то воно мене висмокче вже зараз, і залишок життя проведу якщо не прибираючи сміття, то роздаючи листівки, які дизайнив хтось інший.\nТа я відволікся. Забув розповісти: коли я почав малювати дерево минулого разу (ніч з 20 на 21 серпня), мене вистачило хвилин на п'ять. Варто мені було лише витягнути альбом та намітити обриси дерева, як мене почало трусити від жаху! Олівець пішов криво та випав з руки. Я нахилився його підібрати — аж раптом весь світ зник, став чорним, тільки підсвічений стовбур в тумані, та й то — не весь, а наче візерунок на ньому. Крізь кору та мох проступив білий вогонь. Я кричав, здається, кричав — чув чийсь крик, лише згодом дійшло до мене, що то мій, хоча голос став чужим від переляку. Не знаю, як пояснити цей жах, це відчуття, розуміння, яке було, можливо, тільки в первісної людини — що тебе можуть поглинути, зжерти. Тільки з другої спроби я зобразив те, що описав у минулому листі до тебе.\nНаступної ночі відбулося майже те ж саме. Я навіть не зміг почати малювати, жах охопив мене превентивно; але я не втік. Лишився, розмірковуючи. Ми з долеїдом наче стежили одне за одним: я, стоячи перед його деревом, та він — клубочився помітним туманом навколо стовбура. Можливо, між нам стався діалог, бо я раптом почав згадувати інші випадки, немовби вимагаючи від нього, щоб він їх повернув добровільно, а він дражнив, показуючи картинки того, що могло бути, але не сталося. І не віддавав. Мене охопив відчай, коли перед очима являвся то такий, то сякий я сам, успішніший, багатший, знаменитий митець! Являвся і щезав миттєво. Вистоявши, можливо, годину такого протистояння, я збагнув, чим мене завжди виснажував супротивник: чеканням. Йому належала ініціатива, невидимий ланцюг, яким він приковував мене до місця. В мене ж не було нічого, чим я міг йому протистояти — окрім можливості піти геть, коли я це обрав, а не коли він відпустив. Хоча ні, чому невидимий — видимий: оця доріжка місячного світла, вона й прикувала мене досить надовго, щоб я погодився в душі на умови долеїда, прийняв його обмін гарантованого успіху на глибину ідеї.\n>Ці істоти не можуть довго без носія, твердого або рідкого тіла, навіть коли живуть на людях. Тому він тебе й прикликав повертатися. Щоб впіймати долеїда, тобі потрібен буде якийсь саморобний амулет, тільки треба вгадати форму, яка привабить його!\nЯ про це міркував і сам та прийшов на місце вже підготовленим. Туман теж “готувався”, бо явно чекав на мене. Він тягнувся від озера до свого барлогу, білим полозом, клубочився помітно (хоча я певен, що його міг бачити лише я, навіть якби хтось там ще був), отже, не міг відірватися від стовбура. Звісно, замість амулета в мене був малюнок, зроблений олівцями на папері, схований під сорочкою. Це була неначе моя пастка на долеїда! Той потрапив до неї, купився на ці візерунки, що я так довго готував для нього напередодні!\nТуман "кинувся" на мене, огорнув -- та втягнувся в малюнок. Відчувши, як мокне та холоне папір, я схопився за нього якомога швидше, та почав наводити лінії, завершувати "клітку" для долеїда. Далі — можливо, в мене пішла обертом голова, можливо, здригнувся світ навколо, коли я епічно переміг цю аморфну потвору — папір почав висихати. Гадаю, це кінець для озерного долеїда. Або він там десь у потойбічній в'язниці, й я маю берегти картину довічно? Заламінувати аркуш? Що скажеш?\nНаразі я вже вдома, назад повернувся без пригод. Спокійно на душі. Так, наче я тепер можу малювати будь-що, та не просити натхнення в містичних сил, що ховаються в найзвичайніших природних середовищах навколо. Висплюся — й одразу сяду розробляти нове портфоліо! Ці візерунки наштовхнули мене на цілий новий тренд в творчості! Мемуари з "людей на озері" я теж планую перетворити на повноцінну колекцію картин. Моє життя не скінчилося. Я відбив долю в примарної істоти.\nПереможний та щасливий, Андрій.\nДата: Понеділок, 31 серпня 2020, 10:23\nВітаю!!! Коли ти нарешті повернешся додому, хочу з тобою зустрітися і поговорити про все, що відбулося, детально. А також послухати про ті твої давні пригоди із твоїми драконами.\nАле наразі хочу відзвітувати, що після полону істоти в мене все налагодилося: я намалював забуте Мрійливе Місто та виставив на продаж на сайті, воно вже кілька разів було “продане”.\nТакож моя поштова скринька ожила! Мені буквально в першу ж добу відповіло на листи вісімнадцять з сотень можливих клієнтів, яким я писав весь цей час. Хтось ігнорував мої листи місяць, а хтось всі два роки! Тому на мене чекає дуже-дуже багато роботи.\nЗ того, що може зацікавити тебе: мені наснився сон. Можливо, про минуле, але я планую зробити його майбутнім. В ньому я з дружиною та дітьми прийшов на берег віддячити “духам озера та осоки”, про яких намалював добру казку, яку видали барвистою книжкою. Одразу, як прокинувся, я зробив перші замальовки для неї, вважаю, що вдасться її дуже скоро втілити. Зрозуміло, що замість похмурої історії долеїда озерного (до речі, може, варто його оформити у вигляді сторінки з середньовічного бестіарію?) це буде щось світле. Загадкове, хвилююче — але не моторошне. От, наприклад, уявляв колись, як дерева створюють склепіння для палацу лісовиків... Біля води там могли б жити маленькі такі летючі духи, що будують житло із рослин. Щоб дарувати дітям розуміння, що диво — поруч. Треба бути тільки допитливим та сміливим!\nПеремогти такий багаторічний жах приємно, але от перебирав я знов свої озерні етюди, роздивлявся фігури людей, охоплених імлою, і в мене раптом виникла думка: а чи був там лише один долеїд?\nСподіваюся на нові пригоди, твій друг Андрій.