Погляд крізь віки | Красилівка - село, яке було містом\nЧи знали Ви про Красилівку?\nВ курсі про село\nЗнаю про іншу Красилівку\nУ довоєнний період красилівська церква не мала власного священника. Її курирували священники із сусідніх Старих Кривотул, де була матірня церква, до якої ще входили Нові Кривотули. Якщо по шематизмах простежити приналежність церкви в Красилівці, то у 1890 році вона належала до Деканату Тисменицького, де деканом був о.Лев Камінський, віце-деканом всеч.о.Михайль Вальницький, парох села Марківці. Парофія в селі була греко-католицькою, так, як і на Старих Кривотулах, і у зв’язку з цим, а також з браком священиків у Деканаті, було дозволено одному священику відправляти в різних селах. На початок ХХ ст.. в селі нараховувалось 450 греко-католиків. В цей час згадується і про школу. У 1894 р була заснована парохіальна школа і оформлена як однокласна, а з 1931р. — двокласна.\nТа й старожили підтверджують, що стара школа, яку було завалено на поч. 60-х років, збудована і діяла ще з австрійських часів. Однак тоді її відвідувало буже мало дітей, оскільки ніхто так сильно і не потребував шкільної науки. Так, Гавадзин Прокіп оповідав своїй дочці, що у його тата навіть і мови не могло бути проте, щоб ходити до школи, бо цей час потрібно було використати на працю у полі чи догляд за худобою. В часи Першої світової війни школа взагалі була закрита, її приміщення сильно постраждало від військових дій. Однак, на початку 20 -х років воно, силами місцевої громади, відреставроване і відкрите для використання. Тут спочатку знаходилась читальня «Просвіти» і взагалі відбувались зібрання молоді. Але з середини 20 –х років знову стали навчати дітей, оскільки Польща спрямувала свою політику на зменшення неписьменності в сільській місцевості. Школу відвідувало 18–24 учні. Вивчали польську мову, рахунки, релігію. Відомо двоє вчителів: Яруся Микицей і полька Надзі ( у 1943 р. вона виїхала в Польщу, подальша доля невідома). Яруся була дочкою пароха Красилівки і Старих Кривотул Володимира Микицея, народженого 1869 року, рукоположений на священника 1895 р., який з 1903 року відправляв на Старих Кривотулах, а зі смертю Кароля Харкевича у 1908 році став правити і на Красилівці. Друга його дочка Меляся була вчителькою на Старих Кривотулах.\nНадзі (прізвище невідоме) була сама уродженкою поселення поляків під назвою Польська Воля і деякий час ходила звідти до школи пішки (5-6 км.). Деякий час у Красилівці в 30-ті роки ХХ ст. вчителювала Міля Атановська, сама з Отинії. Вона була вихідцем з дуже освіченої і патріотичної сімї, оскільки її брати Степан, Олександр та Зіновій відіграли велику роль у національно-культурному відродженні Отинії. Степан брав участь у діяльності «Просвіти», вона сама з Олександром грали в Отинійському драмгуртку, а Зіновій прекрасно грав на віолончелі. Певний період Надзі (бо її було важко кожний день так далеко ходити) із Мілею, якій також було незручно кожний день ходити з Отинії, жили на квартирі у старшої жінки, якій в селі казали Федичка. Зараз в Красилівці не залишилось її потомства, бо єдиного сина згодом забрали німці на примусові роботи до Німеччини, а після закінчення війни він поїхав на проживання до с.Ладижинка, Уманського ройону, Черкаської області, звідки походила його дружина, з якою він познайомився саме у Німеччині. А сама Федичка невдовзі померла. Її не далека сусідка Волошенюк Маланка зберегла від неї всі ці відомості про школу міжвоєнного періоду. Вона оповідала, що ці дві вчительки, бо Яруся жила зі своїм батьком у церковній резиденції на Старих Кривотлах, що була близько від Красилівки, спробували кілька ночей переночувати у шкільній учительській, але їх почали тривожити різні невідомі сили, так що заснути не могли, як говорилось в селі «у школі щось воювало». Тому Надзі і Міля попросились на квартиру до Федички, яка приймила їх на кілька років. Згодом у 1935 році Міля Атановська перейшла працювати до школи на Старі Кривотули, де було більше дітей і відповідно потребувалось і більше вчителів.\nПриміщення школи складалось із невеличких сіней, в кінці яких учительська, і двох кімнат, відповідно ліворуч і праворуч. Покрита була зшитими сніпками соломи. Значно успішніше розвивалось шкільництво у німецькій колонії, яка була заснована коло Могилкового лісу, що недалеко від Красилівки. Тут була “вибілена” школа, акуратні жилі будинки. Німці дуже добре відносились до місцевого населення. Красилівчани торгували з ними, наймались на роботу. Навіть декілька дітей з села ходили до німецької школи, що поширювало освіту в селі. Але у 1939 р. німці вибрались із колонії, а будинки люди порозбирали . Брезіцька Ганна пригадує, як взимку 1939-1940-х років відбувалось їх переселення: почалась вже справжня зима – сильні морози, великі сніги, а німці з малими дітьми, худобою, домашнім начинням на підводах їхали по дорозі через село. Місцевим жителям було їх шкода.\nАле наразі потрібно відзначити, що всіма справами шкільництва займалась Центральна крайова Рада шкільна з Тлумача на чолі з всеч о.Партицьким Іоанном, при якій діяла навіть Комисія вдово-сиротського фонду на чолі з о.Литвиновичем Іоанном. Саме вона допомагала за Польщі бідним дітям отримати освіту та допомагала матеріально вдовам. Так, з Красилівки в неї знаходилось на обліку 12 неповних сімей.\nЯкщо розглянути релігійно-конфесійну обстановку в селі за різні роки, то слід відзначити про те, що в 1894 році в Красилівці було 406 греко-католиків, 28 родин належли до костелу в Отинії, а загальне число римо-католиків складало 228 осіб, а євреїв – 36 душ. В 1900 році ситуація змінилась – збільшилось число греко-католиків (їх стало 420), а зменшилось число євреїв – 30 душ. А вже пред початком Першої світової війни в селі стало аж 480 греко-католиків, 198 римо-католиків і наполовину менше євреїв. У 1924 році церква св. Миколая була реставрована, оскільки вона була в зоні артилерійських обстрілів у 1915-1916 рр. Про це свідчить поховання біля церкви в часи війни Ілька Дикуна. Він вартував разом з декількома односельчанами церкву і якраз переходив фронт, він помер від поранення і його поховали між двома липами. А крім того необхідно було реставрувати церкву з тією метою, щоб покращити її вигляд, бо від часу побудови минуло вже майже 50 років. Її було перекрито, збудовано нові хори і сходи. На цей час число душ греко-католицького обряду становило 503.\nСтаном на 1931 рік школа в Красилівці не була обсаджена комісаром у справах шкільних, було 559 греко-католиків і вперше згадується про оформлення двокласної школи. У 1932 за отця Володимира Микицея була розширена красилівська церква – добудовано вхідну сторону, палямарку, паркан навколо церкви, закуплено великий дзвін.\nЗагалом, в міжвоєнний період, особливо у 1938-1939 роках шкільна справа була добре організована не тільки в селі, а й загалом в усій окрузі. Так, за переписом 1939 року, проведеного більшовиками, в новоутвореному Отинянському районі було 25 шкіл, з них 15 початкових. Вони були добре забезпечені навчальними посібниками та меблями. Тоді школа виписувала журнали «Дзвіночок» та «Цвіт дитини», які допомагали дітям у загальному розвитку. Багато в цьому напрямку зробив і дитячий садок, який знаходився в Якима Гошія. Вихователькою довший час була Бабій Павліна, яка у той важкий час плідно піклувалась про малечу.\nКрім початкової школи в селі деякі діти вчились в Отинії, а от Гавадзин Ольга у 1929 році поступила на навчання до Станіславської Української дівочої гімназії «Рідна школа», яка була заснована професором Никифором Данишем у 1921 році і займалась вихованням дівчат у релігійно-патріотичному дусі. На 1934 рік вона була вже у п’ятому класі цієї гімназії і тоді записалась у «Сокіл», що діяв при гімназії. Незабутніми тоді були великодні шкільні ре колекції, вистави, які проходили у залі «Українського Сокола». Викладали у гімназії такі діячі як доктор Фіголь, Анастасій Тимків, Мар’ян Терлецький. У гімназії панувала сувора дисципліна і однаковий стрій – гранатова спідничка з фалдами, біла блузка, пластова хустинка, згодом був вже не гранатовий, а зелений однострій, гостроверха шапка. Навчатись в гімназії було на той час рідкісним явищем для села. Ольга залишилась після закінчення цього навчального закладу в Станіславові.\nЗа час Другої світової війни шкільництво зазнало певного упадку. Найгіршим був 1943 рік, коли навчання в школі припинилось. За час війни школа зазнала незначних пошкоджень, а от клуб було розібрано, так, що залишився один фундамент від нього. У 1944 році відновилось навчання. Вчителем був Михайлишин Олекса, уродженець села. Навчався перед війною у Тлумацькій духовній семінарії, але через військові дії не закінчив, а повернувся у рідне село. Він почав вчити перший клас, заново набраний і то до речі, єдиний на цілу школу. В ньому було 9 дітей семирічного віку, і один учень віком 11 років. Крім того, Олекса був добрим лікарем і воїни УПА викрали його для того, щоб він їх лікував. Ільків Катерина пригадує, що вони прийшли до школи, а вчителя не застали. Деякі почали плакати, бо їхній вчитель був чуйним до дітей і знаючим. Дізнавшись про це, до школи завітав секретар сільської ради Бабій Юрій той день їх повчив, а вкінці сказав би учні завтра не приходили. Навчав Михайлишин Олекса більше пів року, був з УПА на Гуцульщині, зате дуже полюбив коломийки. Ще учням любив співати:\nЯ з гори на долину,\nБарани ся зноровили,\nЯ дальше не піду.\nПотім він вчителював в Отинії, але скоро захворів на горло і помер. Похований на кладовищі в Красилівці.\nПів року школа була без вчителя, аж поки з Отинянського районного відділу освіти не прислали двох вчителів на початку 1945 року – Краснощокова Олексія В’ячеславовича і Вовчак Ганну, які через Отинійську районну організацію професійної спілки вчителів початкових, неповно середніх і середніх шкіл були направлені в Красилівку. Краснощоков Олексій був росіянином, а Вовчак Ганна походила із Східної України і по направленню опинилась в Станіславові, а звідти направлена до Красилівки, так як з Отинії відіслали інформацію про наявність вільних вакансій по школах району. Краснощоков працював довший час – з 1945 до поч.50-х років. А от Вовчак Ганна провчила два роки, ще у 1947 році брала участь у виборах, але потім покинула своє місце робити, оскільки боялась і далі працювати у цьому «бандерівському краї». Краснощоков одразу сподобався учням, а Ганні було трохи важко працювати з такою різноманітною учнівською братією. Її можна і зрозуміти, бо дійсно жінці було важко працювати в післявоєнних умовах. Замість неї був призначений вчителем Богаченко Михайло Михайлович, 1928 року народження, який закінчив 10 класів. Саме він і Краснощоков піднімали школу у післявоєнні роки. Саме 18 квітня 1948 року було прийнято «інструкцію», за якою в початкових школах вводились випускні іспити, а це означало і покращення якості викладання. Богаченко Михайло був одним із ініціаторів створення добровільного спортивного товариства «Колгоспник» у 1950 році, яке було покликане розвивати у дітей пошану до спорту, популяризувати здоровий спосіб життя. Школа швидко стала на ноги і на 1952 рік стала чи не найбільшою з початкових шкіл в Отинянському районі, оскільки навчалось в першому класі 27 дітей, у другому – 26, в третьому – 29, і в четвертому – 38 і тому в чотирьох класах було 120 учнів. Навчання проводилось у дві зміни, оскільки школа мала тільки два класні приміщення.\nЗ 1953 року в школі зявляються два нових вчителі – Пендерецький Павло Олексійович та Мельник Микола Іванович. Пендерецький Павло походив з Галицького району, закінчив Коломийське педагогічне училище, 1931 року народження, Мельник Микола – з майже самого Рогатина, а саме з невеличкого присілка під Рогатином, 1922 року народження, закінчив Рогатинське училище. Вони квартирували в Ониськів Михайла, а потім у Гавадзина Михайла, сина Гавадзина Івана, бо внього було доволі багато місця – тата вивезли, а він сам пішов служити у військо. Пендерецький Павло на протязі 50-х років був директором Красилівської школи. Він був поважним і статечним чоловіком, близько трьох разів був на курсах підвищення кваліфікації. Мельник Микола любив пожартувати, але мав сильні націоналістичні переконання, любив ходити у вишитій сорочці і то навіть на уроки. Ще парубком у своєму селі, а жив він під лісом майже крайня хата, допомагав повстанцям перевозити зброю під прикриттям на підводі, насипавши зверху перегною. Фактично, через такі переконання у 1957 році він був арештований, пробув рік у тюрмі в Дрогобичі. Але там йому було не дуже тяжко, так як навчав в’язнів, освіченість допомогла навіть у такій життєвій ситуації. Микола Іванович умів за себе постояти: у в’язниці він заявив, що не буде навчати, поки його водитимуть під конвоєм, тому військові змушені були погодитись на такі умови, бо державним декретом СРСР було визначено про необхідність та обов’язковість навчання в’язнів, і порушувати це у Дрогобицькій тюрмі не могли. Коли його розконвоювали, він познайомився ближче з кухарями, би мати, що доброго з’їсти. Повернувшись в Красилівку, він і дальше продовжив працювати у школі з Пендерецьким, який того ж 1958 року одружився.\nСторожем у школі працював Михайлишин Лук’ян і він добре жив з учителями. Часто вони всі троє збирались на квартирі Гавадзина Михайла, Лук’ян приносив щось випити, а закуску вже знаходили. Родина Мельника займалась виготовленням з вовни різних виробів, насамперед рукавиць, рушників та різного одягу. Микола Іванович був домовився з головою колгоспу Тріщем, би дав йому одну вівцю. Михайлишина послали на ферму в Бозню вибрати найкращу. Він привів здорового барана до хати Гавадзина. Ніхто не знав, як зарізати. Микола Іванович довго не думаючи, обстриг шерсть, зарізав барана і все впорядкував. Пендерецький ще довго кепкував з Мельника, кажучи, що таке вчителю не личить робити. Це позує, що вони мирно жили, ділили радість і горе.\nМельник Микола першим покинув Красилівку у 1958 році і побудував хату у Галичі біля залізничного моста, але розливи Дністра два рази заливали її по самі вікна. Наступного року переїхав до Коломиї Пендерецький П.О., де спочатку був призначений директором однієї з міських шкіл, вийшов на пенсію, зараз проживає в Коломиї.\nУ 50-ті роки викладали у красилівській школі також Паньків Володимир із Отинії та Дида Ольга з Рожнятівського району. Паньків прийшов якраз тоді, коли Мельник Микола перебував у тюрмі і залишався до початку 60-х років, а от кілька десятиліть пропрацювала Дида Ольга. В середині 60-х прийшли викладати Гавадзин Ніна (сама з Сумської області) та Назарук Ганна (дівоче прізвище Гураль із сусідніх Старих Кривотул).\nЗа цей час в церковному житті громади села відбулись значні переміни. В час війни священником був Роман Дикий, а потім його зять Сиротюк Андрій. 1 серпня 1945 року священиком на парафію Старих Кривотул та Красилівки був призначений Палагніцький Іван Дмитрович, 1911 року народження, закінчив теологічний факультет. Нові Кривотули вже отримали окремого священика – Кобеляка Миколу, а от Палагніцький Іван залишився тільки на два села. Римо-католицьку громаду села обслужував в костелі в Отинії ксьондз Перетц Станіслав Мартинович. Палагніцький Іван родом був з села Клубівці, закінчив Духовну Академію. Єпископським Ординаріатом він був призначений священиком у Станіславові 1937 року, де був душпастирем до 1944 р., поки не пішов отцем на ці села. За час від війни на Красилівку і Старі Кривотули бу в спільний священик, дяк, церковний хор, у якому з села співали Гімбурич Марія, Андріїв Марія, Гавадзин Ганна. Окремими були тільки церковне братство і сестринство, тобто управа. Останнім священиком у Красилівці перед закриттям храму був Болехівський Євген, який згадується в джерелах за 9 січня 1961 року.\nОднак на початок 60-х років ХХ ст. наступило велике горе для громади – закриття храму у лютому 1962 року. Якраз в цей час була розпочата компанія радянською владою на максимальне скорочення числа парафій та церков, особливо це стосувалось сіл, які знаходились близько одне від одного. Ось як цей процес відбувався:\nСпочатку голові Ради у справах Російської православної церкви при Раді Міністрів СРСР Куроєдову В.А був направлений лист уповноваженого у справі релігійних культів УРСР в Станіславській області Пінчука Г., в якому говорилось, що цій Раді направляється на розгляд рішення виконкому Станіславської обласної Ради депутатів трудящих №484/5 від 28 лютого 1962 року і заключення уповноваженого Ради поСтаніславській області Атаманюка А. про зняття з реєстрації релігійної громади села Красилівка, Отинянського району, як такої, що припинила свою діяльність ще 1961 року. Крім того в Київ було направлено рішення Отинянського райвиконкому і рішення уповноваженого Ради по Станіславській області про зняття з реєстрації релігійної общини села Красилівка. Саме ж Рішення про зняття з реєстрації релігійної общини Красилівки складалось з таких пунктів:\n1.Ухвалити рішення виконкому Отинянського району депутатів трудящих від 7 січня 1962 року про зняття з реєстрації релігійної общини с. Красилівка, Отинянського району.\n2.Дозволити Отинянському райвиконкому використовувати приміщення церкви у своїх господарських потреб.\n3.Просити Раду у справах російської православної церкви при Раді Міністрів СРСР погодитись із таким рішенням.\nВ кінцевому підсумку було прийнято Заключення про зняття з реєстрації релігійної общини с. Красилівка Отинянського району. Перед тим в село виїхала комісія, яка дослідила, що в селі була зареєстрована православна громада у 1946 році, яка користувалась церковною спорудою, побудованою 1876 року. Церква деревяна, типова, пам’ятником архітектури не являється. Релігійна община нколи не мала постійного священика і їх обслуговував отець, який доїжджав з сусіднього села і відправляв Служби 1-2 рази на місяць. В 1961 році, як написано, відправи тут взагалі повністю припинились, релігійна громада розпалася, а віруючі відвідують для задоволення своїх потреб сусідню церкву в селі Старі Кривотули. Так, що подальша діяльність цієї церкви є безпідставною і не виправданою. Відстань між двома селами не перевищує 2 км, через два села проходить дорога в доброму стані, і з цього комісія зробила висновок, що перепон для жителів с. Красилівка для того, щоб ходити до сусіднього села, немає. Церква розташована на підвищеній місцевості майже в центрі села, заяв від парафіян про відновлення Богослужінь не надходило. На підставі вище сказаного, уповноважений Ради у спрах Російської православної церкви при Раді міністрів СРСР по Станіславській області, Атаманюк А. підтримав рішення Отинянської районної ради депутатів трудящих про зняття з реєстрації релігійної громади села Красилівка. Подається і це рішення, де мовиться, що у зв’язку з тим, що церква вже не діє протягом року, а в дуже близькій відстані знаходиться церква св. Архистратига Михаїла, районна рада постановила зняти з реєстрації церковну громаду Красилівки із закриттям церковного приміщення для Богослужіння і використання його для господарських потреб колгоспу «Ленінська іскра». Разом з тим було доручено райфінвідділу провести опис церковного майна і вилучити з церкви всі цінні речі, насамперед вироби з міді і срібла. А завідуючому райвно було доручено завдання прослідкувати, щоб всі ці прийняті положення були виконані. Також, було сказано, що віруючі можуть перенести на свій розсуд деякі церковні цінності до церкви в селі Старі Кривотули, але все це виявилось обманом, бо комісія, яка прибула в село забрала без будь якого акту золоту чашу, срібну ложечку і ще деякі коштовні речі. Та й взагалі ця переписка документами між різними державними структурами була суто декларативним заходом, бо насправді відправи не припинились, а відбувались, щоправда рідко і дійсно не було власного священика, а доїжджав парох сусіднього села. Просто, потрібно було скоротити число церков у районі і робилось все можливе, щоб знайти будь-які аргументи на користь того, що церкву потрібно закрити.\nДля дотримання всіх подробиць радянського законодавства було прийнято і типову угоду про збереження цілісності церковного майна і споруди загалом, під якою підписались деякі жителі села. В ній говорилось, що ми, нижчепідписані громадяни, зобов’язуємось тримати в культурному стані і стерегти передане колгоспу приміщення церкви, а також земельну ділянку і все, вказане в описі майно, і користуватись ним виключно по його прямому призначенню. Також зобов’язується колгосп взяти на себе всю відповідальність за цілісність і збереження дорученого державою майна. Одразу до церкви було притягнуто кілька коліс і на дверях прибито табличку «Склад №5 колгоспу Ленінська Іскра». Однак жителі села вночі цю табличку замальовували фарбою, а наново писали «Церква с.Красилівка», потім влада вдень знову змінювала цю табличку на свою із надписом склад, а жителі села знову замальовували. Так продовжувалось кілька разів. Було проведено інвентарний опис майна в церкві і виражено ціну кожної речі в рублях. Загалом церква оцінювалась в сумі 5000 руб., дзвіниця – 800 руб., висячий канделябр – 150 руб., кивот – 80 руб, дарохранильниця з короною – 120 руб., два обручі напрестольні – 60 руб., наплічники і стихарі – 150 руб., шаль дароносний - 60 руб., скільки ж металеві свічники і кадильниця.\nПісля закриття храму, частина жителів села ходили до Старих Кривотул, де правив отець Юрій Кікта, а деякі в Гостів чи в костьол до Терновиці. Фактично, село опинилось без такого необхідного оплоту християнської релігії, та й культурно-духовного життя громади, як церква. Так, близько 10 років церква стояла пусткою, але все ж цілою і не пошкодженою. Але на поч. 80-х років було її по варварськи знищено в середині – поруйновано іконостас, обірвано павуки, поцарапано стіни, забрано і вивезено дзвони, висячі канделябри. Ніколи в памяті жителів села не забудуться ті страшні дні серпня 1982 року (прізвища свідомо не називаються). А все починалось в суботу 24 липня цього ж року, коли до Красилівської церкви прийшли представники місцевої влади. Вони відкрили церкву, а було це в обідній час, коли всі колгоспники в полі і сказали церковній десятці забрати всі речі з церкви. Однак люди відмовились це робити. В цей же час хтось дав знати в поле про все, що діялось біля церкви. Зійшлось багато людей. Почали кричати і вони фактично поїхали. Через декілька днів, а саме 19 серпня пізно в ночі зникло багато хрестів, які стояли обабіч доріг села. в ту ж ніч було зроблено невідомий напад на церкву. Очевидці бачили, як переодягнені в спідниці чоловіки звезли на кладовище хрести, прибили на церкві попередню табличку та замотали ганчірям та шнурами дзвони на дзвіниці. Були вони там на двох машинах та мотоциклом. На виконкомі, тобто на другий день після цих подій – 20 серпня 1982 року обговорювалось ряд питань, а тому числі і про релігійні культи. Тоді ж викликали в сільську раду людей, в кого був на подвірї хрест і примусили знести. Ніхто з людей не дав згоди добровільно знести хрест. Через декілька днів в середу 25 серпня 1982 року, терпець урвався і Красилівську церкву взяли в кільце міліціонери. На всіх підступах (стежках, дорозі стояли міліціонери в касках з пістолетами, так як на стежці, що веде до Гавадзина Петра стояли взагалі то навіть і мотоцикли, на випадок того, щоб хтось з місцевих жителів не протидіяв вже спланованим діяв і не спробував боронити свою церкву. В цій операції було задіяно багато людей, навіть з сусідніх сіл, бо свої, в більшості, не могли піти на таку справу. Один з місцевих комуністів дві години просидів у туалеті, щоб не брати участі у погромі церкви. Були і такі люди, що свідомо відмовились – Андрусяк Лукян, головний інженер колгоспу «Ленінська Іскра», Василь Пєців – будівельник. Були тут присутні і троє чоловік з району, які спеціально займались руйнуванням церков, зо що їм платили зарплату. Страшний плач стояв коло церкви, особливо біля головного входу в церковне подвіря, коли все поламане погрузили на машини і відїхали від церкви. Коли люди зайшли в середину до церкви, то не впізнали: майже все пошкоджене, всі культурні цінності, які роками впродовж століття поповнювали жителі села, майже знищені. Знову прибили табличку з надписом «Склад №5 колгоспу», але на другий день її вже не стало. Після цього більше не прибивали. Так сталось, що Великдень наступного 1983 року співпав з Днем Перемоги 9 травня. Багато людей залишались дома, виявляючи в такий спосіб спротив парадам за руйнування церкви. Атмосферу тих часів відображає віршик:\nІз церкви тихо падали хрести,\nХилились до землі тихо і поволі,\nЇх люди не зуміли зберегти\nВід варварів, що й зараз вершать долі.\nХрести і дзвони падали з висоти,\nШматками чавуну ударили по плитах,\nЗдавалось, ніби тріснули кістки\nВ раках, якими їх було відлито.\nДобро родило сон, і розум тихо спав\nНе пробудивсь від дикого наказу:\nЗламати, збити, знищити, знести! –\nАж сіпалась щока від сказу…\nАле громада такого невеликого села все ж вистояла в таких важких умовах. У кінці 80-х років жителі села стали писати численні листи до уповноваженого Ради у справах релігійних культів Івано-Франківської області Дерев’янка П. з просьбою дозволити відкриття церкви. Багато на цьому шляху зробив Гавадзин Михайло, в якого ще збереглась переписка з Радою у справах релігійних культів. Звернення і просьби дали свій результат. 19 листопада 1989 року було відкрито церкву в Красилівці для Богослужінь. Фотографія тих подій передає радість парафіян села такій великій і величній події. Можливість зайти до рідної церкви нарешті появилась після 27 років її закриття. Священиком у селі став виходець з с.Братківці, отець Олексій Качур, який разом з церковним братством і сестринством став відновлювати та піднімати церкву з руїн.\nПотрібно належне віддати Боровському Миколі, Богаку Юрію, Нагорняку Юрію, Богак Марії, Гавадзину Михайлу, які в першій половині 90-х років багато зробили для відновлення колишньої величі храму. Важко було познаходити всі церковні реліквії, забрані з храму на протязі 60-80-х років. Великий павук привезли аж з Тернополя, а малий павук з корогвами були аж під Галичем в селі Козина, патериці знаходились по хатах в селі, зокрема у Богака Федора, один дзвін був на Старих Кривотулах. Та старанням цих людей вдалось зібрати докупи всі ці атрибути, закупити нові фелони та інші елементи, необхідні для того, щоб відправити Службу Божу. Особливо величними були Коляда і Великдень 1990 року, бо потрібно було ще таких десь чотири приміщення, щоб вмістити всіх людей. Особливу шану потрібно віддати всім жителям Красилівки, які на протязі важких в економічному плані 90-х років не жаліли ні коштів, ні часу на допомогу у роботах біля храму. В цей час було збудовано каплицю біля церкви, каплицю-ротонду над церковною криницею. Робив дах у сучасному стилі на цих каплицях відомий майстер Заник Пилип. Жінки села по черзі готували їсти майстрам, які продовжували хори і робили ремонт всередині церкви. За два роки було побудовано велику церковну резиденцію, довкола церкви зроблено новий паркан. Обсяг робіт дійсно великий, а організаторами виступили старший брат Боровський Микола, згодом Гавадзин Михайло.\nЯкщо поглянути на діяльність школи, то у 70-80-ті роки її душею був висоосвічений педагогічний колектив у складі Диди Ольги, Гавадзин Ніна, Назарук Ганна, роботу яких вдало коригував директор Литвак Михайло Романович, сам із Тлумацького району, с.Олешин. Спочатку вчився у Тлумачі на священика разом з Михайлишиним Олексою, але Друга світова перешкодила там закінчити науку. Після війни він поступив до Коломиї продовжувати свою науку, жив на квартирі у Мачошака Миколи. У 1977 році красилівська початкова школа за старанну працю Литвака М.Р. та педагогічного колективу отримала в честь 60-річного ювілею Великого Жовтня звання переможця соціалістичного змагання другого року десятої п’ятирічки. За звітами і річними планами шкіл району вдається встановити чисельність учнів школи: так, у 1978 році було 97 учнів, у 1980 – 104 учні. Добре була налагоджена позашкільна робота, оскільки діяла при школі тімурівська команда, діяльність якої була направлена на допомогу перестарілим людям, ветеранам війни. Діти, які входили до її складу у вільний від навчання час ходили і допомагали старшим людям у полі, чи у роботі біля хати. Михайло Романович очолював гурток юних мічурінців і навчав їх щепити дерева,виготовляти гербарій рослин, знати і обережно поводитись із рідкісними рослинами і тими, що занесені до Червоної книги України. Школа мала свій власний кролятник, в якому доглядали близько 50 кролів. А бібліотекар Михайлишин Наталія також сумлінно працювала на своїй роботі, що допомагало школі. Вона організовувала книжкові виставки, влаштовувала обговорення дитячих книг, знайомила учнів на краєзнавчій секції з героями Красилівки, насамперед ветеранами Другої світової війни.\nДуже часто проводились тематичні виховні заходи, як от в 16 листопада 1978 року на тему «Хвала рукам, що пахнуть хлібом». Майже щомісяця проводились святкові дитячі ранки, в цьому ключі працювала вчительки Паращук Павліна і Назарук Ганна. Звісно, що школа працювала на той час в ключі радянської ідеології, і відбувались ранки на тему, наприклад «Ми – онуки Ілліча» тощо. Та все ж, директору Литваку М.Р. вдавалось тримати тісний контакт школи із громадськістю села, бо така спільна робота дійсно залишає слід у дитячій памяті, а разом з тим, приносить моральне та етичне виховання малечі. Для цього робились вечори на тему «Ми – громадяни», присвячені Міжнародному року захисту прав дітей у 1979 р. Був утворений невеликий дитячий хор при школі, у репертуарі якого були пісні «Голубий вагон», «Журавель» тощо. Особливо він себе проявив на дитячому ранку «Наше щасливе дитинство», який підготувала Назарук Ганна Михайлівна. Діти декламували вірші, співали пісні, а батьки захоплено аплодували.\nНавіть була організована така робота школи, щоб влітку її двері не закривались, а відбувалось знайомство з тими, хто у вересні сяде за учнівську парту, і щоб, таким чином діти ще до того, як підуть до школи, привикали до її стін. За цей час колектив Красилівської початкової школи був нагороджений численними грамотами обласного і районного відділів освіти, зокрема має почесну грамоту за перше місце у міжшкільному змаганні за кращу підготовку до 1979-1980 навчального року. Період поч. 80-х років був дуже насиченим у діяльності школи, бо часто проходили дитячі ранки, вікторини, бесіди, книжкові виставки, зустрічі з ветеранами, активними колгоспниками. Та й сама школа співпрацювала з колгоспом в господарському житті села, наприклад за кілька років діти заготовили 1200 кілограмів попелу, доглядали крілів, і тому продали 115 кг дієтичного мяса, зайнявши перше місце серед початкових шкіл.\nНа протязі 90-х років наполегливо працює і до тепер вже новий педагогічний колектив на чолі з директором Гайдарем Василем Михайловичем та вчителями Василюк Наталією Василівною, Гороховською Ольгою Петрівною, Гураль Галиною Михайлівною, Бочковською Іванною Василівною. Хоча тепер чисельність учнів значно зменшилась порівняно з 70-ми чи 80-ми роками, однак ці вчителі докладають всіх зусиль до того, би Красилівська школа продовжувала тривалу традицію шкільництва на цих землях, зберегла свою самобутність, яку виробили попередні покоління директорів, вчителів, велике число яких починали свою діяльність в стінах цієї школи. На них покладена велика місія патріотичного, морально-етичного виховання маленького підростаючого покоління і цим самим підтримувати авторитет Красилівської школи.\nТісно співпрацює на сьогодні школа і церква. Після смерті о.Олексія Качура у 1995 році, деякий час парохом був о.Юречко Іван з Чорнолізців, але в тому ж році священиком в селі став син покійного отця Олексія Василь Качур. У 2000 році було освячено і закладено камінь під будову нової церкви. Громада села вирішила почати будувати новий храм, розуміючи всю відповідальність і тягар такого рішення. Але завдяки численним пожертвуванням парафіян самої Красилівки і сусідніх сіл, злагодженості діяльності церковного братства в складі Брезіцького Михайла, Гавадзина Юрія, Романець Василя та сестринства в особі Василик Ганни, Гавадзин Параски, Заник Катерини, саможертовної праці жителів села справи поволі просуваються і на очах ростуть стіни нового храму. Внесок всіх жителів села тут колосальний, ба чоловіки і хлопці не один день провели у роботі на церкві, а жінки готують їжу всім працюючим. Село перетворюється таким чином на великий механізм, де робота кожної деталі є необхідною.\nОкрасою для церкви є хор на чолі з регентом Гавадзином Василем. Хоч як трудно є із проведенням репетиць, та все ж хор рухається вперед, вивчаючи все нові твори. Не один раз прийшлось хористам до опівночі затримуватись у резиденції, вивчаючи нову колядку чи релігійну пісню. Церковний хор с.Красилівка брав участь у Розколяді в Отинії, Нових Кривотулах, де достойно виступив. Рентами за час діяльності церкви були Гундяк Михайло, Гавадзин Михайло, Скакун Михайло, а зараз Гавадзин Петро. Хором досі керували Гундяк Михайло, Ціпух Петро.\nВ сфері медицини слід відзначити, що у 1945 році в селі був утворений фельдшерсько-акушерський пункт і він знаходився на 150 м. дальше по дорозі від сучасного. Першим фельдшером в селі був Григорчук Микола, однак він довго не перебував в селі. Значно довше перебував на цьому посту Шевчук Василь з Микитинців. В Красилівці він очолював фельдшерсько-акушерський пункт близько 15 років. За нього він перейшов у нове приміщення – недобудовану хату голови колгоспу «Ленінська Іскра» Дворового, який будував собі на Красилівці будинок, але потім трагічно загинув. Запам’ятали красилівчани Заліську Ярославу, за плечима у якої 38-річний фельдшерський шлях. Вона закінчила Старокривотульську школу, Коломийське медичне училище. У 1960 році пішла працювати фельдшером до Гостова, а в 1963 році перейшла працювати до Красилівки, де вийшла заміж за місцевого парубка Заліського Василя. Вона чесно виконувала свою роботу, бувало, що й цілу ніч могла просидіти біля ліжка хворого. Завжди привітна, бадьора, вона могла підтримати настрій і у хворого, і у його рідних. Був такий випадок: тільки поклала до печі великодні колачі, як надійшов виклик. Залишила все і негайно відправилась у дорогу, лиш їй відомо, що з ними сталось потім, бо пробули в печі занадто довго. Бувало і так, що хтось приїде до фельдшерки велосипедом, а вже повертається пішки, бо вона сама сідала на велосипед, би швидше прибути до хворого. Раз так їхала, посковзнулась і зламала ногу. Крім того, була активною в громадському житті: депутат Старокривотульської сільради, член виконкому, активіст групи народного контролю. Її можна було зустріти у найнесподіваніших місцях – на колгоспній фермі, вдома, де є пенсіонери чи діти, в школі і сільській раді, на межах присадибних ділянок, коли обходила заболочені сільські дороги. Зараз справу своєї попередниці намагається продовжити сільська фельдшерка Волошенюк Орися, яка піклується тепер за стан здоров’я жителів Красилівки.\nОсь так різні люди в різні роки брали участь у релігійно-освітньому житті села, сфері охорони здоров’я, внісси свою лепту у той загальний пласт і традицію поколінь і в цьому селі, що складає частку подібних процесів цілої України.\nСела як люди. Кожне з них різне, кожне має свою автобіографію і разом з тим лише йому притаманну візитну картку — історичні місця і пов’язані з ними події сивої давнини. Але найближчим для кожного є його рідне село, тому мета дослідження — розкрити цікаву і багатогранну історію цього населеного пункту. Ця тема знаходила актуальність і зацікавленість серед числа місцевих краєзнавців М. Миронюка, Й. Карпіва, Р. Процака. Вони, зокрема, цікавились питанням походження назви села і його окремими історичними періодами розвитку. Історик Василь Гавадзин зібрав багато цікавих і неординарних свідчень про село, що стосуються всього спектру проблем, які торкаються як історії, так і побутово-культурних особливостей села. Велику допомогу надали очевидці-старожили, які внесли багато відомостей, що не піддаються дослідженню в літературі, про що говорилось вище. Однак, джерельна база обмежена, тому, довелось провести глибокий аналіз доступних джерел і літератури, щоб синтезувати весь комплекс відомостей у широке та інформативне дослідження.\nІ відповідно, предметом якого є вивчення історії і культурно-побутових рис Красилівки в рамках загальноісторичних процесів на Прикарпатті, а об’єктом — зокрема, природно-географічні, топонімічні, історичні та культурні особливості Красилівки.\nХронологічні рамки охоплюють період з найдавніших часів до сьогодення і пристосовані до того, щоб найповніше відобразити зокрема історію села, а до того ще й культурно-побутові особливості. Однак щодо останнього, то тут хронологічні рамки обмежені і стосуються тільки кін. XIX–XX ст., оскільки глибше з’ясувати культуру і побут жителів села неможливо через брак джерел.


За тиждень до поліції нашої області подали понад 3 тисячі заяв щодо злочинів | «Медіа-центр»: телестудія «Тясмин», радіо FM «Тясмин»\nЗа тиждень до поліції нашої області подали понад 3 тисячі заяв щодо злочинів\n29 Листопада 2021, 14:00 Сміла\nНі карантин, ні погана погода не на заваді правопорушникам. Як прозвітували у поліції Черкаської області, за минулий тижеднь до Єдиного обліку зареєстровано 3 385 заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події.\nДо реєстру досудових розслідувань внесено 227 заяв щодо кримінальних правопорушень та встановлено 64 осіб, що їх вчинили. У тому числі 1 грабіж, розбій, зґвалтування та 69 крадіжок. Щодо останнього, то винних відшукали 28.\nУпродовж тижня зареєстровано 16 фактів незаконного зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, у тому числі 3 збути.\nПоліцейські нагадують, про всі випадки порушення закону повідомляйте на спеціальну лінію 102.


Вищий госпсуд дозволив компанії Діон, яку пов'язують із Присяжнюком, продовжувати видобуток газу » Слово і Діло\nВищий госпсуд дозволив компанії Присяжнюка продовжувати видобуток газу в Україні\n16 січня 2017, 13:08\nВищий господарський суд України скасував рішення суду нижчої інстанції, яким було визнано недійсною угоду про спільну діяльність між ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Діон», яке пов'язують з екс-головою Мінагрополітики Миколою Присяжнюком.\nВідповідна постанова Вищого госпсуду від 11 січня оприлюднена в Єдиному держреєстрі, передає «Слово і Діло».\nКасаційна інстанція мотивувала таке рішення тим, що висновки судів нижчих інстанцій були передчасними, при їх складанні не були враховані деякі обставини. Справа направлена на повторний розгляд до першої інстанції.\nЯк повідомлялося раніше, «Укргазвидобування» вирішило розірвати договори про спільну діяльність із шістьма приватними компаніями.\nГройсман розповів, коли Україна відмовиться від імпортного газуУкраїна зараз бере курс на відновлення видобутку газу й зможе відмовитися від купівлі газу за кордоном до 2020 року. 27 грудня 2016, 11:45\nСеред них фігурує кам'янська фірма «Діон», близька до екс-члена правління НАК «Надра України» Максима Максименцева та до екс-голови Мінагрополітики Миколи Присяжнюка (обіймав посаду з 11 березня 2010 року до 27 лютого 2014 роки). Компанія розробляє Куличихінське, Тимофіївське та Зачепилівське родовища.\nУ 2016 році Україна також зменшила імпорт природного газу на 32,7% порівняно з 2015-м.


Рейдерське захоплення чи зміна власника / Центральний\nРейдерське захоплення чи зміна власника\nРейдерське захоплення чи зміна власника: працівники «Хорольського молококонсервного комбінату дитячих продуктів» – проти змін на підприємстві. З жовтня минулого року, говорять незадоволені, змінився власник заводу. Та ні його імені, ні прізвища досі не знають. Однак, це не найбільша проблема. З його приходом, скаржаться, на гірше змінилися і умови праці. Деталі перипетій – у наступному сюжеті.\nХорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів – унікальне підприємство. Воно – єдине в Україні, яке виготовляє якісні сухі молочні суміші для дітей за доступною ціною. Працювали над таким результатом донедавна майже 400 хорольців. Та завод реорганізували. Відтоді, скаржаться люди, і почалися проблеми.\n/Юлія Бойко, депутат Хорольської районної ради\nОборотні активи виводяться з підприємства через торговий дім «Дитяче та спеціальне харчування», виробниче обладнання вивозиться з підприємства у невідомому напрямку, відбуваються безпідставні звільнення, керівництво змушує писати заяви на звільнення або за власним бажанням, або за згодою сторін/\n20 працівників, говорять, вже змусили написали такі заяви, ще сотня людей попереджена про такий крок.\n/Віталія Назаренко, старший хімік підприємства\nКерівники доводять до відома, що йде скорочення фонду заробітної плати. На основі цього у нас є вибір: або ми залишаємося на підприємстві у тій же кількості на підприємстві, але ми втрачаємо заробітну плату, або скорочують робочі місця/\nОхорону підприємства тепер щодня здійснює від 100 до 300 чоловіків у камуфляжі. Учора проти таких незаконних дій, перекривши трасу Київ-Харків, бастувала сотня людей. Сьогодні їх вже 200. Всі вони – незахищені від свого роботодавця, адже колективний договір досі не підписаний.\n/Юрій Лещенко, депутат Хорольської районної ради\nНа сьогодні фактично працівники залишаються без профспілкової підтримки. А вона навіть у простому питанні – звільнення працівника – важлива, тому що голова профспілки дає погодження на звільнення працівника/\nЯскравим прикладом беззахисності є сім'я Олексія Кришки. Він на цьому підприємстві працює уже 40 років. До пенсії робила там і дружина. Дочка – досі мікробіолог.\n/Олексій Кришка, працівник підприємства\nСин працював в аміачній компресорній. Зараз він в АТО, захищає нашу Батьківщину. Уже 2 місяці, як на підприємстві він не числиться/\nУ світлі таких змін з власником працівники досі не знайомі. Ситуація, що склалася, нагадує першому заступнику голови облради Євгенію Холоду, лихі 90-ті.\n/Євгеній Холод, перший заступник голови Полтавської обласної ради\nКоли люди заходять в Полтавську область, беруть таке підприємство, не називаючи власника, – це перший дзвінок, що це шахраї. Бо чого власнику ховатися за Вірджинськими островами?/\nНовий власник не захотів працювати і з очисними спорудами підприємства. Тож побоюються хорольці і того, що місто потоне в нечистотах. Та питання виникають не лише до власника, а й до керівництва області.\nДе начальник ГУ НП, пан Бех з жовтня місяця? Де прокурор, пан Попов? Де голова облдержадміністрації, пан Головко з жовтня місяця? У вас в області рейдерством віджали підприємство і зараз доводять його до банкрутства/\nУже сьогодні Євгеній Холод пообіцяв навідати підприємство. Говорить, головне зараз – не дати розграбути його, не допустити екологічної катастрофи та зробити так, щоб люди не боялися ходити на роботу.\n#АТО #пенсії #звільнення\n15 березня 2016, 17:21 779


26 жовтня 2020, 14:27\nУ Польщі в місті Чемпково (повіт Плонськ) 33-річний українець викрав карету швидкої допомоги.\nЯк повідомляє Yavp.pl з посиланням на сайт місцевої поліції, кілька днів тому поліція отримала повідомлення, що на дорозі в місті лежить чоловік.\nАлкотестер показав близько 3 проміле в організмі чоловіка. Він стверджував, що його збив автомобіль, але більше нічого не пам’ятав. Громадянина України відвезли до лікарні, але замість того, щоб чекати результатів аналізів, зроблених у SOR, чоловік покинув заклад.\nНа Волині відправили за ґрати працівницю банку, яка вкрала 413 тисяч


Ультракаїн® Д-С не можна застосовувати у разі підвищеної чутливості до діючих речовин – епінефрину та артикаїну, а також до сульфітів (метабісульфіту (Е 223)) або до будь-якої з допоміжних речовин препарату.\nЗастосування відповідних шприців (для інфільтраційної анестезії в”Ђ «Юніджет ® K» або «Юніджет® K варіо»; для інтралігаментарної анестезії в”Ђ «Ультраджет®») забезпечує максимальний захист від пошкодження скла картриджа та гарантує плавність введення. Для проведення ін’єкцій не можна використовувати пошкоджений картридж.\nПри порушеннях дихання залежно від тяжкості стану рекомендується застосовувати кисень, а також у разі необхідності в”Ђ штучне дихання. Якщо потрібно, проводять інтубацію трахеї у поєднанні з контрольованою вентиляцією легенів.\nМетил-4-гідроксибензоат (Ph.Eur.) може викликати алергічні реакції (можливо, уповільненого типу), у поодиноких випадках – бронхоспазм.\nЗберігати у недоступному для дітей місці. Зберігати при температурі не вище +25 С в оригінальній упаковці для захисту від дії світла.\n№ 100 (10ЛЈ10): по 10 ампул по 2 мл у картонній чарунковій упаковці; по 1 картонній чарунковій упаковці в картонній коробці; по 10 картонних коробок, обтягнених плівкою цифленовою.\n№ 100 (10ЛЈ10): по 10 картриджів по 1,7 мл в картонній чарунковій упаковці; по 10 картонних чарункових упаковок у картонній коробці.\nАмпули: № 100 (10 ЛЈ10) та картриджі: № 100 (10 ЛЈ10):\nСанофі-Авентіс Дойчланд ГмбХ, Німеччина / Sanofi-Aventis Deutschland GmbH, Germany.\nАмпули: № 100 (10 ЛЈ10):\nІндустріпарк Хьохст-Брюнінгштрассе 50 Н500, Н590, Н600 65926 Франкфурт-на-Майні, Німеччина /Industriepark Hoechst-Bruningstrasse 50 Н600, H500, H590 65926 Frankfurt am Main, Germany\n6, бульвар де л’Юроп, 21800 Кветигни, Франція / 6, boulevard de l’Europe, 21800 Quetigny, France.\nреклама препарата Ультракаин Д-С на территории Украины запрещена.


Бойовики стали використовувати заборонені міни\nVideo: Бойовики стали використовувати заборонені міни\nСитуація на Сході ускладнюється. Якщо раніше там фіксували по 30-40 обстрілів на день, то минулої доби їх було понад вісімдесят. На жаль, є і поранені, і вбиті. Силовики стверджують про використання бойовиками заборонених протипіхотних мін. А от ракети з Градів, на жаль, вже звичне явище. Майже протягом усієї минулої ночі ними обстрілювали місто Дебальцеве. Повідомляється про п’ятьох поранених місцевих мешканців та понад два десятки знищених будівель. Обстрілювали і населені пункти Луганщини. Там є загиблі. Далі про все це докладніше.\nICTV / Надзвичайні новини / Бойовики стали використовувати заборонені міни / 24.11.2014 12:37


Хочеться на сцену знову й знову, - чернівчанка, що пройшла відбір у "Голосі країни" » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nХочеться на сцену знову й знову, - чернівчанка, що пройшла відбір у "Голосі країни"\nСтиліст-перукар Ольга Гладюк пройшла відбір наосліп проекту "Голос країни". Тренерів вразила безпосередністю та індивідуальністю виконання.\n"Взяти участь у такому проекті – це чудова можливість проявитися. Я просто в захваті від людей, які зі мною працюють. Це великий ріст, який потрібний будь-якому музикантові, також це гарний шанс для кожного, – розповідає переповнена емоціями Ольга Гладюк. – Не описати тих відчуттів, коли опиняєшся за крок від мрії. Брати участь у "Голосі" і розуміти, що ти на своєму місці і правильному шляху – прекрасно. Перший виступ вразив теплотою залу й атмосферою. На сцену хочеться виходити знову й знову".\nКоли працювала перукарем, пісні писала подумки\nПід час вибору наосліп Ольга виконала пісню "Нева" гурту 5’nizza. Цю композицію вона заспівала у своїй, особливій манері виконання. Буквально в останні секунди виступу до Олі розвернулися аж двоє зіркових тренерів: Потап та Святослав Вакарчук. Дівчина обрала Вакарчука.\n– Я була би щаслива й вдячна будь-якому тренерові, який би повернувся до мене, – каже Ольга. – Та дуже втішена своїй роботі зі Святославом. Мені подобається його підхід до творчості, тонке прочитання пісень і душевність виконання. Це манить і не може залишити байдужим нікого.\nЧернівчанка не має музичної освіти. Проте завжди наспівувала і писала пісні.\n– Я була музикальною дитиною, як казала мені мама. Завжди уважно слухала музику, а потім намагалася по-своєму її відтворити, – розповідає Оля. – Із того часу нічого не змінилося. Маю пісні, які написала сама. Їх поки що не так багато, але дорожу кожною. До проекту я працювала в салоні краси. Також надихалася їдеями різних творчих людей і писала пісні. Із батьками та старшим братом ми дуже дружні. Сім’я у мене також творча.\n"Я просто в захваті від Потапа"\nНаразі Ольга Гладюк переїхала до Києва. Кожен день дівчини починається із походу до тренажерного залу. Зараз вона багато співає та вже не працює перукарем. У дівчини з’явилося багато нових знайомих, в тому числі й серед зірок шоу-бізнесу.\n– Я завжди радію цікавому спілкуванню з творчими людьми зі світу моди, кіно, музики. Поки що я тільки починаю свій шлях і думаю, що будуть різні приємні знайомства в майбутньому, – вважає Ольга Гладюк. – Наразі хочу виділити Потапа. Він справді чудова людина і дуже приємна особистість. Він дуже відкритий і незвичний по-своєму. Я просто в захваті від нього. Дуже ціную тих друзів, які зараз поруч зі мною. Вони підтримують мене завжди.\nПісля участі в проекті Ольга планує продовжити музичну кар’єру.\n"Продовжуватиму вдосконалювати свої музичні дані, працювати над собою і співати. Я хочу стати гідною співачкою, докладатимуть для цього всі зусилля", – зауважує дівчина.\nОльга зізналася, що дуже сумує за рідними та близькими людьми, які зараз у Чернівцях.\n– Востаннє була в Чернівцях з друзями з Києва. Їм дуже сподобалося наше місто, – каже Оля. – Мене також завжди тягне саме сюди, бо тут дитячі спогади, школа, друзі, а головне – батьки і брат. Хочеться їздити частіше. Бо сумую.


ВОЛЯ Клуб - Як змінювалися сучасні пристрої - ВОЛЯ Клуб - 201377\nЯк змінювалися сучасні пристрої\n18-10-2019 в 17:22\nРозвиток технологій не стоїть на місці. Все удосконалюється з плином часу: щодня в наше життя вриваються нові технології, знайомі речі обростають новими функціями і несподіваними доповненнями. Пристрої, які людство відкрило для себе ще багато десятиліть тому, сьогодні вже досить складно пізнати. Часом ми навіть не знаємо, як виглядали то чи інші предмети в самому початку.\nОднак початкові версії багатьох винаходів вражають своєю новаторською ідеєю.\nПропонуємо ознайомитися з первинним виглядом звичних для нас пристроїв.\nІдею переносного персонального комп'ютера, який володіє повноцінним функціоналом і вміє працювати в різних мережах, висунув у 1968 році американський фахівець Алан Кей, співробітник американської компанії Xerox.\nПерший в світі жорсткий диск з'явився ще за 15 років до винаходу дискети - в 1956 році. Прабатьком сучасних HDD стало пристрій корпорації IBM - модель 305 RAMAC, назва якої є абревіатурою від «Random Access Method of Accounting and Control» ( «Метод випадкового доступу до обліку і контролю»). Агрегат мав колосальні розміри, порівнянні з габаритами промислового рефрижератора, важив майже тонну (а якщо бути точним - 970 кілограм) і представляв собою систему з 50 алюмінієвих пластин, покритих феромагнетиком, діаметр кожної з яких становив 24 дюйма (61 сантиметр).\nБлез Паскаль - великий французький учений в 1643 році винайшов машину, що виконує арифметичні дії. Цю машину назвали сумарною машиною Паскаля. Готфрід Вільгельм Лейбніц в 1973 році створює калькулятор. За задумами вченого калькулятор повинен був полегшити астрономічні розрахунки. Далі розробляються транзисторні калькулятори, калькулятори на газорозрядних лампах.\nНайперший принтер в світі був створений в 1834 році в Англії, його творцем був математик Чарльз Беббідж.\n«Пращур» сучасного принтеру був громіздкою моделлю механічного комп'ютера, який мав функцію автоматичного друку. Пристрій повинен був використовуватися в навігації, банківській справі, конструюванні. Однак машину так і не закінчили, так як англійський уряд перестав фінансувати проект.\nТільки через 150 років по кресленнях Беббіджа був зібраний унікальний механізм, що важив 5 тонн, на основі якого і були створені наступні принтери.\nПерше масове виробництво телевізорів було налагоджено в Німеччині в 1934 році. Велика дерев'яна коробка з маленьким екраном і нечітким зображенням обходилася покупцеві в $ 445 (що еквівалентно майже $ 7 000 на наш час).\nЦікавий та досить елегантний тостер презентувала фірма Frary & Clark у 1924 р. Це не найперший пристрій, проте виглядає досить незвично.\nЗа офіційною версією винахідником роликових ковзанів є бельгієць годинникар Жан-Жозеф Мерлін (Jean-Joseph Merlin). Винайшов він свої ролики з залізними колесами в середині XVIII століття. Випробувач першого дослідного зразка, був його 13-ти річний онук Бернард Тайерс (Bernard Tyers) з Уотерфорда, Ірландія. Першу демонстрацію свого винаходу він провів в 1760 році в місті Лондон.\nСвіт безперервно змінюється, можливо через 50-80, або навіть 100 років, буде створено підбіку про наші сучасні гаджети. Як ви вважаєте про що перш за все буде йти мова?


Особливості забарвлення пір'я » Сайт вчителя біології Павленко Тетяни Іванівни\nАвтор Pavlenko | 19 июня 2012 | Коментарів: 0 | Переглянуто 58383\nПір’я вкриває більшу частину поверхні тіла птахів та формує їхнє оперення. Розрізняють такі види пер: контурні, нитчасті, пухові, пух та щетинки. До контурних пер належать: махові, що відіграють головну роль в утворенні несучої поверхні крила; рульові, що утворюють хвіст, та криючі, що вкривають тулуб птаха і значну частину крил.\nКонтурні пера утворені стрижнем та двома опахалами, розташованими в одній площині. Нижня частина стрижня - очин - порожня та позбавлена опахал, усередині розташовано плівчасте утворення, що називається «дужка». Решта стрижня - «стовбур» - має серцевину, що складається з легкої рогової комірчастої тканини.\nОпахала утворені довгими борідками, від яких відходять менші борідки другого порядку; на них, у свою чергу, розташовані рогові гачки, якими і зчеплюються борідки пера. У разі відсутності гачків борідки залишаються незчепленими, і такий вид пера називається пуховим. Птахи щоденно ретельно доглядають за оперенням, на що витрачають в середньому 9% свого денного часу. Догляд полягає у змащуванні його секретом куприкової залози або так званою «пудрою», що утворюється зі спеціального пуху. Зміна оперення відбувається внаслідок линяння, у певні пори року. У дорослих птахів майже всіх видів протягом року буває одне повне линяння.\nЗа дослідженнями вчених забарвлення тварин обумовлюється наявністю різних пігментів, які відкладаються в різних тканинах. Сам процес відкладення пігменту є результатом розпаду білкових речовин і може відбуватися в різних елементах, але найчастіше це відкладення відбувається в мезодермічних клітинах, які під впливом фототаксису, хемотаксису та інших таксисних явищ спрямовуються до поверхневих шарів шкіри. Також забарвлення може обумовлюватися не тільки пігментними клітинами, але кольором крові та відкладеннями жиру. Нарешті, забарвлення може обумовлюватися особливостями фізичної будови покривів. Наприклад, блакитний колір пір'я птахів обумовлюється особливостями фізичної будови абсолютно безбарвних покривних клітин, завдяки яким ці клітини відображають сонячні промені у вигляді блакитних. Тому трапляється іноді, що блакитне забарвлення пера зникає при нагріванні. Металевий відлив пір'я птахів, а також і покривів інших тварин також обумовлюється інтерференцією світла, що викликається особливостями будови покривного шару. У птахів ці шари складаються з прозорих клітин, що мають форму пластинок. Нарешті, колір може бути результатом не тільки відкладення пігменту, а й результатом його відсутності – альбінізм.\nПігменти каротиноїди обумовлюють червоний, оранжевий, і жовтий кольори. Інша група, меланіни, дають чорне, сіре, буре або буро-жовте забарвлення в залежності від концентрації пігментів. Меланіни виробляються самим організмом, а каротиноїди птахи отримують з їжею. Тому забарвлення оперення залежить від живлення. Меланіни і каротиноїди можуть поєднуватися в самих неймовірних комбінаціях. У багатьох наших співочих птахів забарвлення від жовто-зеленого до оливкового кольору виходить від змішування жовтого з коричневим або чорним. Пігменти жовтого і червоного кольорів надходять в пір'я з жирового шару птиці. Пігменти сірого, коричневого чорного кольорів - з крові. Пігмент меланін виробляє сірий, коричневий і чорний кольори.\nКрім пігментів-барвників, забарвлення пір'я птахів визначається ще й структурними особливостями.\nСтруктурне забарвлення буває переливчастим, неначе райдужним і однотонним. В останньому випадку, воно, як правило, біле або блакитне. Перо сприймається як біле, коли воно майже повністю позбавлене пігменту, прозоре, але завдяки складній внутрішній структурі відбиває всі світлові промені. Воно видається блакитним, якщо містить під прозорою оболонкою щільно упаковані клітини із бурим пігментом. Воно поглинає все світло, що проходить крізь прозорий шар, за виключенням блакитних променів, які воно відбиває. Як такий блакитний пігмент в пері відсутній. Переливчасте забарвлення, що змінюється в залежності від кута зору, обумовлене головним чином накладкою своєрідно розширених, скручених і насичених чорним меланіном борідок другого порядку. У залежності від цього один і той же птах виглядає то різнобарвним, то чорним, а інший то спалахує яскраво-червоним, то здається бурувато-чорним. Птахи, яким притаманне таке «структурне» забарвлення, втрачають його в разі намокання пір'я.\nОтже, найяскравіший ефект створюють, проте, не барвники, а так звані структурні фарби. Біле сонячне світло, як відомо з фізики, складається з світлових хвиль всіх кольорів веселки. Коли частина цих хвиль поглинається або відбивається від поверхні, око сприймає її як забарвлену. Якщо незліченні дрібні частинки поверхні повністю відображають світло, ми бачимо бездоганний білий колір. У снігу, наприклад, роль міні-дзеркал (міні-відбивачів) виконують кристалики льоду. У пера відображають і поглинають світло сильно розчленовані борідочки і заповнені повітрям осередки рогової речовини борідок і стержня. Синє забарвлення додає пористий кератиновий шар всередині борідок. Якщо в них є каротиноїди, виникає колірна палітра від світлого жовто-зеленого до насиченого фіолетового.\nНайбільш різноманітне колірні варіації пера можна побачити у павичів. Коли на пір'я потрапляє світло, вони виблискують, немов сині, зелені, червоні, фіолетові, золотисто-жовті дорогоцінні камені. Варто птиці повернутися, як у неї зміниться колір або зникне глянець. Така гра фарб відбувається на світлопроникних тонких шарах кератину, коли світло відбивається як верхньою, так і нижньою поверхнею. Райдужні переливи на голові і шиї селезня або в бензинових плівках на калюжах мають одну і ту ж природу.\nКолір пір'я реалізує різноманітні функції, такі як: захисне забарвлення, залучення протилежної статі, розрізнення статей, знаходження своїх родичів. Ворогам не просто виявити розфарбованого в тон очеретів птаха-бугая: в разі небезпеки пташка витягає вертикально шию, задирає голову і, завмерши в такій позі, стає схожою на пучок сухих стебел очерету. Якщо доторкнутися до неї, вона не ворухнеться. У багатьох видів у шлюбний період пір’я різниться: наряд самців набагато яскравіший, ніж у їхніх подруг. Всім відомі снігурі з червоними грудьми, це - самці, а скромні буро-сірі – це самки.\nУ жодної групи живих істот забарвлення тіла не відіграє такої ролі як у птахів. Воно може бути криптичним, або захисним, якщо імітує оточуючий фон, роблячи особину непомітною. Особливо часто це спостерігається у самок, що нерухомо сидять на яйцях; як наслідок, вони не приваблюють уваги хижаків. Проте, іноді криптично забарвлені обидві статі. У самок і самців папуг, гагар, буревісників, вертишийок, стрижів оперення однакове.\nПтахи тропічних дощових лісів, як правило, вбираються в яскравий одяг. Але, на жаль, деяким видам птахів їх барвисте оперення співслужило погану службу. На Кубі, наприклад, зник триколірний ара. Індіанці прикрашали себе його маховим пір'ям і прилаштовували до стріл.\nБагатьом птахам, що живуть серед трави притаманний візерунок із поздовжніх смуг. Окрім того, у них часто відносно темний верх і більш світлий низ. Оскільки світло падає згори, нижні частини тіла виявляються затіненими і наближаються за забарвленням до верхніх, а як наслідок весь птах виглядає пласким і не виділяється на оточуючому фоні.\nВ інших випадках забарвлення буває розподільним, тобто складеним із неправильної форми чітко виокремлених плям, що "розбивають" контури тіла на нібито не пов'язані між собою, не схожі на живу істоту частини. Забарвлені таким чином кулики і пісочники, які майже непомітні на фоні кам'янистого пляжу.\nДля нормального формування перу необхідно безліч поживних речовин. Тому, якщо під час росту пера щось завадило птахові їх засвоїти, це призведе до появи стресових відмітин на пір'ї. Стресові відмітини є чорні або позбавлені пігментації лінії поперек пера. Якщо брак поживних речовин був неодноразово, то численні стресові відмітини з'являться на різних ділянках пера. Якщо у молодих птахів були проблеми з шлунково-кишковим трактом, порушенням травлення, тривалі застуди або періоди, коли їх не годували або годували мало, то це може привести до появи стресових відмітин на одній і тій же ділянці всіх пір'їн, які росли протягом того часу.\nЯкщо у птахів через нестачу поживних речовин, проблем з метаболізмом або некоректного світлового дня не було линьки в належний для цього час, то на пір'ї можуть з'явитися затемнені або брудні на вигляд ділянки. Пір'їни, які повинні були випасти під час линьки, часто служать джерелом неспокою власників, хоча зазвичай вони означають лише те, що линька птиці з якоїсь причини запізнюється.\nІншою причиною появи пір'їн, позбавлених пігментації, може бути їх пошкодження або внаслідок того, що власник занадто часто гладить і смикає пір'я птаха, або через те, що птах часто чухається об якийсь предмет в клітці, що викликає передчасне зникнення пігментації пір'я в тому місці. Також причиною появи пір'я, позбавленого пігментації, може бути і те, що птах дуже часто чистить свої пір'їнки і, таким чином, з часом з них втрачається частина пігментів. Однак, це не відноситься до світлих птахів. Наприклад, у білих какаду, можуть бути брудні, маслянисті пір'я через жир, що потрапив на них з рук власника.\nОрнітологи за допомогою різноманітних досліджень з’ясували, що колір птахів також тісно пов'язаний з їхньою поведінкою. Різні кольори можуть означати, що кожен птах використовує різну поведінкову тактику. Наприклад, у птахів з червоним забарвленням спостерігаються агресивні тенденції, а птахи з чорним забарвленням сміливіші.\nТаким чином, завдяки забарвленню оперення виникає характерний вигляд птаха, що полегшує розпізнавання особин свого виду. У частини видів забарвлення оперення допомагає маскуванню, роблячи птаха малопомітним на фоні субстрату. Пофарбовані по-різному пір'я утворюють найфантастичніші візерунки, фарби яких переливаються, блищать або відливають безліччю відтінків. Отже, птахи можуть набувати різного забарвлення двома шляхами: по-перше, шляхом вміщення в борідках пера барвників різного кольору; а по-друге, завдяки специфічній структурі поверхні пера, що забезпечує відбивання світла разом з його спектральним розкладенням.\nПір’яний покрив – легка, але міцна конструкція\nСаме в оперенні пташині аеродинамічні форми прекрасні. Аеродинамічна якість являє собою відношення підйомної сили крила до лобового опору. Чим...


Унікальні діти Індиго є уже і в Глухові! » Газета Курьер - ТРК Глухов\nУнікальні діти Індиго є уже і в Глухові!\nРахувати в уяві швидше калькулятора однозначні та тризначні числа – це не якась дивина, а реалії, які демонстрували хлопчики та дівчатка на сцені Районного будинку культури. Всі ці діти – учні міжнародної школи ментальної арифметики «Індиго», яка успішно функціоную по всьому світу, а в Україну прийшла лише 4 роки тому. У Глухові філія «Індиго» була заснована минулої осені.\nІ у суботу в Районному БК святкували річницю цієї школи. Грандіозне шоу з показовими виступами під назвою «Дивовижні діти», концертною програмою артистів школи мистецтв, мильною казкою від аніматорів, розіграш лотерей, суперпризів, багато подарунків та море позитивних емоцій – все це було в той суботній день у РБК завдяки директору філії міжнародної школи «Індиго» Ельвірі Халліуліній. Зі слів Ельвіри Венерівни, ментальна арифметика – це крута наука, а тому – досить дорога (700 гривень на місяць), та якщо брати глобально, то це дуже мала ціна за успіх дитини. Адже наука направлена на розвинення обох півкуль головного мозку людини, що дає змогу швидко думати, мислити, засвоювати іноземні мови, вже не кажучи про швидкість читання та сприйняття інформації. Тобто якщо звичайна людина у своєму житті використовує лише одну півкулю, то діти Індиго – відразу дві, тому вони і виглядають серед своїх однолітків унікальними дітьми.\nНа сьогодні в ментальній школі «Індіго» займається 26 глухівчан віком від 4 до 14 років. Найменший учень – Сашко Ковальов, якому лише 4 роки 6 місяців. Він є проектом школи, і на цій дитині Ельвіра Венерівна хоче довести всьому світу, що успіхів у ментальній арифметиці може досягти навіть таке маленьке дошколятко. Директорка запросила Сашка на сцену та ознайомила глядачів з його першими кроками і досягненнями на японських абакусах (рахівницях). Та коли почали демонструвати свої вміння школярі, глядачі взагалі були шоковані. Так, першокласник Кирило Смичок вирішував приклади в 10 дій за 1 секунду, а 10-річний Максим Целіков рахував трьохзначні числа, поєднуючи це з грою на гітарі. Всі, хто були в залі, з задоволенням насолоджувалися класичною музикою, а потім хлопчик назвав відповідь прикладу. Матвію Пархоменко – 8, він дуже активна дитина, тож всидіти на місці з абакусами йому важко. І Єльвіра Венерівна придумала вихід: рахувати можна в русі! На сцені Матвійко продемонстрував вміння рахувати трьохзначні числа і 10 дій, одночасно відбиваючи м’ячем по підлозі.\nНа екран дитина не дивилася, інформацію сприймала на слух - приклади диктувала ведуча. Потім група дітей у складі Влада Карпенко, Богдана Пилипенка та Кирила Максименка, яким по 11 років, поєднала рахування з фокусами. Хлопці перевертали воду у склянках так, щоб вона не розлилася, але на склянки у своїх руках не дивилися, бо були зосереджені на екрані з завданням: треба було складати та віднімати трьохзначні числа, виконувати багато дій. Школярі вразили всіх: і відповідь дали правильну, і вода залишилася на місці! Яскравим доказом того, що дитячий мозок – річ цікава, став виступ Артема Гололобова та Володі Трофименко, яким по 8 років, і вони лише один місяць займаються ментальною арифметикою. Ці діти продемонстрували просто незвичайні здібності і лічбі. Взагалі, під час усіх виступів на сцені дорослі намагалися рахувати приклади на калькуляторі, але не встигали: діти в уяві рахувати набагато швидше! За 2,5 секунди вони виконували завдання в 10 дій з трьохзначними числами, а їх батьки за цей час навіть набрати цифри не могли! Приємним моментом був розигриш призів та суперпризу – брендової чашки від клубу «Індіго».\nСуперприз дістався найменшому індіжонку – Сашкові Ковальову! Малюк своєю рукою витягнув саме цей білетик з великої кількості інших! Зі слів Ельвіри Халліуліної, із 26 учнів школи ментальної арифметики майже всі – хлопчики. «Я вважаю, що це означає, що хлопці хочуть бути успішними в житті і заробляти на хліб не фізичною працею, а своїм інтелектом! І я впевнено заявляю, що всі ці діти обов’язково досягнуть високих успіхів, адже вони вже й зараз унікальні!».Директорка каже, що ментальна арифметика вважається крутою наукою, тож і коштує вона недешево. Бажаючих вкладати гроші в інтелект дитини в Глухові багато, але, на превеликий жаль, не кожен може фінансово потягнути міжнародну школу з оплатою 700 гривень на місяць. І все ж таки, Ельвіра Венерівна сподівається, що батьки зрозуміють важливість інвестування в успішне життя рідного сина чи доньки, передивляться сімейний бюджет та приймуть правильне рішення.\nЮні вундеркінди клубу «Індиго» - на Всеукраїнській олімпіаді\nВчитель – це не просто професія, це - покликання


Репетитор з Біології - Монастирський острів район, Дніпро\nРепетитор з Біології Дніпро, Монастирський острів\nРепетитори з біології - Монастирський острів, Дніпро\nРепетитори з біології Монастирський острів. Репетитори Дніпро — Знайти кращого репетитора легко!\nРепетитор Дніпропетровськ - анкети та рейтинг репетиторів. Послуги репетиторів у Дніпропетровську. Репетитори Дніпропетровськ - всі райони міста. Вчитель біології. Підготовка до ЗНО з біології, шкільна та університетська програми. Біологія - індивідуальні уроки Монастирський острів


Широкоформатний друк на папері. Папір для друку, ціна вигідна ➦\nна бумазі за розумною ціною в Києві\nвиготовлення\tна бумазі\nШирокоформатний друк на папері – доступно і ефективно\nДрук на папері – вигідне вкладення в рекламну кампанію\nШирокоформатний друк пропонує безліч рішень і можливостей для створення рекламної продукції. Однією з найбільш популярних послуг є друк на папері. Ціна виготовлення такої реклами невисока у порівнянні з іншими варіантами. При незначних витратах ви отримуєте конструкцію з ефективною рекламною інформацією, здатну привернути увагу до акцій, розпродажів, відкриттів нових закладів, виставок.\nСлужить такий носій, як правило, 1-2 місяці, адже папір для друку не стійкий до впливу навколишнього середовища. У деяких випадках, такий матеріал додатково ламінують, щоб захистити від деформації при підвищеній вологості. Короткий термін експлуатації, не заважає такому виду реклами бути затребуваним великими національними мережами, які проводять короткострокові акції по Києву і всій території України. Вартість матеріалів дозволяє економити бюджет, при цьому компанії отримують прибуток від збільшення кількості покупців.\nШирокоформатний друк на папері – вибір професіоналів\nВибрати найбільш ефективний вид реклами не складно, важливо лише розуміти для яких цілей буде використовуватися конструкція. Друк на папері застосовується для виготовлення афіш, постерів, стінгазет, настінних календарів, буклетів. Іноді застосовується в сітілайтах, лайтбоксах, які розміщуються всередині приміщень, торгових центрів. Нерідко такими інсталяціями користуються авіакомпанії в аеропортах з метою привернення уваги до свого бізнесу. Туристичні фірми замовляють друк на папері Сіті для інформування про розпродаж гарячих турів, путівок. Барвисті афіші з зображенням курортних місць, привертають увагу в вітринах, а підсвітка підсилює ефект. Папір гарно вбирає спеціальну масляну фарбу, роздільна здатність друку не більше 150dpi. Ефективно передає повноту фарб і чіткість зображення, краплі фарби не розтікаються, чорнила стійкі до впливу ультрафіолету.\nДодатково можна замовити глянцеву або матову ламінацію готового виробу.\nПапір для друку – ціна на створення реклами вигідна в AMS Print\nПонад 10 років досвіду на ринку реклами, реалізація найскладніших проектів свідчать про те, що варто довірити виготовлення широкоформатної реклами агенції AMS Print. Друк виконується на високоякісному обладнанні з Японії і США згідно зі заздалегідь узгодженим макетом. При замовленні послуги друк на папері, ціна буде залежати від розміру полотна, а також складності робіт. Порізка готових виробів необхідних розмірів виконується за допомогою спеціального устаткування. Узгодити вартість і макет можна попередньо зв’язавшись з нашим менеджерами за телефонами. За бажанням клієнта монтаж виконають наші фахівці. Вибрали для реклами папір для друку – ціна вас приємно порадує! Чекаємо вас за адресою: Київ, вул. Пухівська, 2А.


Майдан. Народні Новини. Плагіат\n23-11-2008 18:07 Миколаївщина // URL: http://maidan.org.ua/static/narnews/1227456428.html\nДержіть злодія за руки, що дорвався до науки\nДодав: Майдан –Інформ, 23.11. 2008, Миколаївщина\nЦього листа – послання звичайно могло і не бути, якби адміністрація закладу своєчасно відреагувала на лист Миколаївських науковців. Ще весною 2008 року миколаївські доктори історичних наук, професори, заслужені діячі науки і техніки України Шкварець В.П. і Шитюк М.М. звернулися до керівництва Миколаївського гуманітарного університету ім. П.Могили з проханням призупинити плагіаторську великомасштабну діяльність їх працівника Ю.Котляра. Три місяці чекали шановні вчені відповіді, та недочекались.\nВ зв’язку з тим, що Котляр Ю. продовжував і далі безсоромно переписувати праці відомих вчених – істориків 5 липня 2008 року наймасовіша і найпрестижніша газета Миколаївщини «Южная правда» опублікувала статтю за підписами 8 миколаївських вчених істориків «Не тими методами», де розкривалася всеохоплююча плагіаторська діяльність Ю.Котляра.\nВідразу ж після виходу статті Котляр Ю. розгорнув бурхливу діяльність серед аспірантів, громадськості, що «бредятина» - (дослівна термінологія Ю.Котляра) статті швидко буде опротестована і поміщена в газеті. Дійсно, Ю.Котляр приніс в редакцію своє оскарження, але воно було таке примітивне, незграбно бездарно написане, а головне в ньому описані різноманітні вигадки і нісенітнеці, а не відповідь на конкретні запитання поставлені в статті. Маючи наукові статті д.і.н., професора Шитюк М.М. і їх точні копії – плагіати видані через 8 років після виходу публікацій, але за підписом Ю.Котляра, принципіальна та об’єктивна газета відмовила останньому в публікації. Хоча тиск на редакцію був величезний, щоб спростувати статтю Миколаївських істориків. Якщо і далі буде спроба спростувати матеріали публікації, про глобальне плагіаторство Ю.Котляра та будуть наведені інші не менш цікаві факти від крадіжки з сайту текстів з економіки до затвердження теми докторської дисертації та її захисту. До честі і гідності редакції цього не сталося.\nВідразу ж після виходу статті вже 7 липня 2008 р. облдержадміністрація отримує листа за підписом ректора університету ім. П.Могили з проханням виділити кошти на публікацію книг під авторством Ю.Котляра «Жахи голодоморів», «Голодомори 1921-1923 та 1932-1933 рр.».\nВ Україні діє указ Президента по виданню обласних книг національної пам’яті «Голодомор 1932-1933 рр.». Для цього створена спеціальна редакційна колегія обласної книги. Ю.Котляр не є членом редколегії, але часто був на її засіданнях. Колегія проводила свої засідання відкрито хоча й не афішувала дату їх проведення в засобах масової інформації. Будучи на засіданнях Котляр Ю, отримував інформацію про проспект книги, проте, що до наукового обігу вперше вводитися великий масив документів, тим більше все, що виявлялось, відразу ж розміщувалося на сайті обласного державного архіву.\nПобачивши нові, ще офіційно не введені до наукового обігу матеріали, Котляр Ю. звертається до директора обласного державного архіву з проханням: «можна візьму з сайту до своєї книги: архівні документи, списки районів, населених пунктів занесених на «чорні дошки», тобто ті розділи, які запропонував внести до книги вперше інститут української пам’яті. Мета Котляра Ю. чітка і зрозуміла підтвердити своє інтерв’ю, що він першопрохідник голодомору на території Миколаївщини, видати за кошти обладміністрації дві нічого не ватрі в науковому плані книги, та як планувалося добросовісно переписати з сайту обласного архіву те, що віднайшли члени редакційної колегії Національної Книги Пам’яті. Про що свідчать зміст поданих книг.\nПроте диверсія не вдалася, фахівці оцінили який опус хоче дати Ю.Котляр і згоди на фінансування він не отримав.\nВ проспекті книги , представленої до обласної облдержадміністрації є такі розділи: (подаємо не змінюючи стилістики):\n1. Страхи голодоморів: історико-філософсько-психологічний аспект. Що підрозумівав під страхами виконавець Котляр Ю. невідомо. Далі значно смішніше список сіл занесених на «чорні дошки» йде за підписом директора архіву. Це розділ з книги національної пам’яті, який готували і здійснювали неодноразові поїздки до Одеського архіву Д.В. Козлік, Л.С. Климова, саме їх прізвища будуть внесені до національної книги пам’яті, тому, що ці населені пункти віднайдені ними.\nЧого вартий розділ ІІІ «Голодомор очима сучасників».\nРозділ 3.1 Мемуари і спогади – джерела дослідження голодних трагедій. Щоб сучасники писали спогади та мемуари про трагедію до такого міг дише додуматись лише розум Ю.Котляра. таке і в страшному сні не повинно снитись.\nІ в такому стилі далі. Наприклад, якщо назва книги містить слово «Миколаївщини», то вона повинна висвітлити події, що відбувалися на її території. Тому тяжко зрозуміти в чому суттєва відмінність і чим відрізняються розділи: «Рекомендовані джерела та література» і «Література про голодомор». Друга пропозиція по виданню книги значно смішніше виглядає чим перша.\nПісля виходу статті Миколаївські історики з гнівом говорили, що не лише у визначених авторів Ю.Котляр переписує статті, а краде думки безсоромно в інших. Так к.і.н. В.Степаненко з Інституту історії та права МДУ ім. В.О. Сухомлинського, заявила при всіх працівниках Інституту, що ви безсоромно переписали її статтю, видану до речі в одному з опублікованих збірників університету П.Могили. П.М. Тригуб провідний історик області, що підготував більше 10 кандидатів історичних наук, Ваш старший колега по університету стверджував про те, що ви переписували його статті і подібних фактів списування вами можна навести чимало.\nДосить підлим способом Котляр Ю. послав матеріали на конференцію в Німеччину в Гетінгем запозичивши наукові доробки професора В.П. Шкварця. Сучасна техніка дала можливість побачити черговий плагіат наяву. Про саму механіку плагіатсва мова йтиме в наступних статтях.\nМи чітко розуміємо, що для того, щоб займатися наукою необхідно постійно працювати в архівах, а для цього відповідно потрібен час.\nА звідки він може з’явитися у Ю.Котляра, якщо він справно до вересня 2008 року отримував крім Миколаївського державного університету П.Могили, де працює в штаті, заробітну плату ще в п’яти установах: Національному університеті кораблебудування, державному університеті ім. В.О. Сухомлинського, в обласному центрі туризму і екскурсій, в групі «Реабілітовані історією», крім того в фірмі по розповсюдженню медичних препаратів сходу тянь-ши, куди настійливо пропонував йти працювати молодим аспірантам і пошукувачам, щоб мати додатковий заробіток.\nТут не до архівів та наукової роботи. Тому й доводиться списувати в інших все. Раз вже без дозволу публікує чужі праці, то хоча б авторам екземпляри видавав. Технічні засоби нині дають можливість сканувати любу статтю. Цим і користується Ю.Котляр.\nВ вересні 2008 року Ю.Котляр раптово з’явився в Миколаївському інституті ОНУ ім. І.І.Мечникова на запрошення свого співавтора ряду книг, до речі, яку Ю.Котляр вже навчив використовувати чужі думки в своїх працях без посилань на них, просто дослівно переписуючи. А молодий кандидат працює над докторською. І при захисті планіатство обов’язково сплине наверх, це відносно книги «Національні меншини». І дав згоду працювати на 0,5 ставки професора в інституті. Але проти цього різко виступило керівництво закладу так і студенти, що не бажали слухати лекції плагіатора в ранзі професора з університету ім. П. Могили. А соратниця Ю.Котляра позбулась за такі дії посади в.о. завідуючої. В вересні відмовився від послуг плагіатора і Миколаївський державний університет ім. В.О. Сухомлинського. Замість шести оплачуваних робіт, які планував мати Ю.Котляр, в 2008-2009 навчальному році, двох він позбувся. Хоча для університету ім. П.Могили запозичення і плагіатство чужих думок науковців вже стало нормою, особливо це яскраво видно в галузі гуманітарних дисциплін.\nЩоб не бути голослівними наведемо лише факти:\nВ 2001 році видана книга «Релігійні організації Миколаївщини», для того щоб в книгу потрапили ті, хто нічого не написав, статті не підписувались, і автори були інкогніто. Відразу ж після виходу книги розгорівся скандал – працівник обласного краєзнавчого музею Т. Губська, відома дослідниця миколаївського краю привселюдно заявила про безсоромне переписування її наукових розвідок і знахідок. Скандал обговорювався в творчих колах інтелігенції і професор історик університету ім. П.Могили змушений просити привселюдного вибачення в тому, що людина з науковим ступенем займається плагіатством у краєзнавця-дослідника без ступеня, переписуючи безсоромно його наукові доробки.\nВ 2006 році виходить книга «Німецькі поселення в Україні: історія та сьогодення» названа чомусь монографією, хоча це звичайний збірник наукових праць. І знову тут плагіат тепер вже у викладача МДУ ім. В.О. Сухомлинського М.Е. Козирєвої. Коли д.і.н. безсоромно переписує цікаві знахідки у людини, що готується до захисту і видає їх за свої. Немає слів для обурення.\nВ 2007-2008 роках виходять два видання книги «Золоті зірки Миколаївщини». Перше видання написане викладачами і студентами, кандидатами наук О.П. Мещяніновим, Андріяш В.І., Ляніною Л.А., Тригубом О.П., Фесенко О.М, Цимбал Л.М., Івановим М.С., викладачами Захарченко О.О., Колісниченко М.В., Ворчаковою І.Є, аспірантами Євтушенко О.Н., Палачнюк Ю.В., Шаповаловим О.Г., студентами Бескоровайним І.М., Лук’янчук С.І., Кудряшовою С.А. В авторах першого видання Котляра Ю. не має. Не дивлячись на те, що видання заявлено як енциклопедичне, де згідно правил пишуться автори статей. Тут же всі прізвища авторів приховані. Не дивно, що після нищівної критики на видання, де пропущено десятки героїв, більшість переписана з книги «Сыновняя верность Отчизне» та «Героїв Радянського Союзу» та інших матеріалів, що видавалися в радянські часи про героїв. Автори листів у різні владні структури, в тому числі і до бувшого губернатора О. Садикова просили вилучити з бібліотек негайно книгу як шкідливе видання.\nТакі листи направлялись для реагування до університету ім. П.Могили, тому певно і прийняли рішення про друге видання книги, доручивши це зробити Ю.Котляру. Заслуга Ю.Котляра в виданні другого видання полягала в тому, що він вилучив всіх авторів за винятком декількох, записавши себе редактором видання. Тому відзиви на друге видання були більш гнівними. В одному з відзивів, що поступили у владні структури говорилося : «Автори – люди далекі від історії, і не є істориками, хоча можливо і мають дипломи істориків. Як можна до героїв Радянського Союзу віднести космонавта Ю.Гідзенко і т.д.». Який треба мати низький інтелект розвитку, щоб замість фотографії героїв дати стадо корів чи свиноматку з приплодом, тому що герой є доярка чи свинарка за професією на місце де, повинна бути фотографія і т. д. Адже в державному обласному архіві є архівні справи на героїв, тому що вони колишня номенклатура партійних органів. Там безперечно є їх автобіографії, характеристики і багато іншого цікавого матеріалу, який би значно оживив і прикрасив нариси, наповнив їх оригінальними, вперше введеними до обігу матеріалами. Для цього потрібна робота в архівах потрібен час, а де він у Котляра Ю., який працює на стількох роботах.\nЯкщо Ю.Котляр буде і далі настоювати на тому, що видання благословенне Президентом України, то обидва видання будуть надіслані президенту з незалежною оцінкою фахівців цьому посміховищу і до пояснення будуть додані чисельні гнівні відзиви жителів Миколаївщини.\nСказати, що публікація в газеті «Южная правда» нічого не змінила, значить кривити душею. Ю.Котляр після публікації стратегію залишив стару – глобально переписувати в істориків все і вся, але водночас змінив тактику тепер переписуючи цілі сторінки в авторів, в кінці останнього абзацу Ю.Котляр робить посилання на автора в якого безсоромно переписав розлогий матеріал. Щоб не бути голослівним пару прикладів з численних переписувань плагіатора після виходу статей в газеті «Южная правда».\nЩе в далекому 1992 р. були прийняті постанови Кабінету Міністрів і Верховної Ради України «Про видання серії книг «Реабілітовані історією», де зокрема говорилося про видання багатотомного видання і введення в науковий обіг такого специфічного джерела як архівно-слідчі справи до обласних томів а також великого масиву раніше неопублікованих документів.\nНа території області вже видано ряд томів під керівництвом к.і.н. Макарчука С.С. Перед тим як видати 4 том Сергій Сергійович роздав кожному члену редколегії диски на яких були матеріали , що планувалось видати для обговорення . є там ряд статей Ю.Котляра.\nПерша «Репресії проти єврейського населення Миколаївщини», де Котляр дає понад 40 посилань, але жодного з архівів. Тут просто йде дослівне переписування статей науковців, в тому числі й Шитюк М.М., на декілька сторінок, хоч в останньому абзаці вже згадується звідки, переписано. Ніяких власних суджень і ніяких поглядів на проблему, а головне не виконуються завдання поставлені в документі вищих органів влади і управління давати матеріали архівів, а не переписування праць фахівців.\nДруга стаття Ю.Котляра про есерівську організацію з Баштанщини. Ще в 1995 р. районна газета «Голос Баштанщини», починаючи з № 91 опублікувала розлогий матеріал Шитюк М.М. про цю справу есерів, пізніше в 2000 р. вона була включена до монографії М.М. Шитюк. В 2008 р. Ю.Котляр здійснив спробу видати це за своїм авторством, підготувати і передати редколегії матеріал, проте вчасно виявили плагіат. Справ репресованих в архівах Миколаївщини тисячі. Можна порадити Котляру Ю. написати про справу більше сотні Первомайських троцькістів, осуджених до вищої міри покарання, її ще ніхто не досліджував. Але для цього потрібен час, якого в Ю.Котляра не має. Адже краще переписати статтю в інших науковців.\nНасамкінець застерігаємо плагіатора в тому, що такі дії мають кримінальну відповідальність.\nСправжній фахівець, тим більше історик зосереджується на 1-2, інколи 3 проблемах. Навіть МОН України при ліцензуванні та акредитації суворо дивиться на те, щоб було не більше 4 курсів на викладача, щоб таким чином досконало володіти проблемою. А історик Ю.Котляр пише по всіх проблемах української історії від сивої давнини до сучасності і предмети в тому ж стилі викладає. Слава богу є чимало проблем в українській історії і фахівців по ним, то і переписувати, втративши елементарну совість, можна у всіх.\n-\tОбговорити на нараді деканів історичних факультетів України.\n-\tНаправити до Міністерства освіти і науки України та ВАК України.\n-\tОзнайомити істориків діаспори.\n-\tЗвернутись до правоохоронних органів про порушення авторського права і інтелектуальної власності.


Милосердя | Уроки Біблії\n«Дай тому, хто в тебе просить, а хто хоче позичити в тебе, не відвертайся. Ви чули, що було сказано: Люби ближнього свого й ненавидь ворога свого. А я кажу вам: Любіть ворогів ваших і моліться за тих, що гонять вас;» (Євангелія від Матея 5:42-44)\nГоловна › Милосердя\nТи можеш врятувати життя! Якщо ви хоч раз бачили очі дітей які проходять лікування в онкологічних центрах, то ви не залишитись байдужі до чужого горя. Ми всі можемо допомогти і кожен знайде в який спосіб. Не будьте байдужі адже ви можете врятувати життя!\nВрятуємо разом дітям дароване Богом життя: www.donor.org.ua\nУкраїнська біржа благодійності Українська Біржа Благодійності – це перша в Україні незалежна загальнонаціональна інфраструктура онлайн-благодійності. Ми надаємо універсальний сервіс для Благодійників та для тих, кому потрібна допомога.\nТут кожна гривня, віддана на благодійність, буде витрачена лише за прямим призначенням.\nДопомогти можна за веб-адресою: ubb.org.ua\nДитячий благодійний Фонд «Ти - Ангел»! Дивізом нашого Фонду є наступні рядки: «Любити - це брати участь всім своїм єством в радості або горі свого ближнього. Той, хто любить, відкриває в собі безмежні можливості втіхи і співчуття. Люди - Ангели тільки з одним крилом. І ми можемо літати тільки тоді, коли кого-небудь обіймаємо».\nДопомогти можна за веб-адресою: www.tyanhel.org.ua\nДопомога - ТСН.ua\nВідеоматеріали від каналу новин TСН, про людей яким потрібна наша допомога. Разом ми можемо перемогти будь-яку хворобу чи горе, не будемо байдужі до чужого горя.\nДопомогти можна за веб-адресою: tsn.ua/dopomoga\nІсус проповідуючи на горі промовив:\n"Блаженні вбогі духом, бо їхнєє Царство Небесне. Блаженні засмучені, бо вони будуть утішені. Блаженні лагідні, бо землю вспадкують вони. Блаженні голодні та спрагнені правди, бо вони нагодовані будуть. Блаженні милостиві, бо помилувані вони будуть. Блаженні чисті серцем, бо вони будуть бачити Бога. Блаженні миротворці, бо вони синами Божими стануть. Блаженні вигнані за правду, бо їхнє Царство Небесне. Блаженні ви, як ганьбити та гнати вас будуть, і будуть облудно на вас наговорювати всяке слово лихе ради Мене. Радійте та веселіться, нагорода бо ваша велика на небесах!" (Марка 5:3-12)\n"Хто просить у тебе то дай, а хто хоче позичити в тебе не відвертайсь від нього. Ви чули, що сказано: Люби свого ближнього, і ненавидь свого ворога. А Я вам кажу: Любіть ворогів своїх, благословляйте тих, хто вас проклинає, творіть добро тим, хто ненавидить вас, і моліться за тих, хто вас переслідує, щоб вам бути синами Отця вашого, що на небі, що наказує сходити сонцю Своєму над злими й над добрими, і дощ посилає на праведних і на неправедних. Коли бо ви любите тих, хто вас любить, то яку нагороду ви маєте? Хіба не те саме й митники роблять? І коли ви вітаєте тільки братів своїх, то що ж особливого робите? Чи й погани не чинять отак? Отож, будьте досконалі, як досконалий Отець ваш Небесний!" (Марка 5:42-48)\n"Стережіться виставляти свою милостиню перед людьми, щоб бачили вас; а як ні, то не матимете нагороди від Отця вашого, що на небі. Отож, коли чиниш ти милостиню, не сурми перед себе, як то роблять оті лицеміри по синагогах та вулицях, щоб хвалили їх люди. Поправді кажу вам: вони мають уже нагороду свою! А як ти чиниш милостиню, хай не знатиме ліва рука твоя, що робить правиця твоя, щоб таємна була твоя милостиня, а Отець твій, що бачить таємне, віддасть тобі явно." (Марка 6:1-4) Милостиня приносить переблагання за гріхи. Вона очищає грішника в очах Божих і відвертає кару.\nІсус говорить: "Будьте ж милосердні, як і Отець ваш милосердний! Також не судіть, щоб не суджено й вас; і не осуджуйте, щоб і вас не осуджено; прощайте, то простять і вам. Давайте і дадуть вам; мірою доброю, натоптаною, струснутою й переповненою вам у подолок дадуть. Бо якою ви мірою міряєте, такою відміряють вам." (Луки 6:36-38)\nСвятий Григорій з Назязу пише: "Милосердні мають ключ до скарбниці ласк Божих".\nСвятий Апостол Петро говорить: "Найперше майте щиру любов один до одного, бо любов покриває багато гріхів." (1 Петра 4:8)\nСвятий Апостол Павло говорить: "Треба поміч давати слабим, та пам'ятати слова Господа Ісуса, бо Він Сам проказав: Блаженніше давати, ніж брати!" (Дії 20:35)\nВода гасить вогонь палаючий, а милостиня гріхам противиться", - стверджує Дух Святий устами Господнього Мудреця. (Енц. 333)\n"Допоможи вбогому, а позискаєш рай", - закликає святий Мефодій.\nУривки з св. Євангелія, де можемо побачити як треба чинити милосердя і милостиню.\n"До Ісуса підійшов ось один юнак, і сказав: Учителю Добрий, що маю зробити я доброго, щоб мати життя вічне? Він же йому відказав: Чого звеш Мене Добрим? Ніхто не є Добрий, крім Бога Самого. Коли ж хочеш ввійти до життя, то виконай заповіді. Той питає Його: Які саме? А Ісус відказав: Не вбивай, не чини перелюбу, не кради, не свідкуй неправдиво Шануй батька та матір, і: Люби свого ближнього, як самого себе. Говорить до Нього юнак: Це я виконав все. Чого ще бракує мені? Ісус каже йому: Коли хочеш бути досконалим, піди, продай добра свої та й убогим роздай, і матимеш скарб ти на небі." (Матвія 19:16-21)\n"Ісус сів навпроти скарбниці, і дививсь, як народ мідяки до скарбниці вкидає. І багато заможних укидали багато. І підійшла одна вбога вдовиця, і поклала дві лепті, цебто гріш. І покликав Він учнів Своїх та й промовив до них: Поправді кажу вам, що ця вбога вдовиця поклала найбільше за всіх, хто клав у скарбницю. Бо всі клали від лишка свого, а вона поклала з убозтва свого все, що мала, свій прожиток увесь..." (Марка 12:41-34)\n"Любіть своїх ворогів, добро робіть тим, хто ненавидить вас. Благословляйте тих, хто вас проклинає, і моліться за тих, хто кривду вам чинить. Хто вдарить тебе по щоці, підстав йому й другу, а хто хоче плаща твого взяти, не забороняй і сорочки.І кожному, хто в тебе просить подай, а від того, хто твоє забирає, назад не жадай. І як бажаєте, щоб вам люди чинили, так само чиніть їм і ви." (Луки 6:27-31)\n"Ісус оповів таку притчу: Один чоловік ішов з Єрусалиму до Єрихону, і попався розбійникам, що обдерли його, і завдали йому рани, та й утекли, покинувши ледве живого його. Проходив випадком тією дорогою священик один, побачив його, і проминув. Так само й Левит надійшов на те місце, поглянув, і теж проминув. Проходив же там якийсь самарянин, та й натрапив на нього, і, побачивши, змилосердився. І він підійшов, і обв'язав йому рани, наливши оливи й вина. Потому його посадив на худобину власну, і приставив його до гостиниці, та й клопотався про нього. А другого дня, від'їжджавши, вийняв він два динарії, та й дав їх господареві й проказав: Заопікуйся ним, а як більше що витратиш, заплачу тобі, як вернуся. Котрий же з цих трьох на думку твою був ближній тому, хто попався розбійникам? А він відказав: Той, хто вчинив йому милість. Ісус же сказав йому: Іди, і роби так і ти!" (Луки 10:30-37)\n"Не лякайся, черідко мала, бо сподобалося Отцю вашому дати вам Царство. Продавайте достатки свої та милостиню подавайте. Робіть калитки собі не старіючі, невичерпний скарб той у небі, куди не закрадається злодій, і міль де не точить. Бо де скарб ваш, там буде й серце ваше!" (Луки 12:32-34)\n"Але, як справляєш гостину, клич убогих, калік, кривих та сліпих, і будеш блаженний, бо не мають вони чим віддати тобі, віддасться ж тобі за воскресіння праведних!" (Луки 14:13-14)\n"Коли ж прийде Син Людський у славі Своїй, і всі Анголи з Ним, тоді Він засяде на престолі слави Своєї. І перед Ним усі народи зберуться, і Він відділить одного від одного їх, як відділяє вівчар овець від козлів. І поставить Він вівці праворуч Себе, а козлята ліворуч. Тоді скаже Цар тим, хто праворуч Його: Прийдіть, благословенні Мого Отця, посядьте Царство, уготоване вам від закладин світу. Бо Я голодував був і ви нагодували Мене, прагнув і ви напоїли Мене, мандрівником Я був і Мене прийняли ви. Був нагий і Мене зодягли ви, слабував і Мене ви відвідали, у в'язниці Я був і прийшли ви до Мене. Тоді відповідять Йому праведні й скажуть: Господи, коли то Тебе ми голодного бачили і нагодували, або спрагненого і напоїли? Коли то Тебе мандрівником ми бачили і прийняли, чи нагим і зодягли? Коли то Тебе ми недужого бачили, чи в в'язниці і до Тебе прийшли? Цар відповість і промовить до них: Поправді кажу вам: що тільки вчинили ви одному з найменших братів Моїх цих, те Мені ви вчинили. Тоді скаже й тим, хто ліворуч: Ідіть ви від Мене, прокляті, у вічний огонь, що дияволові та його посланцям приготований. Бо Я голодував був і не нагодували Мене, прагнув і ви не напоїли Мене, мандрівником Я був і не прийняли ви Мене, був нагий і не зодягли ви Мене, слабий і в в'язниці і Мене не відвідали ви. Тоді відповідять і вони, промовляючи: Господи, коли то Тебе ми голодного бачили, або спрагненого, або мандрівником, чи нагого, чи недужого, чи в в'язниці і не послужили Тобі? Тоді Він відповість їм і скаже: Поправді кажу вам: чого тільки одному з найменших цих ви не вчинили, Мені не вчинили!" (Матвія 25:31-45)\nДіла милосердя будуть основою іспиту, ті діла, в яких Бог бачить чи ми дійсно Його любили, служили йому в братові. Можливо, тому Папа, Намісник Христа, часто спрощує християнське життя, наголошуючи на ділах милосердя. А ми здійснюємо волю Ісуса, якщо перетворюємо наше життя в безнастанне діло милосердя. А що робити нам, тим, які самі живуть у злиднях, страждають від голоду й немають можливості подати милостиню другим?\nПророк Ісая так пояснює це: "І будеш давати голодному хліб свій, і знедолену душу наситиш, тоді то засвітить у темряві світло твоє, і твоя темрява ніби як полудень стане, і буде Господь тебе завжди провадити, і душу твою нагодує в посуху, кості твої позміцняє, і ти станеш, немов той напоєний сад, і мов джерело те, що води його не всихають!" Ісаї 58:10-11\nАдже милосердя і любов ближнього відноситься не лише до тіла, але й до душі. Сказати добре слово чи потішити засмученого й покривдженого може найбільш вбогий. Отже, якщо ми заможні, помагаймо бідним милостинею, а якщо ми самі у важкому матеріальному положенні, принесім промінь надії й потіхи там, де запанувала темнота, а тоді наша власна душа стане як світло серед темряви. Помагайте добрими ділами своїм ближнім, не чикаючи за це від них дарів, робіть це від щирого серця і Господь дасть Вам набагато більше.\nХто є Ісус Христос?\nЩо після нашої смерті?\nЧому ми молимося?\nЯк вивчати Біблію?\nЧому Бог помер за нас?\nРоздуми про смерть?


Пекін WTA: Янкович покидає турнір - Korrespondent.net\nПекін WTA: Янкович покидає турнір\n6 жовтня 2009, 13:38\nЯнкович програла китаянці\nСьогодні, 6 жовтня, екс-перша ракетка світу сербка Олена Янкович програла у другому раунді турніру категорії Premier China Open-2009.\n24-річна тенісистка з Белграда зустрічалася на пекінських кортах з 23-річною господинею змагань Шуай Пен, яка займає в поточному рейтингу WTA 53-у позицію. Китайська тенісистка переграла Янкович з рахунком 4:6, 7:5, 6:2.\nЗустріч тривала 1 годину 57 хвилин. Таким чином, Пен відкрила рахунок своїм перемогам у протистоянні з суперницею - 1:6. Причому до цього китаянка виграла в сербки всього одну партію.\nУ ході матчу з тенісисткою з Піднебесної було видно, що Янкович сильно турбує праве зап'ястя. Ця травма, нагадаємо, перешкодила сербці минулого тижня дограти фінал турніру в Токіо проти Марії Шарапової: у вирішальному поєдинку Toray Pan Pacific Open-2009 за рахунку 2:5 і 0-30 на своїй подачі Янкович відмовилася від продовження боротьби.\nУ третьому колі китаянка Пен зустрінеться з російською тенісисткою Марією Шараповою.\nСпівробітники УДО напали на журналістів на весіллі сина Луценка1704\nУ список можливих наставників Бірмінгему потрапив померлий тренер454\nУ Росії олімпійські чемпіонки потрапили в ДТП212


Суд переніс на 14 серпня розгляд справи за позовом Медведчука проти Кіпіані | Інститут масової інформації\nДарницький районний суд Києва переніс на 14 серпня розгляд позову народного депутата Віктора Медведчука проти журналіста й історика Вахтанга Кіпіані з вимогою заборонити розповсюдження його книги "Справа Василя Стуса". Таке рішення суд ухвалив 10 липня, повідомляє Громадське.\nНа сьогоднішньому засіданні суд розглянув лише перший том матеріалів справи.\nЯк повідомляв ІМІ, 10 липня Дарницький районний суд Києва продовжив розгляд позову народного депутата Віктора Медведчука проти журналіста й історика Вахтанга Кіпіані з вимогою заборонити розповсюдження його книги "Справа Василя Стуса".\nУлітку 2019 року народний депутат від "Опозиційної платформи – За життя" Віктор Медведчук подав до Дарницького районного суду Києва позов проти журналіста та історика Вахтанга Кіпіані з вимогою заборонити поширення його книги "Справа Василя Стуса".


Забудовникам виділять безкоштовно землі з комунікаціями - Zagorodna.com\nЗабудовникам виділять безкоштовно землі з комунікаціями\nКерівники областей нададуть забудовникам житла підготовлені ділянки з комунікаціями і прокладеними мережами. Про це заявив Прем'єр-міністр Микола Азаров на зустрічі з представниками ділових кіл. Повідомляє кореспондент ЛІГАБізнесІнформ.\n"Я поставив перед керівництвом всіх областей завдання, з урахуванням складного становища в будівельній галузі, надати майданчика під будівництво безкоштовно. Це не повинні бути пустирі невідомо які. Це повинні бути підготовлені майданчики", - заявив Азаров.\nПрем'єр-міністр зазначив, що зараз ми підемо на втрати, тому що підготовка майданчика це комунікації, мережі, вкладення, і т.д. "Але ми повинні на це піти. Потім ми знайдемо прийнятну форму співпраці з будівельним бізнесом, але в будь-якому випадку ми максимально спростимо надання землі для бізнесу".\nНагадаємо, що уряд вже заявляло про наміри найближчим часом вирішити питання про безкоштовне надання будкомпаніям в регіонах майданчиків для будівництва дешевого житла. Виступаючи на відкритому засіданні Українського форуму "Програма економічних реформ: стратегії та механізми здійснення" Прем'єр відзначав, що такий крок буде стимулювати будівельні компанії, активізувати роботу з будівництва нового житла з тим, щоб не тільки добудовувалися вже споруджувані об'єкти, але і з'являлися нові.\n"Ми зараз займаємося тим, щоб у кожному місті, в кожному населеному пункті, де це можливо, були абсолютно безкоштовно будівельникам надані готові майданчики під будівництво житла, не елітного, а дешевого і доступного", - сказав М. Азаров.\nПри цьому він підкреслив, що безкоштовно майданчики будуть надаватися лише компаніям, у яких будуть ресурсні можливості для будівництва житла.\nЯк повідомлялося раніше, витрати по комунальних та енергомереж при зведенні соціального житла все ще лежить на плечах будівельників.