Спостереження (процедура банкрутства)\nМетою процедури спостереження є забезпечення збереження майна боржника та проведення аналізу фінансового стану боржника. Тим самим боржнику надається можливість працювати без боргів, що сприяє вивченню істинної картини можливості відновлення платоспроможності та продовження діяльності боржника, встановлення реального терміну такого відновлення. На цей період призначається тимчасовий керуючий.\nНе менш важливе завдання спостереження - прийняття ефективних заходів по збереженню майна боржника.\nВ період спостереження виявляється розмір вимог кредиторів, визначаються конкурсні кредитори і кількість голосів, що належать кожному кредитору на зборах кредиторів. Спостереження закінчується в момент винесення відповідного рішення (ухвали) арбітражного суду по суті розглянутого справи або про припинення провадження у справі у випадках, передбачених законом. Робота, проведена в період спостереження, є необхідною основою для проведення інших призначуваних арбітражним судом процедур банкрутства.\nАналіз фінансового стану боржника - одна з найважливіших обов'язків тимчасового керуючого, що визначають основний зміст процедури спостереження. Аналіз фінансового стану боржника проводиться з метою визначення достатності належного боржнику майна для покриття судових витрат, витрат на виплату винагороди арбітражним керуючим, а також можливості або неможливості відновлення платоспроможності боржника, і для визначення наявності ознак фіктивного та умисного банкрутства. Проведення такого аналізу дає можливість запропонувати конкретні заходи щодо відновлення платоспроможності боржника або зробити однозначний висновок про неможливість її відновлення.\nСпостереження вводиться з дати прийняття арбітражного суду заяви кредиторів до виробництва або за результатом розгляду арбітражним судом обгрунтованості вимог заявника. Основний зміст спостереження:\nзабезпечення збереження майна\nскладання реєстру вимоги кредиторів\nпроведення перших зборів кредиторів\nТакож призупиняється виконання виконавчих документів з майнових стягнень; забороняється виділ частки одного з пайовиків юридичної особи; призначається тимчасовий керуючий; забороняється прийняття органами юридичної особи рішення про банкрутство юридичної особи і т.д.\nУ ст. 71 Закону про банкрутство 2002 року передбачено, що для цілей участі в перших зборах кредиторів кредитори вправі пред'явити свої вимоги до боржника протягом 30 днів з дня опублікування повідомлення про введення процедури спостереження. Якщо кредитори пред'явили вимоги до боржника після закінчення 30 днів з дня опублікування повідомлення про введення процедури спостереження, то ці вимоги підлягають розгляду арбітражним судів після введення процедури банкрутства, наступної за процедурою спостереження.  У свою чергу боржник має право подати свої заперечення протягом 15 днів з дня закінчення строку для пред'явлення вимог за вимогами кредиторів.\nРозглянувши пред'явлені кредиторами вимоги, арбітражний суд встановлює підстави для включення даних вимог до реєстру кредиторів і виносить ухвалу про включення або про відмову у включенні вимог до реєстру вимог кредиторів. У відповідності зі ст.72 Закону про банкрутство тимчасовий керуючий призначає дату проведення зборів кредиторів та повідомляє про це всіх виявлених конкурсних кредиторів, уповноважені органи, представників працівників боржника, а також інших осіб, які мають право брати участь у зборах кредиторів. Слід враховувати, що перші збори кредиторів має відбутися не пізніше ніж за 10 днів до дати закінчення процедури спостереження. \nНа перших зборах кредиторів вирішуються такі питання:\nприйняття рішення про введення фінансового оздоровлення та про звернення до арбітражного суду з відповідним клопотанням;\nприйняття рішення про введення зовнішнього управління та про звернення до арбітражного суду з відповідним клопотанням;\nприйняття рішення про звернення до арбітражного суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом і про відкриття конкурсного виробництва;\nутворення комітету кредиторів, визначення кількісного складу та повноважень комітету кредиторів, обрання членів комітету кредиторів;\nвизначення додаткових вимог до кандидатур адміністративного керуючого, розпорядника майна, конкурсного керуючого;\nвизначення кандидатури арбітражного керуючого або саморегулівної організації, з числа членів якої повинен бути затверджений арбітражний керуючий;\nвибір реєстроутримувача з числа реестродержателей, акредитованих саморегулюючої організацією;\nвирішення інших питань, передбачених Законом про неспроможність.\nСпостереження закінчується з дати початку фінансового оздоровлення, зовнішнього управління, визнанням арбітражним судом юридичної особи банкрутом і відкриття конкурсного виробництва або прийняття мирової угоди. При цьому встановлений певний термін, в який закінчується спостереження - 7 місяців з дати надходження заяви про визнання банкрутом.\nАрбітражний суд ( Судова система Росії) Арбітражний керуючий ( Індивідуальний підприємець) Банківська гарантія Банкрутство громадянина Грошове зобов'язання Боржник Досудова санація Заставу Конкурсна маса Конкурсне право Конкурсний кредитор Кредитор Мораторій Неоплатному Неплатоспроможність Черзі кредиторів у банкрутство Саморегулівна організація арбітражних керуючих Фінансова стійкість Фінансовий аналіз\nСпостереження Фінансове оздоровлення Зовнішнє управління Конкурсне виробництво Мирова угода\nТимчасовий керуючий Адміністративний керуючий Зовнішній керуючий Конкурсний керуючий\nКомісія ООН зі спостереження, контролю та інспекціях\nСистема спостереження за рівнем води в Санкт-Петербурзі\nЗона Сил ООН зі спостереження за роз'єднанням


п’ятниця, 14 травня 2021, 13:41\nЯк передає Укрінформ, про це написав голова ради Національного банку Богдан Данилишин у Фейсбук.\n"Як у 2020 році, так і на початку 2021 року переважна частина чинників, які здійснюють вплив на динаміку інфляції мають немонетарний або структурний характер", - написав Данилишин.\nЗа оцінками НБУ, які він навів, із загальної інфляції в березні на рівні 8,5%, близько 7,6 в. п. було згенеровано компонентами, що мають високий ступінь немонетарного впливу. Річні темпи зростання цін за немонетарними складовими індексу споживчих цін у березні становили 12,2%, порівняно з 2,3% зростання цін за компонентами, які є більшою мірою залежними від монетарних чинників.\nПро слабкий вплив на ціни фактору сукупного попиту, за словами Данилишина, також свідчить значна нерівномірність зростання цін за окремими категоріями споживчих товарів і послуг: наприклад, якщо вартість яєць зросла за рік більш ніж удвічі, соняшникової олії – на 48,5%, цукру – на 64,7%, то ціни на овочі за рік знизилися на 7%, а вартість одягу та взуття – на 5%.\nГолова ради Нацбанку зауважив, що динаміка зростання споживчих цін у березні очікувано прискорилась. Зростання індексу споживчих цін у березні становило 1,7%, прискорившись у річному вимірі до 8,5% (порівняно з 7,5% у лютому). Така його динаміка в цілому відповідає очікуванням Національного банку щодо посилення інфляційного тиску у I півріччі 2021 року та обумовлюється дією як факторів з боку пропозиції (нижчий від минулорічного врожай, подорожчання енергоносіїв), так і окремих факторів з боку попиту (зростання споживчого попиту внаслідок підвищення соціальних стандартів).\nЧитайте також: Споживчі ціни у березні зросли на 1,7% – Держстат\nЯк повідомлялося, за даними Держстату, споживчі ціни у березні 2021 року проти лютого 2021 року збільшилися на 1,7%; проти березня 2020 року – на 8,5%, проти грудня 2020 року – на 4,1%. За січень-березень 2021 року порівняно із аналогічним періодом минулого року споживча інфляція становила 7,4%. Споживчі ціни у березні 2020 року порівняно із лютим 2020 року знизилися на 0,8%, проти березня 2019 року зросли на 2,3%. За січень-березень 2020 року порівняно із аналогічним періодом попереднього року споживча інфляція становила 2,6%.\nДо монетарних факторів відносять переповнення каналів грошового обігу грошима, внаслідок чого відбувається знецінення грошей та зниження їх купівельної спроможності. До немонетарних факторів належить підвищення попиту на товари та послуги, збільшення витрат виробництва, сезонні фактори тощо.\nЦіни Данилишин Інфляція


На Тернопільщину повернувся град із дощем (Фото)\n03.05.2019 17:44 Джерело: TeNews\nНа Тернопільщині знову пройшов дощ із градом. Краяни скаржаться, що негода зіпсувала їм прогулянки та демонструють у соцмережах фото опадів й побілілої землі. Люди дивуються примхам весняної погоди.\n— Не пригадую такої зливи з градом... Травень місяць надворі... — пише фотограф Юрко Хмурич.\nРаніше синоптики попереджали про ймовірне повернення негоди на територію області.\nДжерело: TeNews Теги: #тернопіль, #новини тернополя, #новини тернопільщини, #тернопільські новини, #град, #стихія


Сетевой модуль Ethernet W5500 ТСР IP для Arduino купить Киев Украина\n10 чи більше 121.00 грн.\n20 чи більше 119.00 грн.\n50 чи більше 115.00 грн.\nМережевий модуль W5500 є Ethernet-контролером на базі чіпу W5500. Він є більш новою моделлю свого попередника W5100. Так само на модулі встановлені: обв'язка чіпу, стабілізатор на 3,3 В і роз'єм RJ45 з узгоджуючим трансформатором. Використовуючи даний модуль Ви зможете передавати дані як по локальній мережі, так і по мережі інтернет. Модуль може бути заживлений як від напруги 3,3 В, так і від напруги 5 В. Логічні рівні на інформаційних пінах 3,3 В, але вони толерантні до рівнів 5 В, тому Ви можете підключати його до Arduino.\nДля роботи з модулем можливо скористатися бібліотекою Ethernet2, синтаксис звернення до функцій і методів якої аналогічний бібліотеці Ethernet.\nПро те, як працювати з менеджером бібліотек, написано в розділі «Пошук бібліотек» на сторінці Wiki - Встановлення бібліотек в Arduino IDE.\nДля перевірки модуля встановіть бібліотеку Ethernet2, підключіть модуль до мережі і до Arduino. Відкрийте скетч «WebServer» з меню Arduino IDE: Файл> Приклади> Ethernet2> WebServer. Якщо потрібно, змініть в 26 рядку скетчу IP адресу для Вашої мережі, завантажте скетч, відкрийте монітор послідовного порту і будь-який браузер.\nЯкщо в адресний рядок браузера ввести IP адресу зі скетчу (наприклад: http://192.168.1.177), то повинна завантажитися сторінка, в якій будуть відображені показання з аналогових пінів Arduino і ця сторінка буде оновлюватися з інтервалом в 5 секунд. А в моніторі послідовного порту, при кожному оновленні сторінки, буде відображатися інформація про користувача, що здійснює запит.\nДля зручності підключення до Arduino скористайтеся розширювачами типу Trema Shield, Trema Power Shield, Motor Shield або Trema Set Shield. Модуль підключається до Arduino по апаратній шині SPI.\nПризначення і підключення пінів модуля:\n5V - вивід живлення 5 В.\n3.3V - вивід живлення 3,3 В.\nGND - загальний вивід живлення.\nMISO - лінія даних, підключається до 12 виводу Arduino UNO, Nano, ProMini, або до 50 виводу Arduino Mega.\nMOSI - лінія даних, підключається до 11 виводу Arduino UNO, Nano, ProMini, або до 51 виводу Arduino Mega.\nSCLK - лінія тактування, підключається до 13 виводу Arduino UNO, Nano, ProMini, або до 52 виводу Arduino Mega.\nSCS - лінія вибору пристрою, підключається до будь-якого виводу Arduino, але за замовчуванням використовується апаратний вивід 10 для Arduino UNO, Nano, ProMini, або вивід 53 для Arduino Mega.\nRST, INT і NC - не використовуються.\nМодуль може бути заживлений як від напруги 3,3 В, так і від напруги 5 В. Якщо модуль живиться від 3,3 В, то напруга живлення подається на піни 3.3V і GND, вивід 5V не використовується. Якщо модуль живиться від 5 В, то напруга живлення подається на піни 5V і GND, вивід 3.3V не використовується.\nІнтерфейс SPI (MODE 3); 10BaseT / 100BaseTX Ethernet PHY embedded\nДіапазон температур 0 до 70 °C\nКількість незалежних мережевих підключень: до 8\nНапруга 3,3 або 5 В постійного струму\nОб'єм внутрішнього буфера TX / RX: 32 кбайт\nПротокол TCP / IP: TCP, UDP, ICMP, IPv4, ARP, IGMP, PPPoE\nРозмір 60x30 мм\nСтрум до 185 мА (при Vcc = 3 В)\nДодатково Індикація режимів роботи: (Full / Half duplex, Link, Speed, Active)\nI2C модуль для збільшення виводів pcf8574\nArduino Prototype Shield з макетною платою


У Каховці обговорили питання подальшої долі монумента «Тачанка» » Любимый Херсон | Новости\nЛюбимый Херсон » Новости Херсона » У Каховці обговорили питання подальшої долі монумента «Тачанка»\nЗаміcть знеcення cтвoрити Музей мoнументальнoї прoпаганди запрoпoнував гoлoва Херcoнcькoї oблаcнoї державнoї адмініcтрації Юрій Гуcєв під чаc oбгoвoрення за «круглим cтoлoм» у Кахoвці дoлі мoнумента «Тачанка».\nРазoм з керівникoм інcтитуту націoнальнoї пам’яті Антoнoм Дрoбoвичем та міcькoю владoю грoмадcькіcть oбгoвoрила мoжливі варіанти cтвoрення на теритoрії міcта Кахoвка музею пoряд з мoнументoм «Легендарна тачанка».\nУ зв’язку з дією Закoну України «Прo заcудження кoмуніcтичнoгo та націoнал-coціаліcтичнoгo тoталітарних режимів в Україні та забoрoну прoпаганди їхньoї cимвoліки» мoнумент «Тачанка» і пам’ятник «Дівчина в шинелі» є cимвoлікoю кoмуніcтичнoгo тoталітарнoгo режиму та підлягають демoнтажу. Oднак декoмунізувати Легендарну тачанку згіднo з вимoгами чиннoгo закoнoдавcтва мoжливo не демoнтуючи пам’ятник.\nПрoпoзиція oчільника Херcoнщини – зрoбити навкoлo Легендарнoї тачанки музей. Він має cтати рoдзинкoю. Тoму щo та Тачанка, яка є на Херcoнщині, – це унікальний oб’єкт миcтецтва, якoгo немає в жoднoму регіoні України. Тoму мoя прoпoзиція пoлягає в тoму, щoб cтвoрити музей. У випадку, якщo cьoгoднішнє oбгoвoрення підтримає цю ідею, тo я прoпoнуватиму Антoну Дрoбoвичу cпільним рішенням Українcькoгo інcтитуту націoнальнoї пам’яті та Херcoнcькoї OДА cтвoрити рoбoчу групу, яка б працювала над cтвoренням кoнцепції музею.\nНебайдужіcть міcцевих жителів дo пам’ятoк іcтoрії відзначив Антoн Дрoбoвич: «Ми oтримували звернення від грoмадcьких oрганізацій, міcькoї влади. Приємнo, щo є така ініціатива й небайдужі дo пам’яті, яку, безперечнo, пoтрібнo зберегти».\nТакoж виcтупила гoлoва Грoмадcькoї ради при OДА Ірина Зoря: «Це миcтецький витвір, пo-перше. А пo-друге, від іcтoрії ми нікуди не пoдінемocь. Я дуже рада, щo наразі є прoпoзиції рoбити музеї з таких пам’ятoк».\nВ хoді oбгoвoрення oчільник oблаcті Юрій Гуcєв запрoпoнував рoзрoбити план дій та cтвoрити рoбoчу групу, яка б напрацювала кoнцепцію такoгo музею, щo в пoдальшoму дoзвoлить винеcти дану ідею на центральний і регіoнальний рівні та надати другoгo дихання цій важливій пам’ятці.


Квест "Ми за мир" до Міжнародного Дня миру\n» Новини » Квест "Ми за мир" до Міжнародного Дня миру\nСаме до цього дня у Куровицькій ЗОШ I-III ступенів відбувся квест «Ми за мир» під керівництвом педагога-організатора Гуляк У.В. та шкільного психолога Миколишин Г.С.\nУ грі взяли участь 2 команди учнів 7-го класу. На початку гри капітани команди заповнили анкети, де вказали назву команди, кількість учасників та девіз. Кожна команда пройшла ряд станцій, де керівники станцій вручали їм листи завданнями. За кожне виконане завдання вони отримували 1 літеру. В сумі вони мали знайти 7 літер ( Ми за мир).\nПриєдналися до святкування і учні 6-го класу. Діти власноруч виготовили паперових голубів як символ миру та духовного розвитку нації.\nТакож учні влаштували флешмоб на шкільному подвір'ї.


Кваліфікаційні вимоги - Мийник-прибиральник рухомого складу 2-го розряду (залізничний транспорт і метрополітен)\nБазова або неповна базова загальна середня освіта. Короткострокове виробниче навчання або інструктаж. Підвищення кваліфікації. Стаж роботи за професією мийника-прибиральника рухомого складу 1 розряду не менше 0,5 року.\nЗнає та застосовує у діяльності: способи і прийоми промивання і прибирання із застосуванням різних мийних розчинів; склад і способи приготування розчинів, що застосовуються; правила користування підйомно-транспортними засобами; правила біотермічного знезаражування та спалювання у спеціальних печах гною та сміття; правила техніки безпеки під час роботи на залізничних коліях.\nЗовнішнє і внутрішнє очищення, обтирання, прибирання та обмивання з протиранням скла локомотивів, пасажирських вагонів, електро- і дизель-поїздів, автобусів, трамваїв і тролейбусів вручну із застосуванням пристроїв і різних розчинників, паст, бензину і гасу згідно з санітарно-гігієнічними вимогами їх оброблення. Здійснює очищення і гаряче промивання вручну піввагонів під навантаження вугілля. Очищає, продуває, обтирає і обмиває деталі і вузли під час ремонту залізничного рухомого складу із застосуванням розчинників, бензину і гасу. Готує мийні розчини. Транспортує, укладає, біотермічно знезаражує і спалює у спеціальних печах гній та сміття. Прибирає території дезінфекційно-промивальних станцій і пунктів, пунктів комплексного підготування вагонів.


Поради батькам майбутніх першокласників. - Cайт Харківської загальноосвітньої школи I ступеня №171\nОтримання нової інформації - це одна з важливих потреб дитини дошкільного віку. Діти активно досліджують навколишній світ, задають безліч питань, копіюють оточуючих людей, з цікавістю спостерігають за реакцією дорослих у відповідь на їх поведінку. Тому, як правило, діти йдуть до школи з інтересом. Їм цікавий цей новий етап життя, який веде їх до дорослішання, отримання не тільки знань, а й життєвого досвіду.\nДуже важливо щоб на цьому етапі вони не зіткнулися зі страхами, які вони легко переймають від своїх батьків. Даже якщо ви вважаєте, що ваши діти не впораються з чимось у школі, постарайтеся сказати їм що ви вірити в них, може ви й самі зможете повірити, що ваші діти спроможні вже зробити більше ніж ви очікуєте і це стане першим кроком до вашого спільного успіху в школі.\nНе бійтеся своїх почуттів до дітей, обіймайте їх якомога частіше, говорите, що ви сумуєте за ними, розповідайте про те, як ви були такими ж як вони, про свої успіхи та невдачі в школі і як ви з ними впорались, як шкільний досвід допоміг вам дізнатися більше про навколишній світ, навчитися не боятися помилок, формував ваши взаємовідносини з дітьми й дорослими. Не забудьте сказати про ставлення ваших батьків до вас в цей період, даже якщо ви вважали його невірним. Це найкраща мотивація для дитини - пройти той же шлях й подивитися на що вони спроможні з вашою підтримкою.\nПоважайте свою дитину, поважайте її так, як дорослу, успішну людину, так сильно як ви спроможні, тому що тільке це навчить її поважати себе, вас та інших. Вживайте в відношенні до дитини чарівні слова "Спасибі", "Будь ласка", "Пробач"... Не зрівнюйте вашу дитину з іншими, пам'ятайте, що кожна дитина неповторна.\nДавайте дітям право вибору. Купуючи речі та канцтовари для школи, запитайте їх думки, дайте їм можливість вибрати самим те, що їм подобається. У кожної дитини свої симпатії ї антипатії, саме вони є частиною внутрішньої гармонії дітей. Не сперечайтеся з дітьми, якщо ви з чимось незгодні. Діти, роблячи вибір, не володіють тією інформацією, якою володієте ви, але якщо ви дасте їм більше інформації про ту або іншу річ і терпляче дозволити їм це обміркувати, цілком можливо, що вони усвідомлено приймуть вашу позицію і погодяться з вами.\nПоясніть дітям цінність часу, домовтеся про те як вам найкраще разпланувати час навчального дня, у дітей повинна бути можливість погуляти, пограти, зробити домашнє завдання, вчасно лягти спати, щоб вранці їм було комфортніше прокинутися і піти в школу відпочившими.\nПодумайте разом з дітьми про те, як урізноманітнити їх життя, можливо, шляхом відвідування спортивних секцій або гуртків. Спорт і творчість завжди благотворно впливають на розвиток багатосторонньої особистості дитини та допомогають виявити її здібності.\nГрайте з дітьми у ігри. Коли ви разом на прогулянці, в дорозі, у черзі, пропонуйте дітям пограти у числа, загадаючи їм простенькі задачі на лічбу, дайте їм можливість придумати задачу для вас, а потім спитайте правильно ви відповіли чи ні, придумайте разом якомога більше слів, які починаються на певну літеру або за якоїсь ознаки. Зіграйте у ігру, яка спряє розвитку пам'яти й уваги: придумайте до 10 легких словосполучень, як, наприклад, "блакитне небо", "добрий вчинок", "холодне морозиво"..., потім називайте одне слово зі словосполучення, а інше нехай скаже ваши дитина, потім пограйте у іншу гру: назвіть до 10 оточуючих вас речей а дитина хай знайде їх. Розвивайте дрібну моторику м'язів рук дітей, навчаючи їх шнурувати черевики, вирізати, складати щось з невеликих деталей або просто легенько масажуючи кожний їх пальчик. Це помогає дітям скоріше опанувати письмо та сприяє розвитку комунікаційних навичок.\nЧастіше питайте поради у ваших дітей, це навчить їх головному, тому, чому старається навчити їх школа і тому що найбільше потрібно їм у житті - міркувати. Й вони ніколи не будуть боятися спросити поради у інших теж.\nЯкщо ви невпевнені у тому рано чи ні вашій дитині йти до школи, ви можете звернутись до шкільного психолога. А якщо ви вже впевнені у цьому питанні, на сайті школи є спеціальна сторіночка для майбутніх першокласників де ви зможете найти більше корисної інформації щоб бути готовими до 1 вересня.


7.2. Зовнішньополітичні альтернативи Української Центральної Ради. Брестський мир - Зовнішня політика України: навчальний посібник\nЗовнішня політика України: навчальний посібник\nАвтори: Кучик О.С., Заяць О.А. | Рік видання: 2010 | Видавець: Київ: Знання | Кількість сторінок: 572\nУ навчальному посібнику на основі широкого фактологічного матеріалу розкрито основні етапи формування та розвитку зовнішньополітичної діяльності української державності. Подано цілісну картину зовнішньополітичної діяльності урядів України, проаналізовано місце і роль нашої держави у міжнародних відносинах.\n7.3. Зовнішньополітична діяльність Української Держави П. Скоропадського\nТЕМА 6 ДИПЛОМАТІЯ УКРАЇНСЬКОЇ ЦР, ГЕТЬМАНАТУ ТА ДИРЕКТОРІЇ: ЛЕКЦІЯ 2\nТЕМА 6 ДИПЛОМАТІЯ УКРАЇНСЬКОЇ ЦР, ГЕТЬМАНАТУ ТА ДИРЕКТОРІЇ: ЛЕКЦІЯ 1\n56. Брестський мир. Вступ німецьких та австро-угорських військ в Україну. Розпуск Центральної Ради\nсостояние геополитического пространства, при котором соблюдаются международные законы, гарантирующие политическим субъектам их законную суверенность. Международная ...\n(от англ. management- управление, организация) - раздел современной конфликтологии, изучающий проблемы управления конфликтными отношениями. Основные ...\nЗахоплення більшовиками влади у Петрограді дало новий поштовх для переформатування міждержавних відносин як на постімперському просторі, так і в регіоні. Зважаючи на низку геополітичних чинників, Центральна Рада знову стала перед вибором власних зовнішньополітичних пріоритетів. Незавершеність війни, нерозв'язаність низки проблем українського державотворепня, ворожість сусідніх державно-політичних утворень до української державності спонукало керівництво Ради до пошуку шляхів виходу зі ситуації.\nЩодо Раднаркому, то тут вибухнула війна з Радянською Росією. Щоправда, напередодні Росія формально визнала УНР, задекларувала свою прихильність до ідеї федерації, проголосивши право націй на самовизначення аж до відокремлення. Раднарком навіть збирався урочисто передати Україні козацькі клейноди, які зберігалися в московських церквах та музеях. Водночас для більшовицької Росії українське вугілля, хліб, корисні копалини та Чорне море з його розвиненими портами і флотом були не менш життєво необхідними, аніж учорашнім союзникам Росії. Про важливість українського чинника неодноразово зазначав у своїх виступах та працях керівник російських більшовиків В. Ульянов (Ленін). Тому, незважаючи на свою "підтримку" України, наприкінці 1917 р. Раднарком надіслав Центральній Раді ультиматум. Його спричинили також роззброєння в Україні Центральною Радою більшовицьких воєнізованих загонів і пропуск козаків на Дон, де точилася запекла боротьба більшовиків з антибільшовицькими формуваннями очолюваних генералом Каледіним. У разі продовження такої політики Росія погрожувала війною. Відстоюючи національні інтереси України, Генеральний Секретаріат відхилив російський ультиматум, при цьому припинивши постачання та вивезення хліба до Росії й ухвалив рішення про запровадження українських паперових грошей. Таким чином, Україна виявилась на межі війни з радянською Росією.\nЗайвим підтвердженням агресивних планів щодо України збоку більшовиків можна розглядати спробу державного перевороту, спровоковану більшовицькими групами у Харкові. Після провалу більшовиків на Всеукраїнському національному конгресі у Києві, де вони залишилися у меншості, 12 грудня 1917 р. у Харкові було проголошено створення Української Народної Республіки (щоправда, радянської). Намагаючись таким чином заплутати українців та навколишній світ, більшовики почали рішучий наступ на український уряд зсередини не гребуючи наданням військової допомоги "дружньому Харківському уряду".\nПрагнучи до реалізації своїх геополітичних інтересів, 21— 23 грудня у Лондоні французький і англійський уряди провели з ініціативи останнього зустріч (конференцію), на якій було порушено питання про збереження Східного фронту. Це означало, фактично, розгляд проблем, дотичних до України, як у територіальному, так і у державно-політичному аспектах. Конференція прийняла таємну військову конвенцію між Англією та Францією стосовно спільних дій на Півдні Росії. За умовами конвенції, Південь Росії був поділений на сфери впливу: англійську (Дон, Кавказ, Закавказзя, Курдистан) і французьку (Україна, Крим, Бессарабія). На перший погляд, поділ виявився досить умовним, оскільки на території України діяли як французькі сили, так і частини Великої Британії, а також інших союзників. Тому говорити про французький характер зони, до якої ввійшла Україна, немає підстав. Такий поділ був зумовлений суто економічними чинниками. Адже в економіці України в структурі іноземного капіталу чільне місце незаперечно посідав франко-бельгійський капітал (84,1 %), тоді як британський — 5,3 %, франко-німецький — 7,2 %.\nХарактеризуючи процес становлення відносин між Україною та державами Антанти, керівник зовнішньополітичного відомства УНР О. Шульгин писав: "Усе наше знайомство зі союзниками Росії можна поділити на три періоди: перший — напівофіційний, напівприватний; другий — офіційний; третій — період офіційних дипломатичних відносин. Увесь час у цих зносинах вели французи, але потроху з'являлись англійці, американці, італійці, румуни та серби".\nНайбільш іптенсивними ці відносини стають після прийняття Центральною Радою 20 листопада Третього Універсалу, який започаткував етап відокремлення України в самостійну державу.\nЗа свідченням О. Шульгина, наприкінці листопада його відвідали голова військової місії при ставці Південно-Західно- го фронту Ж. Табуї зі своїми офіцерами та майором англійської служби Дж. К. Л. Фіцвільямсом. Прибулі заявили: "Союзники з симпатією ставляться до культурного і політичного відродження України. Розуміючи складність умов, у яких йде будівництво нової республіки, союзні уряди пропонують свою допомогу і запитують, що потрібно Україні і чим вони можуть бути корисними. Через якийсь час все це було викладено письмово у формі вербальної ноти".\nОднак відповіді на свої пропозиції держави Антанти не отримали. Натомість була висунута попередня вимога про визнання належним чином державності України та призначення своїх представників при її уряді, на що офіційний Париж і Лондон відреагували позитивно. До Києва прибули їхні представники: у другій половині грудня — французький генерал Ж. Табуї, а дещо пізніше — повірений у справах Великої Британії П. Багге. Париж і Лондон надіслали ноти на адресу Центральної Ради про визнання України та призначення своїх представників при уряді УНР. Вручення ноти, в якій французький уряд визнав Україну, відбулось 4 січня 1918 р. Наступного дня Франція поінформувала інші держави про свій крок. Згодом аналогічно вчинив уряд Великої Британії: П. Багге 6 січня 1918 р. вручив В. Винниченку вірчі грамоти.\nВизнання незалежності України було важливим актом з боку Великої Британії і Франції, визнанням законних прав українського народу на власну державу. Водночас цей акт не був офіційним визнанням України юридично (де-юре), а лише фактично (де-факто). Це підтверджує документ Форін Офісу, датований 6 квітня 1918 р.: "Уряд Його Величності і Французький уряд домовились 6 січня 1918 р. надати формальне визнання де-факто українському уряду і надіслали вказівки П. Багге по приїзді до Києва діяти лише після консультації з представниками Франції".\nЯк свідчать опубліковані матеріали МЗС Великої Британії, П. Багге, вивчивши ситуацію в Києві, погодився з Ж. Табуї утому, що: "з огляду на австрофільські тенденції більшості українського уряду, котрі можуть найближчим часом матеріалізуватись у сепаратний мир з центральними державами, унеможливлює тепер визнання уряду УНР".\nВодночас із визнанням України Францією та Великою Британією спостерігається коливання зовнішньополітичного курсу українського уряду. З незрозумілих, на перший погляд, причин він почав переговори з Німеччиною і Австро-Угорщиною про укладання сепаратного мирного договору у Бресті. Приймаючи дипломатичних представників Антанти, Рада Міністрів УНР надсилає 10 січня 1918 р. ноту до урядів усіх держав. У цьому документі було викладено основні напрями зовнішньої політики УНР і задекларовані такі вимоги щодо проголошення миру:\nПолітика УНР буде спрямована на завершення війни та примирення всіх воюючих держав.\nМир має бути справедливим і забезпечити всім народам, великим і малим, однакові права у виявленні права на самовизначення.\nЗаконний уряд України все ще утримує єдиний фронт власними силами і представляє Україну на міжнародній арені, а тому має бути запрошеним і брати участь у всіх міжнародних форумах і мирних конференціях. .\nУ цій же ноті було задекларовано неприйняття Раднаркому як загальноросїйського уряду та легітимності його рішень для вільних республік. В одному з пунктів ноти уряд УНР залишив можливість утворення нової федеративної Російської Республіки, але це було неможливо, власні інтереси мають представляти самі республіки.\nВодночас Україна продовжувала вести активні мирні переговори з Німеччиною і Австро-Угорщиною, що всіляко заохочував Берлін, щоб ліквідувати Східний фронт і розв'язати питання про забезпечення продуктами та іншими матеріалами.\nУряди держав Антанти 24 грудня 1917 р. були поінформовані нотою міністра закордонних справ України про участь у мирних переговорах у Бресті. Ця нота отримала належні увагу й оцінку британського посольства у Петрограді. Заклики українського уряду до укладання загального миру були ідентифіковані з більшовицькими.\nТим часом до Ясс, де перебувало командування об'єднаних союзних військ Півдня Росії, було відправлено українську делегацію, до якої увійшли, зокрема, А. Галіп та Є. Голіцин- ський. 18 січня 1918 р. вони провели зустріч із представниками Франції, Великої Британії, США та Італії. На закиди європейців щодо причин ведення переговорів у Брест-Литовську українські представники заявили: "Не маючи армії, будучи неспроможною продовжувати війну, Україна змушена вести мирпі переговори. Вимоги миру поширені серед українського населення, тому уряд Ради (Центральної — О.К.) не міг би протистояти цьому, особливо, якщо більшовики укладуть мир з Австро-Угорщиною і Німеччиною...".\nДо урядів держав Антанти було висунуто ще декілька вимог, а саме:\nВизнання незалежності України та призначення своїх представників (Україна вже була формально визнана на той час — О.К.).\nФінансова підтримка українського уряду.\nМожлива підтримка Антантою промисловості України.\nВислухавши вимоги української делегації, союзники висунули низку вимог, виконання яких могло наблизити офіційне визнання та надання допомоги Україні:\nУкраїна має запевнити їх у тому, що навіть якщо вона й не робитиме фінансових видатків на війну, однак не укладатиме сепаратного миру.\nУкраїнський уряд має зрозуміти, що він тоді вступив у відносини з нашим ворогом.\nВлада має бути організована за сприяння військової місії союзників, збройних сил, які могли б не лише гарантувати порядок усередині країни, а й представляти її незалежною від атак із-поза її меж.\nУкраїнський уряд має налагодити взаємозв'язки з іншими автономними урядами.\nУкраїнський уряд має полегшити постачання Румунії та забезпечити регулярне залізничне сполучення.\nФранцузький представник додав, що він уповноважений визнати незалежність України та готовий зробити це негайно після відповіді української сторони, яка задовольнить його. Такої відповіді не було. Обізнаність українського уряду з цими вимогами підтверджують і українські джерела. Однак він продовжував вести переговори з Німеччиною, відкинувши можливість отримати фінансову, військову допомогу та й, врешті, офіційне визнання України.\nУспішний перебіг переговорів у Брест-Литовську зумовив досить оптимістичний настрій міністра міжнародних справ України О. Шульгина. Висловлюючи сподівання на добрий мир, О. Шульгин закликав українських громадян обороняти чинний лад; підтримувати уряд і боротися проти ворожих сил. Як бачимо, ведення Україною переговорів у Брест-Литовську з Центральними державами не було таємницею для дипломатів Антанти. Можна також пояснити наполегливість представників Антанти у відверненні українського уряду від укладення сепаратного миру з Німеччиною ціною надання Україні фінан- сово-економічної та військової допомоги аж до її офіційного визнання (де-юре). Водночас, як згадував відомий український політичний діяч, згодом гетьман України, Павло Скоропадський, проголошення самостійності УНР 24 січня "дуже не сподобалося французам. Вони мені тоді говорили, що ніколи самостійна Україна не буде визнана'1.\nПрагнучи припинення війни та встановлення рівноправного миру, Центральна Рада, репрезентуючи Україну, змушена була проголосити її незалежність, щоб вона виступила як суб'єкт міжнародних відносин. Мотивуючи необхідність такого кроку, голова Центральної Ради наголошує: "...для здійснення (укладання) миру та захисту нашого краю від нападників, наше правительство мусить мати повну свободу діяльності, яку може дати тільки державна незалежність нашої республіки. Сильний тільки той, хто стоїть одинцем, — каже відома, глибоко справедлива, незважаючи на свою дивовижність, фраза славного скандінавського психолога...". "У люту небезпечну хвилину, яку переживаємо ми, т- продовжує Гру шевський, — це правильний крок. Потрібно відкинути ілюзії, мовби-то ми можемо на когось опертись, мовби-то хтось стоїть за нами — якийсь "єдиний фронт", якась солідарність народів і країв бувшої російської держави", коли в дійсності нічого такого немає, а властиво навпаки — останки і пережитки тих колишніх зв'язків тільки гальмують, дезорганізують наші зусилля".\nОтже, було зроблено крок до узаконення розриву зв'язків із колишньою Російською імперією та відкрито шлях до співпраці не лише зі союзниками Росії, а й з її суперниками — державами Четверного союзу, до чого Україну штовхнув розвиток подій. Позитивним моментом стало проголошення самостійного розвитку та переміщення акценту з федералістичногб* на державницький принцип.\nНаскільки наполегливими були кроки Антанти відвернути УНР від укладення сепаратного миру, настільки Німеччина прагнула до його підписання. Участь делегації Центральної Ради у мирних переговорах у Бресті була для Берліна просто життєвою потребою не лише з огляду на природний інтерес до України, а й щоб використати її як аргумент проти агітаційної діяльності російської радянської делегації. Представники політичної верхівки держав австро-німецького блоку вбачали в Україні не лише партнера, а й засіб, за допомогою якого можна здійснювати тиск на більшовиків у питанні щодо швидкого укладання миру. Декларуючи підтримку прагнень до самостійності українців, вони влучно визначили основний чинник, який змусив уряд України так рішуче змінити напрям зовнішньополітичної активності держави. Переговорний процес у Бресті закінчився 9 лютого 1918 р., внаслідок якого було укладено договір між УНР та державами Четверного союзу. Спричинене історичним розвитком підписання Брестського миру між Україною, Радянською Росією та державами Четверного союзу призвело до зміни міжнародної ситуації у контексті здійснення планів російських політичних партій, які в багатьох позиціях були добре зрозумілі та співзвучні з програмами повоєнного устрою світу правлячих кіл Лондона, Парижа і Вашингтона.\nМирний договір був підписаний між країнами Четверного союзу — Німеччиною, Австро-Угорщиною, Болгарією та Туреччиною, з одного боку, і Українською Народною Республікою, з іншого, — 9 лютого 1918 p., ледь чи не на місяць раніше, ніж це зробила Радянська Росія, — 3 березня 1918 р. Причому партнери по переговорах нізащо не погоджувалися підписувати мир, якщо на момент його укладення Київ не належатиме Центральній Раді. Українські делегати встигли це зробити в ніч з 8 на 9 лютого, коли Мала Рада та міністри вже залишали столицю.\nМирна угода складалася з 11 статей. За умовами договору визнавалася самостійність УНР; визначалися її кордони; встановлювався порядок евакуації з України війсіЛс держав Антанти; встановлювалися дипломатичні відносини України з державами Четверного союзу; декларувалася відмова сторін договору від контрибуцій; врегульовувалися проблеми військовополонених; визначалися обсяги постачання з України сировини та продовольства; регулювалися правові відносини між сторонами; обумовлювалась цілісність статей договору; стверджувалася автентичність усіх текстів угоди.\nЗа умовами мирного договору кордони між УНР та Австро- Угорщиною визначалися за довоєнними кордонами Росії з Австро-Угорщиною. Кордон з Польщею, мав бути встановлений змішаною комісією "на основі етнографічних відносин і бажань людності", — ось таке нечітке формулювання. Вплив декларацій Радянської Росії спричинив і те, що сторони відмовилися від покриття взаємних військових затрат і контрибуцій. Була в договорі й така досить загальна теза — про взаємне постачання промислових і продовольчих "лишків". Ця теза була розгорнута й конкретизована аж 23 квітня, коли німецьке й австрійське керівництва вже відчули можливість диктувати умови. 10 вересня того ж року угода була пролонгована. Для України таке формулювання означало насправді постачання Німеччині й Австрії протягом чотирьох місяців, по 31 липня, 60 млн пудів хліба (приблизно 1 млн т), 400 млн яєць, 2,76 млн пудів худоби живою вагою, 37,5 млн пудів залізної руди тощо.\nПід час підписання договору було укладено додатково таємну, угоду про поділ Галичини на українську й польську та об'єднання української частини Галичини з Буковиною в один коронний край. Це було доволі важким для Австро-Угорщини кроком, але бажання німецького керівництва до укладення миру переважили її геополітичні інтереси. Однак доволі швидко трапився витік інформації, що призвело до розірвання цієї умови. Зрозуміло, що це завдало потім непоправної шкоди боротьбі за соборність України. За умовами Брестського договору, Україні з боку держав Четверного союзу надавалася суттєва позика в сумі 1 млрд карбованців.\nЗагалом позитивно оцінюючи укладений мир, В. Винничен- ко висловив жаль щодо його наслідків: "Мир цей був би дуже корисним для української держави й для її уряду,., коли б при цьому була одна умова, а саме: коли б цей мир явився не результатом сприятливих обставин, а наслідком нашої сили і волі, коли б ми тою силою самі могли реалізувати, охоронити й затвердити за собою всі наслідки миру. При такій умові це дійсно був би корисний мир... Коли без чужої сили реалізацію того миру не можна було сподіватися — то весь мир уже набирав іншого характеру, він весь був у руках тої сили, яка мала переводити його в життя".\nНе заперечуючи необхідності укладання миру, негативні наслідки Бреста передбачав О. Шульгин: "Всі були згідні в тому, що не можна допустити, щоб совєтські представники говорили в нашому імені. Що б там не було, але принаймні треба було бути присутніми у Бресті". Водночас О. Шульгин підтримував постійний зв'язок із делегацією, наполягаючи на утриманні її незалежності як від Росії, так і від держав Четверного союзу. Його особливо непокоїло, що участь української делегації у переговорах перекреслювали успіхи молодої української дипломатії у стосунках із Антантою. Такої самої думки був і Д. Дорошенко. Загалом ставлення О. Шульгина до факту укладання Брестського миру підтверджує його відставка з посади міністра закордонних справ та відмова від пропозиції ввійти в уряд В. Голубовича та Ф. Лизогуба.\nДискусійним у науковій літературі залишається питання так званої військової допомоги Німеччини, початок якої збігся хронологічно з укладенням Брестського договору. Як засвідчують архівні матеріали, переговори про надання військової допомоги УНР з боку держав Австро-німецького блоку розпочалися відразу після укладення договору, саме тоді, коли стало відомо про залишення Українською Центральною Радою Києва під ударами радянського агресора. Тому твердження про умову воєнної окупації Німеччиною України є сумнівним. Водночас, у процесі переговорів українська сторона вимагала направити до України частини, сформовані в Австрії з Військовополонених українців і січових стрільців чисельністю близько ЗО тис. осіб. Натомість Австро-Угорщина та Німеччина ввели майже 500-тисячну власпу армію. Більшість Волині та Київщини окупували німецькі війська, а південну Україну —* австрійські.\nІнтервенція німецьких військ на Україїгу після підписання Брестського миру було також радше вимушспим, ніж бажаним кроком. Аналіз мемуарів безпосередніх учаспиків переговорного процесу між Україпою та Чстверпим союзом свідчить про вимушений характер звернення до Німеччини щодо надання воєнної допомоги. Згадуючи про свою зустріч у потязі з М. Гру- шевським між Сарнами і Житомиром, у час, коли до Україпи просувались німецькі війська, учасник Брестських переговорів О. Севрюк писав: "Ми були удвох, і професор М. Грушевський плакав. Вступ німців па Україну був драмою і його особистого життя". Негативну оціпку давав договору й С. Петлюра. Акцентуючи па тому, що Брест зіпсував стосунки УІІР з Антантою, він у листі до Аптоновича писав: "Ми потерпіли велику невдачу... головно через нашу ізольованість од світу і ту блокаду, в яку кинула нас Антанта.\nОтже, Брестський мир виявився успіхом для молодої української дипломатії, одпим із перших кроків па шляху до припинення війни. Говорячи про зовнішньополітичні альтернативи Центральної Ради, варто констатувати, що переговори та підписання договору українська сторона розглядала як засіб до припинення війни, як один зі шляхів утвердження української державності. Об'єктивні чинники зовнішньополітичного характеру спричинили підписання договору, а питання про падання військової допомоги було наслідком збігу обставин і не входило до умов мирного договору.\nДоволі цікавою була оцінка укладеного договору політиками країн Антанти. Оцінюючи підписаний договір одразу після отримання новин з Брест-Литовська, один із працівників британського Форін Офісу висловився так: "Нічого не змінилось в Росії з учорашнього дня, окрім доданого клаптика паперу, що став поворотним моментом і відкрив нові горизонти для підступної дипломатії. Німеччина, проваливши намір укладення миру з російською революцією, уклала її лише з частиною і використає її як армію проти більшовиків. Перші формування були треновані німцями на помор'ї Росії. Для підтримки України Австрія відправлятиме рекрутованих у Галичині стрільців. Ця політика зваблюватиме до завершення розчленування Росії. Це розчленування є можливим без розпаду Австрії''. Змінивши орієнтацію на Німеччину, Центральна Рада намагалась послабити свої стосунки з Антантою. Інакше не можна пояснити конфлікт між українським урядом та представниками Бельгії, Франції й Англії. Щодо громадян цих країн, особливо офіцерів, було вжито заходів після заборони їхнього перебування на території України. Зрозуміло, що це обурило уряди цих країн і укріплювало їхню думку про більшовицький характер Центральної Ради.\nПрагнучи якось залагодити цей конфлікт, державний секретар закордонних справ О. Шульгин принаймні двічі (збереглось два документи — О. К.) надсилав роз'яснення британському консулу в Києві: "Ми маємо честь повідомити Вас, — зазначалося у телеграмі від 10 січня 1918 р., — що, відповідно до статті 1, пункт В, особи, що мають офіційний статус, не є об'єктом видворення з Києва". Згодом до британського консульства надійшла телеграма О. Шульгина від 15 січня про те, що "Містер Віндавський, містер Фішенбрудер, містер Бішоп, маючи офіційний статус, не були об'єктами розпорядження покинути Київ". Безумовно, що навіть ці роз'яснення не надавали авторитету урядові України, який, отримавши визнання своєї державності, одразу пішов на конфлікт з державами Антанти, котрі ще вчора були союзниками.\nВийшовши зі складу кабінету, О. Шульгин напише: "Два акти з діяльності за останній час схвилювали мене... Перше — це розпорядження міністерства внутрішніх справ про заборону деяким чужоземним громадянам, а саме офіцерам Франції, Англії, Бельгії перебувати на території України. Друге — лист - відповідь міністерства закордонних справ представникові інтересів Франції і Англії — іспанському консулові Василіаді (з приводу відсутності урочистого визнання УНР з боку Англії та Франції— О.К.)... Дійсно не відбулось урочистого акту визнання Республіки з боку зазначених держав. Але чи є це доказ, що ці держави не визнали нашої республіки... Встановлення дипломатичних зносин з іншою державою є вже акт її визнання... Англія та Франція визнали УНР і це акт надзвичайної історичної ваги".\nЗасудивши акції уряду В. Голубовича, О. Шульгин водночас висловив захоплення щодо визнання України, жодним словом не обмовившись про зміну в орієнтаціях України.\nБудучи прибічником повноцінних стосунків УНР з усіма державами, концепція О. Шульгина ґрунтувалась не лише на бажанні будь-якою ціною здобути визнання Антанти чи Четверного союзу, а й на прагненні загального примирення у Європі за безперечною участю України. Однак нестійке внутрішньополітичне становище в державі зумовлювало й нестабільність у зовнішній політиці. Це ще раз підтверджує факт, що тгід час ведення переговорів відбулась зустріч Ж. Табуї з В. Винниченком, під час якої французький представник запевнив голову уряду України у готовності Франції повністю визнати державність України, а представник при командуванні Антанти, котре розташоване в Яссах, Сент-Оляр, крім цього, пов'язував визнання з виділенням для України 800 млн рублів золотом і наданням технічної та військової допомоги. У винагороду за підтримку Східного фронту, Україні обіцяли 50 тис. чеських військовослужбовців підкріплення. Українські дипломати в Яссах, І. Коростовець та А. Галіп, рекомендували урядові підтримати фронт і утворити спільну з Антантою армію.\nОднак західну допомогу було відкинуто ще до підписання Брестського договору. Уряд УНР продовжував переговори з Німеччиною і державами Четверного союзу про укладення миру, а отже, йшлось про фактичний розрив з Антантою. Він не міг не розуміти цього.\nОчевидно й те, що, підписуючи мир з Німеччиною, українські політики сподівались на вихід України з війни без негативних наслідків. Адже міністр закордонних справ Української Народної Республіки О. Шульгин наголошував на необхідності дотримуватись нейтралітету у відносинах з державами різних військово-політичних блоків: "Треба входити в міжнародний концерн держав. Великі держави світу, а за ними і багато менших, поділились на дві комбінації: Антанти і Четверного союзу. Нам, як державі молодій, не слід входити ні в той, ні в інший склад держав. Повний нейтралітет — ось наш національний інтерес. В нашому існуванні і побуті можуть бути зацікавлені як одна, так і друга сторона. На цьому ми можемо виграти і здобути свою незалежність фактично".\nОтже, питання самовизначення України, як державно - політичного утворення, трансформувалося з ідеї автономії в оновленій Російській Федеративній Республіці на вимогу відокремити Україну в самостійну державу.\nІдея самостійності України формувалась під впливом внутрішньо - та зовнішньополітичного чинників. Утворення на території Російської імперії національних органів управління актуалізувало проблему самовизначення національно - політичних утворень. Українські політичні кола шукали шляхів зближення з іншими державами, щоб гарантувати безпеку держави та знайти союзників в обороні України від більшовицьких армій, які провадили окупаційну політику стосовно останньої.\nЦентральна Рада дедалі більше втрачала свої вплив та авторитет, бо більшість населення України (селянство) грабували німецько-австрійські війська. Звичайно, Центральна Рада швидко зрозуміла свою помилку щодо дозволу на окупацію території України австро-німецькими військами. Але не маючи реальної сили, могла лише декларувати своє невдоволення. Німецька сторона небезпідставпо вважала себе ошуканою, оскільки доволі швидко стала зрозуміла неспроможність Центральної Ради виконувати свої зобов'язання про постачання Німеччині й Австрії "лишків" продовольства. Більше того, командування окупаційних сил вирішили діяти на власний розсуд. Уже 6 квітня Головнокомандувач німецькими військами фельдмаршал Айхгорн видав наказ про обов'язковість засіву селянами всієї землі, а згодом — наказ про введення військово-польових судів для українців, а завершилася серія таких заходів роззброєнням чи не єдиної української дивізії Центральної Ради — "синьожупанників". І хоча Центральна Рада робила спроби заперечити накази Айхгорна про обов'язковий засів усіх полів, вони виявились малоефективними. Центральна Рада спромоглася доручити: "1) Міністрові земельних справ оповістити всю людність України, про втрату сили наказу фельдмаршала Айхгорна; 2) Міністру закордонних справ Скласти протест проти наказу фельдмаршала Айхгорна, як і проти всякого дотеперішнього самовільного втручання німецько-ав- стро-угорських військових властей у соціально-політичні відносини на Україні; 3) Голові Ради Народних Міністрів зробити відповідну заяву-ноту берлінському урядові в справі цього наказу". Це фактично поодинокі протести Центральної Ради, сили якої невпинно танули. Передчуття близького фінішу прискорили прийняття важливих державних документів: на останньому засіданні, 29 квітня, було ухвалено конституцію УНР, змінено земельний закон і обрано М. Гру шевського президентом УНР.\nОднак цей рішучий крок виявився запізнілим. Того ж дня гетьманом України з виконанням певних формальностей став великий український поміщик, колишній царський генерал — Павло Скоропадський. В Україні розпочався інший період її політичного та соціального розвитку. Закономірною стала зміна зовнішньополітичних пріоритетів України та їхнє практичне втілення.\nОцінюючи зовнішньополітичну діяльність урядів Української Центральної Ради, можна виділити такі тенденції:\nСтановлення зовнішньополітичних відносин України з іншими державами пройшов неофіційний, напівофіційний та офіційний періоди існування.\nРозвиток британо-українських і фраико-українських відносин 1917— початку 1918 р. свідчить про відсутність у зовнішньополітичній доктрині Великої Британії та Франції чіткої позиції стосовно "українського питання". Самі українські політики не бачили у цих відносинах стратегічної мети, а орієнтувалися па ідею автономії та нейтралітету.\nНебажання урядових кіл держав Антанти офіційно визнати уряд УНР пояснюється, з одного боку, нестабільним становищем усередині держави, а з іншого — відсутністю чітко сформульованої та вираженої зовнішньополітичної стратегії України. Водночас ведення різносторонньої дипломатії урядом УНР спричинило ворожість Антанти до намагань укласти Брестський мир.\nЗовнішньополітичні альтернативи Української Центральної Ради визначалися низкою чинників міжнародного характеру. У цей період спостерігається зародження ідеї різновекторної дипломатії, яку уряд УНР прагнув спрямувати на досягнення загального миру та захисту своєї держави від агресії більшовицького режиму. Ця ідея втілилась в. укладенні Україною Брестського мирного договору з державами Четверного союзу.


Я стисла в долонях флягу, хоча тепло чаю издавна вже розтануло в морозному повітрі. Від холоду в мене заклякли м’язи. Якби в цю мить з’явилася зграя одичавших псів, я б точно не встигла вилізти на дерево, 6 страничка\nЯ стисла в долонях флягу, хоча тепло чаю давно вже розтануло в морозному повітрі. Від холоду в мене заклякли м’язи. Якби в цю мить з’явилася зграя диких псів, я б точно не встигла вилізти на дерево, 6 страница\n— В Окрузі 8 — повстання? — тихо перепитав він.\nЯ позадкувала. Спробувала вгамувати його, як намагалась угамувати округи.\n— Я не знаю, чи справді це повстання. Просто там неспокійно: люди на вулицях… — промовила я.\nГейл схопив мене за плечі.\n— Нічого! Особисто. Я тільки дещо чула.\nЯк завжди, цього було замало, щоб переконати Гейла. Та й запізно. Я здалась і все йому розповіла.\n— Я дещо бачила по телевізору в будинку мера. Те, що бачити була не повинна. Натовп на майдані й пожежі, а миротворці навмання стріляли в людей, але ті не вступалися…\nЯ закусила губу й хотіла продовжити оповідь… А натомість вигукнула те, що гризло мене зсередини:\n— І це моя провина, Гейле! Через те, що я зробила на арені. Якби я отруїлася тими клятими ягодами, нічого цього не відбулося б. Піта повернувся б додому і жив собі далі, і ніхто з цих людей не постраждав би.\n— Не постраждав? — промовив Гейл м’якішим голосом. — Ці люди вмирають із голоду. Працюють, як раби. Посилають своїх дітей на Жнива. І це ти не вважаєш стражданням? Ти не заподіяла людям шкоди, ти подарувала їм шанс. їм тільки потрібна мужність, щоб прийняти твій подарунок. Про це вже говорили в копальнях. Люди, які хочуть боротися. Хіба ти не розумієш?\nЦе сталося! Це нарешті сталося! Якщо в Окрузі 8 повстання, чому тут не може відбутися те саме? Нарешті те, чого ми так довго…\n— Припини! Ти не знаєш, що верзеш. Миротворці з інших округів, вони зовсім не такі, як Дарій, і навіть не такі, як Крей! Людське життя для них геть нічого не важить! — вигукнула я.\n— Саме тому ми і повинні приєднатися до боротьби! — різко мовив він.\n— Ні! Ми повинні втекти, перш ніж повбивають не тільки нас, а й ще чимало безневинних душ!\nЯ знову кричала і не могла зрозуміти, що керує Гейлом. Невже він не бачить очевидного?\nГейл грубо відштовхнув мене.\n— Тоді тікай. А я ніколи в житті не втечу.\n— П’ять хвилин тому ти радо пристав на мою пропозицію. Не розумію, чому заворушення в Окрузі 8 зупинило тебе, хоча мало б навпаки переконати, що втеча — наш єдиний вихід. Ти просто розлючений через… — Ні, я не могла сказати йому в обличчя про Піту. — А як же твоя родина?\n— А як же всі інші родини, Катніс? Ті, що не можуть нікуди втекти? Хіба ти не розумієш? Більше не йдеться про нас. Не тепер, коли нарешті почалося повстання! — Гейл похитав головою, не ховаючи обурення. — Ти так багато можеш зробити!\nВін кинув рукавиці Цинни мені під ноги.\n— Я передумав — я не хочу нічого, зробленого в Капітолії!\nЯ подивилась на рукавиці. Не хоче нічого, зробленого в Капітолії? Мене це теж стосується? Чи вважає він мене продуктом Капітолія і тому більше не хоче? Від такої несправедливості я розлютилася. Проте лють змішалася зі страхом, що Гейл може накоїти дурниць.\nЯ сіла біля вогню, відчайдушно шукаючи розради в теплі, й почала міркувати, як мені чинити далі. Заспокоювала себе тим, що повстання не піднімаються за один день. Гейл не зможе перемовитися з шахтарями до завтра. Якщо я дістануся Гейзел першою, вона зможе відмовити сина. Але ще не зараз. Якщо Гейл досі неподалік, він мене зупинить. Може, навідаюсь до Готорнів уночі, коли всі спатимуть… Гейзел часто працює допізна, закінчуючи прання. Саме в цей час можу завітати я, постукати у вікно і розповісти їй усе, а вона в свою чергу вбереже Гейла від дурниць.\nМені згадалась розмова з президентом Снігоу в нашій вітальні.\n«Мої радники занепокоєні тим, що з вами може бути нелегко, але ж ви не збираєтеся завдавати мені клопотів, правда?»\n«Яїм те саме торочив. Запевнив, що дівчина, яка пішла на такі крайнощі, щоб вижити, не відштовхуватиме життя двома руками».\nЯ подумала, як важко працює Гейзел, щоб прогодувати родину. Звісно ж, вона стане на мій бік. А раптом ні?\nЛибонь, уже перевалило за полудень, а взимку дні короткі. Без особливої потреби не варто залишатись у лісі після того, як споночіє. Я загасила вогнище в коминку, прибрала рештки їжі й заткнула Циннині рукавиці за ремінь. Нехай поки що побудуть у мене. Може, Гейл змінить свою думку. Я згадала вираз його обличчя, коли він жбурнув рукавиці на землю. Яку відразу він почував до них і до мене…\nНазад крізь ліс я ледь пленталась, але дісталася нашої колишньої хати ще завидна. Суперечка з Гейлом — ще одна перешкода на шляху до здійснення мого плану, але я й досі була сповнена рішучості втекти з Округу 12. Слід розшукати Піту. Дивно, але після Туру переможців мені, можливо, буде легше переконати його, ніж Гейла… Я наскочила на Піту на околиці Поселення Переможців.\n— Ти з полювання? — спитав він. З його виразу обличчя було очевидно, що він цього не схвалює.\n— Не зовсім. Прямуєш до міста? — поцікавилась я.\n— Так. Мене вдома чекають на вечерю, — відповів він.\n— Ну що ж, ходімо, я тебе проведу.\nМало хто користується дорогою від Поселення Переможців до площі, тож тут можна цілком безпечно побалакати. Але я не могла вичавити ні слова — згадувала жахливі наслідки розмови з Гейлом. Площа наближалася з кожним кроком. Та більше слушної нагоди може й не бути. Я глибоко вдихнула і швидко-швидко промовила:\n— Піто, якби я запропонувала тобі втекти з округу разом зі мною, ти б погодився?\nПіта зупинився й узяв мене за руку. Йому не довелося зазирати мені в обличчя, аби впевнитися, що я кажу серйозно.\n— Залежно від твоїх мотивів.\n— Я не переконала президента Снігоу. В Окрузі 8 — повстання. Отож нам слід чимшвидше забиратися геть, — випалила я.\n— Під «ми» ти маєш на увазі тільки тебе й мене? Хто ще піде з нами? — спитав Піта.\n— Моя родина. Твоя також, якщо захочуть. Можливо, ще Геймітч, — відповіла я.\n— А Гейл? — спитав Піта.\n— Я не знаю. Здається, в нього інші плани.\nПіта похитав головою і сумно мені всміхнувся.\n— Авжеж, у нього інші плани. Певна річ, Катніс, я піду з тобою.\nВ моїй душі зажевріла надія.\n— Так. Але я не думаю, що підеш ти, — сказав він.\nЯ висмикнула руку.\n— Тоді ти не знаєш мене. Готуйся. Зволікати нам не можна.\nЯ рушила геть, але Піта не відставав.\n— Катніс, — гукнув Піта.\nЯ не стишила кроку. Якщо він вважає, що моя ідея нездала, то я не хочу нічого про це чути, бо інших ідей у мене немає.\n— Катніс, стривай!\nЯ буцнула зі стежки замерзлу грудку брудного снігу й почекала на Піту. Від вугільного пилу навіть сніг здавався бридким.\n— Якщо хочеш, я справді втечу з тобою. Але мені здається, нам варто спершу обговорити це з Геймітчем. Аби переконатися, що наш учинок не завдасть тільки більшої шкоди.\nРаптом Піта підвів голову.\nЯ задерла підборіддя. Я була така заклопотана власними переживаннями, що навіть не зауважила — з площі лине дивний гамір. Свист, удар, дивний звук, наче всі одночасно затамували подих.\n— Ходімо швидше, — мовив Піта, ураз спохмурнівши — невідомо чому. Не уявляю, що то за звуки, що відбувається на площі. А Піта, схоже, приготувався до найгіршого.\nКоли ми дісталися площі, стало очевидно, що там щось коїться, але натовп був надто щільний — нічого не видно. Піта заліз на коробки, які стояли попід стіною цукерні, подав мені руку і, поки я намагалася залізти до нього, уже пробігав очима площу. На півдорозі, ще я не видерлась нагору, він перегородив мені шлях.\n— Злазь. І тікай мерщій! — прошепотів він, але голос його був твердий і наполегливий.\n— Що таке? — я силкувалася залізти на коробки.\n— Катніс, іди додому! Присягаюся, за хвилину я тебе наздожену! — промовив він.\nНа площі точно коїться щось жахливе. Я висмикнула руку і почала пробиватися крізь натовп. Люди бачили мене, впізнавали — і лякалися. Чиїсь руки намагалися мене відштовхнути. Зусібіч линули стишені голоси:\n— Дівчино, забирайся.\n— Зробиш тільки гірше.\n— Чого ти хочеш домогтися? Щоб його вбили?\nАле в цю мить моє серце калатало так швидко і несамовито, що я заледве розрізняла слова. Я знала одне: те, що відбувається в центрі площі, призначене саме для моїх очей. Коли я нарешті продерлася крізь натовп, виявилося, що права. І Піта був правий. І голоси теж були праві.\nГейл за зап’ястки був прив’язаний до дерев’яного стовпа. Над ним, прибита за шию цвяхом, висіла дика індичка, яку він уполював у лісі. Гейлова куртка валялась на землі, сорочка була подерта. Він без тями впав на коліна — тільки мотузки на зап’ястках тримали його. Замість спини в нього був закривавлений шмат м’яса.\nПозаду Гейла стояв незнайомець — я впізнала його однострій. Це форма старшого миротворця. Втім, то не був старий Крей. Незнайомець був високий на зріст, м’язистий, із ретельно напрасованими стрілками на штанях.\nКартинка ніяк не складалась у моїй голові, аж поки я не побачила, як його рука здійняла батіг.\n— Ні! — зойкнула я і стрибнула вперед.\nЗупинити замах було вже неможливо, та й я усвідомлювала, що мені на це забракне сил. Тому я кинулася просто поміж батогом і Гейлом. Розкинула руки, захищаючи понівечене Гейлове тіло, бо сам він ухилитися вже не міг. Уся сила удару обрушилась мені на ліву щоку.\nБіль був нестерпний, на мить я мов осліпла. Перед очима затанцювали вогненні цятки, і я впала навколішки. Однією рукою схопилася за щоку, а другою силкувалася втримати рівновагу. Я вже відчувала, як на щоці проступає рубець, а набряк застилає мені око. Каміння піді мною було вологим від Гейлової крові, а повітря — важким від її запаху.\n— Припиніть! Ви його вб’єте! — пронизливо заверещала я.\nКраєм ока я побачила обличчя мого нападника. Жорстоке, з глибокими зморшками, зі злим ротом. Сиве волосся було підстрижене зовсім коротко — замалим не поголене, очі — такі чорні, що, здавалось, у них — самі лише зіниці, а довгий прямий ніс був червоний від морозу. Сильна рука знову здійнялася, чоловік пильно дивився на мене. Я закинула руку за спину, безтямно шукаючи стрілу, але зброя моя, звісно ж, залишилась у лісі. Я скреготнула зубами в очікуванні наступного удару. (\n— Зупиніться! — гримнув чийсь голос, і я угледіла Геймітча, який перечепився через миротворця, що лежав на землі. То був Дарій. На чолі попід рудим волоссям проступала багряна ґуля. Він був непритомний, але досі дихав. Що трапилося? Невже він іще до мого приходу намагався заступитися за Гейла?\nГеймітч, проігнорувавши Дарія, грубо поставив мене на ноги.\n— О, чудово! — він схопив мене за підборіддя й огледів рану. — Наступного тижня в неї фотосесія — вибираємо весільну сукню. І що я тепер маю казати її стилісту?\nВ очах незнайомця з батогом майнув відблиск упізнавання. Надворі мороз, тож на мені була купа одягу, на обличчі — жодного макіяжу, косу я заплела нашвидкуруч і сховала під пальтом. У такому вигляді, мабуть, нелегко було в мені впізнати переможницю останніх Голодних ігор. А особливо тепер, коли пів-обличчя набрякло. А от Геймітча показували по телевізору щороку, тому не впізнати його було неможливо.\nЧоловік опустив батіг.\n— Вона перешкоджала покаранню злочинця, який, до всього, ще й сам зізнався.\nВсе в незнайомцеві: його командний голос, його дивний акцент, — застерігало про невідому загрозу. Звідки він приїхав? З Округу 11? Чи з Округу З? А може, з самого Капітолія?\n— Мені байдуже, навіть якщо вона висадила в повітря Будинок правосуддя! Подивіться на її щоку! Як вона за тиждень постане перед камерами? — гаркнув Геймітч.\n— Це не мої проблеми, — голос чоловіка і досі був холодний, але я відчула в ньому нотку сумніву.\n— Поки що ні, друже, але я, повернувшись додому, в першу чергу зателефоную в Капітолій, — промовив Геймітч, — щоб дізнатися, хто уповноважив вас зіпсувати гарненьке личко моєї підопічної!\n— Хлопець займався браконьєрством. Зрештою, яке їй до нього діло? — промовив чоловік.\n— Він — її двоюрідний брат, — Піта обережно взяв мене за вільну руку. — А вона — моя наречена. Щоб відбатожити хлопця, вам доведеться спершу відшмагати нас обох.\nМабуть, у цілому окрузі тільки ми троє могли дозволити собі так поводитись. Бодай тимчасово. Наслідки не забаряться. Але в цю мить мене турбувало єдине — як урятувати життя Гейлові. Новий старший миротворець озирнувся на підлеглих. Я полегшено зауважила, що всі обличчя були знайомі — це наші старі друзі з Горна. Було очевидно: їм зовсім не подобалося те, що відбувалося навколо.\nЖінка на ім’я Пурнія, яка частенько обідала в Сальної Сей, зробила твердий крок уперед.\n— Сер, гадаю, як на перше правопорушення, ви завдали йому вже достатньо ударів. Хіба що правопорушнику винесли смертний вирок, але у нас такий вирок здійснюється через розстріл.\n— Це стандартна процедура? — перепитав старший миротворець.\n— Так, сер, — промовила Пурнія, і кілька людей кивнули на згоду. Я була впевнена, що ніхто цього насправді й близько не знає, адже на Горні, коли хтось з’являється з дикою індичкою в руках, стандартна процедура — пропонувати за неї інайвигіднішу ціну.\n— Гаразд. Тоді, дівчино, забирай свого брата. А коли він прийде до тями, нагадай йому: іще раз зважиться полювати на землях Капітолія — і я особисто зберу роз-стрільний загін, — миротворець провів рукою вздовж батога, оббризкавши нас кров’ю. Потім швидко скрутив його в охайні петлі й пішов геть.\nБільшість миротворців незграбно вишикувалась і рушила за ним. Кілька залишились і за руки й за ноги підняли тіло Дарія. Перш ніж Пурнія пішла, я зустрілась із нею поглядом і самими губами промовила:\nВона не відреагувала, хоча певна — вона мене зрозуміла.\n— Гейле, — обернулась я й почала смикати мотузки, якими були замотані його руки. Хтось передав ножа, і Піта розтяв їх. Гейл гримнувся на землю.\n— Краще за все віднести його до твоєї матері,— сказав Геймітч.\nМи не мали нош, але старенька з ятки з одягом продала нам дошку, яка правила їй за стіл.\n— Тільки нікому не кажіть, де ви її взяли, — попросила старенька, швидко пакуючи свій товар.\nНа площі вже майже нікого не лишилося — страх переміг співчуття. Але після того, що трапилося, хіба можу я когось у цьому звинувачувати?\nКоли ми вклали Гейла долілиць на дошку, допомогти нам віднести його було майже нікому. Геймітч, Піта й кілька шахтарів, які працювали з ним в одну зміну, підняли Гейла.\nЛіві, дівчинка, яка мешкала на Скибі за кілька будинків від мене, взяла мене за руку. Минулого року моя мати врятувала життя її братові, коли той захворів на кір.\n— Допомога потрібна? — її сірі очі були повні водночас страху й рішучості.\n— Ні, але можеш збігати по Гейзел? Попросити її прийти до мене? — спитала я.\n— Певна річ, — промовила Ліві й розвернулася.\n— Ліві! — гукнула я. — Тільки нехай дітей лишає вдома.\n— Гаразд, я з ними посиджу, — відповіла вона.\nЯ схопила Гейлову куртку і поквапилася за іншими.\n— Приклади до рани сніг, — звелів Геймітч через плече.\nЯ загребла пригорщу снігу і притулила до щоки — холод трохи приглушив біль від удару. З лівого ока текли сльози, я вже майже нічого не бачила і рухалася винятково по сліду тих, хто йшов попереду.\nДорогою я дослухалася до розмови Бриделя і Тома, Гейлових напарників, які намагалися відтворити, що ж сталося. Либонь, Гейл завітав до будинку Крея, як робив це сотні разів, адже Крей завжди добре платить за дику індичку. Але наразився на нового старшого миротворця на ім’я — хтось сказав — Ромул Тред. Ніхто й гадки не мав, куди подівся Крей. Ще сьогодні вранці він — вочевидь, досі командувач округу — купляв на Горні горілку, а тепер його ніде нема. Тред негайно взяв Гейла під арешт — оскільки той стояв із мертвою індичкою в руках, годі було виправдовуватись. Новина про халепу розлетілася швидко. Гейла привели на площу, примусили зізнатись у скоєному злочині й винесли вирок — відшмагати батогом, причому вирок підлягав негайному виконанню. Заки з’явилась я, йому вперіщили вже щонайменше сорок разів. Знепритомнів він десь на тридцятому ударі.\n— Пощастило, що він мав при собі тільки індичку, — сказав Бридель, — Якби в нього знайшли стільки здобичі, як зазвичай, ото була би біда.\n— Він сказав Тредові, що вполював індичку, тиняючись по Скибі. Сказав, що вона залетіла через паркан,\nі він заколов її гілкою. І все одно це злочин. Якби дізналися, що він був у лісі зі зброєю, його б напевно стратили, — промовив Том.\n— А що трапилося з Дарієм? — спитав Піта.\n— Десь після двадцятьох ударів він утрутився — сказав, що цього досить. Тільки зробив він це не так мудро й офіційно, як Пурнія, — схопив Треда за руку, а той ударив його по голові руків’ям батога. Нічого доброго йому не світить, — сказав Бридель.\n— Схоже, нам усім нічого доброго не світить, — зронив Геймітч.\nПочав падати сніг, густий і лапатий, він тільки погіршив мені видимість. Нарешті я набрела на стежку, що вела до мого будинку; я попрямувала по ній, покла-даючись більше на слух, ніж на зір. Двері відчинились, і сніг забарвився в золоте. Мама, яка, безсумнівно, давно чекала на мене — я зникла на цілий день, нічого не пояснивши, — з подивом дивилась на нашу компанію.\n— У нас новий старший миротворець, — буркнув Геймітч, а вона швидко кивнула, ніби іншого пояснення і не потребувала.\nЯ дивилась на неї з благоговінням, як і завжди, коли спостерігала, як вона з жінки, що кличе мене розчавити павука, перетворюється на жінку, яка не відає страху. Коли до неї приносять хворого при смерті… думаю, тільки тоді вона почувається на своєму місці. За кілька секунд із нашого довгого кухонного столу все прибрали, застелили його стерильним білим простирадлом і поклали на нього Гейла. Мати з чайника налила в таз води і звеліла Прим дістати з шафки ліки. Сухі трави, настоянки, медикаменти з аптеки. Я дивилась на її руки, на довгі тонкі пальці, що кришили зілля, додавали в таз краплі настоянок. Мама вмочувала ганчірку в теплу воду і паралельно давала Прим вказівки щодо приготування другої суміші.\nНарешті мати поглянула на мене.\n— Око зачепило?\n— Ні, на оці тільки набряк, — відповіла я.\n— Приклади до нього ще снігу, — звеліла вона. Але в ту мить я була не на першому місці.\n— Зможеш його врятувати? — спитала я маму.\nВона нічого не відповіла, тільки викрутила ганчірку\nі помахала нею в повітрі, щоб трохи охолодити.\n— Не хвилюйся, — сказав Геймітч. — До Крея багато кого карали батогом. І саме твоя мати їх усіх лікувала.\nЯ не могла пригадати часи до Крея — часи, коли старший миротворець вільно користувався батогом. Тоді моїй матері було приблизно стільки, скільки зараз мені, вона працювала в аптеці своїх батьків. Уже тоді, мабуть, у неї були руки цілительки.\nДуже обережно вона почала обмивати Гейлову скалічену спину. Мені стало млосно, я почувалася геть безпорадною, а з руки на підлогу крапав розталий сніг. Піта всадовив мене в крісло та приклав мені до щоки свіжий компрес зі снігом.\nГеймітч відіслав Бриделя й Тома додому — я бачила, як він перед виходом пхає їм у руки монети.\n— Не відомо, що станеться з вашою зміною, — промовив він.\nВони кивнули та взяли гроші.\nПрибігла Гейзел, захекана, рум’яна, у волоссі — свіжий сніг. Вона мовчки сіла на табурет біля столу, взяла Гейлову долоню та притисла її до вуст. Моя мати не звернула уваги навіть на, неї. Вона перебувала в тому особливому просторі, де є місце тільки для неї та пацієнта, зрідка ще для Прим. Решта можуть почекати.\nНавіть її професійним рукам знадобилось чимало часу, щоб промити всі рани, врятувати ті клаптики шкіри, які ще можна було врятувати, змастити спину маззю й намотати легку пов’язку. Коли кров ущухла, я розгледіла всі удари батога — і вони болем відбились у рубці на моєму обличчі. Я помножила свій біль на сорок — і могла лише сподіватися, що Гейл отямиться нескоро. Та мої надії були марні. Коли мати наклала останню пов’язку, з його вуст зірвався тихий стогін. Гейзел гладила його по голові та щось шепотіла, а мама й Прим перебирали мізерні запаси знеболювального — дістати його можна тільки в лікарів. Знеболювальне страшенно дороге, і його завжди бракує. Мати приберігає його для найгіршого болю. Але що таке найгірший біль? Як на мене, найгірший біль — той, який відчуваєш зараз. Дали б мені волю, я б роздала все за один день, бо геть не можу дивитись, коли хтось мучиться. Мати ж намагається приберегти знеболювальне для вмираючих, щоб хоч якось полегшити перехід на той світ.\nКоли Гейл отямився, мама з Прим вирішили дати йому трав’яної настоянки.\n— Це не зарадить, — промовила я.\nВони пильно подивились на мене.\n— Це не зарадить, я знаю, як діє зілля. Настоянка знімає лише головний біль.\n— Катніс, ми змішаємо її зі снодійним сиропом, Гейл упорається. Трави радше проти запалення, ніж… — рівним голосом почала мати.\n— Дай йому справжні ліки! — заверещала я. — Ну! Хто ти така, щоб вирішувати, який біль він зможе витримати, а який ні?!\nВід мого лементу Гейл заворушився, спробував дотягнутися до мене. Від руху крізь бинти проступила свіжа кров, і Гейл болісно застогнав.\n— Виведіть її звідси, — звеліла мати.\nГеймітч і Піта буквально виволочили мене з кімнати, а я викрикували якісь грубощі. В одній із кімнат вони вклали мене на ліжко і міцно тримали, доки я не припинила пручатися.\nПоки я лежала, схлипуючи, а сльози намагалися пробитися крізь щілину, на яку перетворилося моє око, Піта пошепки розповідав Геймітчу про президента Снігоу та про повстання в Окрузі 8.\n— Катніс пропонує нам усім тікати, — підсумував він. Але якщо Геймітч і мав свою думку щодо цього, він її не висловив.\nЗа якийсь час прийшла мати й узялася до мого обличчя. А тоді довго тримала мене за руку і пестила, поки Геймітч розповідав, що ж трапилося з Гейлом.\n— Отже, знов починається? — промовила вона. — Як раніше?\n— Схоже на те, — була відповідь. — Хто б міг подумати, що ми шкодуватимемо, коли старий Крей піде у відставку?\nКрея не любили не тільки через його однострій миротворця, а й через те, що він мав звичку за гроші заманювати нужденних молодих жінок до себе в ліжко, — ось чому він викликав відразу. У найважчі часи найголодніші в сутінки збирались у нього під дверима, змагаючись за можливість заробити кілька монет, продавши своє тіло, щоб нагодувати'родину. Якби я була трохи старша, коли помер батько, я б, мабуть, учинила так само. Але натомість я навчилась полювати.\nЯ не знала,(що саме мала на увазі моя мати, кажучи «знов починається», але була занадто розлючена й ображена, щоб її спитати. Але в голові таки десь відклалося, що повертаються гірші часи, бо коли пролунав дзвоник у двері, я скочила з ліжка. Хто це може бути в таку пізню годину? Відповідь тільки одна. Миротворці.\n— Гейла не заберуть, — промовила я.\n— Може, це прийшли по тебе, — зронив Геймітч.\n— Або ж по вас, — відтяла я.\n— Це ж не мій дім, — нагадав він. — Але я відчиню.\n— Ні, я сама відчиню, — тихо промовила мати. Одначе ми всі попрямували за нею в коридор, до\nдверей, за якими наполегливо лунав дзвоник. Та коли мати відчинила двері, за ними, замість цілого взводу миротворців, стояла самотня засніжена постать. Мадж. Вона простягла мені мокру картонну коробочку.\n— Це для твого друга, — промовила вона.\nЯ зняла кришку і побачила всередині півдюжини пляшечок із прозорою рідиною.\n— Це моєї мами. Вона дозволила. Беріть, будь ласка. Вона розвернулась і зникла у завірюсі — ми не встигли\n— Божевільна, — пробурмотів Геймітч, коли ми рушили за матір’ю на кухню.\nХай що мати дала Гейлу, я мала рацію — це не зарадило. Він скреготів зубами, все тіло блищало від поту. Мати наповнила шприц прозорою рідиною і зробила Гейлу укол у руку. Майже одразу його обличчя почало вияснюватися.\n— Що це за ліки? — спитав Піта.\n— З Капітолія. Називаються морфлій, — відповіла мати.\n— Я не знав, що Мадж знайома з Гейлом, — промовив Піта.\n— Раніше ми продавали їй суниці,— буркнула я майже зі злістю.\nЩо ж мене так розлютило? Звісно ж, не те, що Мадж принесла ліки.\n— Мабуть, вона дуже любить суниці,— зронив Геймітч.\nОсь що мене роздратувало! Натяк, що між Гейлом і Мадж щось є. Мені це не сподобалося. Дуже не сподобалося.\n— Вона моя подруга, — тільки й спромоглася я відповісти.\nТепер, коли знеболювальне трохи полегшило Гейлові страждання, ми теж розслабилися. Прим нагодувала нас печенею з хлібом. Мати запропонувала Гейзел відпочити в одній із кімнат, але вона пішла додому, до малечі. Геймітч і Піта хотіли залишитися, але мати відіслала їх обох по домівках. Вона знала, що заганяти мене в ліжко зараз марно, тому дозволила побути з Гейлом, поки вони з Прим відпочинуть.\nМи з Гейлом залишились на кухні наодинці, я сіла на стілець Гейзел і взяла Гейла за руку. За якийсь час пальці мої насмілились діткнутися його обличчя. Я вперше торкалась його густих темних брів, вигину щоки, лінії носа, ямки, де починається шия. Я провела рукою по щетині на його підборідді й нарешті дісталась губ. М’яких, повних, ледь потрісканих. Його подих зігрів мою замерзлу шкіру.\nЦікаво, уві сні всі здаються молодшими? Зараз Гейл був схожий на того хлопчика, на якого я наскочила в лісі багато років тому, — хлопчика, що звинуватив мене, буцім я краду здобич із його пасток. Що за двоє ми були тоді — налякані безбатченки, долею примушені рятувати наші родини від голодної смерті. Відчайдушні, але з того дня більше не самотні, бо знайшли одне одного. Я згадувала чудові миті, проведені в лісі, ліниву пообідню риболовлю, день, коли я навчала Гейла плавати, той раз, коли я підвернула коліно і він відніс мене додому. Ми по-дорослому розраховували одне на одного, прикривали одне одному спини, спонукали одне одного бути відважними.\nВперше подумки я помінялася з Гейлом місцями. Уявила, що це Гейл на Жнивах зголосився добровольцем замість Рорі, щоб урятувати братика, уявила, що він зник із мого життя і, щоб вижити, став хлопцем якоїсь незнайомої дівчини, а потім повернувся додому разом із нею. Вони живуть поряд. Він пообіцяв із нею одружитися.\nНенависть, яку я відчула до Гейла, до примарної дівчини, до всього, що я собі науявляла, була така реальна та близька, що мені забракло повітря. Гейл мій. А я його. І крапка. Чому для того, щоб я це усвідомила, йому довелося мало не померти під батогом?\nБо я егоїстка. Боягузка. Бо я з тих дівчат, які замість допомогти тікають, рятуючи власне життя й залишаючи страждати та помирати тих, хто втекти не може. Саме таку дівчину Гейл сьогодні зустрів у лісі.\nНе дивно, що я виграла Ігри. Які ніколи жодна пристойна людина не вигравала.\n«Ти врятувала Піту», — промайнуло слабке виправдання.\nАле зараз навіть це було під питанням. Я добре знала і розуміла: якщо я дозволю хлопцеві загинути, то коли повернуся в Округ 12, моє життя стане нестерпним.\nЯ поклала голову на краєчок столу, кривлячись від огиди до самої себе. Шкодуючи, що не загинула на арені. Бажаючи, щоб Сенека Крейн підірвав мене, як і мав, за словами президента Снігоу, зробити, коли я піднесла до рота отруйні ягоди.\nЯгоди. Я зрозуміла, що відповідь на питання, хто я така, захована в тій пригорщі отруйних ягід. Якщо я хотіла врятувати Піту, бо знала, що мене обминатимуть, як пранцювату, коли повернусь без нього, тоді я нікчема, негідниця, паскуда. Якщо зробила це, бо кохаю Піту, тоді я знов-таки егоїстка, але мене можна пробачити. Та якщо я використала ягоди, щоб кинути виклик Капітолію, я чогось варта. От тільки проблема в тому, що я гадки не маю, що саме відбувалось у моїй душі в той момент.\nА може, люди в округах праві? Може, то й справді був вияв непокори, навіть якщо вчинила я його несвідомо? Бо десь глибоко в нутрі я таки усвідомлюю, що втекти і врятувати родину і друзів — це не вибір. Навіть якби втеча вдалася. Це нічого не виправить. Не припинить катувань — таких, як сьогодні зазнав Гейл.\nЖиття в Окрузі 12 не надто відрізняється від життя на арені. В якусь мить слід просто припинити втікати, розвернутися й постати віч-на-віч із тими, хто хоче твоєї смерті. Найважче — знайти в собі мужність це зробити. А в Гейла ця мужність є. Він народився бунтівником. А я мрію про втечу.\n— Пробач мені,— прошепотіла я, нахилилась і поцілувала його.\nЙого вії затремтіли, і він поглянув на мене крізь туман ліків.\n— Привіт, Катніп.\n«Катніп» — це котовник, від якого шаленіють коти. Гейл прозвав мене так, коли в лісі до мене якось причепилася скажена рись.\n— Привіт, Гейле, — промовила я.\n— Я думав, ти вже втекла, — сказав він.\nВибір у мене невеликий. Померти, як загнаний звір, у лісі, або ж померти тут, поряд із Гейлом.\n— Я нікуди не тікаю. Я залишаюся, щоб створити ще більше проблем.\n— Я теж, — усміхнувся Гейл — і тут-таки ліки затягнули його в забуття.\nХтось потрусив мене за плече, і я випросталась на стільці. Виявляється, я так і заснула, поклавши голову на стіл. Біле простирадло добре пом’яло мою здорову щоку. Друга щока, яка скуштувала батога від Треда, пульсувала від болю. Гейл і досі спав, але пальці наші були переплетені. Я відчула запах свіжого хліба і покрутила задерев’янілою шиєю в пошуках Піти. Він стояв поряд і сумно дивився на нас. Я зрозуміла, що він тут уже довгенько.


Як написати першу книгу |ЯкПросто\nЯк написати першу книгу\nЛюди з багатою уявою пишуть прекрасні фантастичні романи. Ветерани війни або просто пригнічені життєвим досвідом люди народжують чудові реалістичні шедеври. Філософам склад розуму дозволяє створювати нові думки і концепції. Однак, кожен з авторів починає з чогось одного, з першої книги, яка назавжди залишиться особливою.\nОбміркуйте тему і концепцію. Будь-який твір починається все з кількох рядків. Наприклад, «Над прірвою в житі» починається з думки: «Я напишу про психологію підлітка», а роман Стругацьких «Бридкі лебеді» це «Про батьків і дітей». Так і ви, постарайтеся визначити загальну думку оповідання. Одночасно з цим визначиться і стиль написання: подумайте, як краще подати вашу ідею, в якому жанрі вона буде виглядати вигідніше.\nНе пишіть Біблію з першого разу. Головна проблема творчості була чудово описана Віктором Пєлєвіним в романі «Generation P»: «Продавати найдорожче потрібно якомога пізніше і якомога дорожче, тому що потім торгувати стане нічим». Багато починаючі автори намагаються в перший твір вмістити весь свій життєвий досвід і всі ідеї відразу. Робити цього у жодному випадку не можна — вам навряд чи вистачить і досвіду, і навичок. Чим «локальнее» буде перший твір, тим краще.\nБудьте самобутні. Практика показує, що часто бажання творити виникає саме під впливом єдиного хорошого письменника, і тому твори виходять моторошно схожі. Звичайно, все нове це добре забуте старе, але все ж не варто намагатися дослівно копіювати інших авторів. Будьте критичні до себе, порівнюйте, намагайтеся знайти свій власний стиль, і виключайте запозичені в інших елементи.\nЧитайте інших авторів вже після написання декількох глав самостійно. Це дозволить вам по-новому поглянути на літературний твір: після початку власної роботи ви зумієте побачити процес «зсередини». Почнете звертати увагу на складність пропозицій, на час, в якому написана книга (питання в граматиці, а не в сюжеті), будете намагатися уявити, з яким виразом обличчя автор писав ці рядки, і що хотів ними сказати. Все це безперечно допоможе вам у вашому власній творчості.\nЗадумайтеся про видання. Надрукувати книгу навіть у єдиному екземплярі не так дорого, як може здатися.


В Курcе - новости Одессы. Будь в курсе : Ракетний удар по Харкову. Президент України: "Росія – держава-терорист" (відео)\nХарків було обстріляно російськими окупантами вранці 1 березня. Ворог наніс ракетний удар по центру міста – по найбільшій в Європі площі Свободи, де стоїть будова Харківської облдержадміністрації. Жодної військової цілі, які в житлових районах, по яким гатить російська реактивна артилерія, тут не було. В Держслужбі з надзвичайних ситуацій попередньо уточнили, що є влучання в будівлю Харківської ОДА, оперного театру, філармонії та частину житлового масиву (переважно 4-5 поверхові будинки). За даними радника міністра МВС України Антона Геращенка, агресори скористались крилатою ракетою класу "Калібр". За декілька хвилин після прибуття рятувальників вибухнула аналогічна ракета. Третина будівлі ОДА обвалилася. Попередньо відомо про загибель 10 містян, більше 30 (в цьому числі принаймні одна дитина) – поранені. Кількість жертв може зрости. Ракетний удар по українському місту було вчинено з російського Бєлгорода. "Ось така ціна свободи. Ось такий ранок. Український Харків і російський Бєлгород завжди були близькими містами в багатьох сенсах. Навіть кордон між ними був тільки умовний, тільки на мапах. Але точно не в душі. Тепер усе змінилося. Після крилатої ракети, якою ударили по Харкову з Бєлгорода. Ракети, яка поцілила у площу Свободи – обличчя нашого Харкова", – заявив Президент Володимир Зеленський. Наводимо його звернення.


Як розпочати розробку Android\nВступ до розробки Android\nВід простих ігор та допоміжних програм до повномасштабних музичних програвачів є багато можливостей створити щось значуще за допомогою Android. Спільнота розробників Android широко поширена, а документацію та ресурси в Інтернеті легко знайти, щоб ви могли вирішити будь-яку проблему, з якою стикаєтесь.\nБезумовно, є крива навчання, щоб звикнути до фреймворку Android. Але як тільки ви зрозумієте основні компоненти, що складають додаток, решта стануть природними.\nКрива навчання, задіяна в Android, має порівняно менший нахил порівняно з вивченням інших технологій, таких як NodeJS. Також порівняно легше зрозуміти та внести свій внесок у AOSP, розміщений у Google. З проектом можна ознайомитись тут.\nПерегляньте посібники у цій папці, щоб дізнатись про 4 основні компоненти, що складають додаток для Android, та про те, як можна розпочати роботу із зразком програми. Потім заглибіться в більш просунуті теми, такі як фрагменти та система побудови Gradle. Нарешті, ознайомтесь із посібником із технічних характеристик матеріалів, щоб дізнатися, як зробити ваші програми красивими та зручними для користувачів.\nНалаштування та початок роботи з Android Studio\nПерейдіть за цим посиланням і встановіть останню версію JDK. Тепер завантажте звідси набір інструментів Android Studio та SDK. Встановіть Android Studio та SDK після налаштування. Зверніть увагу на розташування SDK. Якщо у вас виникли помилки, перейдіть до налаштувань пізніше, щоб їх усунути.\nНарешті, навчіться інтегрувати сторонні бібліотеки та служби Firebase, щоб додати функціональність у свій додаток. Було б корисно, якщо ви переглянете офіційну документацію щодо кожного компонента.\nПосібник розробника Google для Android\nJava проти Котліна: яку мову вивчати?\nЗ тих пір, як Google оголосив Kotlin офіційною мовою для розробки Android на Google IO у 2017 році, програмісти, які хочуть стати розробниками Android, мають дилему. Велике питання перед ними полягає в тому, чи варто їм вивчати Kotlin чи Java.\nПочатківці в розробці Android повинні починати з Java\nПерше і головне, що розробка Android - це не все. Як програміст, ви, можливо, починаєте свою кар’єру з розробки Android. Але якщо ви починаєте з такої усталеної мови, як Java, ви стаєте частиною більшої спільноти та ринку Java, що безпосередньо означає більше можливостей для працевлаштування.\nДруге і найважливіше - це величезна спільнота програмістів Java, а це означає, що ви можете знайти відповіді, коли застрягнете. Це дуже важливо, тому що, як новачок, ви зіткнетеся з багатьма технічними проблемами, і ви, можливо, не знаєте, куди йти, коли застрягнете.\nКоли ви шукаєте в Google проблему Java, ви обов’язково отримаєте відповіді. Але те саме не можна сказати про Котлін, який досі є новою мовою програмування.\nПрограмісти Java повинні вивчити Kotlin\nТепер повернемось до другого набору програмістів, які хочуть навчитися розробці Android: наших колег-розробників Java. Для них я думаю, що найкраще навчитися Котліну, оскільки це дійсно покращує продуктивність.\nКлас, який займає 50 рядків коду на Java, справді може бути написаний лише одним рядком у Kotlin. Це може допомогти вам уникнути всіх кодових таблиць - наприклад, вам не потрібно вказувати методи отримання та встановлення, методів equals (), hashCode () або toString (). Котлін може генерувати все це сам по собі.\nЯкщо ви не знаєте, Kotlin розробляється JetBrains, компанією, яка стоїть за однією з найпопулярніших Java IDE, IntelliJ IDEA. Вони були магазином Java, що розробляв IDE, такі як IntelliJ IDEA, PyCharm та ReSharper, все на Java. А потім вони побудували Котлін, щоб поліпшити свою продуктивність. Але в той же час вони не змогли переписати весь свій код в Kotlin, тому вони зробили Kotlin повністю сумісним з Java.\nОскільки Kotlin генерує байт-код Java, ви можете використовувати ваші улюблені фреймворки Java та бібліотеки в Kotlin, а ваші друзі Java також можуть використовувати будь-яку розроблену вами структуру Kotlin.\nКращі приклади Java\nНайкращі підручники Java 8\nJava для абсолютно початківців - повний відео-курс\nВсе ще використовуєте Java для розробки додатків для Android? Спробуйте замість цього Котліна.\nРозробляйте власні програми для Android за допомогою Kotlin - повний відео-курс\nКорисні стандартні функції бібліотеки в Kotlin\nФункціональне програмування в Котліні\nДокладніше про розробку Android:\nЯк спростити архітектуру програми для Android\nОгляд сховища Android


Clever - ціни та акції | Моя Акція\nВведення > ... > > Товари > Clever\nClever - акції та ціни\nВи шукаєте акції та знижки на продукт clever? Можливо, ви витрачаєте багато часу, міркуючи про те, як заощадити гроші під час покупки таких товарів, як clever. На цій сторінці ви знайдете огляд усіх акцій з шаленими цінами на такий товар, як clever.\nУ розділі Моя акція ми зібрали всі акції, каталоги, знижки та ціни, які наразі наявні для такого товару, як clever. Ми знайдемо найвигідніші знижки і відразу повідомимо вас, коли почнеться розпродаж такого товару, як clever. А це значить, що ви зможете суттєво заощадити на щотижневих покупках. Лишень погляньте, скільки грошей ви заощадите завдяки нашій добірці акцій та знижок на такий товар, як clever, адже ми зібрали усі пропозиції з найсвіжіших каталогів.\nПеревірте ціну на такий товар, як clever, в магазинах своїх улюблених роздрібних продавців\nЯкщо ви хочете заощадити гроші, просто натисніть на будь-яку з акцій і перегляньте поточну ціну на товар в улюбленого роздрібного продавця Billa. Щоб знайти знижки на потрібні вам товари, застосуйте фільтр до акцій та каталогів певних брендів. Пам'ятайте, що у розділі Моя акція також можна переглянути знижки на великий асортимент інших товарів. Лишень погляньте, які вигідні акції ми зібрали для вас, щоб ви могли заощадити на покупках.\nОзнайомтеся з поточними каталогами и та акціями щодо ваших улюблених товарів, таких як concave, cheddar, clinique, condrosulf, cheshire. У розділі Моя акція уся інформація зібрана докупи, від вигідних пропозицій вас відділяє лише клік миші. Регулярно заходьте на наш сайт, адже ми постійно вдосконалюємо наш сервіс і щодня додаємо нові акції та каталоги, щоб ви могли обрати найвигідніші знижки!\nClever - продавці\nclever Humble Bundle\nclever Mary Kay\nclever New Balance