Реферат : Місце України в глобалізаційних процесах\nСпеціальність 6.050 100 “Міжнародна економіка”\nзав. кафедрою к.ф.н.\nГайворонюк Н. В.\nНА ТЕМУ: МІСЦЕ УКРАЇНИ В ГЛОБАЛІЗАЦІЙНИХ ПРОЦЕСАХ\nМедведєвої Олени Антонівни\nСВІТ І УКРАЇНА: ВЗАЄМОЗВ’ЯЗОК ГЛОБАЛЬНОГО\nГлобалізація як історичне явище і феномен, а також як об'єктивна закономірність розвитку людства привертає все більшу увагу дослідників як у країнах Заходу, так і в країнах Сходу. В наш час формується нова галузь науки — глобалістика, яка є молодою і міждисциплінарною. Вона, в її сучасному розумінні, бере свої витоки з 60—70-х років XX століття. До середини 90-х років ця наука трактувалась в основному обмежено, лише як вчення про глобальні проблеми сучасності — природні та суспільні.\nГоловними глобальними вважались проблеми: екологічна, енергетична, сировинна, продовольча, демографічна, міжнародна безпека. Особливого розвитку глобалістика як наука не отримувала, оскільки вона не мала єдиного об'єкта і предмета досліджень, а також єдиної методології. Кожна глобальна проблема вивчалась окремо: екологія — екологами, економіка — економістами, соціологія — соціологами. До середини 90-х років серйозного наукового взаємозв'язку глобальних проблем, їхньої єдності, “контактних зон” між ними не було. Тому не було і глобалістики як науки в повному розумінні цього слова. Формування сучасних основ глобалістики розпочалось у 80-х роках XX століття.\nГоловним завданням сучасної глобалістики як ми його розуміємо в результаті проведених досліджень, є не лише розкриття сутності, закономірностей і тенденцій глобалізації, а й пошук методологічних основ та розробка концепцій міжнародних антикризових стратегій, які в свою чергу були б базовими для розробки національних стратегій розвитку в умовах глобалізації.\nНа межі XX—XXI століть світове співтовариство переходить до нової ери — ери глобалізації розвитку. Ця ера відкриває для людства не лише нові, небачені досі можливості розвитку і якісного зростання, але й нові загрози, проблеми і глобальні конфлікти. Якщо світ хоче не лише виживати, а й домагатися нового рівня розвитку для всіх країн, він повинен шукати нових шляхів подолання криз і конфліктів. Тому сьогодні вже немає сумніву, що перед людством об'єктивно постали глобальні проблеми XXI століття, невідкладні проблеми глобальної організації світового устрою і, навіть, прийнятного для всіх держав глобального управління (Global Governance).\nСвітовий досвід другої половини XX століття показує, що ніякі специфічні умови, особливості національного розвитку, кризові стани і внутрішні трансформації не можуть ані відмінити, ані відкласти дію об'єктивних законів глобалізації розвитку. Країни, які виявляться неспроможними зайняти місце в системі світової глобалізації, неминуче опиняться під її “колесами”. Таким є закон сучасного розвитку — закон глобалізації. Глобалізація світового розвитку не є чимось таким, що впало на голову людства зненацька. Історично світ глобалізується і інтегрується в процесі всього періоду його розвитку.\nПро існування і дію об'єктивного закону глобалізації, як історичного явища і процесу, думали та інстинктивно здогадувались і писали ще деякі наші великі попередники, починаючи з XV, особливо XIX століття. Так, М. Драгоманов ще наприкінці XIX століття писав: «Уся практична мудрість людська може бути в тому, щоб убачити напрямок руху світового, його міру, закон і послужитись тим рухом. Інакше той рух піде проти нас, розчавить нас». Ці слова є дуже актуальними для сучасної України, яка, ставши незалежною державою, ще не має ані національної стратегії, ані глобальної орієнтації, ні програми регіональної реінтеграції з Європою.\nРазом із тим великий інтерес викликають концепції сучасної глобалістики, в рамках яких працюють відповідні наукові школи і організовані наукові колективи. Основних шкіл — шість. Перша представляє концепцію «Межі зростання». Проблема меж економічного зростання лежить в основі тематики доповідей Римського клубу (1968). А. Печчеї та інші засновники Римського клубу як керівники різних транснаціональних корпорацій зіткнулись зі спільними труднощами в реалізації корпоративних проектів і програм. Вони усвідомили, що глибинною першопричиною цих труднощів є глобальні системні ефекти. Локальні зусилля щодо їхнього подолання є безсилими. Звідси виник відомий заклик: «Мислити глобально!».\nДосягнення цієї школи полягає в результативних спробах моделювання світової економічної динаміки. При цьому брались п'ять взаємопов'язаних змінних величин: населення, капіталовкладення, використання невідновлюваних ресурсів, забруднення навколишнього середовища, виробництво продовольства. Була висунута робоча гіпотеза про дисфункціональність глобальної системи. В ході її перевірки автори дійшли висновку, що при збереженні існуючих тенденцій зростання людство дуже швидко наблизиться до крайньої межі демографічної та економічної експансії. Значення цих результатів полягає ще й у тому, що межі зростання вбачаються не стільки в планетарно-ресурсних обмеженнях, скільки у внутрішніх обмеженнях світового людства — панування і жорстокий егоцентризм глобальних корпорацій, архаїчний суверенітет все більш чисельних держав та їхня конфліктна конкуренція, егоїстичний дух елітаризму і зверхності цивілізації Заходу, дезінтеграція людського співтовариства. Надаючи особливого значення людині, А. Печчеї запропонував глобальну програму Нового Гуманізму, суть якої саме в «людській революції», в інтеграції людей світу, в формуванні світової людської спільноти, здатної до колективних зусиль по плануванню і керуванню заради спільного майбутнього людства, оскільки альтернативою може бути відсутність будь-якого майбутнього. І сьогодні ця глобальна стратегія гуманізму не втратила свого значення. Ми вважаємо її альтернативою ідеології та стратегії «нелюдської глобалізації», яку нав'язують світу деякі лідери силової глобалізації в інтересах елітарних країн.\nДруга школа глобалістики представляє основну концепцію «Сталого розвитку». Вона розроблена під керівництвом Л. Брауна в Інституті всесвітніх спостережень (Вашингтон, США), який провів ряд проектів «Стан світу». Міжнародна комісія ООН з навколишнього середовища і розвитку використала цю глобальну концепцію для підготовки доповіді «Наше спільне майбутнє» (1987 р.). Генеральна Асамблея ООН прийняла спеціальну резолюцію «Екологічна перспектива до 2000 року і надалі» (1987 р.), згідно з якою сталий розвиток повинен стати керівним принципом діяльності ООН, урядів і приватних підприємств, організацій та установ.\nВизнаючи висновок про існування планетарних меж економічного зростання, представники цієї школи (Л. Браун) заявили про неефективність і недорозвиненість традиційного людського суспільства як причину і наслідок надмірного демографічного зростання. Критичний поріг сталого зростання світового суспільства вже пройдений, тому що людство споживає значно більше ресурсів, ніж дозволяють закони стабільного функціонування глобальних екосистем. Необхідно, як вважають прибічники цієї теорії, зупинити глобальний демографічний вибух в країнах, що розвиваються, і піддати критиці концепції економічного зростання західного типу.\nДещо однобічний екологічний ухил цього напряму призводить до його відомої обмеженості. Разом із тим приваблює запропонована поступовість, поетапність, еволюційність змін. Вищою метою програми сталого розвитку її ініціатори бачать у пошуках нових шляхів, які б забезпечили прогрес людства не тільки в елітарних регіонах і в короткі періоди (цикли), а на всьому глобальному просторі і на довгу перспективу. Ця школа глобалістики може вважатись передвісницею еколого-економічної школи, яка виникла вже в 90-ті роки і яка прагне довести можливість поєднання екологічних і економічних інтересів у процесах глобального розвитку. Цей напрям є актуальним і сьогодні. Ми підтримуємо його в наших дослідженнях.\nШкола універсального еволюціонізму в глобалістиці розвивається під керівництвом академіка Н. Мойсеева на базі ноосферного вчення В.Вернадського.\nПіддаються критиці доповіді Римському клубу за їх розуміння пасивної ролі природи і її пасивної реакції на результати діяльності людства. Глобальну природу слід розглядати як самоорганізовану систему, реакція якої хоч і непрогнозована через величезну кількість критичних порогових факторів, але неминуча в довгостроковому плані. Ініціатори концепції закликають враховувати зворотну реакцію біосфери на процеси глобального розвитку.\nЦя школа є антагоністичною щодо концепції сталого розвитку, вважаючи останню «опаснейшим заблуждением современности», а розмови про сталий розвиток нагадують глобалістам-еволюціоністам поведінку страуса, що ховає голову в пісок.\nСумісний розвиток глобального людського суспільства і біосфери може бути цілеспрямованим, взаємоузгодженим і ефективним. У результаті конструктивної коеволюції може бути сформована ноосфера, ноосферна економіка і ноосферна цивілізація, яка відкриває шлях до якісно нового розвитку. Цю школу називають ще школою глобальної екології. Вона запропонувала теорію глобальних рішень і компромісів. Ця школа розробила і запропонувала моделі глобальних наслідків ядерної війни, «ядерної зброї» і «ядерної зими», а також соціологію глобального компромісу. Доведена можливість світових угод кооперативного типу, що об'єднують зусилля і ресурси суверенних держав для вирішення планетарних завдань. Запропонована концепція «Глобальних інститутів згоди», які можуть добиватись стабільних і ефективних компромісів. Ми вважаємо, що положення школи універсального еволюціонізму органічно ввійдуть в парадигми глобалістики ноосфери.\nШкола мітозу біосфер, з точки зору вчених, не має прямого відношення до глобалістики. Але її вважають важливою при переході до практичної діяльності по раціоналізації взаємодії світового людства з навколишнім середовищем. Неурядовий міжнародний Інститут екотехніки (М.Нельсон), що представляє цю школу, з 1976 р. проводить конференції у Франції. Генезис парадигми Інституту екотехніки обумовлений практичними потребами космонавтики в створенні штучних біосфер малого масштабу із заданими якостями. Ідея в тому, щоб досягнуті результати використовувати для покращання земної біосфери і для формування ноосфери. Суть ноосфери в гармонічному синтезі біосфери і техносфери. Під техносферою розуміють «глобатех» — тип нової культури, що має ареалом розповсюдження весь планетарний ринок. Факт експансії «глобатеху» в Космос означає, що повна екологічна рівновага можлива лише при виході за межі земної біосфери в Космос. На цій підставі ноосфера перетворюється на важливий фактор еволюції Всесвіту.\nШкола контрольованого глобального розвитку Д. Гвішиані почала реалізацію програми «Моделювання глобального розвитку» з метою створення системи моделей альтернативного глобального розвитку і рекомендацій по вибору оптимальних управляючих стратегій. При цьому значна увага надавалась соціальним проблемам. Пропонується розвивати глобалістику з позицій загальносоціологічної теорії і методології. Перехід до інформаційного суспільства розглядається як магістральний шлях вирішення глобальних проблем. З позицій сьогодення запропонований авторами класовий підхід до глобалістики здається наївним, як і його «радянська суб'єктність» глобалістики.\nШкола світ-системного аналізу (І.Уоллерстайн, США) розробляє парадигму, в центрі якої розвиток економік, історія систем і цивілізацій. Кінець XX століття розглядається як криза переходу від капіталістичної світ-системи, домінуючої на планеті з 1500 року, до поки що невизначеної посткапіталістичної системи. Капіталістична світ-система розглядається як перша історична форма глобальної системи, яка безупинно розвивається у взаємодії ядра («золотий мільярд»), напівпериферії і периферії світу. Для неї характерні циклічні кризи з періодичністю 50—100 років. Це нагадує довгі економічні хвилі М. Кондратьєва. Парадигма світ-системного аналізу тяжіє до концепції «глобальної соціалізації» майбутнього розвитку, висунутою Міжнародною соціологічною асоціацією (1994). Закономірностям глобального соціального розвитку приділяється все більша увага.\nТаким чином, сучасна глобалістика не має і очевидно не матиме в близькому майбутньому якогось єдиного напрямку. Ландшафт сучасної глобалістики створює великі методологічні проблеми. Як уже зазначалось, кожна з парадигм є орієнтованою на конкретну наукову дисципліну, а не на їх синтез. В останній період став помітним ефект інтерпарадиг-мальної рефлексії, що на основі якогось базового спільного концепту (ноосфера) зв'язує різні парадигми. Це вселяє надію на принципову можливість розробки інтегрованої парадигми глобалістики в майбутньому.\nЗміст окремих напрямків ще залишається під тиском відповідних філософських доктрин: лібералізму, марксизму. Системний комплексний підхід ще не набув статусу обов'язковості для всіх концепцій і парадигм. Більш того, існує певна цивілізаційна самоізольованість сучасних парадигм глобалістики, оскільки діапазон рефлексивної комунікації в сучасній глоба-лістиці є обмежений християнським світом, який є також поділеним. Тому включення до комунікації конкуруючих цивілізацій відкриває можливості для створення більш життєздатних систем глобалістики.\nЗа своєю природою глобалістика — міждисциплінарна наука. Міждисциплінарний підхід повинен стати важливим методологічним принципом глобалістики. Сьогодні вже можемо говорити не тільки про формування загальних основ теорії глобалістики і про такі її основні напрями як економічна глобалістика, політична глобалістика, соціальна глобалістика, екологічна глобалістика, глобальна прогностика та інші. Намітилась тенденція посилення взаємозв'язку, єдності цих напрямів, що говорить про становлення інтегрованої науки.\nДо межі XX і XXI століть ця наука стала вже «великою» наукою, бо великого значення набули соціальні світові замовлення на вивчення процесів, наслідків і загроз глобалізації розвитку і на пошук шляхів і механізмів управління процесами глобалізації.\nГлобалізація світу і його розвитку реально стала головною проблемою в порядку денному людства на XXI століття. Небачені раніше можливості, які відкриває глобалізація і смертельні загрози, які вона в собі несе, — це органічно пов'язаний об'єкт досліджень цієї світової науки.\nТим більш важливим є сучасне визначення глобалістики, її предмета, об'єкта і методів, її змісту, її прикладної та прогностичної функції. До середини 90-х років XX століття, визначаючи суть глобальних проблем, дослідники стверджували, що до їх складу відносяться «проблеми, що виникають у результаті об'єктивного розвитку суспільства, які створюють загрози всьому людству і вимагають для свого вирішення об'єднаних зусиль всього світового співтовариства». Тобто трактування глобальних проблем і глобалізації було обмеженим і, в головному негативним з боку загроз.\nПро глобалізацію як нову небачену в історії людства можливість розвитку мало хто з дослідників говорив взагалі. За останні п'ять років ми бачимо гігантські масштаби розвитку глобалізації і глобальної інтеграції. Замовчувати глобалістику як науку вже неможливо. Вона повинна стати одною з головних наук сучасності. Тут вона перегукується зі вченням про ноосферу В. Вернадського. Немає сумніву, що XXI століття — це початок ери глобальної ноосфери. З'явились «нові контури глобалістики», безмірно зросла відповідальність глобалістів-дослідників за підготовку глобальних рішень і політиків за їх практичну реалізацію.\nСучасні процеси глобальізації демонструють нові внутрішні суперечності. Серед них одне з головних питань - це протиріччя між інтересами економічного розвитку і зростанням та захистом навколишнього середовища. Багато країн підійшли до такого рівня економічного розвитку, коли без вирішення проблем екологізації виробництва, екологічної безпеки будь-яке подальше нарощування масштабів виробництва стає контрпродуктивним і перетворюється на одну з найбільш сильних стратегічних загроз. Чорнобильська катастрофа - найбільш серйозне попередження людству про можливі глобальні екологічні катастрофи. Узгодження економічних стратегій розвитку з екологічними на глобальному рівні - це велике завдання XXI століття.\nЗдатність країн розв'язувати одночасно складні питання розвитку економіки і екологічної безпеки значною мірою залежить від того, чи є це питання притаманним лише для окремих країн і регіонів, чи воно є феноменом глобального порядку. Незважаючи на всі особливості країн, їх економічних систем, структур господарства, ступенів навантаження навколишнього середовища, цей феномен є глобальним.\nСьогодні в світі переважає точка зору про несумісність швидкого економічного розвитку і зростання з успішним поліпшенням навколишнього середовища. Кожна країна повинна платити за задовільні умови навколишнього середовища, що неминуче уповільнює темпи економічного зростання. В останній період США виділяють приблизно 2,5% свого національного доходу на захист довкілля, а країни - республіки колишнього СРСР - лише від 0,5% до 1%. І в одному, і в другому випадку інвестиції в екологію є недостатніми, подальше їх нарощування є надзвичайно складним, особливо для країн колишнього СРСР, які проходять стадію зміни економічних систем з тоталітарних на ринкові.\nВчені вважають, що вихід може бути знайдено лише на шляху інтеграції економічних і екологічних концепцій, стратегій розвитку. Потрібно знайти механізми захисту навколишнього середовища і в екологічних стратегіях перейти від стримування розвитку виробництва, заборони, штрафів за заподіяну шкоду до екологізації технології виробництва, до упередження шкоди.\nВиникає переконання, що заходи, спрямовані на поліпшення навколишнього середовища, можуть і повинні сприяти розробці нових, високих технологій. А через це підвищенню продуктивності праці та конкурентоспроможності виробництва, - зростанню економічного нагромадження ресурсів і коштів. З точки зору структурних стратегій екологізація виробництва стимулює розвиток нової галузі промисловості - виробництво обладнання для контролю за станом навколишнього середовища. Йдеться про виникнення індустрії екологічного захисту. Обидва напрями сприяють економічному зростанню. Вони можуть стати самостійними додатковими джерелами інвестиційних ресурсів і відносно зменшити екологічне інвестиційне навантаження, яке сьогодні досягло близько 25% від загальних інвестицій. І на глобальному рівні і на рівні національних стратегій уникнути або обійти екологізацію виробництва і екологізацію економічного розвитку вже неможливо. Міжнародна екологічна безпека не має національних або регіональних кордонів. Тому національні інтереси бідних і багатих країн щодо поліпшення екології в принципі збігаються. Це може стати ще одним фактором глобальної інтеграції заради виживання, розвитку і прогресу. Сьогодні надзвичайно важливо поглибити дослідження зв'язку міжнародної екологічної безпеки і світової економіки.\nСьогодні перед суспільством стоять якісно нові завдання. Слід насамперед визначити основні постулати, так би мовити кредо сучасної глобалістики. З точки зору вчених основними з них є такі:\n— глобалізація світу — це об'єктивне історичне явище і процес, на який можна впливати і керувати об'єднаними, солідарними зусиллями людства;\n— глобалізація несе в собі нові небачені можливості для розвитку людства і нові небачені загрози його існуванню;\n— в майбутньому людство навчиться попереджувати виникнення глобальних проблем;\nГоворячи про історичний характер глобальних проблем, глобалізацію сучасних загроз, конфліктів і криз багато дослідників пов'язують їх з поступовим розвитком суспільства. Вони підкреслюють зміну характеру криз і конфліктів у процесі розвитку.\nПісля виникнення на початку 70-х років глобалістики як науки пройшло порівняно мало часу. До числа її перших досягнень варто віднести систематизацію глобальних проблем, хоч проведена вона в основному на емпіричній, а не на теоретичній основі. Теоретичні основи глобалістики розроблені ще вкрай слабо, що можна пояснити затягненим «внутріутробним» розвитком глобалістики, хиткістю її теоретичного фундаменту, недосконалістю методологічного і термінологічного апарату. Пройшло майже 7 років з моменту публікації цього твердження. Становище змінилося мало. Тому, починаючи з 1999 року, досить важливим завданням глобалістики вчені вважали розробку наукового апарату, в тому числі наукового глосарію глобалістики і глобалізації та бібліографії. В 2000 році в Міжнародному інституті глобалістики вперше був створений і опублікований науковий глосарій глобалістики і наукова бібліографія глобалістики, що, безумовно, дало поштовх розробці теорії і методології глобалістики. Це видання вийшло українською, російською і англійською мовами, в тому числі бібліографія мовами оригіналів.\nНеобхідність подальшої еволюційної зміни глобалістики в XXI столітті стала очевидною. Концептуальна база глобалістики, яка склалась до початку XXI століття, показує, що прогрес є дуже значним і це дає можливість нарощувати зусилля. Є ціла низка знакових наукових робіт, які дозволяють говорити про позитивну еволюцію глобалістики. До 1995 року мова йшла лише про становлення глобалістики як науки, про визначення її сутності, сьогодні ж перед глобалістикою стоять нові завдання і надзавдання.\nВ останній третині XX століття глобалістика носила, в основному, екологічний характер. І трактувалась обмежено, як вчення про глобальні проблеми сучасності. При систематизації глобальних проблем брали до уваги, перш за все, природні глобальні проблеми. Глобальні проблеми розглядались розрізнено, кожна зокрема, поза їх взаємозв'язком і взаємовпливом у динаміці світового розвитку. Тому одне із головних завдань, яке вчені поставили перед собою в 1995 році, відкриваючи цикл досліджень з глобалістики в системі НАН України (Інститут світової економіки і міжнародних відносин) — це реалізація системного комплексного підходу в глобалістиці і дослідження глобальних проблем в динаміці світового розвитку, тобто в процесі глобальних трансформацій і глобалізації розвитку. Надзавдання, яке вчені поставили перед собою при розробці проблем глобалістики, полягало в тому, щоб доводити результат досліджень до пошуку глобальних, регіональних, міжнародних і національних стратегічних рішень і стратегій вирішення глобальних проблем. Ще одна методологічна особливість цього підходу полягала в тому, що на перше місце було поставлено не «природні» глобальні проблеми, а антропогенні, тобто такі, що виникли в результаті розвитку світового суспільства, такі проблеми, які від сьогодні і, очевидно, назавжди відіграватимуть провідну роль. Йдеться також про прямий і зворотний зв'язок з ноосферою.\nПрогрес у теорії глобалістики, досягнутий за період 80—90-х років, дозволяє по-новому підійти до розкриття сутності глобальних проблем і, найперше, до визначення питання про те, які проблеми об'єктивно є глобальними і в чому полягає їх специфічний зміст. Дослідники дійшли висновку, що «глобальність» будь-якої системи слід розуміти не в кількісному, а в якісному вимірах. Система є глобальною тоді, коли відсутня реальна система більш високого таксономічного рівня. «Глобальність будь-якої проблеми визначається не стільки її роллю в житті тієї частини населення, яка реально від неї постраждала, скільки значенням цієї проблеми для долі всіх народів планети».\nВ теорії і методології сучасної глобалістики важливим і ще не вирішеним питанням залишається питання про систематизацію і класифікацію глобальних проблем. Наукова класифікація глобальних проблем вимагає пошуку критеріїв класифікації. В літературі зафіксовано такий більш-менш загальноприйнятний варіант класифікації: 1) універсальні проблеми політичного і соціально-економічного характеру; 2) проблеми переважно природно-економічного характеру; 3) проблеми переважно соціального характеру; 4) проблеми екологічного характеру; 5) проблеми інформаційного характеру; 6) проблеми технологічного характеру; 7) проблеми науково-інтелектуального характеру; 8) проблеми змішаного характеру.\nВажливим моментом є наукова диференціація проблем, їх ранжування, а також встановлення взаємозв'язку і взаємовпливу в динаміці. Враховуючи, що всі глобальні проблеми є важливими, а також їхній об'єктивний взаємний вплив, разом із тим, необхідно виділяти серед них особливі, ключові проблеми, або «надпроблеми» чи «метапроблеми». Бо саме вони є критеріально визначальними для долі людства. Як і двадцять років тому назад, чи не найбільш глобальними проблемами першої групи є проблеми попередження ядерної війни і збереження миру, проблема зміцнення міжнародної безпеки. Незважаючи на «розрядку» і відсутність прямої загрози ядерної війни між наддержавами в умовах однополюсного світу, ця проблема зберігає і зберігатиме свою пріоритетність. Людство ніколи не зможе вирішити її до кінця, але повинно навчитись контролювати цю смертельну загрозу, максимально пом'якшуючи її гостроту.\nДо розряду найбільш пріоритетних глобальних проблем людства, які мають особливо великий перспективний або, навіть, вічний характер, дослідники відносять глобальну проблему сталого розвитку світу, який визначається сьогодні і в майбутньому не стільки економічним зростанням держав і країн та забезпеченням розширеного відтворення в його традиційних вартісній і натурально-фізичній формах, скільки з соціально-економічним прогресом людства, забезпеченням розширеного відтворення інтелектуальних ресурсів та інтелектуального потенціалу, а також зростання якості і конкурентоспроможності розвитку, якості людського життя, розвитку людини як найвищої соціальної цінності. При цьому розуміється і покращення глобального навколишнього середовища.\nЩе одна особливо пріоритетна універсальна глобальна проблема, які вчені приділяють найбільшу увагу, є проблема підвищення рівня суспільної організованості і керованості світовим співтовариством і його розвитком. У сучасній глобалістиці цю проблему називають глобальним управлінням. Людство повинно знайти ефективну форму глобального управління, що має забезпечити синхронізований, справедливий розвиток для всіх націй і країн, а не лише для країн «золотого мільярда».\nДо другої групи глобальних проблем сучасна глобалістика відносить такі проблеми природно-економічного характеру як енергетична, продовольча, екологічна, сировинна, Світового океану, ресурсна, інформаційна, технологічна. Багато дослідників-глобалістів схильні ставити на перше місце в цій групі проблем саме глобальну екологічну проблему, виходячи з безперспективності продовження «технократичного» розвитку суспільства і його загроз.\nГлобальна соціалізація розвитку висуває на передній план і третю групу глобальних проблем соціального характеру, яку справедливо називають «глобальною соціальною бомбою», підкладеною під майбутнє людства. Сюди входять глобальна демографічна проблема, проблеми боротьби цивілізацій, релігій, міжнаціональних відносин, демократії, духовності, культури, захисту здоров'я, організованої злочинності, корупції, безробіття і зубожіння людей світу. Традиційно глобалістика найбільшу увагу приділяє демографічній проблемі в аспекті перенаселення планети. Але сьогодні, коли Китай (1.3 млрд. чоловік населення) і Індія (1,1 млрд. чоловік населення) поступово виходять у лідери світового розвитку і демонструють здатність вирішувати продовольчі проблеми і проблеми розвитку, на перший план виходять глобальні проблеми соціальної якості життя — освіта, здоров'я, безпека людини, боротьба з організованою злочинністю, з тіньовою економікою, можливості розвитку народного підприємництва.\nСучасна глобалістика цілком обгрунтовано концентрує свої зусилля на проблемах глобального розвитку, його якості і безпеки. Ця проблема світу в дослідженнях глобалістів була започаткована глобалістами — алярмістами Римського клубу (1968 р.), які досліджували песимістичні моделі, в яких можливості соціально-економічного розвитку визначаються лише економічним зростанням і демографічними факторами. Ці моделі вже застаріли. За останні 30 років були розроблені десятки нових моделей. Їх значення скоріше методологічного, ніж практичного характеру. Наполягання на «нульовому» глобальному зростанні заради екології нікого не втішає. Менш розвинені країни ніколи не погодяться відмовитись від розвитку в ім'я ілюзорної «стійкості світу», про це переконливо сказав Дж. Холліман ще в 1972 році. [ “Економіка” За ред. З.Г. Ватаманюка.]\nДруга різновидність концепцій сучасної глобалістики — «максималістські підходи» до вирішення глобальних проблем людства. Це концепції «глобальної рівності» і вирівнювання рівнів розвитку «центру» та периферії для збереження навколишнього середовища. Недолік цього підходу — відхід від реальності і однобічний максималізм країн, що розвиваються.\nТретя група концепцій глобалістики базується на ідеях тісного взаємозв'язку соціально-економічних і екологічних процесів розвитку. Це відповідає сучасному рівню осмислення глобальних проблем, але все ще є недостатнім, бо не досягає комплексного системного рівня бачення і все ще трактує глобальні проблеми кожну зокрема, визначаючи лише зв'язок між ними, а не єдину їх систему.\nІ лише з початком 90-х років з'являється четверта група концепцій глобалістики, базована на системному комплексному підході до досліджень і прогнозування процесів глобалізації. Досить багато дослідників-глобалістів є прибічниками універсального — міждисциплінарного підходу. Але, на жаль, як вищий прояв універсалізму в 90-ті роки прибічники цього підходу бачили лише екологізацію глобалістики, висунувши глобальну концепцію екологічного розвитку, як противагу одностороннім теоріям глобальної економіки і глобальної економізації розвитку. Деякі вчені вважають помилкою ставити знак рівності між обмеженою концепцією глобального розвитку і системністю та комплексністю глобальних процесів і їх досліджень з позицій глобалістики. Вже в 1993 році дослідниками України була висунута концепція еколого-економічного розвитку, яка була опублікована в журналі «Вісник Національної Академії наук України». Сьогодні уявлення про глобальний розвиток пішли ще далі і охоплюють вже не тільки соціальну, а й духовно-інтелектуальну сферу.\nЗа останнє десятиріччя в світовій глобалістиці особливо посилилась тенденція до пошуку шляхів підвищення організованості світового співтовариства. На перший план вийшла окрема синтетична проблема — глобальної керованості світом і світовим розвитком. У подальшому розпад СРСР. Глобальний трансформаційний хаос ще більше посилив потреби в таких дослідженнях та в пошуках «світового уряду». Виникла дуже гостра проблема співвідношення глобалізації і національного суверенітету держав.\nНа перших етапах проблеми глобального управління мали наївний характер, тому що ідея «світового уряду» виставлялась як альтернатива національним урядам. Дослідники цього напряму шукали «центральну направляючу систему» зверху — через глобальні та міжнародні організації, такі як ООН, ОЄСР, МВФ, СБ та інші.\nДо розгляду цього питання можна підійти ще й з бази корпоративного менеджменту і міжкорпоративних комунікацій. Сьогодні глобальна корпоратизація є важливою і органічною складовою глобалізації світу. Глобальні корпоративні комунікації стали настільки інтенсивними, що вже сьогодні вони є реальною основою майбутнього глобального корпоративного менеджменту, а через нього і глобального світового менеджменту.\nЩе починаючи з 1989 року вчені приділяли велику увагу глобальному корпоративному менеджменту. Про це говорить опублікована в Швейцарії наукова доповідь «Глобалізація корпоративних комунікацій». Сучасні проблеми глобального управління нерозривно пов'язані з інформаційною глобалізацією, в тому числі з глобальними масовими комунікаціями. Цей зв'язок є настільки тісним, що багато дослідників пропонують інтегрований комунікатпвно-управлінський підхід в глобалістиці. Після всього позитивного і негативного досвіду сьогодні знову дуже актуальними проблемами глобалістики стали проблеми глобального моделювання і прогнозування.\nГлобальне моделювання до кінця XX століття стало реальною практикою і механізмом, через які досліджуються варіанти «поведінки» глобальних систем. Відомо, що витоки глобального моделювання відносяться до таких проектів як «Мир-1», «Мир-2» або «Світова динаміка» Д. Форрестера (1971). Такі або подібні моделі розроблялись і в колишньому СРСР. В 70—80-х роках з'явились так звані «соціалізовані глобальні моделі», поліпроблемного типу, які вимагали розв'язання величезного кола методологічних проблем.\nДуже складною проблемою було і залишається моделювання такого вузла загальнопланетарних проблем як міжнародна безпека і збереження миру. Глобальна універсальність цієї проблеми призвела до парадоксу — починаючи з 90-х років провідні глобалісти світу взагалі виносять цю метапроблему «за дужки». В доповіді Римському клубу за 1991 рік глобальна проблема безпеки і захисту миру також не значиться. На сьогоднішній день вчені виступають за те, щоб глобальна проблема міжнародної безпеки і захисту миру залишалась на порядку денному людства і, найперше, глобалістів-дослідників.\nСучасні глобалісти-дослідники поступово, хоч і нелегко, відмовляються від ідеалізму в методології глобалістики і глобалізації. Професор Л. Туроу з МТІ (США), закликаючи вчитись і переймати зразки соціальних досягнень і норм передових країн, пише: «Якщо все населення Землі буде мати продуктивність праці Швейцарії, стандарт споживання Китаю, соціальне вирівнювання Швеції і дисципліну Японії, планета зможе витримати набагато більше населення, ніж сьогодні». Відмовляючись від наївного ідеалізму, ми все ж дотримуємося принципів і методології стриманого оптимізму. При збереженні миру на Землі глобальна інтеграція людства, об'єднана сила праці народів усіх країн, досягнення інтелектуальної технологічної революції дозволить вирішити або пом'якшити глобальні проблеми людства і забезпечити нову якість людського розвитку.\nМи схильні відносити проблеми глобального моделювання і прогнозування до інтегральної проблеми глобального управління. Дотримуючись комплексного і системного підходу, але разом із тим виходячи з відомих ресурсних обмежень, ми неминуче йдемо шляхом самообмежень, тобто шляхом об'єктивно неминучого селективного підходу. Відповідно до цього вибору глобальному менеджменту і глобальному правлінню буде приділена особлива увага.\nЕкономічний, соціально-політичний, культурний розвиток людства в останній чверті XX ст. відбувається під знаком глобалізації. Її економічна складова пов'язана насамперед із джерелами, факторами, формами господарського поступу. Йдеться про інвестиції й технології, робочу силу, інтелектуальні й фінансові ресурси, менеджмент і маркетинг та ін. Зростають міжнародна торгівля та інвестиції, небачених досі масштабів досягла диверсифікація світових фінансових ринків та ринків робочої сили, відчутно підвищилася роль ТНК у світогосподарських процесах, загострилася глобальна конкуренція, з'явилися системи глобального стратегічного менеджменту.\nРозглянемо принципові ознаки та характерні риси глобалізації як суспільно-економічного процесу. З огляду на сформульовані в літературі визначення даного поняття і форми прояву глобалізації в різних сферах економіки і суспільства слід наголосити насамперед на тому, що глобалізація є продуктом епохи постмодерну, переходу від індустріальної до пост-індустріальної стадії економічного розвитку, формування основ ноосферно-космічної цивілізації. Звідси випливають якісні та кількісні ознаки і показники, що характеризують розгортання даного процесу.\nСеред найголовніших слід назвати зростаючу взаємозалежність економік різних країн, все більшу цілісність і єдність світового господарства, в основі яких — посилення відкритості національних ринків, поглиблення міжнародного поділу і кооперації праці. Водночас підвищується загроза глобальної ядерної катастрофи настання парникового ефекту, втручання в природу людини шляхом генної інженерії, клонування тощо.\nПомітно збільшується кількість країн і народів, що втягуються в процес глобалізації. Особливим динамізмом характеризувались до останнього часу «нові індустріальні країни» Азії та окремі держави Латинської Америки. На авансцену світового економічного життя висуваються нові дійові особи, які поряд із традиційними стають нині головними суб'єктами світогосподарських процесів: міжнародні організації (МВФ, Світовий банк, ФАО, МОП, СОТ); країни «великої сімки»; регіональні організації, яких налічується близько 60; багатонаціональні корпорації (майже 50 тис.); інституціональні інвестори (пенсійні та інвестиційні фонди, страхові компанії); неурядові організації; великі міста; окремі видатні особистості (науковці — Нобелівські лауреати, університетські професори, відомі фінансисти, підприємці та ін.).\nЩодо значення великих міст, то досить згадати, що, наприклад, в одному лише Токіо виробляється вдвоє більше товарів і послуг, ніж у всій Бразилії.\nЕкономіка глобалізується внаслідок виникнення нових форм конкуренції, коли зростаюча кількість суб'єктів світогосподарських зв'язків не має певної державної належності.\nРозгортання процесу глобалізації вирізняється суперечливим впливом на національні економіки та на весь перебіг сучасного світового господарського розвитку.\nЗ одного боку, глобалізація небачено розширює можливості окремих країн щодо використання та оптимальної комбінації різноманітних ресурсів, їхньої більш глибокої і всебічної участі в системі міжнародного поділу праці, з іншого —глобальні процеси значно загострюють конкурентну боротьбу, спричиняють маніпулювання величезними фінансовими й інвестиційними ресурсами що становить реальну загрозу для країн із низькими і середніми доходами.\nТаким чином, слід ураховувати неоднозначність, різноспрямованість впливу глобалізації на розвиток різних груп країн та галузей сучасного виробництва. В процесі глобальних структурних трансформацій, що поступово поширюються на світовий економічний простір, перевагу отримують галузі обробної промисловості та сфери послуг. Сюди ж здійснюється перелив капіталу і кваліфікованої робочої сили. Водночас інші галузі відчувають гострий дефіцит факторів виробництва, посилюється їх депресивний стан (наприклад, вугільна промисловість).\nІншим наслідком глобальних структурних змін стає процес деіндустріалі-зації, який розпочався ще в 70-ті роки XX ст. під впливом світової енергетичної кризи («голландська хвороба» деіндустріалізації). Нині позитивним проявом деіндустріалізації можна вважати розвиток сервісної економіки, ноосферизацію виробництва, виникнення космічних технологій, поступовий перехід до неоекономіки, до постекономічних форм суспільства. Негативний аспект деіндустріалізації полягає в загрозі повернення до застарілих, традиційних, архаїчних структур господарства в ряді країн, що розвиваються, та в перехідних економіках внаслідок їхньої неконкурентоспроможності та слабкості власної ресурсної бази економічного розвитку.\nГоловне завдання країн з так званими виникаючими ринками полягає в мінімізації вразливості щодо зовнішніх шоків, а також залежності від іноземних інвесторів, які спрямовують сюди великі потоки так званих «летучих» капіталів. Найбільшу загрозу глобалізація становить для багатьох країн, що розвиваються, бо саме вони відчувають гостру нестачу людського капіталу, інституцій, господарської інфраструктури, економічних рішень, необхідних для реалізації наявних можливостей.\nПромислово розвинуті країни отримують найвідчутніші дивіденди глобалізації. Шляхом торгівлі, інвестицій, доступу до зовнішніх джерел ресурсів глобалізація полегшує заміну низько - кваліфікованої робочої сили за рахунок тих чи інших країн. Питома вага такої робочої сили в загальних витратах зростає за рахунок скорочення торговельних витрат, страхування, рівня зарплати і доходів. Тим самим у цих країнах скорочується податкова база і водночас зростає попит на соціальні гарантії при падінні можливостей щодо їх забезпечення.\nОтже, основними наслідками глобалізації в індустріально розвинутих країнах світу є такі. По-перше, змінюються підходи до розробки і здійснення торговельної, промислової та конкурентної політики. По-друге, зростання внутрішньофірмових трансакцій ускладнює реалізацію економічної й податкової політики. По-третє, уряди натрапляють на труднощі електронного управління трансакціями, оскільки зв'язок зростаючого глобального ринку з географічною територією дедалі послаблюється. По-четверте, урядам стає важче реалізувати цілі соціального добробуту, адже мобільність капіталу зменшує ефективність трудового законодавства і стандарти праці.\nСвітовий рівень глобалізації визначається зростаючою економічною взаємозалежністю країн і регіонів, переплетінням їхніх господарських комплексів та економічних систем. Глобалізація на рівні окремої країни характеризується такими показниками, як відкритість економіки, частка зовнішньоторговельного обороту чи експорту у ВВП, обсяг зарубіжних інвестиційних потоків, міжнародних платежів та ін. Галузевий зріз глобалізації найкращим чином ілюструється співвідношенням обсягів зустрічної внутрішньогалузевої торгівлі до світового виробництва галузі, відповідним показником у сфері інвестицій, а також коефіцієнтом спеціалізації галузі, розрахованим на основі співвідношення національних і міжнародних експортних квот галузі. Нарешті, глобалізація нарівні компанії залежить від того, наскільки ефективно вона диверсифікувала свої надходження та розмістила свої активи в різних країнах з метою збільшення експорту товарів і послуг та використання місцевих переваг, пов'язаних з ширшим доступом до природних ресурсів та відносно дешевої робочої сили. Ступінь глобалізації компанії не в останню чергу визначається такими показниками, як міжнародне розосереджування надходжень від продажів та головних активів, внутрішньофірмова торгівля та відповідні технологічні трансфери.\nЗагальною передумовою глобалізації компаній є рівень використання комп'ютерних і комунікаційних технологій, що дають можливість розширювати обмін ідеями та інформацією між різними країнами, збільшувати знання споживачів про іноземні товари. Кабельні системи в Єгропі й Азії дають змогу фірмам у численних країнах одночасно формувати регіональний, а іноді й глобальний попит. Завдяки глобальним комунікаційним мережам створюється можливість координувати виробництво і спільні цілі у світовому масштабі таким чином, що компанії виробляють у різних частинах світу один і той самий кінцевий продукт. Скорочення митних бар'єрів щодо інвестицій і торгівлі переважною більшістю урядів прискорює відкриття нових ринків для міжнародних фірм, які не лише здійснюють експорт, а й створюють виробничі потужності для місцевих виробників. Проглядається також тенденція до уніфікації та соціалізації глобальної спільноти. Такими є головні особливості глобалізації на сучасному етапі.\nПроцес формування елементів глобальної економіки розвивається одночасно в кількох напрямах. Перший з них пов'язаний зі збутом товарів і послуг на внутрішньому ринку в умовах, з одного боку, значного зростання масштабів виробництва, з іншого — відносного насичення потреб усередині країни саме на товари і послуги національного виробництва. На цій основі виникає постійна потреба в пошуку зовнішніх ринків для реалізації валового продукту у вартісній та натурально-речовій формах.\nДругий напрям дещо протилежний. Він передбачає широкий вихід на світовий ринок у зв'язку з відсутністю в національному господарстві всієї гами засобів і предметів праці, які б забезпечували безперервність і розширення процесу виробництва. Йдеться про широку закупівлю на світовому ринку машин та устаткування, нових технологій, сировини, матеріалів, електроенергії, нафти, газу тощо. Розширення цього каналу міжнародного економічного спілкування детермінується, з одного боку, неможливістю й економічною недоцільністю виробництва в межах окремих країн усієї номенклатури, скажімо, продукції машинобудування. Економічно вигідніше розвивати міжнародну спеціалізацію та взаємний обмін продукцією. З іншого боку, запаси природних ресурсів розміщені по країнах і регіонах украй нерівномірно, що потребує їх певного «перерозподілу» за допомогою світової торгівлі. Наприклад, на країни — експортери нафти припадає 37 % загальносвітового видобутку нафти, а споживають вони всього 15 %, відповідні показники для промислово розвинутих держав — 15 і 56 %.\nМіжнародні науково-технічні відносини найбільш концентровано реалізуються у формуванні світового ринку технологій, «ноу-хау», патентів і ліцензій, інжинірингових та інформаційних послуг. Відповідно до визначальних тенденцій світового економічного розвитку в сучасних умовах різко посилюється значення науково-технічних компонентів господарського зростання як факторів динамізації та якісного вдосконалення виробництва. Так, обсяг наукової діяльності подвоюється приблизно кожні 10—15 років, а кількість науковців, за даними ЮНЕСКО, за останні 50 років зростала майже в 4 рази швидше, ніж загальна чисельність населення, подвоюючись у розвинутих країнах через 7—10 років. Подвоєння кількості заявок на наукові відкриття та винаходи відбувається в середньому кожні 2,5—3 роки. Згідно з прогнозами, у ХХI столітті науково-дослідною роботою буде займатися близько 20 % працездатного населення. На цій основі посилюватимуться процеси інтелектуалізації виробництва і праці, зростатиме ефективність використання всіх ресурсів. Провідні позиції в міжнародному технологічному обміні міцно утримують США, частка яких у продажу ліцензій — майже 2/3 світового обсягу. Слідом ідуть Японія, Велика Британія, Нідерланди, Бельгія, Люксембург і Швеція. Останнім часом значну активність у цій сфері виявляють також Австралія, Нова Зеландія, Бразилія, Мексика, Марокко та інші країни.\nЗа 20 років питома вага товарів, що втілюють у собі високі технології, збільшилась у міжнародній торгівлі вдвоє. Це сприяє піднесенню загального рівня світового технологічного розвитку, розширює можливості використання технологічних ресурсів менш розвинутими в економічному відношенні країнами. Широка міжнародна кооперація в галузі науки й техніки, обмін технологією, патентами та ліцензіями формують постійно діючу міжнародну науково-технологічну систему.\nУ процесі посилення глобалізації господарського життя органічно поєднуються національні та інтернаціональні форми виробництва. На цій основі розвивається міжнародне (багатонаціональне) виробництво внаслідок взаємодії в єдиному виробничому процесі різноманітних за своїм походженням ресурсів і факторів. Найяскравіше це проявляється в діяльності ТНК, спільних підприємств, при реалізації міжнародних інвестиційних проектів, у межах вільних економічних зон тощо. У цілому на вказані форми міжнародного виробництва тепер припадає від 30 до 50 % матеріального, фінансового й технологічного обороту світової економіки.\nФункціональною сферою світової економіки, в якій віддзеркалюється рух різноманітних ресурсів, що переміщуються між країнами, регіонами, фірмами та юридичними особами, є міжнародний обіг, світова торгівля. Про зростаюче значення міжнародної торгівлі в сучасному світовому економічному розвитку свідчать такі дані. У 1900 році обсяг світової торгівлі щодо світового валового національного продукту (ВНП) становив 12 %, а в середині 80-х років — уже 26 %. Співвідношення середньорічних темпів зростання світової торгівлі й світового виробництва в другій половині XX ст. показане в табл. 2.1.\nНаведені цифри переконливо свідчать про випереджаюче зростання міжнародної торгівлі порівняно з соціальним продуктом. Розгортаються процеси, пов'язані з поглибленням міжнародного поділу й кооперації праці, глобалізацією господарських зв'язків, посиленням взаємозалежності країн і регіонів світу.\nНайважливіші тенденції в розвитку міжнародної торгівлі спричинені вирішальним впливом на її динаміку й структуру сучасної науково-технологічної революції, радикальних змін, що відбуваються в системі «наука—техніка—виробництво». Різко загострюється конкуренція на світових ринках товарів і послуг, посилюються регіоналізація міжнародної торгівлі та відповідна сегментація єдиного світового ринку; зростає інтерналізація торгівлі, тобто відносно відокремлюється міжфірмовий товарообмін з метою економії на ринкових трансакціях; дедалі виразніше проявляються процеси натуралізації товарообміну (бартер), особливо між державами колишнього СРСР, що загрожує відкинути ці відносини на рівень простої форми обміну.\nОбсяг світового експорту досяг у 1997 р. близько 5,5 трлн. дол. Серед найбільших експортерів — США, Німеччина, Японія, Франція, Велика Британія, частка яких становить майже половину світової торгівлі. Серед провідних країн за обсягом експорту на душу населення — Сінгапур, Гонконг, Бельгія, Швейцарія, Нідерланди.\nІстотні зрушення стались у структурі світового товарного експорту. Головна і зрештою довготривала тенденція полягає в тому, що в загальному товарообороті збільшується частка готових промислових виробів при відповідному зменшенні питомої ваги сировинних товарів.\nВажливою функціональною складовою економічної структури світу є міжнародна валютно-фінансова система, В умовах стрімкого розширення ринкових відносин за рахунок держав Центральної, Південно-Східної Європи та колишнього СРСР роль цієї суто економічної сфери світового господарського життя незмірно посилюється, збільшуються масштаби та обсяги міжнародних фінансово-кредитних операцій, зростає кількість суб'єктів валютно-фінансових відносин, з'являються нові міжнародні та регіональні валютно-кредитні організації. За оцінками, річний обсяг міжнародних фінансових операцій у 10—15 разів перевищує масштаби світової торгівлі, тобто сягає приблизно 150 трлн. дол.\nНайхарактернішими ознаками міжнародної валютно - фінансової системи є: наявність «плаваючих» валютних курсів, що функціонують на основі Ямайських угод (1976 р.); диверсифікація ліквідних засобів унаслідок впровадження в обіг міжнародних спеціальних прав запозичення (СПЗ) та регіональних (євро) валют, підвищення ролі в міжнародних розрахунках валют провідних індустріальних держав (США, Японії, Німеччини, Англії, Франції); функціонування розгалуженої системи міжнародних фінансових центрів, що забезпечують переміщення фінансових ресурсів у світовому масштабі; створення світової телекомунікаційної мережі (СВІФТ), яка об'єднує міжнародну валютно-фінансову систему в органічну цілісність, надає їй відчутних рис глобального характеру.\nСвітові гроші — головна ланка міжнародної валютної системи. Вони є логічним продовженням внутрішніх грошей, вищою формою їх функціонального застосування. Міжнародну валютну систему складають два головні грошові блоки: резервні національні валюти та наднаціональні валюти. Головна функція міжнародної валютної системи — ефективне опосередкування платежів за експорт та імпорт між окремими країнами і створення сприятливих умов для розвитку міжнародної системи виробництва й поділу праці.\nНа основі всебічного розвитку валютно-кредитних відносин замкнуті економічні системи (як це було ще донедавна в колишньому СРСР) трансформуються у відкриті, що зумовлює їхнє взаємне зближення, інтегрування в глобальній економіці.\nГлобалізацією ринків називається процес об'єднання історично відокремлених і відмінних між собою національних ринків в один великий ринковий простір. Часом доводиться чути, що смаки й уподобання споживачів різних націй починають змінюватися у напрямку певної глобальної норми і таким чином сприяють утворенню глобального ринку. Всесвітнє визнання таких споживчих товарів, як кредитні картки "Сiticorp", напої "Соса Соlа", джинси "Levi’s", гамбургери "МсDоnald's", часто наводять як приклади, що підтверджують наявність цієї тенденції. Продаючи стандартизовані види продукції в усьому світі, ці компанії допомагають створювати глобальний ринок. Щоб взяти участь у формуванні глобальних ринків і скористатися перевагами від їх глобалізації, компанія не обов'язково має дорівнювати за масштабами згаданим транснаціональним гігантам.\nНа сьогоднішній день більшість глобальних ринків не є ринками споживчих товарів — у цій сфері національні смаки та уподобання часто виявляються настільки різними, що гальмують процес глобалізації. В основному глобальними є ринки товарів промислового призначення і товарів для задоволення універсальних потреб в усьому світі. До цієї групи належать ринки алюмінію, нафти, пшениці, ринки товарів промислового призначення, таких, як мікропроцесори, мікросхеми комп'ютерної пам'яті, реактивні літаки комерційного призначення, ринки фінансових активів.\nУ глобальному масштабі одні й ті самі фірми часто є конкурентами на ринках різних країн. Так, конкурують між собою "Соса-Соlа" та "Рерsі", "Fоrd" і "Тоуоtа", "Воеіng" та "Аіrbus", "Nintendo" та "Segа". Як тільки одна з фірм виходить на ринок країни, куди ще не дісталися її конкуренти, останні одразу ж поспішають туди, щоб не дати їй можливості скористатися перевагами свого монопольного становища. Ці фірми приносять із собою численні активи, що добре прислужилися їм на інших національних ринках, у тому числі свою продукцію, оперативні й маркетинґові стратегії, торговельні марки тощо. У такий спосіб національні ринки певною мірою стають одноріднішими. Відмінності між ними стираються. Оскільки конкуренти переслідують один одного по всьому світу, названі транснаціональні корпорації стають важливою рушійною силою для процесу конвергенції різних національних ринків у єдиний, глобальний ринок, ступінь однорідності якого постійно зростає. Внаслідок цих процесів у дедалі більшій кількості галузей, поняття національного ринку зменшується. Немає сенсу казати про "німецький", "американський","бразильський" чи "японський" ринки; для багатьох фірм існує лише один глобальний ринок.\nГлобалізацією виробництва ми називатимемо тенденцію до виробництва товарів або надання послуг у будь-якій точці планети, де існують сприятливі відмінності у кількісних або якісних факторах виробництва (таких, як робоча сила, енергія, земля та капітал). Діючи в такий спосіб, компанії сподіваються скоротити свої загальні витрати і покращити якість чи функціональність продукції, яку вони пропонують на ринку, а отже, одержати переваги в конкурентній боротьбі. Розглянемо, наприклад, останню комерційну розробку компанії "Воеіng" — реактивний авіалайнер "Воеіng-777".\nМодель 777 складається з 132500 основних вузлів і деталей, що виробляються 545 фірмами-постачальниками з усього світу. Частково така стратегія виробництва пояснюється тим, що розкидані по всій планеті постачальники "Воеіng" є найкращими в світі у своїй галузі. Результатом створення глобальної мережі постачальників є якісніший кінцевий продукт, що підвищує шанси "Воеіng" вибороти у своїх конкурентів більшу частку замовлень на постачання літаків по всьому світу. Крім того, стратегія "Воеіng" на розміщення частини виробництва за кордоном підвищує шанси цієї компанії на отримання великих замовлень на літаки від авіакомпаній тих країн, де розміщені заводи з виробництва деталей для літаків.\nГлобальне розосередження виробничої діяльності характерне не лише для таких гігантів, як "Воеіng". Нерідко набагато менші фірми діють так само. Роберт Райх (Robert Reich), колишній секретар з питань зайнятості в адміністрації президента Клінтона, вважає, що розосередження виробничої діяльності серед великої кількості постачальників з різних країн призводить до створення продукції, що є "всесвітньою" за своєю природою, — "глобальної продукції". Проте, як і у випадку глобалізації ринків, не слід перебільшувати значення та вплив цього процесу, адже оптимальному розосередженню виробничої діяльності фірм на території різних країн світу заважають численні перешкоди. До їх числа належать формальні та неформальні торговельні бар'єри між різними країнами, бар'єри для зовнішніх інвестицій, високі транспортні витрати, а також проблеми економічного та політичного ризику.\n3. ІНТЕГРАЦІЯ УКРАЇНИ В СИСТЕМУ МІЖНАРОДНИХ ЕКОНОМІЧНИХ ЗВ’ЯЗКІВ\nПолітичні успіхи в сфері зовнішньої політики України, прагнення діяти згідно з міжнародними нормами, дотримання укладених угод привели до зростання авторитету і поваги до України з боку світового співтовариства, посилення її ролі при вирішенні глобальних і регіональних проблем, зокрема проблем європейської безпеки. Разом із тим слід визнати, що занадто оптимістичними є сподівання щодо швидкого перетворення України у рівноправного партнера розвинених країн Заходу. Цьому перешкоджає кризовий стан економіки країни, низька ефективність і культура виробництва, широке застосування застарілих технологій.\nПід національною економічною безпекою ми розуміємо такий стан національної економіки, який характеризується сталим розвитком в усіх її сферах, “імунітетом” до впливу внутрішніх і зовнішніх факторів, що порушують нормальне функціонування держави, підривають досягнутий рівень життя населення і тим самим викликають підвищену соціальну напруженість в суспільстві, а також загрозу самому існуванню держави.\nВелику надію в подоланні системної кризи було покладено на бреттон-вудські фінансові інститути, і, перш за все, на Міжнародний валютний фонд як на найбільш впливову фінансову організацію в світі. Окрім цих сподівань передбачалось, що співробітництво України з МВФ відкриє широкі можливості співпраці з іншими кредитними організаціями, зокрема зі Світовим банком та Європейським банком реконструкції та розвитку.\nУкраїна вступила до Міжнародного валютного фонду у вересні 1992 року. Уряд України спільно з керівництвом МВФ підписали Меморандум, який передбачає дотримання Україною певних "критеріїв ефективності" й інших спільних домовленостей. Передбачалося, що МВФ надаватиме Україні фінансову допомогу в проведенні економічних реформ, зокрема в здійсненні фінансової стабілізації.\nФормами та механізмами співробітництва України з МВФ є так звані резервні кредити (або кредити stand-bу), кредити підтримки, розраховані на здійснення системних перетворень та надання кредитів розширеного фінансування. Необхідно наголосити, що теоретично кредити і позики міжнародних фінансових інститутів мають пільговий характер. Міжнародний валютний фонд посідає провідне місце серед донорів України.\nЩо ж реально отримала Україна від співробітництва з Міжнародним валютним фондом? На перший погляд, ця співпраця має певні позитивні наслідки. Залучення кредитів МВФ дозволило Урядові України реалізувати ряд заходів, спрямованих на досягнення макро-економічної стабілізації. В результаті фінансово-кредитна політика стала значно жорсткішою, вдалося призупинити розвиток інфляційного процесу. В 1995 році в обіг була впроваджена національна одиниця - гривня, яка впродовж двох років демонструвала свою стабільність. Значною мірою були усунені обмеження для формування ринкового характеру валютного курсу гривні, процес курсоутворення став базуватися на ринкових засадах. Була також різко зменшена кількість антиекспортних бар'єрів. Контроль над більшістю цін на товари внутрішнього ринку було скасовано, а ціни, що пов'язані зі споживанням енергії, були встановлені на рівні світових.\nЗавдяки виконанню певних вимог МВФ Уряд України зміг різко скоротити дефіцит державного бюджету і, починаючи з 1995 року, покривати його за рахунок державного боргу, не вдаючись до емісії. Також були започатковані програми структурної перебудови у сільському господарстві, в галузі енергетики, значні зрушення відбулися в сфері власності в результаті завершення малої приватизації. У 1998 році, вперше з 1989 року, вдалося зупинити падіння валового внутрішнього продукту України.\nАле на думку багатьох українських економістів співпраця України з МВФ має набагато більше негативних наслідків, ніж "позитивних". В чому полягає суть "допомоги" МВФ? Надаючи кредити, керівництво МВФ виставляє свої вимоги, які країна-реципієнт повинна виконувати. Причому ці вимоги досить часто не враховують економічну ситуацію в країні, особливості її історичного розвитку, ментальність її народу і т. ін. Тому більшість заходів, що проводяться МВФ, йдуть не на користь країні, а на шкоду. Не обминула така доля і Україну. Так, керівництво МВФ поставило перед Урядом України ряд умов, виконання яких мало бути обов'язковим. Серед цих умов - досягнення макрофінансової стабілізації, зниження темпів інфляції до рівня, який відповідає міжнародним значенням (2-3% на рік), скорочення принаймні до рівня міжнародних стандартів бюджетного дефіциту. На думку МВФ, лише за умов здійснення цих стабілізаційних програм можливо призупинити інфляцію, активізувати інвестиційний процес, створити засади для початку економічного зростання.\nЩоб закріпити і зробити незворотними ці реформаційні процеси, МВФ поставив перед Урядом України умови виконання ряду інших "критеріїв ефективності", зокрема: реальне здійснення економічних реформ, проведення ринкової за своїм характером кредитної політики, відмова від множинності валютного курсу. Уряд України мав здійснити лібералізацію зовнішньої торгівлі, скоротити розміри дефіциту платіжного балансу тощо.\nІ уряд "чесно" виконував ці умови. Здається, що головною турботою уряду за останні роки було догодити керівництву МВФ. У результаті виконання рекомендацій фонду цілий ряд макроекономічних показників (крім темпів падіння ВВП) вдалося наблизити до тих контрольних цифр, які визначені Меморандумом про економічну політику уряду. До речі, МВФ вимагав від Уряду України ще в 1996 році довести дефіцит консолідованого бюджету до 3,5% від ВВП . І лише такий макроекономічний показник, як платіжний баланс, через імпортну залежність України від іноземних постачальників нафти й газу із року в рік лишається незадовільним.\nАле як уряд не намагається виконувати умови МВФ, не все відбувається саме так, як хочеться керівництву фонду. Звичайно в таких випадках МВФ не обмежується критикою та проголошенням невдоволення, а одразу вдається до економічного шантажу - замороження кредитів та припинення траншів. Так, розгляд Радою директорів МВФ питання щодо продовження співробітництва з Україною в рамках програми розширеного фінансування неодноразово переносився на інший строк.\nЗдається, що чим більше урядові кола України намагаються виконувати вимоги МВФ, тим частіше останній невдоволений подіями в Україні, тим більше нових вимог висуває фонд. Хай би виконання цих вимог сприяло розвиткові України. Але до цього часу немає жодних позитивних зрушень в жодному секторі економіки. Більш того, поглиблюється системна криза, триває руйнація економіки та виробництва, відбувається справжній геноцид цілої нації - українського народу.\nПро що свідчать всі ці сумні факти? Тільки про те, що рецепти МВФ виявилися непридатними для України, а методи реформування української економіки за цими рецептами довели свою неефективність та руйнівний характер.\nЗараз вже очевидно, що запропонована МВФ схема переходу до ринкової економіки на основі здійснення "шокової терапії" виявилася для України, з одного боку, надто жорсткою, а з іншого, - малопридатною, це визнають і самі експерти МВФ. Торкаючись, наприклад, грошово-кредитної політики, вони визнають, що вона "носила в цілому надмірно ліберальний характер і проводилася непослідовно. Робилися окремі спроби скоротити зростання кредитної емісії, проте за умов величезного попиту на кредити для фінансування бюджету, державних підприємств та сільського господарства вони мали короткостроковий характер... Зовнішньоекономічна політика сприяла труднощам в галузі платіжного балансу... Повсюдне і досить мінливе за своїм характером втручання держави в економіку, а також повільний хід структурної реформи і лібералізації створили складні умови для організованої підприємницької діяльності".\n"Нульовий" результат спіткав практично всі напрями реформ. Так, непродумана і масова лібералізація цін викликала гіперінфляцію, науково не обґрунтована лібералізація зовнішньоекономічної діяльності призвела до того, що за межами України "осіли" на іноземних рахунках (а отже працюють на іноземну економіку) десятки мільярдів доларів. Руйнація економіки призвела до різкого відпливу інвестицій.\nДо цього треба додати, що Україна зазнала тяжких втрат і в галузі науки і техніки. Захоплення виконанням рекомендацій МВФ та турботою про те, як краще догодити керівництву фонду, послабило увагу до дуже важливої частини економіки і суспільства - науково-технічного прогресу, фундаментальної науки, розробки новітніх технологій. Треба усвідомлювати також, що зниження потенціалу України, її деіндустріалізація та деградація народу об'єктивно виступають загрозами економічній безпеці України, а отже можуть призвести до втрати державності. Тому очевидно, що якщо ми хочемо бачити Україну успішною, квітучою, цивілізованою державою, треба припинити сліпе виконання вимог і умов МВФ, перевести стосунки з фондом на якісно інший рівень.\nЩодо подальших стосунків з МВФ існує цілий спектр думок. Одна крайність - це залишити все, як є. І хоча в неї є прихильники (особливо в уряді), ми бачимо, що такий сценарій неможливий, бо він веде нашу країну до національної катастрофи. Інша крайність, що має своїх прихильників серед лівих партій - це повний розрив відносин із МВФ, хоча, це теж не вихід. Достатньо зазначити, що у випадку розриву договору з МВФ Україна повинна була б повернути 11 млрд. дол. за борговими зобов'язаннями. Тому треба шукати істину десь посередині. Треба продовжувати співробітництво з фондом, знаходити розумні компроміси. Так, наприклад, у разі успішної реалізації Програми розширеного фінансування Україна могла б обмежитись консульта-тивною підтримкою фахівців МВФ. До такої практики відносин з МВФ перейшли Польща, Чехія, Угорщина після завершення фінансових програм, спрямованих на підтримку переходу національних економік до ринкових відносин. Можуть бути знайдені й інші форми співробітництва. Головне, щоб Україна у відносинах з МВФ почувала себе не прохачем, а рівноправним партнером.\nВелику роль серед міжнародних фінансових організацій відіграє в Україні Світовий банк. Україна є членом Світового банку з 1992 року і представлена у Вашингтоні як у Раді директорів, так і в Раді управляючих Світового банку. Їй належить 10908 акцій, що становить 0,7% від загальної кількості акцій Світового банку, а також 11158 голосів у банку, що становить 0,72% від загальної кількості голосів.\nЗ моменту вступу України у Світовий банк Уряд України і керівництво банку розробили ряд програм і заходів щодо реформування багатьох сфер української економіки. Вони включають дослідження та звіти з різних секторів економіки, підготовку програм та проектів, що можуть бути представлені банку для фінансування, та інші заходи.\nПершу позику в сумі 27 млн дол. США Україна отримала від Світового банку в 1993 році для цілей, як зазначалося, вдосконалення управління державним сектором ("public sector management"). Малося на увазі реформуван-ня управління фінансовою системою країни та вдосконалення системи оподаткування, що мало поліпшити становище з внутрішнім та зовнішнім боргами України.\nОрганізаційні засади співробітництва між Україною і Світовим банком були закладені в 1994-1995 роках. Саме тоді було реалізовано так званий реабілітаційний проект, спрямований на досягнення макроекономічної стабілізації, лібералізації цінової та торговельної політики, створення конкурентного середовища на ринку товарів і послуг.\nПо-перше, надаючи кредити, Світовий банк нав'язує Україні своє бачення тієї чи іншої проблеми. Так, наприклад, в представництві Світового банку в Україні вважають, що одним із шляхів, який повинен спричинити різке економічне зростання, є економічна лібералізація, яка включає три основні напрями: лібералізація торгівлі, цінова лібералізація і лібералізація умов щодо можливості створення нових підприємств і їх нормальної діяльності. Банк поставив перед Україною зобов'язання здійснити цілий ряд трансформаційних та стабілізаційних заходів, які були узгоджені з банком та зафіксовані в Меморандумі політики економічних реформ. Так, Україна зобов'язалася обмежувати щороку дефіцит консолідованого бюджету певним розміром, скорочувати темпи інфляції, здійснювати інші стабілізаційні заходи та заходи по структурній перебудові економіки. Свої кредити Світовий банк надає саме під ці заходи.\nВелику увагу приділяє ЄБРР розвитку сільськогосподарського і енергетичного секторів. Так, ЄБРР разом з Міненерго підготував проект на 150 млн. доларів США, за яким закуповується для України сучасна технологія ефективного спалювання вугілля. Великого значення банк надає раціоналізації енергетичної бази України, а саме - модернізації виробничих потужностей теплоенергетики, а також підвищенню ефективності та екологічної безпеки на теплоелектро-станціях. Банк також розглядає різні проекти з енергозбереження: немає сенсу будувати нові електростанції, коли можна значно знизити рівень витрат електроенергії на заводах металургійної та хімічної промисловості. З метою підтримки проекту по раціоналізації енергетичної галузі України банк відкрив кредитну лінію та надав позику в розмірі 27 млн. екю енергетичній системі України. ЄБРР бере активну участь в діяльності щодо посилення ядерної безпеки, зокрема в проекті будівництва спорудження Чорнобильського саркофагу. Разом із тим ЄБРР підтримує роботи з видобутку в Україні нафти та газу.\nВажливим напрямом стратегії діяльності ЄБРР в Україні є модернізація і реформа основних галузей інфраструктури. Додатковими пріоритетами в системі фінансування ЄБРР основних галузей інфраструктури є реформа й структурна перебудова залізничного транспорту. Для фінансування проекту "Розвиток залізничних шляхів України" банк надасть Україні кредит в сумі 51,88 млн. доларів США.\nТаким чином, ми бачимо, що кредити ЄБРР працюють майже у всіх сферах економіки України. ЄБРР вклав у розвиток української економіки у вигляді кредитів та інвестицій понад 350 млн. екю.\nВажливою подією для України стали щорічні збори ЄБРР, які відбулися у Києві 8-12 травня 1998 року. На цих зборах було зроблено аналіз відносин України з ЄБРР, а також названо три основні напрями діяльності ЄБРР в Україні, націлені на прискорення її економічного розвитку. Це:\n- кредитні лінії для малого і середнього бізнесу, які надаються через українські банки;\n- великі кредити і інвестиції. Поки що таких компаній в Україні чотири: "Укррічфлот", "Світоч", "Оболонь" і "Олейна";\n- вкладання в інфраструктуру. Зокрема це енергетика, телекомунікації та міські проекти.\nНа кінець 2000 р. банк запропонував 24 проекти загальною вартістю 600 млн. доларів, і готується ще 20 - на мільярд. Найбільші з них будуть реалізовані в енергетиці, зв'язку, харчовій промисловості і в сфері кредитної допомоги малим та приватним підприємствам в різних секторах економіки. Таким чином, ЄБРР підтвердив свої наміри сприяти реформуванню економіки України, допомагати її входженню в Європейське співтовариство.\nОтже, позитивною тенденцією є зростання окремих секторів української промисловості. Між тим, пригнічуючий вплив на ділову активність справляє різкий зріст процентних ставок через кризу в фінансуванні дефіциту держбюджету, а також тиск на національну валюту. Високі процентні ставки в Україні різко обмежують інвестиції, ускладнюють бюджетну ситуацію. На думку головного економіста ЄБРР Н. Шторна, основними напрямами уряду в проведенні реформ мають бути: 1) фіскальна політика, тобто жорсткий контроль за бюджетними витратами; 2) подолання зайвого державного втручання в роботу підприємств; 3) подолання неефективності податкової системи.\nТаким чином, ми бачимо, що співпраця України з ЄБРР має свої проблеми. Головна з них - нам знову нав'язують своє бачення проблеми та шляхи виходу з неї. Друга проблема стосується безпосередньо розробки та виконання спільних проектів. Тут не все складається гладко. Деякі проекти у державному секторі банк був змушений відмінити.\nЯкі ж реальні наслідки співробітництва України з міжнародними економічними організаціями? На перший погляд, Україна досягла певних успіхів у цих відносинах. З моменту проголошення Україною незалежності, тобто з початку 90-х років, нашій державі охоче надавались кредити міжнародними фінансовими організаціями. В 1992 році Україна стала членом МВФ і Світового банку. Фінансова допомога бреттон-вудських інститутів дозволила Україні подолати гіперінфляцію, успішно провести в 1996 році грошову реформу та утримувати курс національної грошової одиниці - гривні стабільним впродовж майже двох наступних років, здійснити ряд інших заходів.\nАле ці окремі факти не свідчать про покращання економічної ситуації в Україні. В багатьох випадках одна проблема вирішувалась за рахунок іншої. Україна не змогла подолати системної кризи. Навпаки, системна криза поглибилась, набула руйнівного характеру, охопила всі галузі економіки і сторони суспільного життя, і найближчим часом може перейти в незворотну стадію, коли рятувати вже буде нічого.\nПолітика реформування економіки за західними сценаріями негативно відбилась на вітчизняному виробництві. Відомо, що більшість закордонних позик і кредитів видавалася лише під закупівлю українською стороною товарів і послуг. Але ж очевидно, що кожний долар закордонних товарно-цільових кредитів і позик обумовив невиробництво рівно такої ж за вартістю товарної маси в Україні Тому виробництво товарів народного споживання - одна з найбільш депресивних і кризових галузей національної економіки. Монетарний доларовий протекціонізм атакував внутрішній споживчий ринок, паралізуючи вітчизняного товаровиробника.\nДо того ж НБУ штучно обмежує кількість грошей, що обслуговують економіку, позбавляючи вітчизняні підприємства кредитних ресурсів. Насправді ж просте обмеження грошової маси хоча і гальмує динаміку цін, але водночас пригнічує виробництво, не дозволяє розірвати ланцюг боргових зобов'язань. Це призвело до того, що за останні шість-сім років вітчизняне виробництво втратило не тільки традиційні зовнішні ринки, а й внутрішній ринок. Саме за останні три роки невиважені дії Уряду створили сприятливі умови для імпорту продукції, якої в Україні завжди вистачало для власних потреб, таких, наприклад, як соняшникова олія, цукор, горілка, тютюнові вироби.\nВ Україні, всупереч логіці, склався не механізм підтримки національного виробництва, а навпаки - механізм його придушення і знищення. Недосконалою в Україні є і податкова система.\nТрансформаційні процеси за рецептами МВФ і Світового банку негативно впливають на інвестиційний клімат України, хоча прихильники західних стратегій стверджують, що "радикальні реформи", що супроводжуються руйнацією виробництва, необхідні для залучення зарубіжних інвесторів.\nАле в реальному житті все якраз навпаки. Інвестори залюбки вкладають гроші в економіки тих держав, які демонструють стабільне зростання і здатність забезпечувати ці процеси власними силами. А якщо цього не відбувається, ті крихітні інвестиції, що надходять, обумовлюються такими умовами, що виникає питання взагалі про їхню доцільність.\nВідсутність інвестицій, в свою чергу, згубно впливає на розвиток економіки (не дозволяє їй розвиватися, призводить до застою і падіння виробництва). Статистика свідчить про величезні деструктивні, руйнівні наслідки, яких зазнали практично всі галузі народного господарства, переважна більшість підприємств. Протягом останніх років в Україні не було вирішено більшість із завдань структурної перебудови, тоді як внутрішній фінансовий потенціал поступово вичерпувався. Для розв'язання невідкладних проблем доводилося вдаватися до зовнішніх запозичень, а соціальні проблеми продовжували накопичуватися та поглиблюватися.\nТаким чином, руйнація української економіки за рецептами ВФ і Світового банку може призвести і вже призводить до загрози економічній безпеці і самому існуванню України як незалглежної держави.\nНадзвичайно важливою загрозою економічному суверенітету України у зовнішньоекономічній сфері є катастрофічне швидке зростання зовнішнього боргу. Останній зростає в процесі надання кредитів як специфічної форми оплати політики Уряду, певною мірою руйнівної і для української держави. В 1991 році борг становив 400 млн. доларів США.\nЗагроза економічній безпеці України з боку відносин з міжнародними фінансовими організаціями існує не лише в зв'язку з проблемою зовнішньої заборгованості. Отримання кредитів від інституцій супроводжується додатковими, часто досить жорсткими, вимогами стосовно дотримання відповідного рівня інфляції, обсягів приватизації, дефіциту державного бюджету. І світовий банк, і Міжнародний валютний фонд надання кредитів країні пов'язують з вимогами скорочення соціальних програм, зокрема, зменшенням відрахувань до Фонду соціального страхування, стовідсотковою оплатою житлово-комунальних послуг і транспорту, збільшенням пенсійного віку.\nрозвинена демократія, незалежність і патріотизм засобів масової інформації;\nзаборона продажу землі іноземцям, обмеження іноземних інвестицій в свої фірми;\n... і. Процес глобалізації міжнародної економіки не оминає і Україну, яка поступово займає своє місце ... , інтеграції України в світову економіку, її участі в глобальних трансформаційних процесах. Цікавим є огляд ...\n... місце в роботі займає аналіз причин та рушійних сил глобалізації, ... глобалізація України та тих процесів, що у ній відбуваються? На жаль, рівень реструктуризації економіки України ... значно програє від глобалізаційних процесів, втрачаючи свої конкурентн ...\n... зайняла 2-е місце, Швеція (5-е місце в 2001 р.), Сінгапур (в 2001 р. — 3-є місце), Нідерланди (4-е місце в 2001 р.). ... переважає в оцінці сучасних глобалізаційних процесів і прогнозуванні їх майбутнього, поляга ... приблизно 1 млрд т, України - близько 150 млн. ...\n... роль і місце інтелектуальної та ... першою сходинкою інтеграційних процесів у світі. Як ... ни, що відбуваються в сучасному світі. Глобалізація економіки є багатогранним процесом ... процесу глобалізації і необхідністю вирішення нових проблем, пов’язаних із нею, Укра ...\n... ічну, в якій є місце проблемам інформаційних прав особистості, узгодженню інтерес ... здатність визначати роль і місце конкретних інформаційних технологій у методичній систем ... елітарного характеру процесу глобалізації. 12. Забезпечення переходу України до нового ...\n... системної” кризи, коли банкрутства мають місце на певній території, секторі і ... України у світових фінансових процесах, одним із задекларованих напрямів стратегії економічного розвитку України ... руху капіталу. Історія глобалізаційних процесів свідчить про те, що ...\n... інформаційне забезпечення глобалізаційних процесів, формування позитивного іміджу глобалізації, довіри до ... століття» [29, с.274]. Місце ПР у новому тисячолітті” ... ійний імідж України”, схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України у серпні 2002 ...\n... ідприємців України, Партія зелених України, Аграрна партія України. Помітне місце в цьому спектр ... і України. Причина полягає в якісних перетвореннях світу внаслідок глобалізаційних процесів, як ...\n... тового господарства. Серед них чільне місце посідають EURATOM - Європейське ... , які дадуть змогу Україні посісти провідне місце у світі (космонавтика ... показників розвитку України в кризовий та післякризовий періоди у контексті глобалізаційних процесів свідчить ...\n... співробітництва Розширення глобалізаційних процесів у XX ст. ... – С. 35. 34. Носа Н.О. Роль та місце транскордонних територій у розвитку інфраструктури прикордонних ... України № 1819 від 27.12.2006 р. / Кабінет міністрів України // Законодавство України ...


Корм для котів для турботи про травлення • Купити в Києві, Україні • Інтернет-магазин Епіцентр\nдля турботи про травлення\nКорм для котів для турботи про травлення\nКорм Optimeal Carnivores з лососем і креветками в соусі 85 г\nPro Plan сухий кормClub 4 Paws сухий кормGimpet ласощісухий корм для літніх кішокGimpet вітаміниEdel Cat консервиJosera для кастрованих котівпреміум сухий корм для кастрованих котівМяу консервиTrixie ласощіпреміум для стерилізованихпреміум сухий кормAlmo Nature консервиPro Plan консервиЛеопольд консерви\nВирішили купити Корм для котів для турботи про травлення?\nВ інтернет-магазині Епіцентр представлений широкий асортимент Корм для котів для турботи про травлення. За шуканою характеристикою на сайті Ви знайдете 56 товарів, і їх кількість поступово збільшується. У кожній картці товарів зібрані якісні фото, відгуки від покупців, а також усі необхідні технічні характеристики для правильного вибору. Вигідний прайс на Корм для котів для турботи про травлення діє завдяки завжди актуальним акціям і знижкам, зокрема і на абсолютно нові моделі 2021 року. Реальна вартість від 5 до 4 774 грн. Також є можливість покупки в кредит або розстрочку. Якщо у Вас виникнуть питання, їх допоможуть вирішити наші кваліфіковані фахівці. Після оплати Ви зможете забрати товар безкоштовним самовивозом у центрі обслуговування покупців у Києві або в одному з 32 міст України. Також можна оформити доставку в будь-яке місто через «Нова Пошта» або «Міст Експрес».\nЦіни на Корм для котів для турботи про травлення\nКорм Club 4 Paws Premium Indoor 4 в 1 5 кг 597 грн\nКорм для котів для турботи про травлення - Запитання та відповіді\n→ Скільки коштує Корм для котів для турботи про травлення в Епіцентрі?\nЦіна на Корм для котів для турботи про травлення от 5 грн до 4774 грн.\n→ Які бренди купують в групі Корм для котів для турботи про травлення?\n→ Які недорогі товари в групі Корм для котів для турботи про травлення?\n→ Які товари купити в 2021 році в групі Корм для котів для турботи про травлення?\n→ Товари з безкоштовним самовивозом в групі Корм для котів для турботи про травлення?\n→ Які властивості вибирають покупці в групі Корм для котів для турботи про травлення?


Дика природа і погляд ока\nЛюдина і кішка живуть пліч-о-пліч дуже давно. Сьогодні цей звір – символ затишку в домі, незалежний член сім’ї і загальний улюбленець. Однак його загадкова натура вселяє в вразливі душі людей різні побоювання, пов’язані з незвичністю звичок, зовнішності і характеру. Одним із стародавніх забобонів про кішку є негласна заборона дивитися волохатому «божеству» в очі.\nЧутка барвисто і детально наводить безліч прикладів підтвердження небезпеки недотримання даного табу, обіцяючи прикрості опрометчивому порушнику. І довірливі особи навіть не здогадуються, що це просто забобони. А знання котячої природи легко пояснює дивну поведінку тварини при дуже уважному погляді на нього. Але спочатку трохи історії.\nБастет – богиня кішок, Нижнього Єгипту, сонця і місяця, радості, веселощів і любові, жіночої краси, родючості та домашнього вогнища.\nКолись пухнастим грациям поклонялися, приносили жертви, молилися про заступництво. Так було в давньому Єгипті. Нащадки витонченої Бастет славилися здатністю м’якою ходою переходити зі світу живих у царство померлих, спілкуватися з духами, доносити їх волю через уста жерців. Дивитися в очі цим недосяжним істотам не дозволялося. Інакше простака захоплять у незвідані далі, звідки немає дороги назад людській свідомості.\nСередньовічна пора, відображена в старовинних картинах, наочно демонструвала вічне супровід кішками відьом. Вони обов’язково брали участь у ритуалах, підтримуючи зв’язок з потойбічними силами, славилися безсмертям, умінням перетворюватися в дивовижні сутності. Їх містичного погляду приписували страшний дар наведення псування, пристріту, хвороб або смерті. Ось чому бідних кішок спалювали разом з їхніми господарями на вогнищах.\nНа Русі неоднозначно ставилися до чорним мастям кішок. Вважалося, що такий окрас означає бісівське початок. Інші кольори не викликали паніку. Але очам все одно був притаманний талант гіпнотизувати, зачаровувати. Предки вірили у втрату розуму і душі всяким, хто зважиться дивитися кішці в очі, особливо невідривно.\nБагатьом відомо, що коти нічого не забувають, тим більше незаслужено жорстоке поводження. Давній переказ говорить, що людина наживе собі смертельного ворога, якщо буде пильно вдивлятися в котячі очі. Ніхто з учених не візьметься підтвердити подібний міф. Просто не слід навмисно ображати одомашненого звіра, щоб пізніше не отримати від нього помста. Тоді не доведеться списувати на містику свої помилки.\nДика природа і погляд в очі\nНе варто благати натуру кішок. Хоч живуть вони в квартирах з людьми, але все ж залишаються хижаками. А в дикій природі свої закони, в тому числі і спілкування. Відверто і довго дивитися в очі – для кішок означає агресію, намір кинутися в наступні кілька секунд. При такому сигналі вони готуються захищати себе, відбиватися, доки вистачить сил.\nЗ’ясовуючи стосунки на вулиці, з двох особин найдостойнішим виявиться той, хто не відвів погляд при розмові по душам» першим. До того ж право пильно дивитися спочатку належить орущему коту, який вважає себе сильніше противника. Опонент зазвичай не сміє відповідати тим же, намагаючись дивитися в бік або побіжно, нервово сичачи у відповідь.\nА господар безцеремонно опускає особа на рівень пики з вусами, і не кліпаючи, дивиться в бездонні вири розкосих очей. Така безпардонність викликає спершу сум’яття в душі пухнастою фурії, настороженість, потім страх. І часто вона атакує першою, не чекаючи нападу. У підсумку наївний власник отримує «на пам’ять» мальовничі червоні смуги на щоці або губі. Після такої «розмови» тягнеться низка покарань з наступними актами помсти. Коло замикається.\nЩоб уникнути подібного, людині не можна забувати про відповідальність, яку він узяв, вирішивши завести м’яку звірятко будинку. Потурати її витівок зовсім не обов’язково. Але враховувати природний вдачу доведеться. Відвертий зоровий контакт краще не практикувати, замінивши його на побіжний погляд, підкріплений ласкою з добрими словами.\nІ тоді кішка сощурит повні різнокольорових відблисків оченята у відповідь і замурлыкает. Це означає безмежну довіру своєму господареві. І ніякої містики. Просто взаєморозуміння, повага і любов між двома розумними істотами під спільним дахом.\nЧому важливих персон називають августійшими\nЧому арахіс називають китайською фісташкою


Обзор онлайн-казино Sapphire Bet - Azartview\nКлуб Sapphire Bet з’явився в 2011-му році і працює за підтримки регулятора з острова Кюрасао. Користувачам пропонується широка вітрина ігрових автоматів, різноманіття бонусів, а також регулярні турніри і мережеві акції від провайдерів.\n[Button name = “Перейти в казино” link =”https://refpaocwmk.top/L?tag=d_970851m_22557c_&site=970851&ad=22557″]\nРеєстрація, вхід і початок гри\nСтати клієнтом закладу можна через електронну пошту. Оператор не запитує обов’язкової верифікації. Пошта стає логіном. Також під час реєстрації відвідувача потрібно вказати пароль і ознайомитися з призначеним для користувача угодою. Як ліцензоване онлайн казино, Sapphire Bet приймає тільки повнолітніх гравців.\nБазовою валютою стає євро. Відкрити депозит можна з банківських карт, а також з електронних гаманців, які підтримують переклади євро. Кошти переказуються на баланс облікового запису моментально.\nНабір призів в онлайн казино Сапфір постійно змінюється. Адміністрація намагається щотижня запускати нові акції, орієнтовані на ігрові автомати. Деякі бонуси онлайн казино стабільні:\n250 євро в якості привітального бонусу. У кожного новачка в онлайн-клубі буде можливість розіграти до 250 євро за рахунок онлайн-закладу. На відіграш дається більше місяця, а вейджер в казино Sapphire Bet рідко перевищують показник в х35.\nЩоденні фріспіни. Щодоби в розділі акцій можна знайти пропозицію з безкоштовними прокрутки. До цієї бонус-опції додаються промокодом з бездепозитні подарунками, коли на нові слоти видається по 30-50 фріспінов.\n100% на перше поповнення рахунку. Ще одна пропозиція для нових гравців – це 100% на перший депозит, а також від 25% до 50% на друге, третє і четверте поповнення рахунку. Загальна віддача може досягати 100 євро.\nТурніри завершують колекцію акцій онлайн казино Sapphire. Нові івенти запускаються щотижня.\nЧим приваблює live-казино Sapphire Bet?\nКрім відеослотів оператор пропонує спробувати гри з живими дилерами. В живому казино користувач підключається до віртуальній кімнаті, де партію в рулетку, Баккара, блекджек веде реальний круп’є. До настільних ігор додаються лотереї по типу колеса фортуни.\nЩо потрібно знати про ігрові автомати Sapphire Bet?\nІгрова вітрина казино Сапфір наповнюється досвідченими провайдерами. Оператор казино співпрацює з Microgaming, NetEnt, BetSoft, десятками інших розробників.\nБудь-слот можна випробувати в безкоштовному демо. Щоб почати грати на гроші в ігрові автомати, багато коштів не знадобиться. Ставки в апаратах можна робити від декількох центів.\n[Button name = “Перейти в казино” link = “https://refpaocwmk.top/L?tag=d_970851m_22557c_&site=970851&ad=22557”]\nЩо кажуть відгуки про казино Sapphire?\nУ Casino Sapphire значна аудиторія постійних відвідувачів. Платформа успішно працює з 2011-го року і користується попитом як у російськомовних гравців, так і у європейців.\nНе працює сайт - що робити\nЗайти в особистий кабінет через робоче дзеркало або завантажити додаток казино на смартфон.\nЯкі є бонуси в казино Sapphire\nБонусна система складається з стартового пакета, регулярних фріспінов і мережевих акцій.\nВисновок і поповнення депозиту\nВідкривати депозити і виводити кошти можна з банківських карт і гаманців електронних систем.\nКлуб зареєстрований під юрисдикцією регулятора Кюрасао.\nЧи є мобільна версія казино\nСайт казино працює на всіх смартфонах, можна скачати окрему програму-клієнт.


Відкриття прихованої музики в Бестіарії кохання - Підкасти - 2022\nЩорічна зустріч Середньовічної академії Америки стартувала вчора з доповіддю Елізабет Єви Ліч з Оксфордського університету, де вона розкриває, як можна знайти сліди музики в середньовічному тексті, що колись було б дуже очевидним для її сучасних читачів, але для сучасної аудиторії буде важко помітити.\nУ статті "Річард де Фурнівал через дисципліни" розглядається вчений Річарда де Фурніваль 13 століття, який був добре відомий своїми творами як поет і музикант і який одночасно писав про алхімію і служив особистим хірургом королю Філіпу Августу. Найвідомішою його роботою була Bestiaire d’amour – Бестіарій кохання - французький прозовий твір, що поєднує любовний лист із бестіарієм.\nЛіч виявляє, що, хоча ви не можете знайти жодного нотного запису в цій роботі, Бестіарій кохання наповнений посиланнями на музику - те, що ті, хто читав її в 13 столітті, швидко побачили б, але про що ми в 21 столітті не знали б.\nОдин із способів це зробити - це презентація різних тварин у бестіарії. Fournival не вибирає звичних істот, які зустрічаються в подібних роботах, але вибирає тих, хто відомий своїми шумами, таких як півень і осел, яких теж жахливо слухати, а також вовк, цвіркун і лебідь . У тексті пояснюється, як цвіркун занадто багато співає, змушуючи його зголодніти і, можливо, померти з голоду. Тим часом, "пісня лебедя позбавляється топосу голоду і просто перевертає співвідношення співу та смерті, тому неминуча смерть спонукає до співу і, отже, прекрасна пісня свідчить про близьку смерть підписувача".\nНайбільш очевидне посилання на пісню в Бестіарій кохання це коли він оповідач цитує рядки з нещодавно написаної пісні, щоб підтвердити свої погляди на необхідність рівності в любові. Рядки взяті з пісні 1230-х років, написаної французьким трубадуром на ім'я Бернарт де Вентадорн, хоча Фурніваль злегка спотворює їх, можливо, навмисно.\nОстаточне включення музики в текст настає в самому кінці Бестіарій кохання, де автор додає приспів, який відкриває добре відомий поліфонічний мотет:\nМилосердя, від якого я\nочікувана допомога та допомога, це так\nдалеко від мене.\nПоза Бестіарієм кохання ці три рядки продовжують перетворюватися на вірш з чотирнадцяти рядків, покладений на музику. Спірна музична природа рефрену допомагає пам’яті цілого тексту. Я збираюся використати деякі сучасні приклади, щоб продемонструвати, як працює цитування рефрену: якби я сказав: "шкодую, у мене було кілька", ви можете подумати - або навіть заспівати, принаймні у вашій голові - мало кого згадати '. Або „Мерехтіння, мерехтіння, зіронько“ може призвести до „як мені цікаво, що ти…“ тощо.\nТаким чином, Річард де Фурніваль дає своїм читачам, які часто читають свої тексти вголос аудиторії, місця, де може виходити музика. Ліч знаходить це\n«Бестіарій кохання» показує, як музика забезпечує інтертекстуальну та підтекстову інформацію для ілюмінацій, прози та цитат. Те, що музика могла це зробити без необхідності мати власну нотацію, було важливим для вилучення звуків із спогадів її оригінальної аудиторії. Ця відсутність нотних записів означає, що такого роду музичність легко мовчати в контексті сучасних навчальних дисциплін; користь від відвідування пісень, що викликає невідспіваний текст, потенційно велика.\nЕлізабет Єва Ліч, яка є професором музики в Оксфордському університеті, має кілька деталей про цей текст у своїх публікаціях у блозі «Бестіарій кохання» Річарда де Фурніваля і Припеви в непарних місцях. Ви також можете стежити за нею в Twitter @eeleach\n# maa15 Пленарне засідання тут за 40 хв. На даний момент мій ноутбук дарує проектору холодне плече ... pic.twitter.com/SAQ346Pp98\n- Елізабет Єва Ліч (@eeleach) 12 березня 2015 р\nМи були готові почати # maa15 з @eeleach говорити про Річарда де Фурніваля pic.twitter.com/j6U9Jccz3g\n- Наш сайт (@Medievalists) 12 березня 2015 р\n# maa15 # maa2015 Річард де Фурніваль – клірик, який рухався серед жанрів; шукає “приховану, але всепроникну” музичну та візуальну сторону.\n- Кортні Е. Райдель (@cerydel) 12 березня 2015 р\n# maa15 # maa2015 1) Пісня як неграмотний звук 2) Пісня як авторитет 3) Пісня як інтерпретація\n# maa15 # maa2015 Зосередження уваги Річарда де Фурніваля на ліричному голосі, що спонукає до роздумів літературознавця, який користується. думає про "голос" по-іншому\n# maa15 # maa2015 Основний винос: музика може бути приховано, “мовчки” присутня в літературних текстах без позначень. Фантастична розмова! @eeleach\nПерегляньте відео: 10 НЕБАНАЛЬНИХ фільмів про науку! Клятий раціоналіст (Липень 2022).\nМені шкода, що я не можу вам допомогти. I think you will find the right solution here.\nCopyright 2022 \_ Відкриття прихованої музики в Бестіарії кохання...


«Освіжаюча рамка»: ноу-хау від спеки поширилося по містам | QHA Агентство Кримські Новини\n13 серпня 2017 18:19\n«Освіжаюча рамка»: ноу-хау від спеки поширилося по містам\nРятувальники у центрі Рівного встановили «освіжаючу» рамку, щоб кожен міг прийти та трохи охолодитися від спеки.\nУ ці спекотні дні на майдані Незалежності у Рівному працює «освіжаюча» рамка, біля якої завжди можна побачити багато людей. Сюди приходять як дорослі, так і діти. Рамку встановили ще минулого тижня, коли стовпчик термометра досягав вище 30 градусів тепла. Спека відійшла, тож рамку прибрали. А наприкінці цього тижня у Рівне повернулася спекотна погода. Тож рівняни знову можуть охолодитися під «душем».\nЯк пояснюють у ДСНС, систему встановили у центрі міста, бо там завжди спостерігається велике скупчення людей.\nОкрім освіжаючого ефекту від струменів тонкорозпиленої прохолодної води, охочі отримують позитивні емоції, а також з радістю фотографуються. Водяна завіса дозволяє запобігти тепловому та сонячному ударам, а особливою перевагою конструкції є її мобільність, за допомогою чого її можна легко перемістити в будь-яке необхідне місце, зазначають рятувальники.\n«Освіжаюча» рамка стоятиме протягом спекотного періоду.\nТака система працює й в інших містах України – у Миколаєві, Києва, Коломиї, а також ще в одному місті Рівненської області – Вараші. Подібні рамки встановлюють у європейських країнах – в Іспанії, Португалії, Греції. Також на вулицях польських міст на початку літа встановлюють водяні завіси, які працюють на сонячних батареях – це дозволяє розпорошувати воду, коли стає задушно.\nНагадаємо, у парку «Перемога» у Дніпровському районі Києва на час спекотної погоди встановили чотири рамки з розпилювачем води.\nРівне суспільство спека рятувальники "освіжаюча" рамка спекотні дні літо відпочинок\nУ столичному парку працюють охолоджувальні рамки\nУ Європі аномальна спека закінчиться раніше, ніж в Україні\nАномальна спека в Україні: у Миколаєві знайшли вихід\nУ Туреччині були затримані смертники (ФОТО)