Ученическое самоуправление - Комунальний заклад "Гуляйпільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1" Гуляйпільської районної ради\nСтворено волонтерський загін\nЗ метою систематизації роботи з надання допомоги соціальне незахищених групам населення та пропаганди волонтерського руху серед учнів школи\n«Данко» у складі\nФомінова А. М. - голова загону, педагог - організатор\nКудряшова Марина - учениця 10 класу, голова шкільного парламенту\nВедмідь Владлена - учениця 8 - Б класу\nДібровська Катерина - учениця 8 - Б класу\nКравець Анна - учениця 8 - Б класу\nМежуєва Наталія - учениця 8 - Б класу\nПандяк Владислав - учень 8 - Б класу\nПузанова Альона - учениця 8 - Б класу\nПасечник Вікторія - учениця 8 - Б класу\nПика Катерина - учениця 8 - Б класу\nБондарева Аліна - учениця 8-А класу\nКалина Анастасія - учениця 8-А класу\nКубаєв Владислав - учень 8-А класу\nПопов Владислав - учень 8-А класу\nШейко Владислава - учениця 8-А класу\nЦиганок Юлія - учениця 8-А класу\nПРОГРАМА КЛУБУ „ЛІДЕР”\nКЗ «Гуляйпільська загальноосвітня школа\nІ – ІІІ ступенів №1»\nНова суспільно-політична ситуація, в яку вступає наша країна, інноваційні зміни в сучасній системі шкільного виховання висувають нові вимоги до особистості лідера будь-якої формації, зокрема і класного колективу. Лідер – це особистість, яка має авторитет у групі і за якою група визнає право бути організатором діяльності й регулювати стосунки в ній. Клуб „Лідер” заснований при учнівському парламенті, спрямовує свої зусилля саме на розвиток і вдосконалення найкращих комунікативно-організаторських здібностей учнів, які є офіційними і неофіційними лідерами класів та окремих мікрогруп. Така форма роботи дозволяє відстежувати актуальні проблеми, які є в учасників, сприяє усвідомленню ними своїх індивідуально-типологічних особливостей, а також їх ефективному використанню у своїх колективах. Формування успішних лідерів передбачає перенесення здобутих знань і навичок у середовище ровесників.\nВажливість формування морального клімату шкільної спільноти - це основа життєвих цінностей особистості, її готовності жити та реалізувати себе у суспільстві - це провідна роль шкільного лідера у такому процесі.\nКлючові слова: моральний клімат, шкільний лідер, виховання особистості, шкільна спільнота, атмосфера шкільного життя, моральні цінності.\nОсвітньо-виховна система протягом століть несе на собі велику\nвідповідальність за долю тих, кому закладає основу знань, формує характер,\nнавчає жити у людському суспільстві. Процес пошуків методів навчання та\nвиховання молоді, формування найкращих якостей для шкільного лідера,\nякий є головним організатором навчально-виховного процесу, буде\nактуальним завжди і триватиме стільки, скільки існуватиме людство.\nСьогоднішній стан нашого суспільства дуже часто демонструє неготовність\nвчорашніх випускників шкіл до виходу в дорослий світ. Часто вчорашні учні демонструють непогані знання і можуть бути впевненими у своїх\nінтелектуальних можливостях, проте непристосовані до викликів дорослого\nжиття. Головною особою, яка впливає на організацію шкільного життя, освіту та виховання учнів, формування морального клімату, в якому щоденно\nгартують свій характер та формують свідомість майбутні будівничі\nгромадянського суспільства України є шкільний лідер. Дуже важливо, щоб він розумів важливість своєї діяльності у цьому напрямку.\nПитання нового підходу до особистості шкільного лідера та його\nкомпетенцій, морально-етичниого аспекту в шкільному вихованні у своїх\nдослідженнях розкривають: І. Бех, Н.Год, І Зязюн, С. Калашнікова, В. Кремень, Л. Онищук, В. Огнев’юк, Л. Паращенко, О. Скринська, Л. Хоружа та ін.\nДослідники зазначають важливість вивчення та застосування нових методів\nта пошуків різнобічних підходів до морально-етичного\nвиховання та освіти школярів, організації шкільного життя прияють\nсамовдосконаленню шкільного лідера.\nУспішність життя суспільства складається з успішних, законослухняних,\nактивних, творчих, освічених особистостей, які знайшли себе й\nреалізовуються через свою діяльність, дотримуючись морально-етичних\nправил життя. Формує такі особистості й впливає на їх виховання сім’я,\nнавчальні заклади та оточення, в якому перебуває людина з дитинства. Життя\nлюдини єдине і неповторне, для кожного важливо вміти реалізувати себе і\nбути потрібним у суспільстві, в якому живемо. Якщо закладений фундамент у дитинстві буде крихким, людина зростає і формується невпевненою,\nсхильною до різноманітних впливів й усе життя витрачає на боротьбу за себе\nчи завойовує прихильність сильніших. Відповідальність за виховання\nособистості лежить, звичайно, у першу чергу на батьках, але не менш\nвідповідальним перед людиною є суспільство, яке формує моральні правила людських взаємин. Більшість часу дитина перебуває у школі серед тої моральної атмосфери, яка там створена директором, педагогічним колективом та учнями. За реаліями сьогоднішнього часу на школу припадає дуже важлива міссія – формувати духовні цінності та життєві орієнтири своїх вихованців. Важливо пам’ятати, що у школі зростає і формується кожна окрема дитина, майбутній громадянин. Виховати стійку до життєвих викликів, впевнену в собі особистість – одне з найважливіших завдань школи. Шкільний лідер краще за всіх знає, що відбувається у школі, які проблеми потрібно вирішувати, які пріоритети ставити. Проте, щоб глибше вивчити стан справ важливо долучити вчителів, учнів, батьків, до спілкуватися, проводити різні опитування у формі анкетування, тренінгів, нарад присвячених саме цій проблематиці; випрацювати пріоритети, спільно визначати заходи, які покращують моральну атмосферу, формують свідомість кожної особистості.\nОсобливий клімат для вчителів та учнів створював Василь\nСухомлинський, який мав здатність плекати особистість своїх учнів,\nвиховуючи у них розуміння свідомої дисципліни, а особистість вчителя\nформував як мудрого наставника, у якого любов до дітей поєднувалася з\nрозумною вимогливістю. «Добре керувати школою, означає добре знати науку виховання, яка повинна стати основою наукового керівництва вихованням і освітою, організації роботи колективу школи – вчителів та учнів.\nВелика відповідальність, що покладається на шкільного лідера, висуває\nряд вимог до його духовного світу – моральності, інтелекту, вольових якостей». Сьогодні варто поради В. Сухомлинського частіше практикувати у\nщоденному житті шкільної спільноти. Недостатньо лише вправно виконувати\nрозпорядження та бездоганно забезпечувати виконання запланованого.\nВажливо пам’ятати про цінності, які закладаються для майбутнього життя\nкожної особистості. Для цього важливіше для шкільного лідера мати саме\nрозуміння своєї місії: прагнути особистої моральної досконалості, бути\nпровідником і знати куди вести за собою шкільну спільноту. Щоб мати авторитет у колективі, діти роздвоюються, демонструють одні цінності в школі, інші – вдома або ж замикаються в собі. В доросле життя такі діти переносять схильність до роздвоєння, що нерідко призводить до стресів, складнощів знайти своє місце в житті, а це, в свою чергу, стає причиною алкоголізму, наркоманії, розбещеного способу життя.\nУ нашому суспільстві, можливо на несвідомому прагматичному рівні,\nчасто спостерігаємо культивування егоїзму. Батьки багато працюють і не\nзавжди знаходять достатньо часу на виховання. Школа у пошуку успішних\nпоказників може моральний аспект чи проблеми деяких учнів просто упустити, якщо це реально не впливає на її рейтинг чи виконання навчального плану. Результатом такого підходу є самовиховання дітей на прикладах, які вони спостерігають у своєму житті, з екранів телевізора та моніторів комп’ютера. Школа є тим єдиним центром виховання, який закладає в душах дітей фундамент людських взаємин і уявлення про цінності.\nПро природу моральних почуттів український і російський педагог\nК. Ушинський говорив: «Одного розуму й одного пізнання ще недостатньо для укорінення в нас того морального почуття, того суспільного цементу, який іноді згідно з розумом, а часто й на противагу йому об’єднує людей в чесну, дружну громаду».\nІснують три ступені виховання:\n1) мудрість, що досягається розумовим виховання, яке дає знання про\nсебе та навколишній світ;\n2) доброчесність – через зовнішню і внутрішню вихованість, моральне\n3) благочестя – формування зв’язку з Богом через релігійне виховання.\nДослідниця педагогічної думки Джона Локка О.Л.Скринська виділяє такі\nпріоритети відомого філософа доби Просвітництва: «Завдання педагогіки –\nвиховати людину, яка житеме щасливю у суспільстві.\nПро важливість морального виховання говорив швейцарський\nпедагог Йоганн Генріх Песталоцці. Він розробив проблему взаємозв’язку сім’ї та школи. Педагог вважав важливим виховувати в молоді гуманні почуттів до людей, діяльну любові до них. На його думку моральне виховання починається в сім’ї і вдосконалюється в школі, велику увагу приділяє материнському вихованню. Й. Г Песталоцці вважав, що моральну поведінку дітей потрібно формувати не повчаннями, а розвитком через вправи моральних почуттів і нахилів.\nВідомо, що більшість свого активного часу діти проводять саме в школі.\nТому в сьогоднішній складний час інформаційної невпорядкованості, в якому\nопиняється несформована ще психіка молодої людини потребує особливого\nпідходу до формування атмосфери шкільного життя.\nВідомі українські педагоги: К. Ушинський, В. Сухомлинський,\nС. Русова, Г. Ващенко, які жили чи в царській Росії, чи радянській Україні, чи на еміграції, піднімали моральний аспект на головне місце у вихованні\nШкільний лідер є головною дійовою особою, яка бере на себе найбільшу\nвідповідальність за атмосферу шкільного життя. Саме від керівництва\nосвітньої установи великою мірою залежить формування особистості, як учня, так і вчителя, їх ціннісних орієнтирів через створення морального клімату людських стосунків у шкільному колективі.


Керамічна плитка - Товари та послуги\nЦей матеріал виходить із суміші сировини, за своїм складом не дуже відрізняється від суміші сировини для виробництва порцеляни (який використовується для випуску сантехнічних виробів та посуду). Плитка практично вся піддається остеклованію. Тому вона абсолютно водонепроникність і володіє високими механічними властивостями. Що стосується форматів, в даний час поступово зникає традиційна плитка розміром 5х10 см і 10х10 см, які витісняються великими форматами: 20х20 см, 30х30 см і 40х40 см.\nЗазвичай керамічний граніт не глазуруется і використовується для облаштування статевих покриттів і мощення будь-якого типу. Останнім часом в продажу з'явилася плитка великого розміру (100х60 см), що застосовується для облицювання зовнішніх стін. Із самого початку керамічний граніт з'явився як плитка для технічного застосування (для облаштування підлог в приміщеннях з суттєвими навантаженнями, наприклад, у громадських місцях і в будинках промислових підприємств).\nВ результаті інтенсивних наукових досліджень і дослідно-конструкторських робіт до видів продукції, що існували ще близько 15 років тому, додалися нові види плитки, які при інших, ніж технічних і експлуатаційних характеристиках мають і високими естетичними властивостями.\nЦі властивості постійно вдосконалюються з метою задоволення саме естетичних потреб (будівництво комерційних центрів, офісів, готелів, ресторанів і т. д.).\nНайчастіше базова суміш забарвлюється шляхом введення в неї окрашівающіх оксидів, які відмінно діспергіруют при випаленні в полурасплавленной масі. Така плитка, що отримується шляхом змішування сировини різного кольору з метою отримання гранульованої структури утеля та поверхні, продається під різними комерційними назвами (наприклад, "керамічний граніт " або "керамічний порфір "). Ці матеріали, які можуть мати механічно отполірованную поверхню, застосовуються і для облицювання внутрішніх і зовнішніх стін.\nПоряд з неглазурованной плиткою все більше поширення отримує продукція з різними типами поверхневої обробки, наприклад, застосування проникаючих солей або глазурі в цілях додання плитці високих естетичних властивостей, попит на які зростає. Все більшого поширення набувають і керамічні граніти з поверхневим малюнком.\nКиїв, Констянтинівська вул. , 71\nАГРОМАТ СВІТ КЕРАМІКИ, ТОВ\nКиїв, Булаховського вул. , 2/1\nЛуганськ, вул. 1-а Слов'янська, 1/в\nЛуганськ, Степовий квартал, 1, 155\nКиїв, Константинівська вул. , 57\nЗнайти "Керамічна плитка" в каталозі організацій\nВібростанок для проіводства будівельних блоків, шлакоблоків\nПлитки типу «кабанчік»


Індекс пошти невицьке\nПоштовий індекс Укрпошти за вашою адресою = 89410 індекс Невицьке, Ужгородський район, Закарпатська область, Україна.\nПоштові індекси Києва, поштовий індекс Невицьке і поштові індекси більшості інших міст України можна знайти прямо для конкретного будинку. Тобто у нас представлені поштові індекси областей, поштові індекси районів, поштові індекси міст, поштові індекси вулиць, поштові індекси будинків.\nТут представлена найбільш повна і точна база поштових індексів України, в тому числі і індекс Невицьке. Інформація про поштові індекси України представлена на основі останніх версій бази поштових індексів Укрпошти та Класифікатора адрес по Україні. Ви можете скористатися як пошуком індексу за адресою або адреси за індексом, так і ієрархічним рубрикатором України, щоб знайти необхідний індекс поштової адреси.\nЗміни поштових індексів відбуваються регулярно. Хочемо зауважити, що на відміну від інших сайтів з базами поштових індексів у нас представлений тільки реально діючі індекси, немає застарілої інформації, і ви можете бути абсолютно впевнені, що знайдена на нашому сайті Невицьке індекс буде точно чинним і відповідати обраній адресі.\nІндекс Невицьке — це номер 89410 поштового відділення, яке відповідає за декілька вулиць або цілий район.\nІндекс пошти красноград 2\nІндекс пошти старий самбiр 1\nІндекс пошти запсілля\nІндекс пошти велика осниця\nІндекс пошти грушівка\nІндекс пошти любешів 5\nІндекс пошти хаенки\nІндекс пошти комунарівка\nІндекс пошти чепелiв


Як боротимуться в Україні з контробандою | ПРОЗОРИЙ ПОГЛЯД\nВи тут:Головна»Україна»Як боротимуться в Україні з контробандою\nЯк боротимуться в Україні з контробандою\nПрозорий Погляд 07.08.2019 Переглядів: 55 Україна\n«Точних цифр про масштаби контрабанди сьогодні немає ні в кого. Порахувати її просто неможливо. З впевненістю можна сказати, що загальний обсяг бюджетних втрат сягає мільярди доларів щорічно. Скільки цих мільярдів — п’ять, сім чи десять — покаже час», — розповів Гончарук.\nЦе головний фактор і перший крок, який потрібно зробити. Якщо на окремих митницях одна і та ж людина по десять років керує митницею, то можна скільки завгодно ставити експерименти по боротьбі з контрабандою і практикувати різні підходи, але в кінцевому результаті ці люди тебе переграють», — сказав він.


Індійський штам коронавірусу зафіксували у 44 країнах – ВООЗ — Світ — tsn.ua\nЦей варіант вперше виявили у країні в жовтні минулого року.\nУ 44 країнах світу виявили індійський штам коронавірусу B.1.617. Саме цей штам вважають причиною другої хвилі коронавірусу в Індії.\nТакі дані наводить Всесвітня організація охорони здоров'я (ВООЗ) у своєму щотижневому епідеміологічному бюлетені, пише "Укрінформ".\nЦей варіант вперше виявили у країні в жовтні минулого року. Вважається, що він передається значно швидше за інші штами та є більш небезпечним.\nНагадаємо, в Індії за минулу добу зафіксовано новий антирекорд летальних випадків від коронавірусу - 4 205 смертей.\nНовини світу: Індія знову фіксує рекорд з кількості захворювань на коронавірус


Берлог » Секс » Про регулярний секс і його вплив на організм\nЯка користь від регулярного сексу\nЩоб твоя дівчина завжди була найкращою, нею треба користуватися.\nЧитай статтю і дізнайся про користь від регулярного сексу, та як позитивно регулярний секс впливає на близьку тобі людину.\nВ результаті одного з досліджень було виявлено, що у всіх, хто займається сексом не менше одного-двох разів на тиждень, рівень імуноглобуліну А, який підтримує імунітет в тонусі і захищає від простудних та інших інфекцій в організмі вищий. Тепер після кожного приємного вечора можеш задурно говорити їй: «Ну, будь здорова!»\nЗдоров’я і секс\nЯк ти добре знаєш, обійми та інша тілесна близькість активізують вироблення гормону під назвою окситоцин котрий відповідає за прихильність однієї людини до іншої. Окситоцин в свою чергу підвищує рівень ендорфінів, які зменшують больові відчуття. Головний біль, ниючі суглоби, ПМС – у тебе для всього знайдеться анестетик.


«Містер Батерфляй»: 8 медалей на 22 плавців - Стрічка новин Києва\n«Містер Батерфляй»: 8 медалей на 22 плавців\n22 спортсмени представляли Київську область на цих змаганнях, виборовши 8 медалей різного гатунку.\nТри нагороди здобув вихованець Київської обласної школи вищої спортивної майстерності та тренера Віктора Турчина Валерій Димо. Срібну нагороду броварський плавець здобув на дистанції 100 м брасом. А в 50 та 200 м брасом Валерій став бронзовим призером.\nВ турнірі, незважаючи на свій ще юний вік, успішно виступили вихованці Броварського вищого училища фізичної культури.\nПереможцем став Микита Помазан, який виграв дистанцію 50 м брасом (рез. 0:28.57). Три медалі виборола Ольга Савченко. Спортсменка святкувала перемоги на двох дистанціях – 400 м і 200 м (4:58.94 і 2:21.11) комплексним плаванням. Також Ольга здобула також срібну нагороду в плаванні на дистанції 400 м вільним стилем (4:28.45).\nУ естафеті 4х100 м вільним стилем на Кубку України було встановлено вище досягнення України (3:59.35). У складі «Збірної команди України», яка виграла ці змагання і встановила вище досягнення, брала участь вихованка відділення плавання БВУФК Вікторія Вирвич. Компанію Вікторії склали представниці інших регіонів України – В. Костроміна, К. Сьоміна, К. Снітко.\nВперше виконали норматив Майстри спорту України з плавання вихованці училища Дивак Марія та Семенов Михайло.


У Києві відкриють виставку Павла Макова | Creativity Ukraine\nУ Києві відкриють виставку Павла Макова\n12 червня о 19:00 в столичному арт-центрі «Я Галерея» відкриють виставку Павла Макова «Фікус і ластівка», яка присвячена стану невизначеності.\nЦентральною роботою експозиції стала картина «Автопортрет з ластівкою» на якій, чи не вперше після 1992 року, разом з міським пейзажем Маков зобразив людину-персонажа. Це глядач, який займає перший план і дивиться на широкий ландшафт. Ми бачимо лише його потилицю, за якою можна впізнати самого художника. Таким чином, Маков робить себе спостерігачем подій.\n«Назва виставки, здається, натякає на символічний вимір і приховані змісти проекту, проте це не так. Маков не зображує об’єкти задля заохочення пошуку правильних значень, що ховаються за символічною оболонкою. Навпаки, його цікавлять самі об’єкти з їхніми ефектами присутності та моментами інтенсивності. І фікус, і ластівка — не виняток», – каже арт-критик Борис Філоненко.\nВажливим мотивом робіт Макова є існування на перетині полюсів: між реальністю та мрією, між приватним і публічним, між жіночим і чоловічим тощо. Автор намагається опанувати невизначеність між фікусом і ластівкою.\nВиставка діятиме до 15 липня. Вхід вільний.\nАдреса: Київ, вул. Хорива, 49-Б.


Бізнес на пнях: під Броварами спиляні дерева перетворюють на ексклюзивні столи - At Brovary\nБізнес на пнях: під Броварами спиляні дерева перетворюють на ексклюзивні столи\nУ столярній майстерні Zriz біля Броварів юрист Олексій Скочко дає друге дихання спиляним деревам. Броварчанин перетворює пні на справжні витвори мистецтва. Усі етапи виробництва – від розпилу стовбура до зварювання ніжок – виконує власноруч разом із партнером у невеликій майстерні. Природу для виробництва не нищать, працюють лише з деревиною, яку отримують після вирубки дерев спеціалістами.\nВсе починалося зі звичайного хобі – виробництва дерев’яних меблів. Адже основною роботою Олексія є юриспруденція.\n– Йдучи одного дня з роботи, на території будівництва я помітив величезний пень. Подумав, було б цікаво розпиляти деревину на зрізи і зробити з них столи. Власник віддав мені пень безкоштовно, бо інакше мав би заплатити за його утилізацію. Вантажівкою перевезли те, що залишилося від дерева, у майстерню, яку я отримав від дідуся. Почалася робота. Тоді я і загорівся цією ідеєю, – розповідає Олексій.\nКореневу частину дерева очистили від землі. Після очищення вага деревини зменшилася з 2,5 т. до однієї тони. Корінь треба було розпиляти на частини. Як виявилося, порізати таку гігантську деревину може тільки людина, яка не один рік рубала дерева.\n– У Київській області ніхто не міг порізати дерево такого діаметру (1,25 м). Знайшов одну пилораму в Житомирській області, але там відмовилися братися за моє дерево. Мали негативний досвід різки впоперек, – говорить майстер.\nПозаяк усі спроби знайти пилораму потрібного розміру виявилися марними, довелося будувати власну. «Думав, що збудую за два дні, а витратив на це, як виявилося, пів року», – додає Олексій. Тестовий запуск свого «винаходу» чоловік провів на маленькому пні, а коли почав різати велику заготовку, стикнувся з новими проблемами. Спеціалісти запевняли, що проблема в самому дереві. Мовляв, в його в зовнішніх шарах накопичилося багато кварцитів, які туплять пилку. Але Олексій був упевнений – проблема в інструменті. Витративши на удосконалення своєї пилорами не один день, у січні минулого року зробили перший різ. Пів року роботи і 25 тисяч гривень – таку ціну заплатив Олексій зі своїм напарником за власну пилораму.\nНе менше клопоту було і з висушуванням деревини. «Я вирішив, що треба сушити швидко і якісно, щоб не було тріщин і об’єм залишався незмінним», – говорить Олексій. Серед багатьох методів висушування деревини обрали, як думали, найбільш ефективний і найменш витратний: виварювання в лляній олії. Знову взялися за інструменти. Збудували ємність, розраховану на 200 л рідини. Цей метод, як виявилося, має своє недоліки.\n– Найгірше – це сморід, бо перекипівши олія перетворюється на оліфу. Стіл, навіть після застигання олії на поверхні, все одно має неприємний запах. Доводиться покривати. Жирну поверхню нічим не можна покрити. Єдиний матеріал – смола, – ділиться своїм досвідом чоловік.\nОстанні заготовки Олексій віддав вже у камерну сушку. Так деревина висихає за півтора місяця. Збудували і апарат для вторинної сушки. Зробили його з фольги, а всередину помістили дві галогенові лампи. Олексій каже, вони дають спектр випромінювання наближений до сонячного. Стіл відшліфували і спробували покрити епоксидною смолою. Завдяки такій технології поверхня виробу стає ніби дзеркальною. Щоб виправити нерівності, освоїли техніку шліфування та тонування. Навчилися і засолювати столи, аби волога в деревині розподілялася рівномірно.\nОлексій каже, усього з одного пня отримали 20 зрізів. З перших спроб вдалими були лише 3 стільниці. Перший стіл вирішив залишити собі. Друга партія – 11 сухих заготовок. «Нещодавно тільки з сушки їх забрав. У мене фізично немає можливості їх розмістити», – говорить столяр.\nТак, за півтора року у виробництво вклали 100 тисяч гривень. Гроші витратили на будівництво пилорами та сушильної камери, матеріали, інструменти. З партнером витрати поділили порівну.\n– Для мене це вийшло 50 тисяч гривень. Насправді, це не така вже й велика сума, якщо розділити на півтора року, – ділиться Олексій.\nУсі вироби «еко» – для виготовлення меблів використовують тільки прикореневу частину деревини. Щоб її отримати, не потрібно навмисно нищити природу. Олексій проти того, аби спеціально рубати дерева. Знайти сировину та погодити її використання у власних цілях зовсім не складно, надто, коли вмієш домовлятися.\n– Пні, що залишаються після видалення дерев, нікому не потрібні. За те, щоб їх викорчувати, вивезти і утилізувати, комунальні служби мають заплатити немалі гроші. Лише корчування пня коштуватиме 3-4 тисячі гривень. А самої деревини там не більш ніж на 500 гривень. Крім того, для цього потрібна спеціальна техніка, робітники, – розповідає Олексій.\nКоли перші столи нарешті були готові, перед майстрами постала чергова проблема – як все це продати. «У нас є клієнти та потенційні покупці, але ще жодного проданого столу», – говорить Олексій. Офіційно майстерня Zriz вийшли на ринок у листопаді 2017 року на виставці «Всі. Свої». Вироби просувають через соціальні мережі – створили сторінку у Facebook і профіль в Instagram. Олексій обіцяє, до весни запустять інтернет-магазин, який і дасть змогу повноцінно вести торгівлю. Розмістити столи планують також на Etsy (американська платформа для онлайн-продажу власноруч зроблених товарів, – прим. ред.). Над цим працює партнер Олексія.\n– На сайті будуть чітко вказані ціни на той чи інший товар. Буде конструктор – замовник зможе вибрати, які йому подобаються ніжки чи, наприклад, який колір він хоче. А продавати через соцмережі ми не планували, на мою думку, це неправильно. Соцмережі існують для спілкування, – ділиться планами на майбутнє чоловік.\nДля початку ціну за один такий стіл майстри визначили на рівні 25 тисяч гривень. Продаж перших трьох виробів з такою вартістю не покриє підприємцям-початківцям витрати на виробництво. З часом майстерня буде розширюватися, і ціни зростуть. Адже витрат стане в рази більше: орендоване приміщення, електроенергія, податки, устаткування, робоча сила. Зазначимо, ціна на подібні меблі в Україні стартує від 90 тисяч гривень.\nФото були надані редакції AtBrovary Олексієм Скочко\nОпубліковано: 11.01.2018 16:56 | Автор: Zakhar | Переглядів: 1756 | Рейтінг: -


Названі 5 найбільш небезпечних вірусів: і чи можна їх перемогти - Голос українською - Україна|ЄС|NATO\nГоловна/Здоров'я/Названі 5 найбільш небезпечних вірусів: і чи можна їх перемогти\nНазвані 5 найбільш небезпечних вірусів: і чи можна їх перемогти\nВідрізняються особливою виживаністю\nПротягом усієї історії людство постійно стикається з різними вірусами-вбивцями, відрізняються особливою стійкістю до медикаментів. Історії про епідемії, які можуть призвести до загибелі всього населення планети, розбурхують свідомість і знаходять відображення не тільки в ЗМІ, але і в культур.\nВперше вірус Зіку виявили в 1947 році у мавп в Уганді, а ще через п’ять років були відмічені перші випадки захворювання у людей. Сьогодні в загальній кількості 86 країн і територій зареєстрували випадки інфікування вірусом.\nОсновні переносники Зіку — комарі роду Aedes, які поширені в тропічних і субтропічних районах. Після укусу комахи (пік активності комарів припадає на день) у людей спостерігаються такі симптоми, як висока температура, висип, біль у м язах і суглобах, загальне нездужання і головний біль. Інфекція також передається під час вагітності, статевим шляхом, при переливанні крові та пересадки органів. Вакцини від вірусу не існує до цих пір вважається, що хвороба проходити через кілька днів сама собою. Набагато складніше йде справа під час вагітності: Зіку може призводити до появи дітей з вродженими вадами розвитку. У дорослих людей вірус може викликати синдром Гійєна-Барре, який призводить до м’язової слабкості та втрати чутливості в ногах або руках.\nСимптоми Еболи наступають раптово і зазвичай включають лихоманку, слабкість, м язові і головні болі. Небезпечний і в 90% випадків смертельний вірус вперше зафіксували в Конго в 1976 році: спалах відбувся в селищі поруч з річкою Ебола, з-за чого вірус і отримав таку назву.\nВважається, що природними господарями інфекції є фруктові кажани, а в популяцію людини Ебола потрапляє в результаті тісного контакту з кров’ю, виділеннями і органами інфікованих тварин — шимпанзе, горил та інших. Від людини до людини вірус може потрапити через рідини. Деякі вчені важають, що при певних умовах Ебола може передаватися повітряно-крапельним шляхом: цю здогадку озвучує в серіалі «Гаряча зона» і лейтенант Ненсі Джекс (Джуліанна Маргуліс), яка намагається запобігти спалаху захворювання в США в 80-е роки. Ненсі ніхто не вірить, і їй доводитися ризикнути своїм життям, щоб врятувати всіх від смертельної епідемії.\nВакцину від Еболи в липні 2019 року представили російські вчені з Державного наукового центру вірусології і біотехнології «Вектор» — вона успішно пройшла клінічні випробування і схвалена Міністерством охорони здоров’я РФ.\nУ 1980 році Всесвітня організація охорони здоров’я оголосила про остаточне викорінення віспи завдяки масовій вакцинації, але за дві тисячі років існування вірусу людство пережило безліч смертельних епідемій віспи. Тільки за XX століття інфекція вбила близько 300 мільйонів чоловік.\nСимптоми віспи з’являються через 12-14 днів і включають гарячковий стан, нездужання, головний біль, а також сильні болі в області спини. Через 2-3 дні температура спадає і з’являється висипання: спочатку на обличчі, руках і передпліччях, а пізніше на тулубі. Вона залишає глибокі шрами на шкірі і часто веде до втрати зору.\nНатуральна віспа більше не виникає природних шляхом, але запаси вірусу досі зберігаються у двох лабораторіях США і в Росії з високим рівнем захисту.\nДо кінця 2018 року в світі нараховувалося приблизно 37,9 мільйонів людей з ВІЛ-інфекцією. З них лише 79% знали про свій статус.\nВірус імунодефіциту людини або ВІЛ вперше виявили в кінці 1980-х. Він вражає імунну систему і ослабляє системи захисту людей від інфекцій і деяких типів раку. У природі інфекція знаходиться в організмі мавп, не завдаючи їм шкоди, але для людей її розмноження смертельно.\nБільшість хворих на Снід інфіковано ВІЛ-1, який відносять до ретровірусів. Вони потрапляють в організм через слизову або рани, після чого починають вбивати імунні клітини. На сьогоднішній день не існує ліків, що виліковуютьвід ВІЛ-інфекції, але завдяки лікування спеціальними препаратами вірус можна контролювати і запобігати його передачу.\nВисока температура від 38 °C, сильний кашель, в деяких випадках-нудота і блювота… Пташиний грип — смертельно небезпечне захворювання дикої та домашньої птиці, яке прийшло до нас з Південно-Східної Азії.\nІнфекція передається по повітрю від живої або мертвої птиці до людини і вражає дихальні шляхи. У людей, які перенесли хворобу, виробляється імунітет. Альо в середньому від вірусу гинуть приблизно 60% інфікованих.\nВід Пташиного грипу не існує ліків, а вакцини формують імунітет до нього на короткий термін. Вчені вважають, що його неможливо викорінити.\nСовременные онлайн покупки и их преимущества


Історія міста – це історія його мешканців – цікавих особистостей, талановитих, яскравих, успішних, які зробили свій унікальний внесок у розвиток Хмельницького та його імідж, імена яких знані і не зовсім знані серед містян. Це – тисячі історій-портретів їх творчого, професійного зростання. І кожна з них – своєрідне освідчення в любові до рідного міста.\n20 вересня у центральній бібліотеці для дітей №12 в рамках літературного фестивалю «Слово єднає – 2017», присвяченому Дню міста Хмельницький, було проведено зустріч із гумористом Степаном Шкапієм. На зустрічі були присутні учні 9 класів СЗОШ №21.\nНевимушено й цікаво минуло знайомство із гумористичною й водночас повчальною творчістю гостя. Степан Михайлович палкий шанувальник «приреченого» й гострого, щирого і теплого, ніжного й милозвучного українського слова. Автор під гумористично-іронічним поглядом висвітлює сучасні події та людські стосунки.\n«Мені дуже сподобалась гумореска «Айфон». В ній висвітлена сучасна тема: молодь звертається більше до техніки, аніж до книги. Ми забуваємо, що саме книжки – то джерело знань», – поділилась враженнями читачка Войтко Богдана.


Фільм “Зразкові сім’ї”: помилки батьків у спадок дітям\nICTV / Ранок / Фільм “Зразкові сім’ї”: помилки батьків у спадок дітям / 09.05.2016 10:32\nМетр французького кіно Жан-Поль Раппно зняв чудову картину про те, що у спадок можна отримати не лише майно, але й проблеми і помилки батьків.\n“Зразкові сім’ї” (Belles Familles) – це своєрідне повернення Раппно у професію після більш ніж десятирічної перерви. Жан-Поль за своє творче життя встиг зняти ледве не всіх французьких зірок кінця минулого століття: Жерара Депардьє, Катрін Денев, Ізабель Аджані та інших. У новому фільмі, зважаючи на скромний бюджет у 8 млн євро, імена не такі зіркові, але виконавці ключових ролей під пильним оком метра цілком впоралися із завданням.\nСценарій картини “Зразкові сім’ї” написаний на основі п’єси знаменитого французького комедіографа Жоржа Фейдо. Жером Верен (Матьє Амальрік) давно покинув рідну Францію і живе у Шанхаї, де має не тільки пристойну роботу, а й прекрасну кохану і ділового партнера Чен Лін (Джемма Чан). Але одного разу Жером відправляється зі своєю дівчиною у ділову поїздку в Лондон і вирішує заскочити перед цим до рідного міста, аби побачити матір та брата. Саме тут, у кращих традиціях французьких комедій, все йде шкереберть.\nРіч у тому, що Жером зростав у заможній “зразковій” сім’ї, яка збиралася ввечері за одним столом у їдальні родинного маєтку. На почесному місці сідав статечний голова сімейства, який продивлявся свіжу пресу і кореспонденцію, наглядаючи за своїм сімейством.\nТепер старший Верен давно в могилі, Жером відмовився від спадку і емігрував до Піднебесної, а його молодший брат та мати намагаються продати сімейний особняк місту, яке вже запланувало сучасну забудову на цій території. Але, як виявляється, не все так ідеально у цій сім’ї. Перш за все, головний герой довідується, що його батько не був вірним своїй дружині і мав сім’ю на стороні. Але, на відміну від родини Веренів, його коханка і позашлюбна донька залишилися взагалі без спадку. Тож Жером починає вагатися, наскільки чесно продавати будинок і все, що залишилося від батька, і при цьому обділити іншу батькову родину. А тут ще й виявляється, що отримати спадщину і розпорядитися нею не так просто, як здавалося на перший погляд.\nНу а стрижневою проблемою фільму “Зразкові сім’ї” стає доля головного героя, який, здається, хоч і відмовився від спадщини, отримав на згадку батькові проблеми на любовному фронті. Спостерігаючи все те, як татків адюльтер виходить боком усій сім’ї, Жером сам ненароком закохується в одну із учасниць цієї каруселі.\nТо ж чи зможе персонаж Амальріка достойно вийти з цієї ситуації, чи він приречений повторити долю батька – ось така дилема чекає на глядачів фільму. Картина “Зразкові сім’ї” розважає, смішить, дарує відчуття ностальгії та примушує згадати про важливість родинних зв’язків. А основна її цінність – це відповідь на важливе питання, що робити, якщо батьки лишили у спадок власні помилки.


Де ввели воєнний стан та що після цього змінилося? | Без Купюр - Новини Кропивницького і Кіровоградщини\nДе ввели воєнний стан та що після цього змінилося?\n29 Листопада, 2018 @ 02:18\nОстаточний указ про введення воєнного стану опублікований. У процесі прийняття його суть неодноразово змінювалася. він діятиме з 14:00 26 листопада по 14:00 26 грудня 2018 року, лише в окремих областях: Вінницькій, Луганській, Миколаївській, Сумській, Одеській, Харківській, Чернігівській, Донецькій, Запорізькій та Херсонській, а також у внутрішніх водах Азово-Керченської акваторії. Детальніше про те, що змінилося після введення воєнного стану, йдеться у матеріалі УП,\nРаніше вже багато писали, що таке воєнний стан і як він може вплинути на права людей. Втім, президент пообіцяв, що влада буде обмежувати права громадян лише у випадку наземної російської воєнної агресії.\nТак, посадовці запевняють: якщо ситуація не загостриться – комендантську годину вводити не планують. Влада також стверджує, що воєнний стан не передбачає конфіскації майна, НЕ вплине на виплату пенсій, зарплат та соцдопомоги, банківську систему, роботу медичних і освітніх закладів, “Укрпошти”, мобільних операторів тощо.\nТа є вже конкретні зміни, які відбулися після введення воєнного стану – перераховуємо, які саме.\nВсеохоплюючої загальної мобілізації не передбачається.\nВоєнний стан може вплинути лише на резервістів першої черги, оскільки Міністерству оборони та Генштабу доручено уточнити мобілізаційний план Збройних Сил саме щодо цієї категорії військовозобов’язаних.\nДо першої черги оперативного резерву включені переважно резервісти та військовозобов’язані з досвідом участі в антитерористичній операції.\nКрім того, передбачаються заходи часткової мобілізації, зокрема навчальні збори з резервістами оперативного резерву.\nВтім, тривогою людей вже намагаються користатись.\nНа кордоні з Росією жителям Сумщини розіслали фейкові повідомлення від імені Міноборони з пропозицією прибути до найближчої військової частини.\nУ Міноборони спростували свою причетність до повідомлень, і розцінили як провокацію.\nОхорона кордону і перевірки росіян\nРНБО доручило посилити охорону державного кордону з Росією та адміністративної межі з Кримом.\nКрім того, у Державній прикордонній службі заявили, що через воєнний стан громадян Росії, які їдуть в Україну, можуть ретельніше перевіряти на кордоні. Наприклад, додатково проводитимуть контроль для з’ясування мети поїздки в країну.\nНачальник департаменту з питань взаємодії і зв’язків з громадськістю ДПС Андрій Демченко також зазначив, що наразі опрацьовуються плани, як саме будуть діяти підрозділи прикордонників під час введення воєнного стану.\nВідомо також, що за 26 листопада прикордонники не пустили в Україну понад 70 громадян Росії.\n“Переважну більшість не пустили через те, що вони не змогли підтвердити мету своєї поїздки в Україну. А ще двоє незаконно відвідували окуповані території, зокрема Крим”, – пояснив у коментарі “Українській правді” Андрій Демченко.\nВерховна Рада призначила дату виборів президента – 31 березня 2019 року.\nВраховуючи, що передвиборча кампанія офіційно стартуватиме 31 грудня, тобто після завершення дії воєнного стану, він не має вплинути на її перебіг.\nРазом з тим, воєнний стан відобразиться на виборах до Об’єднаних територіальних громад, які були призначені на 23 грудня в областях, де застосовуватиметься воєнний стан. В установлені строки ці вибори не відбудуться.\nТепер Верховна Рада не пізніше ніж через 90 днів з дня припинення воєнного стану, має ухвалити рішення про призначення цих виборів.\nБуде посилена охорона вокзалів, залізничних станцій, аеропортів, портів та інших об’єктів інфраструктури.\nТакож буде застосований особливий режим роботи залізничного транспорту, який передбачає пріоритетність в пересуваннях рухомого складу для потреб оборони на основних напрямках.\nМінінфраструктури планує активну участь транспортників у територіальній обороні.\n“У кожного напоготові повинен бути “тривожний рюкзак” з триденним запасом всього найнеобхіднішого та чітке розуміння його дій у разі атаки ворога”, – підкреслив міністр Омелян.\nВведення воєнного стану не вплине на перевезення цивільних вантажів.\nВодночас “Укрзалізниця” вводить підвищений режим контролю за небезпечними невійськовими вантажами, в тому числі нафтопродуктами.\nВ МОЗ визначилися з переліком закладів охорони здоров’я, де за потреби готові надати необхідну медичну допомогу військовим.\nДо переліку входять міські, районні, обласні лікарні, госпіталі, диспансери, інститути різного профілю Нацакадемії медичних наук.\nДля прийому військових вже створено резерв ліжок, запасів лікарських засобів та донорської крові.\nЦі заклади продовжать, як і раніше, надавати допомогу цивільним мешканцям областей, в яких запроваджено воєнний стан.\nОдразу після нічного засідання РНБО в неділю Міністерство внутрішніх справ перевело свої підрозділи у режим посиленого ведення служби.\nЦе рішення стосується Державної прикордонної служби, Нацгвардії, Нацполіції та Державної служби надзвичайних ситуацій.\nРегіональні підрозділи цих відомств посилюють патрулювання території, збільшують кількість патрулів та чисельність стаціонарних підрозділів.\nБільш детальної інформації, у чому саме полягає “посилення” режиму несення служби не повідомляється. Навпаки, керівництво областей, у яких воєнний стан введений поспішило запевнити, що для людей “нічого не зміниться”.\nРазом з тим, у Генштабі особливо підкреслили, що запровадження воєнного стану не передбачає конфіскації будь-якого приватного майна громадян, зокрема житла чи автівок.\nТому, у випадку, якщо люди в формі або камуфляжі прийдуть забирати авто чи житло – треба одразу викликати поліцію.\nЗаборона на зйомку пересування військових\nУ зв’язку з введенням воєнного стану у Генштабі просять не фотографувати та не поширювати інформацію про рух колон військової техніки, переміщення будь-яким способом особового складу і проведення навчань.\nЗабороняється знімати режимні військові об’єкти Міністерства оборони та Збройних Сил та несанкціоновано проникати на їхню територію.\nУ районі проведення навчань, над військовими частинами, об’єктами та полігонами заборонено запускати безпілотні апарати. У Генштабі підкреслюють, що у разі виявлення безпілотники, вони будуть збиті, а особи, які здійснюватимуть запуск або керуватимуть цими БПЛА, будуть затримані.\nМіністерство молоді та спорту не планує скасовувати жодні спортивні турніри національного та міжнародного рівня, що заплановані до проведення в Україні, в тому числі й в областях, де запроваджено воєнний стан. Однак на всіх спортивних подіях будуть посилені заходи безпеки.\nВтім, запровадження воєнного стану вже вплинуло на проведення одразу кількох футбольних матчів.\nТак, матч української прем’єр-ліги між “Десною” та луганською “Зорею” перенесено до Києва з Чернігова, який входить в число десяти областей з воєнним станом.\n27 листопада УЄФА переніс поєдинок Ліги Європи між “Ворсклою” та лондонським “Арсеналом” з Полтави до Києва. Хоча на Полтавщині не діє воєнний стан, але він запроваджений у Харкові, куди лондонці мали прилітати.\nЗ цієї ж причини під знаком питання опинилось проведення матчу Ліги чемпіонів між донецьким “Шахтарем”, що базується в Харкові, та французьким “Ліоном”.\nПрезидент французького клубу Жан-Мішель Ола бідкається, що з огляду на політичну ситуацію важко знайти літак, щоб дістатися до Харкова. Але остаточне рішення знову ж таки за УЄФА.\nОкремі зміни в областях з воєнним станом\nМісцева влада областей, де запроваджується воєнний стан, можуть звернутися до президента з проханням запровадити воєнні адміністрації, яким підпорядковуються уся цивільна і силова влада.\nАле “можуть” не означає “мусять”.\nПрезидент Порошенко заявив, що військові адміністрації не будуть створюватись, натомість все обмежиться створенням “штабів оборони”, які відповідатимуть за перевірку військового резерву, можливостей мобілізації тощо.\n“Буде передислокована частина військ і висунення на кордон для того, щоб одразу ж організувати ефективний захист”, – сказав Порошенко.\nНаприклад, оперативний штаб створили для координації роботи усіх органів системи МВС. Його очолив заступник міністра внутрішніх справ Вадим Троян.\nОперативні штаби для координації дій також створено у територіальних органах системи МВС. Вони працюватимуть цілодобово і обмінюватимуться інформацією з Генштабом ЗСУ, СБУ, Службою зовнішньої розвідки тощо.\nМісцеві адміністрації налаштовані оптимістично. Радник харківського губернатора Сергій Стороженко запевнив, що в області “комендантську годину вводити не будуть, хапати на вулицях людей не будуть, машини конфіскувати теж не будуть, але силовики переведені у посилений режим”.\nОбмежень на перетин кордону, святкування чи масові заходи також не буде.\nТакож на території дії ВС усі оборонні підприємства переводять у повну готовність і при потребі на них введуть особливий режим роботи, включаючи зміну графіків праці.\nВ Одесі буде переведена у режим готовності система протиповітряної оборони, але влада, наприклад, не вважає за потрібне обмежувати нічний продаж алкоголю.\nДля жителів Донецької та Луганської областей майже нічого не зміниться. Командувач Операції об’єднаних сил Сергій Наєв заявив, що більшість заходів по воєнному стану стосується тільки військових частин ЗСУ та інших складових сектору безпеки.\nУ Вінниці у вівторок провели тренувальний збір поліції, а у середу виставили посилені озброєні патрулі на дорогах міста. Силовики перевіряють підозрілі авто.\nУ Запорізькій області губернатор Костянтин Бриль попросив мешканців області про всяк випадок носити із собою документи, що посвідчують особу. Крім того, в області перенесуть вибори в об’єднані територіальні громади, які мали відбутися в грудні.\nУ Сумській області місцева влада заборонила проводити масові заходи, акції та мітинги.


Авіакатастрофа в Пакистані - українців не було на борту - новини за кордоном\nМЗС: українців немає серед загиблих в авіакатастрофі в Пакистані\n14:33, 23 травня 2020\nH.KHAN/Anadolu Agency via Getty Images\nЗа попередніми даними, громадян України не було ні серед пасажирів, ні серед членів екіпажу літака А-320, що розбився в Пакистані.\n«За попередньою інформацією, громадян України серед пасажирів і членів екіпажу не було. Справа перебуває на особливому контролі департаменту консульської служби МЗС і посольства України в Ісламській Республіці Пакистан», — сказав директор департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ Сергій Погорельцев.\nПасажирський літак А-320 авіакомпанії Pakistan International Airlines розбився 22 травня в Пакистані. Лайнер виконував внутрішній рейс з Лахора в Карачі.\nЛітак розбився в густонаселеному районі неподалік від аеропорту Карачі за хвилину до приземлення. За даними видання The News, перед посадкою екіпаж подав сигнал лиха, поскаржившись на проблеми з шасі.\nУ районі, де розбився літак, повідомляють про пошкодження декількох будинків.\nНа борту перебували близько сотні людей. 97 пасажирів і членів екіпажу загинули, 2 вдалося вижити. Телеканал GEO опублікував поіменний список тих, хто перебував на борту — 51 чоловік, 31 жінка і девʼятеро дітей.


Українські активісти та активістки вимагають покінчити зі світовою залежністю від викопного палива, яка фінансує путінську машину війни – Екоклуб Рівне – природоохоронна громадська організація\nПонад 450 організацій з 49 країн світу, серед яких і ГО “Екоклуб”, закликають уряди, компанії та установи світу\nдивестувати активи, припинити торгівлю і накласти повне ембарго на нафту, газ та вугілля з Росії, а також якнайшвидше відмовитися від нафти, газу та вугілля заради глобального миру.\nСотні організацій виголошують солідарність з українцями у колективному заклику всіх урядів світу про закінчення виробництва викопного палива раз і назавжди. Путін використовує гроші з продажу нафти і газу, щоб вести війну в Україні, нарощувати військовий потенціал та застосовувати паливний терор з розпалюванням ворожнечі.\nЦя війна – це не тільки бій за свободу самої України, але і за увесь світ. У листі, ініційованому українськими кліматичними організаціями, зазначається, що війна проти України є серйозним порушенням прав людини, міжнародних законів та глобального миру та фінансується прибутками за газ і нафту, які і є головним рушієм путінської машини війни. 40% федерального бюджету Росії – це саме нафта і газ, які складають до 60% російського експорту. Навіть зараз росія і досі отримує приблизно 1 млрд доларів щодня від продажу своїх нафти, газу та вугілля.\nЦе також означає завершення всіх торговельних відносин та вилучення інвестицій Газпром, Роснєфть, Транснєфть, Сургутнєфтєгаз, Лукойл, Російське вугілля та інші, припинення будь-яких фінансових сервісів для російських енергетичних компаній, які працюють у вуглевидобувній та нафтогазових сферах у всьому світі.\nНаталія Лушнікова, проектна координаторка Екоклубу: “На 100-ий день війни нагадуємо, що повна залежність від викопного палива є руйнівною для довкілля, а залежність саме від російського викопного палива руйнує міста та вбиває людей. Спосіб зупинити війну – припинити купувати російське викопне паливо, яке все ще глибоко живить військовий бюджет.”\nСвітлана Романко, кліматична активістка та юристка, говорить: “Ця жахлива війна, від якої в нашій країні вже вісім довгих днів гинуть люди, є результатом сліпого західного толерування актів агресії та тиску Росії впродовж багатьох років та неконтрольованої залежності від російських нафти і газу. Ми закликаємо всі уряди, компанії та фінансові установи негайно дивестувати активи, припинити торгівлю і накласти повне ембарго на нафту, газ та вугілля з Росії. Ми хочемо справедливості і миру. Ми хочемо перемоги. Ми не хочемо більше воєн. Викопне паливо стало зброєю масового знищення. Світ має перейти на чисту та безпечну енергію з відновлюваних джерел.”\nРоман Шахматенко, заступник міністра захисту довкілля України, коментує: “Ми маємо припинити бути байдужими та змінитись. Ми повинні перестати використовувати нафту, газ та вугілля. Ми не маємо порушувати норм міжнародного права. Потрібно притягти до відповідальності тих, хто це робить”.\nОрганізації, що підписалися, підкреслюють, що необхідно не просто замінити російське викопне паливо (зокрема газ) паливом з інших країн (зокрема скрапленим природним газом), а вимагати негайної зупинки подальшого розповсюдження викопних палив. Держави та люди світу повинні швидко і справедливо відмовлятися від усього викопного палива. Вимога припинити залежність від викопних палив звучить якраз після того, як Генсек ООН відреагував на звіт МГЕЗК, що вийшов цього тижня, сказавши “викопне паливо — це глухий\nкут для планети, для людства, так само як і для економік”. Цей звіт гостро наголошує, що світова здатність адаптуватися до зміни клімату доходить до межі і стає очевидною потреба різкого скорочення викидів.\nДеякі українські активісти та активістки також надали свої коментарі.\nКостянтин Криницький, керівник відділу енергетики Центру екологічних ініціатив “Екодія”: “Росія чітко показала, що газ – це перехідне паливо війни. Саме час заборонити російське викопне паливо – вугілля, нафту та газ – яке буквально фінансує війну. Одна з моїх надій на майбутнє відновлення України – це те, що уряд та наші міжнародні партнери підтримуватимуть лише стійкі рішення та чисту енергію та не повертатимуться до залежності від копалин”.\nОльга Бойко, координаторка мережі CAN EECCA у регіоні Східної Європи, Кавказу та Центральної Азії: “Я сподіваюся, світ почує наше послання ясно та чітко — немає кращого часу відмовитися від викопного палива та перестати купувати російське вугілля нафту та газ, ніж зараз. Українська громадськість закликає всі країни-інвестори розплющити очі. Гроші від вугілля, нафти та газу живлять цю війну. Виведіть свої частки з російських бізнесів у сфері викопного палива та сплануйте негайне прискорення справедливого переходу на\nвідновлювані джерела енергії”.\nРоман Ніцович, директор з досліджень, “Діксі Груп”: “Ми попереджали наших західних партнерів – уряди, компанії та експертів, що російська енергетика використовується як зброя і що глибока залежність від російських поставок несе у собі ризики. Зараз є більше розуміння, що прибуток від експорту російських нафти та газу використовувався переважно для збагачення еліт, лояльних до путінського режиму, та нарощування військової сили. На жаль, це розуміння Заходу далося жахливою ціною життів українців та українок. Тому так важливо змусити агресора припинити війну. Відмова від купівлі російського викопного палива буде\nодним із найсильніших заходів”.\nЮлія Пашковська, виконавча директорка ГО “Еколтава”, член правління CAN ВЕКЦА та Української кліматичної мережі: “Люди не повинні гинути через викопне паливо. Життя людей і незалежність держав набагато дорожчі за газові труби і нафтодолари. Війна Росії з Україною – це сумне підтвердження того, що ми маємо якнайшвидше побудувати світ на 100% відновлюваної енергії. Ми сподіваємося, що Європа та світ підтримують нас. Ми хочемо жити у демократичній країні, а не в тоталітарній”.\nПовний список тих, хто підписався та деталі


У Львові затвердили правила дотримання тиші у громадських місцях\nНа пленарному засіданні депутати ЛМР розглянули ухвалу, що передбачає затвердити правила дотримання тиші у громадських місцях на території м.Львова. Згідно прийнятої ухвали забороняється здійснювати дії, що порушують громадський порядок та санітарні норми рівня допустимого шуму.\nДо таких дій належить: гучні крики, свист, співи, гра на музичних інструментах, користування звуковідтворювальною апаратурою на захищених об’єктах, використання звуковідтворювальних пристроїв, а також пристроїв для підсилення звуку, у тому числі встановлених на транспортних засобах, об’єктах дрібнороздрібної торгівлі (кіосках, павільйонах, лотках), на відкритих літніх майданчиках закладів ресторанного господарства, що призводить до порушення тиші. До порушення тиші також відносять проведення будівельних, ремонтних та будь-яких інших робіт, що супроводжуються шумом з 21.00 год. до 08.00 год., а у святкові та неробочі дні – цілодобово.\nОкремим пунктом ухвали стоїть питання проведення феєрверків та інших заходів з використанням піротехнічних виробів на території міста.\nЗагалом ухвала передбачає не допускати на захищених об’єктах та інших місцях громадського користування перевищення рівнів шуму, встановлених санітарними нормами. У денний час – це 40 дБ, у нічний – 30 дБ.\n«Прийняття цієї ухвали дозволить відстоювати право людей на спокій, на відпочинок, на сон, - розповідає Анатолій Забарило, депутат ЛМР, автор цієї ухвали. – В комплексі це дозволить людям жити спокійніше. Цією ухвалою передбачалось також прийняти демократичний варіант правил по феєрверкам, але депутати проголосували за більш радикальний метод дотримання тиші – заборонити побутові піротехнічні засоби у Львові. Відтепер можна використовувати лише піротехніку спеціального призначення в певний час і лише в п’яти місцях. Загалом, ця ухвала – це крок вперед, тому що треба виписувати правилами те, що ми хочемо врегулювати».\nСьогодні з’ясовуватимуть, чому без світла були цілі квартали Львова< Попередня\nНаступна >Депутати ЛМР ухвалили обмежити рух приміських та міжміських автобусних маршрутів\n+3 #2 Андрій 03.07.2015 10:48\nШановні депутати! Кожну ніч по пр.Чорновола влаштовуються мотогонки з таким ревом ,як на аеродромі!!! Всі звернення в міліцію залишились без жлдної реакції! Катаються "мажорики"перед батьками яких наша міліція ходить "на задніх лапках"Мужчина який 26 червня зробивши їм "зауваження", був жорстоко побитий!!! Прийдеться робити самосуд, як в старі добрі часи!!!???Якщо не будуть прийняті міри на рівні нашої влади ,так воно і буде!!!!\n+3 #1 Ольга 21.08.2013 12:54\nДоброго дня. Що треба робити, щоб сміттєвози перестали забирати сміття о 4...5 годині ранку (Хуторівка 40)? Від цього жахливого різкого шуму прокидаєшся посеред ночі і вже не можеш заснути до ранку. Врешті решт, ми маємо право на спокій у нічний час за законом. Як примусити сміттєвози забирати сміття в денний час?


Єврокон - 2006. Das ist Fantastisch!\nКонкурс на КРАЩЕ ФАНТАСТИЧНЕ ОПОВІДАННЯ\nКонкурс проводився з нагоди 28 Європейського Конвенту Наукової Фантастики, що відбувся у Києві 13-16 квітня 2006 року.\nУмови конкурсу: твори обсягом до 20 тис. знаків розміщувались на сайті протягом місяця з позначкою “На конкурс” у графі “Назва”. Жанрові обмеження: фантастика в усіх її різновидах і проявах.\nПереможців визначало журі. Нагородження відбулось 15 квітня на акції видавництва "Зелений пес". Всі отримали в подарунок книжки із автографами (!) Анжея Сапковського, Генрі Лайона Олді, Марини та Сергія Дяченків та інших зірок фантастики.\nУнікальність події полягала в тому, що вперше зібрались гаківці з різних міст України. Відбулась зустріч авторів Коки Черкаського та Юрія Камаєва, що втілилась у дружбу та співробітництво на благо всіх мешканців сайту.\nКОКА ЧЕРКАСЬКИЙ (м. Черкаси) – за твори „Читати Конфуція”, „Я ж просив Яжину...” і, загалом, за сукупність неординарних текстів;\nОЛЕКСАНДР (м. Полтава) – за твори „Амулет” та „Дудусь” ;\nВАДИМ (м. Дніпродзержинськ) – за твір „Минуле on line ”.\nІван (м. Львів) – за твір „Тристан і Ізольда. Епілог” ;\nЮрій Камаєв - за твір „Ідеальний кандидат” ;\nМар’яна Максим’ як (м. Львів)– за твір „Сім” ;\nОлег Сірий (м. Чернігів) – за нескінченний і невщухаючий потік творчості.\nТакож редакція відзначила увагою такі нестандартні твори, як “Аборт” Василя Федорова (м. Миколаїв), нагородою якому є величезна полеміка навколо, що тривала вже декілька тижнів; а також “Альтернатива життю” Олександра Масікова (м. Луцьк).\nЗгенеровано за 1.9522018432617 сек.


Михайло Коцюбинський. Твори. INTERMEZZO\n08-12-2015 Михайло Коцюбинський 2739\nМихайло Коцюбинський. INTERMEZZO\nПрисвячую Кононiвським полям\nНиви у червнi.\nТри бiлих вiвчарки.\nЗалiзна рука города.\nЛишилось тiльки ще спакуватись… Се було одно з тих незчисленних "треба", якi мене так утомили i не давали спати. Дарма, чи те "треба" мале, чи велике, - вагу те має, що кожен раз воно вимагає уваги, що не я їм, а воно мною уже керує. Фактично стаєш невiльником сього многоголового звiра. Хоч на час увiльнитись вiд нього, забути, спочити. Я утомився.\nБо життя безупинно i невблаганно iде на мене, як хвиля на берег. Не тiльки власне, а i чуже. А врештi - хiба я знаю, де кiнчається власне життя, а чуже починається? Я чую, як чуже iснування входить в моє, мов повiтря крiзь вiкна i дверi, як води притокiв у рiчку. Я не можу розминутись з людиною. Я не можу бути, самотнiм. Признаюсь - заздрю планетам: вони мають свої орбiти, i нiщо не стає їм на їхнiй дорозi. Тодi як на своїй я скрiзь i завжди стрiчаю людину.\nТак, ти стаєш менi на дорозi i уважаєш, що маєш на мене право. Ти скрiзь. Се ти одягла землю в камiнь й залiзо, се ти через вiкна будинкiв - тисячi чорних ротiв - вiчно дихаєш смородом. Ти бичуєш святу тишу землi скреготом фабрик, громом колiс, брудниш повiтря пилом та димом, ревеш вiд болю, з радостi, злостi. Як звiрина. Скрiзь я стрiчаю твiй погляд; твої очi, цiкавi, жаднi, влазять у мене, i сама ти, в твоїй розмаїтостi кольорiв й форм, застрягаєш в моїй зiницi. Я не можу розминутись з тобою… я не можу бути самотнiм… Ти на тiльки йдеш поруч зо мною, ти влазиш всередину в мене. Ти кидаєш у моє серце, як до власного сховку, свої страждання i свої болi, розбитi надiї i свою розпач. Свою жорстокiсть i звiрячi iнстинкти. Весь жах, весь бруд свого iснування. Яке тобi дiло, що ти мене мучиш? Ти хочеш буть моїм паном, хочеш взяти мене… мої руки, мiй розум, мою волю i моє серце… Ти хочеш виссать мене, всю мою кров, як той вампiр. I ти се робиш. Я живу не так, як хочу, а як ти менi кажеш в твоїх незлiченних "треба", у безконечних "мусиш".\nМене втомили люди. Менi докучило бути заїздом, де вiчно товчуться отi створiння, кричать, метушаться i смiтять. Повiдчиняти вiкна! Провiтрить оселю! Викинуть разом iз смiттям i тих, що смiтять. Нехай увiйдуть у хату чистота й спокiй.\nХто дасть менi втiху бути самотнiм? Смерть?\nА коли приходив той прекрасний брат смертi i брав мене до себе - люди i там чигали на мене. Вони сплiтали своє iснування з моїм в химерну сiтку, намагались налити мої вуха та моє серце тим, чим самi були повнi… Слухай-но, слухай! Ти й тут несеш до мене свої страждання? Своє мерзенство? Моє серце не може бiльше вмiстити. Воно повне ущерть. Дай менi спокiй…\nА вдень я здригався, коли чув за собою тiнь вiд людини, i з огидою слухав ревучi потоки людського життя, що мчали назустрiч, як дикi конi, з усiх городських вулиць.\nПоїзд летiв, повний людського гаму. Здавалось, город витягує в поле свою залiзну руку за мною i не пускає. Мене дратувала непевнiсть, що тремтiла в менi: чи розтулить рука свої залiзнi пальцi, чи пустить мене? Невже я вирвусь вiд сього зойку та увiйду у безлюднi зеленi простори? Вони замкнуться за мною, i надаремне клацати буде кiстками залiзна рука? I буде навколо i в менi тиша?\nА коли все отеє сталось, так просто i непомiтно, я не почув тишi: її глушили чужi голоси, дрiбнi, непотрiбнi слова, як трiски i солома на весняних потоках…\n…Одна знайома дама п'ятнадцять лiт слабувала на серце… трах-тарах-тах… трах-тарах;тах… Дивiзiя наша стояла тодi… трах-тарах-тах… Ви куди iдете?.. Прошу бiлети… трах-тарах-тах… трах-тарах-тах…\nЯкийсь зелений хаос крутився круг мене i хапав бричку за всi колеса, а неба тут було так багато, що очi тонули в нiм, як в морi, та шукали, за що б зачепитись. I були безпомiчнi.\nВрештi ми вдома. Бiлi стiни будинку вертають менi притомнiсть. Як тiльки бричка вкотилась на широкий зелений двiр - закувала зозуля. Тодi я раптом почув велику тишу. Вона виповняла весь двiр, таїлась в деревах, залягла по глибоких блакитних просторах. Так було тихо, що менi соромно стало калатання власного серця.\nДесять чорних кiмнат, налитих пiтьмою по самi вiнця. Вони облягають мою кiмнату. Я зачиняю дверi, наче боюся, що свiтло лампи витече все крiзь шпари. От я i сам. Навкруги нi душi. Тихо й безлюдно, а однак я щось там чую, поза своєю стiною. Воно менi заважає. Що там?\nЯ чую твердiсть i форму затоплених на днi чорної пiтьми меблiв i скрип помосту пiд їх вагою. Ну що ж, стiйте собi на мiсцi, спочивайте спокiйно. Я не хочу про вас думати. Я краще ляжу. Погашу лампу i сам потону у чорнiй пiтьмi. Може, i я обернусь тодi у бездушний предмет, який нiчого не почуває, в "нiщо". Так добре було б стати "нiчим" - безгласним, непорушним спокоєм. Однак там, за моєю стiною, щось є. Я знаю, що коли б отак увiйти в темнi кiмнати i чиркнуть сiрником, як все скочило б раптом на своє мiсце - стiльцi, канапи, вiкна i навiть карнизи. Хто знає, може б, око моє встигло зловити образ людей, блiдих, невиразних, як з гобеленiв, всiх тих, що лишили свої обличчя в дзеркалах, свої голоси по шпарах i закамарках, форми - в м'яких волосяних матрацах меблiв, а тiнi - по стiнах. Хто знає, що робиться там, де людина не може бачити…\nНу от! Якi дурницi. Ти хотiв тишi й безлюддя - i тепер маєш. Хитаєш головою! Не вiриш в безлюддя?\nХiба я що знаю? Хiба я знаю… Хiба я можу впевненим бути, що не вiдхиляться дверi… отак трошки, з легким скрипiнням, i з невiдомої темряви, такої глибокої та безконечної, не почнуть виходити люди… всi тi, що складали у моє серце, як до власного сховку, свої надiї, гнiв i страждання або криваву жорстокiсть звiра. Всi тi, що я не можу розминутись iз ними, що мене утомили… Що ж дивного в тiм, коли вони ще раз прийдуть… От я їх вже бачу. Ба, ба! Як вас багато… Се ви, що з вас витекла кров в маленьку дiрку вiд солдатської кульки, а се ви… сухi препарати; вас завивали у бiлi мiшки, гойдали на мотузках в повiтрi, а потому складали в погано прикритi ями, звiдки вас вигрiбали собаки… Ви дивитесь на мене з докором - i ваша правда. Знаєте, я раз читав, як вас повiшали цiлих дванадцять… Цiлих дванадцять… i позiхнув. А другий раз звiстку про ряд бiлих мiшкiв заїв стиглою сливою. Так взяв, знаєте, в пальцi чудову сочисту сливу… i почув в ротi приємний солодкий смак… Ви бачите, я навiть не червонiю, лице моє бiле, як i у вас, бо жах висмоктав з мене всю кров. Я не маю вже краплi гарячої кровi й для тих живих мертвякiв, серед яких ви йдете, як кривава мара. Проходьте! Я утомився.\nА люди йдуть. За одним другий i третiй, i так без кiнця. Вороги й друзi, близькi й стороннi - i всi кричать у мої вуха криком свого життя або своєї смертi, i всi лишають на душi моїй слiди своїх пiдошов. Затулю вуха, замкну свою душу i буду кричати: тут вхiд не вiльний!\n…Розплющую очi i раптом бачу у вiкнах глибоке небо i вiти берези. Кує зозуля. Б'є молоточком у кришталевий великий дзвiн - ку-ку! ку-ку! - i сiє тишу по травах. Уявляється раптом зелений двiр - вiн вже поглинув мою кiмнату, - я зскакую з лiжка i гукаю в вiкно до зозулi: "Ку-ку… ку-ку… Добридень!.."\nАх, як всього багато: неба, сонця, веселої зеленi. Бiжу на подвiр'я. А там бряжчать залiзнi цепи i люто гвалтують собаки. Великi бiлi вiвчарки, наче ведмедi, скачуть на заднiх лапах, i скаче на них довга кудлата вовна. Пiдходжу ближче. Ну, чого ти, собако… як тебе звать? Ну, годi, Оверко… Не чує, не бачить. Скачуть червонi очi, скаче широкий лоб i бiлi хутрянi ногавицi. Рветься й не може вискочить зовсiм зубата лють з глибокої пащi i лиш пiдкида копицею вовни. Ну, чого ж ти, Оверко? Чого горять твої червонi очi i стоплюють у вогнi разом страх i зненависть? Я не ворог тобi i тебе не боюсь. Ти можеш, найбiльше, видерти шматок мого тiла або вточити кровi з моєї литки… Ах, яка се дрiбниця! Яка се дрiбниця, коли б ти знав.". Ну, цить же, собако, цить. Правда, я розумiю, ланцюг… Може, ти бiльше на нього сердитий, анiж на мене… То через нього твої переднi лапи мусять хапати повiтря, то вiн душить за горло i вганяє назад у нього твою вогняну злiсть. Почекай трошки. Зараз будеш на волi. Що-то тодi ти менi зробиш? Ну, стiй же спокiйно, не шамочись, поки скинуть з тебе ланцюг… а тепер гайда. Куди ж ти, куди? Ха-ха! От дурна псина. Очi заплющила, голову вбiк, взяла разом ногами - i без пам'ятi мчиться наослiп. Рве пазурами траву, вiдкидає вiд себе, i летять навздогiн за нею збитi на задку кудли. Ну, а я ж - як? Забула?\nТепер у кружка… у кружка… ще раз… отак. У, благородна псина, - тобi воля дорожча, нiж задоволена злiсть.\nТим часом менi рекомендують Паву, поважну матрону, i її другого сина. Се страшний Трепов. Тодi як Оверко чистий сангвiнiк i на все накидається ослiп, наче перед червоними очима вiчно висить у нього рожевий туман, - Трепов солiдний, розважний. Вiн зовсiм солiдно, обдумано наче, перекусить вам горло, i в його сильних ногах, що стануть на вашi груди, буде багато самоповаги. Навiть коли вiн спокiйно лежить i вичiсує блiх з рожевого живота, пильнують пiдрiзанi вуха, дума широкий лоб i так солiдне звисає мокрий язик з iкластої пащi.\nМої днi течуть тепер серед степу, серед долини, налитої зеленим хлiбом. Безконечнi стежки, скритi, iнтимнi, наче для самих близьких, водять мене по нивах, а ниви котять та й котять зеленi хвилi i хлюпають ними аж в краї неба. Я тепер маю окремий свiт, вiн наче перлова скойка: стулились краями двi половини - одна зелена, друга блакитна - й замкнули у собi сонце, немов перлину. А я там ходжу i шукаю спокою. Йду. Невiдступно за мною летить хмарка дрiбненьких мушок. Можу подумать, що я планета, яка посувається разом iз сателiтами. Бачу, як синє небо надвоє розтяли чорнi дихаючi крила ворони. I вiд того - синiше небо; чорнiшi крила.\nНа небi сонце - серед нив я. Бiльше нiкого. Йду. Гладжу рукою соболину шерсть ячменiв, шовк колосистої хвилi. Вiтер набива менi вуха шматками згукiв, покошланим шумом. Такий вiн гарячий, такий нетерплячий, що аж киплять вiд нього срiбноволотi вiвса. Йду далi - киплять. Тихо пливе блакитними рiчками льон. Так тихо, спокiйно в зелених берегах, що хочеться сiсти на човен й поплисти. А там ячмiнь хилиться й тче… тче з тонких вусiв зелений серпанок. Йду далi. Все тче. Хвилює серпанок. Стежки змiяться глибоко в житi, їх око не бачить, сама ловить нога. Волошки дивляться в небо. Вони хотiли бути як небо i стали як небо. Тепер пiшла пшениця. Твердий безостий колос б'є по руках, а стебло лiзе пiд ноги. Йду далi - усе пшениця й пшениця. Коли ж сьому край буде? Бiжить за вiтром, немов табун лисиць, й блищать на сонцi хвилястi хребти. А я все йду, самотнiй на землi, як сонце на небi, i так менi добре, що не паде мiж нами тiнь когось третього. Прибiй колосистого моря йде через мене кудись у безвiсть.\nВрештi стаю. Мене спиняє бiла пiна гречок, запашна, легка, наче збита крилами бджiл. Просто пiд ноги лягла спiвуча арфа й гуде на всi струни. Стою i слухаю.\nПовнi вуха маю того дивного гомону поля, того шелесту шовку, того безупинного, як текуча вода, пересипання зерна. I повнi очi сяйва сонця, бо кожна стеблина бере вiд нього й назад вертає вiдбитий вiд себе блиск.\nРаптом все гасне, вмирає. Здригаюсь. Що таке? Звiдки? Тiнь? Невже хтось третiй? Нi, тiльки хмарка. Одна хвилинка темного горя - i вмить усмiхнулось направо, усмiхнулось налiво - i золоте поле махнуло крилами аж до країв синього неба. Наче хотiло злетiти. Тодi тiльки передо мною встала його безмежнiсть, тепла, жива, непереможна мiць. Вiвса, пшеницi, ячменi - все се зiллялось в одну могутню хвилю; вона все топить, все забирає в полон. Молода сила тремтить i поривав з кожної жилки стебла; клекотить в соках надiя й те велике жадання, що його звати - плодючiсть. Я тiльки тепер побачив село - нужденну купку солом'яних стрiх. Воно ледве помiтне. Його обняли й здушили зеленi руки, що простяглися пiд самi хати. Воно заплуталось в нивi, як в павутиннi мушка. Що значить для тої сили отi хатки? Нiчого. Зiллються над ними зеленi хвилi й поглинуть. Що значить для них людина? Нiчого. Он вийшла в поле дрiбна бiленька цятка i потопла у нiм. Вона кричить? Спiває? I робить рух? Нiма безвладнiсть просторiв все се ковтнула. I знов нiчого. Навiть слiди людини затертi й закритi: поле сховало стежки i дороги. Воно лиш котить та й котить зеленi хвилi i хлюпає ними аж в краї неба. Над всiм панує тiльки ритмiчний, стриманий шум, спокiйний, певний у собi, як живчик вiчностi. Як крила тих вiтрякiв, що чорнiють над полем: байдужно i безупинно роблять в повiтрi круг, немов говорять: так буде вiчно… так буде вiчно… in saecula saeculorum… in saecula saeculorum…\nПiзно я повертався додому. Приходив обвiяний духом полiв, свiжий, як дика квiтка. В складках своєї одежi приносив запах полiв, мов старозавiтний Iсав. Спокiйний, самотнiй, сiдав десь на ганку порожнього дому й дивився, як будувалась нiч. Як вона ставила легкi колони, заплiтала сiткою тiней, зсувала й пiдносила вгору непевнi, тремтячi стiни, а коли все се змiцнялось й темнiло, склепляла над ними зоряну баню.\nТепер я можу спокiйно спати, твої мiцнi стiни стануть мiж мною i цiлим свiтом. На добранiч вам, ниви. Й тобi, зозуле. Я знаю, завтра з ранiшнiм сонцем влетить до мене в хату твоє жiноче контральто: "Ку-ку!.. ку-ку!.." I зразу дасть менi настрiй привiт твiй, моя найближча приятелько.\nТрепов! Оверко! Пава! Чотири пальцi у рот - i дикий степовий свист. Бiжать. Як троє бiлих ведмедiв. Може, вони мене роздеруть, а може, приймуть запросини в поле. Хо-хо! Той Оверко не може без штук. Стрибає, наче дурне теля, i скоса наводить червоне око. Трепов гордо несе свою вовну i ставить ноги, наче бiлi колони. Його пiдрiзанi вуха стрижуть. Пава ступає поважно, меланхолiйно хитає задом i одстає. Я йду за ними, i менi видно легке гойдання всiх трьох крислатих хребтiв, м'яких, вовнистих й звiряче сильних.\nЇм трохи не до вподоби, здається, занадто гаряче сьогоднi сонце, яке робить iз них такi яскравi плями, але я повний приязнi до сонця i йду просто на нього, лице в лице. Повернутись до нього спиною - крий боже! Яка невдячнiсть! Я дуже щасливий, що стрiчаюсь з ним тут, на просторi, де нiхто не затулить його обличчя, i кажу до нього: сонце! я тобi вдячний. Ти сiєш у мою душу золотий засiв - хто знає, що вийде з того насiння? Може, вогнi?\nТи дороге для мене. Я п'ю тебе, сонце, твiй теплий зцiлющий напiй, п'ю, як дитина молоко з матернiх грудей, так само теплих i дорогих. Навiть коли ти палиш - охоче вливаю в себе вогняний напiй й п'янiю вiд нього.\nЯ тебе люблю. Бо… слухай:\nЗ тьми "невiдомого" з'явився я на свiт, i перший вiддих, i перший рух мiй - в темрявi матернього лона. I досi той морок надi мною панує - всi ночi, половину мого життя стоїть вiн мiж мною й тобою. Його слуги - хмари, гори, темницi - закривають тебе вiд мене - i всi троє ми знаємо добре, що неминуче настане час, коли я, як сiль у водi, розпущусь в нiм навiки. Ти тiльки гiсть в життi моїм, сонце, бажаний гiсть, - i коли ти вiдходиш, я хапаюсь за тебе. Ловлю останнiй промiнь на хмарах, продовжую тебе у вогнi, в лампi, у фейєрверках, збираю з квiток, з смiху дитини, з очей коханої. Коли ж ти гаснеш i тiкаєш вiд мене - творю твою подобу, даю наймення їй "iдеал" i ховаю у серцi. I вiн менi свiтить.\nДивись же на мене, сонце, й засмали мою душу, як засмалило тiло, щоб вона була недоступна для комариного жала… (Я себе ловлю, що до сонця звертаюсь, як до живої iстоти. Невже се значить, що менi вже бракує товариства людей?)\nМи йдемо серед поля. Три бiлих вiвчарки i я. Тихий шепiт пливе перед нами, дихання молодих колоскiв збирається в блакитну пару. Десь збоку вогко пiдпадьомкає перепел, бренькнула в житi срiбна струна цвiркуна. Повiтря тремтить вiд спеки, i в срiбнiм маревi танцюють далекi тополi. Широко, гарно, спокiйно.\nСобакам душно. Лягли на межi, як три копицi вовни, звiсили з ротiв язики i носять боками з коротким свистом. Я сiв бiля них. Всi тiльки дихаєм. Тихо.\nЛiниво всi встали, лiниво ступаєм з ноги на ногу й несемо обережно додому спокiй. Йдемо повз чорний пар. Тепло дихнула в лице пухка чорна рiлля, повна спокою й надiї. Вiтаю. Спочивай тихо пiд сонцем, ти така ж втомлена, земле, як я. Я теж пустив свою душу пiд чорний пар…\nНiколи перше не почував я так ясно зв'язку з землею, як тут. В городах земля одягнена в камiнь й залiзо - i недоступна. Тут я став близький до неї. Свiжими ранками я перший будив сонну ще воду криницi. Коли порожнє вiдро плескалось денцем об її груди, вона ухала гучно спросоння у глибинi й лiниво вливалась у нього. Потому тремтiла, сиза на сонцi. Я пив її, свiжу, холодну, ще повну снiв, i хлюпав нею собi у лице.\nПiсля того було молоко. Бiлий пахучий напiй пiнивсь у склянцi, i, прикладаючи його до уст, я знав, що то вливається в мене м'яка, як дитячi кучерi, вика, на якiй тiльки ще вчора цiлими роями сидiли фiолетовi метелики цвiту. Я п'ю екстракт луки.\nАбо той чорний разовий хлiб, який так гарно, по-сiльськи пахне. Вiн менi близький, наче дитина, що зросла на моїх очах. Он бiжить вiн полями, як дикий вовнистий звiр, i вигинає хребет. А край ниви стоять вiтряки, наче пастки на нього, i готують вже зуби, щоб стерти зерно на бiлу муку. Я все се бачу, i простi, безпосереднi мої стосунки з землею.\nЯ тут почуваю себе багатим, хоч нiчого не маю. Бо поза всякими програмами й партiями - земля належить до мене. Вона моя. Всю її, велику, розкiшну, створену вже, - всю я вмiщаю в собi. Там я творю її наново, вдруге, - i тодi здається менi, що ще бiльше права маю на неї.\nКоли лежиш в полi лицем до неба i вслухаєшся в многоголосу тишу полiв, то помiчаєш, що в нiй щось є не земне, а небесне.\nЩось наче свердлить там небо, наче струже метал, а вниз спадають тiльки дрiбнi, просiянi згуки. Ниви шумлять навколо i заважають. Жену вiд себе голоси поля, i тодi на мене, як дощ, спадають небеснi. Тодi пiзнаю. Се жайворонки. Се вони, невидимi, кидають з неба на поле свою свердлячу пiсню. Дзвiнку, металеву й капризну, так що вухо ловить i не може зловити її переливiв. Може, спiває, може, смiється, а може, зайшлось вiд плачу.\nЧи не краще сiсти тихенько й заплющити очi? Я так i зроблю. Сiдаю. Круг мене темно. Блискають тiльки гострi, колючi згуки, i дрiбно сиплеться регiт на металеву дошку, як шрiт. Хочу спiймати, записати у пам'ятi - i не виходить. От-от, здається… Тью-i, тью-i, тi-i-i… Нi, зовсiм не так. Трiйю-тiх-тiх… I не подiбно.\nЯк вони оте роблять, цiкавий я знати? Б'ють дзьобами в золото сонця? Грають на його промiннях, наче на струнах? Сiють пiсню на дрiбне сито i засiвають нею поля?\nРозплющую очi. Тепер я певний, що з того посiву зiйшла срiбна сiтка вiвсiв, гнеться й блищить, мов шабля, довговусий ячмiнь, пливе текуча вода пшеницi.\nА згори сипле та й сипле… витрушує душу з дзвiночкiв, струже срiбнi дошки i свердлить крицю, плаче, голосить i сiє регiт на дрiбне сито. Он зiрвався один яскравий згук i впав мiж ниви червоним куколем.\nЯ вже бiльше нiчого не годен слухати. Та пiсня має у собi щось отруйне. Будить жадобу. Чим бiльше слухаєш, тим бiльше хочеться чути. Чим бiльше ловиш, тим труднiше зловити.\nТепер я бiгаю в поле й годинами слухаю, як в небi спiвають хори, грають цiлi оркестри.\nВночi прокидаюсь, сiдаю на лiжку й напружено слухаю, як щось свердлить мiй мозок, лоскоче серце i тремтить бiля вуха чимсь невловимим.\nТью-i, тью-i, тi-i-i… Нi, зовсiм не так.\nЦiкавий я знати, як вони оте роблять?\nВрештi таки пiдгледiв.\nСiра маленька пташка, як грудка землi, низько висiла над полем. Трiпала крильми на мiсцi напружено, часто i важко тягнула вгору невидиму струну вiд землi аж до неба. Струна тремтiла й гучала. Тодi, скiнчивши, падала тихо униз, натягала другу з неба на землю. Єднала небо з землею в голосну арфу i грала на струнах симфонiю поля.\nТак протiкали днi мого intermezzо серед безлюддя, тишi i чистоти. I благословен я був мiж золотим сонцем й зеленою землею. Благословен був спокiй моєї душi. З-пiд старої сторiнки життя визирала нова i чиста - i невже я хотiв би знати. Що там записано буде? Не затремтiв би бiльше перед тiнню людини i не жахнувсь вiд думки, що, може, горе людське десь причаїлось i чигав на мене?\nКоли таке станеться чудо, то се буде ваша заслуга, зеленi ниви з шовковим шумом, й твоя, зозуле. Твоє журливе "ку-ку" спливало, як сльози по плакучiй березi, i змивало мою утому.\nМи таки стрiлись на нивi - i мовчки стояли хвилину - я i людина. То був звичайний мужик. Не знаю, яким я йому здався, але крiзь нього я раптом побачив купу чорних солом'яних стрiх, затертих нивами, дiвчат у хмарi пилу, що вертають з чужої роботи, брудних, негарних, з обвислими грудьми, кiстлявими спинами… блiдих жiнок у чорних подертих запасках, що схилились, як тiнi, над коноплями… пранцюватих дiтей всумiш з голодними псами… Все, на що дивився й чого наче не бачив. Вiн був для мене наче паличка дирижера, що викликає раптом з мертвої тишi цiлу хуртовину згукiв.\nЯ не тiкав; навпаки, ми навiть почали розмову, наче давнi знайомi.\nВiн говорив про речi, повнi жаху для мене, так просто й спокiйно, як жайворонок кидав на поле пiсню, а я стояв та слухав, i щось тремтiло в менi.\nАга, людське горе, ти таки ловиш мене? I я не тiкаю! Вже натяглися ослабленi струни, вже чуже горе може грати на них!\nЩо говорити? У сiм зеленiм морi вiн має тiльки краплину. До кого прийшла гарячка та подушила дiти, тому ще легше. На iншого зглянеться бог… А в нього аж п'ять ротiв, як вiтрякiв, щось треба кинуть на жорна.\n"П'ятеро дiток голодних чомусь не забрала гарячка".\nЛюди хотiли голiруч землю узяти, а тепер мають: хто їсть сиру, хто копає її в Сибiру… Йому ще нiчого: рiк лупив вошi в тюрмi, а тепер раз на тиждень становий б'є йому морду…\nЯк тiльки недiля - люди до церкви, а вiн "на явку" до станового. А все-таки менша образа, як вiд своїх. Боїшся слово сказати. Був тобi приятель i однодумець, а тепер, може, продає тебе нишком. Вiдiрвеш слово, як шматок серця, а вiн кине його собакам.\nХодиш мiж людьми, як мiж вовками. Одно - стережешся. Скрiзь настороженi вуха, скрiзь простягненi руки. Бiдний в убогого тягне сорочку iз плоту, сусiд в сусiда, батько у сина.\n"Мiж людьми, як мiж вовками".\nЛюдей їдять пранцi, нужда, горiлка, а вони в темнотi жеруть один одного. Як нам свiтить ще сонце i не погасне? Як можемо жити?\nГовори, говори. Розпечи гнiвом небесну баню. Покрий її хмарами твойого горя, щоб були блискавка й грiм. Освiжи небо i землю. Погаси сонце й засвiти друге на небi. Говори, говори…\nГород знову простяг по мене свою залiзну руку на зеленi ниви. Покiрливо дав я себе забрати, i поки залiзо тряслось та лящало, я ще раз, востаннє, вбирав у себе спокiй рiвнини, синю дрiмоту далеких просторiв. Прощайте, ниви. Котiть собi шум свiй на позолочених сонцем хребтах. Може, комусь вiн здасться, так як менi. I ти, зозуле, з вершечка берези. Ти теж строїла струни моєї душi. Вони ослабли, пошарпанi грубими пучками, а тепер натягаються знову. Чуєте? Ось вони бренькнули навiть… Прощайте. Йду помiж люди. Душа готова, струни тугi, наладженi, вона вже грає…\nДо проблеми вивчення стилю М. Коцюбинського\nМетафора у творах М. Коцюбинського\nРозвиток реалізму в творчості М. Коцюбинського\nЕпістолярій М. Коцюбинського: листування з дружиною\nТворчий спадок Михайла Коцюбинського в оцінках Сергія Єфремова на сторінках часопису «Книгарь» (1917–1919 роки)\nМихайло Коцюбинський. Коні не винні\nМихайло Коцюбинський. Маленький грішник


Славний син Полтавщини - Журнал Віче\nСаме так відгукуються жителі краю про Івана Мусійовича Третяка – Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної Праці, радянського полководця.\nІван Третяк народився 20 лютого 1923 року в селі Мала Попівка Хорольського району на Полтавщині в селянській родині. Його батько Мусій Ілліч і мати Парасковія Омелянівна були потомственними селянами, тому й сина свого бачили саме спадкоємцем хліборобського роду. Тож, закінчивши семирічку, Іван вступив до Полтавського сільськогосподарського технікуму й навчався старанно. Утім, 1939 року, коли відбувалися події в районі річки Халхін-Гол, він, незважаючи на непризовний вік, написав листа народному комісару оборони СРСР Клименту Ворошилову з проханням направити у військове училище. Хоч як це дивно, але прохання сільського хлопця з Полтавщини нарком задовольнив. І вже в листопаді 1939-го Третяк їде до Астрахані, де, успішно склавши вступні іспити, стає курсантом стрілецько-кулеметного училища.\nНапередодні Великої Вітчизняної війни 18-річний Іван Третяк отримав звання лейтенанта. Мрія його – захищати Батьківщину – здійснилася в грізний час. У складі 19-ї стрілецької бригади, сформованої здебільшого з курсантів військових училищ, молодому командирові роти довелося брати участь у оборонних боях на Західному фронті, відступати… Після першого кульового поранення в січні 1942-го, виписавшись із госпіталю, він отримує призначення в 5-ту армію генерала Леоніда Говорова. У складі прославленого з'єднання заступникові командира батальйону Івану Третяку довелося пройти, як то кажуть, Крим і Рим. Через кілька місяців його призначили командиром стрілецького батальйону, а пізніше – заступником командира полку.\n…Літо 44-го. Попереду – Пушкінські Гори, добре знайомі з книжок місця, де жив і творив великий російський поет. А за 80 кілометрів – невелике містечко Опочка. Перед комбатом Третяком командир дивізії генерал-майор Андрій Стученко поставив бойове завдання: відірвавшись від полків дивізії, що здійснювали наступ, прорватися до річки Великої, форсувати її та у взаємодії з танкістами комбата Івана Кравченка заволодіти околицею містечка. Противника застали зненацька, й нічний бій тривав недовго. Завдання було виконано: 15 липня 1944 року Опочку, окуповану ворогом ще 5 липня 1941 року, визволили.\nЗа цю сміливу операцію комбат Іван Третяк та командир кулеметного відділення гвардії старший сержант Олександр Дятлов удостоїлися звання Героїв Радянського Союзу.\nУ серпні 1944 року майор Третяк став командиром 87-го гвардійського імені М. В. Фрунзе стрілецького полку, створеного ще в роки громадянської війни. А було йому тоді лише 22!\nНа початку листопада 1944 року Іван Третяк уже втретє зазнав тяжкого кульового поранення. Та після госпіталю знову повернувся в рідний полк, брав участь у розгромі Курляндського угруповання німецьких військ.\n…Коли закінчилася Велика Вітчизняна війна, він вступив до Військової академії імені М. В. Фрунзе, після закінчення якої був призначений заступником начальника відділу бойової підготовки 11-ї гвардійської армії. Але штабна робота обтяжувала бойового командира. Через рік він подав рапорт із проханням перевести на командну посаду. Бажання Третяка збулося: він став командиром 75-го гвардійського мотострілецького полку 26-ї гвардійської Східно-Сибірської Червонопрапорної, ордена Суворова II ступеня мотострілецької дивізії. 1956 року полковник Третяк прийняв командування цією дивізією та отримав звання генерал-майора.\nІ знову Москва. Цього разу – Військова академія Генерального штабу ЗС СРСР. Іван Мусійович закінчив її із золотою медаллю. Його призначили на посаду начальника штабу 18-ї загальновійськової армії, а через півроку направили до Групи радянських військ у Німеччині – начальником штабу 3-ї загальновійськової армії. Чотири роки служби, інтенсивного бойового навчання дали змогу здобути знання та досвід керівництва великим військовим з'єднанням.\nУ 1964 році – нове призначення: посада командувача 4-ї загальновійськової армії Закавказького військового округу. Після присвоєння звання генерал-лейтенанта його невдовзі призначили командувачем військ Білоруського військового округу, а 1976 року – командувачем військ Далекосхідного військового округу. На цій посаді Іван Третяк прослужив 16 років, удостоївшись звання генерала армії.\nІвана Мусійовича Третяка обирали депутатом Верховної Ради СРСР чотирьох скликань. Зокрема, і його земляки-полтавці. 1982 року Указом Президії Верховної Ради СРСР Івану Мусійовичу було присвоєно звання Героя Соціалістичної Праці. До речі, небагато воєначальників за часів СРСР удостоїлися честі носити на грудях ці дві найвищі відзнаки – за подвиг і за труд.\nЗ 1986 року Третяк – головний інспектор–заступник міністра оборони СРСР. Пізніше – головком військ Протиповітряної оборони–заступник міністра оборони СРСР. У листопаді 1991-го, прослуживши в армії 52 календарні роки, Іван Мусійович вийшов у відставку.\nДо речі, військовий журналіст Микола Афіногенов описав цікавий факт. На початку 1990-х років у Збройних Силах РФ взялися реформувати війська протиповітряної оборони, тож вирішили запросити до начальника Генштабу всіх живих на той час головкомів. Запросили й Третяка. Зібралися, чекають… А Івана Мусійовича все нема! І от нарешті двері кабінету прочинилися й на порозі з’явився дідусь у цивільному з… авоською в руках, де лежали батон і кілька пакетів кефіру. Ось таким простим чоловіком доживав свій вік Іван Мусійович. Він пішов за обрій 3 травня 2007 року на 84-му році життя.


Перший секс не завжди проходить вдало. Партнери соромляться один одного, затискаються, отримати задоволення не вдається. Щоб цього не сталося, потрібно добре підготуватися до першого заняття.\nРусские мамки за 40 в порно\nСаша грей x art\nРасказы про сына сестру и маму порно\nТолпой ебут одну девки фото\nЯк зайнятися сексом перший раз? Перший секс це тема, яку обговорюють абсолютно все. Одних майбутня перспектива трохи лякає, інші з нетерпінням чекають можливості для того, щоб швидше позбутися невинності, треті не знають, як правильно підступитися до питання.\nПеред тим, як зайнятися сексом перший раз, важливо визначити, чи є у вас усвідомлене бажання. Причому бажання власне, щире, що не спирається на чужу думку або чиїсь умови.\nРозберемося як в перший раз зайнятися сексом з незайманою, щоб вона запам'ятала ці приємні моменти на все життя з позитивного боку. Коли відбувається перший секс з незайманою, в ліжку безневинна дівчина завжди буде нервувати.\nСтатті про анальний, традиційний та оральний секс.\nТут піде інструкція-розповідь про перше кохання, або як зайнятись перший раз сексом для підлітків. Більшість тексту взято з книжечки, що була опублікована в журналі "Однокласник" в-му році.\nТак як правильно, безболісно зайнятися анальним сексом перший раз? Як треба правильно займатися анальним сексом? Якщо під словом «правильно» ми розуміємо «безпечно», то відразу виникає думка про необхідність захисту.\nПерший раз, перший секс для дівчини - це не тільки перше статеве враження, але і зародження жіночої чуттєвості. Вам не потрібно слухати, що говорять навколишні про перший секс і "першому разі".


hotelrates.co Відгуки | - чи є цей сайт законним або фішинговим | Scamadviser\nчи є hotelrates.co законним чи афера?\nМи збираємо дані з більш ніж 40 джерел, щоб визначити Рейтинг Довіри. Ми ще не зібрали всю необхідну інформацію про hotelrates.co. Будь-ласка, оновіть сторінку через 5 хвилин скориставшись посиланням нижче. Приносимо наші вибачення за незручності.\nhotelrates.co має середній рейтинг довіри. Чому?\nНаш алгоритм Scamadviser розглянув hotelrates.co зі значенням [value]. Показник довіри базується на 40 різних точках даних, які ми зібрали. Від, якщо контактні дані приховані, до інших веб-сайтів, розташованих на одному сервері, відгуки, які ми знайшли в Інтернеті, тощо.\nХоча наш рейтинг hotelrates.co є середнім і низьким рівнем ризику, ми рекомендуємо Вам завжди виконувати свій належний аналіз, оскільки оцінка веб-сайту була зроблена автоматично. Також перевіряйте веб-сайт. Ви можете скористатися нашою статтею Як розпізнати веб-сайт афера як інструмент, який допоможе вам.\nФакти про hotelrates.co ( Оновити дані )\nРейтинг hotelrates.co переглянуто 1232 разів.\nРейтинг hotelrates.co останньо перевірявся 02-02-2020. Хотіли б мати оновленi цифри? Використовуйте посилання "Оновити дані" внизу цієї сторінки.


Булінг у Кривому Розі\nVideo: Дівчата поставили ученицю на коліна – жорстока екзекуція школярки\nСтавай на коліна та вибачайся: у Кривому Розі на Дніпропетровщині школярки влаштували бійку та познущалися над ученицею восьмого класу. А все начебто через хлопця. Дівчинку поставили на коліна, били по ребрах та обличчю, а потім взагалі вдарили головою об асфальт. [read_more_news] Друзі з тієї ж компанії, у якій гуляли учасниці жорстокого конфлікту, фільмували все на камери власних мобільних телефонів і вже за якихось декілька годин відео підірвало хвилею обурення соціальні мережі. Потерпіла дівчинка нині у лікарні і знаходитиметься там щонайменше декілька тижнів. Що ж насправді стало причиною такого звірячого з’ясовування стосунків між підлітками, знає Олег Єрмолінський.\nСтавай на коліна та вибачайся: у Кривому Розі на Дніпропетровщині школярки влаштували бійку та познущалися над ученицею восьмого класу.\nА все начебто через хлопця.\nДівчинку поставили на коліна, били по ребрах та обличчю, а потім взагалі вдарили головою об асфальт. Також по темі: Від булінгу постраждала дівчинка на Херсонщині: однокласники зламали їй ногу\nДрузі з тієї ж компанії, у якій гуляли учасниці жорстокого конфлікту, фільмували все на камери власних мобільних телефонів і вже за якихось декілька годин відео підірвало хвилею обурення соціальні мережі.\nПотерпіла дівчинка нині у лікарні і знаходитиметься там щонайменше декілька тижнів.\nЩо ж насправді стало причиною такого звірячого з’ясовування стосунків між підлітками, знає Олег Єрмолінський.\nICTV / Надзвичайні новини / Дівчата поставили ученицю на коліна – жорстока екзекуція школярки / 04.03.2021 19:23


Коли приходить літо, стає гаряче і хочеться лиш одного – якимось чином освіжити запалений мозок і пересохлу горлянку. Пропоную прості і ненав’язливі способи це зробити! Йдемо за рівнем складності від простішого:ЛимонадБеремо лимони (штуки 4-5 – не жалійте!), видушуємо їх і разом з шкіркою кидаємо в ємність. Залити це все цитрусне добро можна простою водо або […]\nКоли приходить літо, стає гаряче і хочеться лиш одного – якимось чином освіжити запалений мозок і пересохлу горлянку. Пропоную прості і ненав’язливі способи це зробити! Йдемо за рівнем складності від простішого:\nБеремо лимони (штуки 4-5 – не жалійте!), видушуємо їх і разом з шкіркою кидаємо в ємність. Залити це все цитрусне добро можна простою водо або мінералкою без газу. Ну і льоду побільше – вуаля! (Дехто ліниться і бере замість свіжих лимонів лимонний концентрат. Але він навіть і близько не пахне так як свіжі цитруси).\nЯ для цього божественного напою вибираю біле сухе вино (можна інкерманське, а можна і шиканути: австралійське або чілійське) і мінеральну воду (краще брати Моршинську або Евіан, бо води типу Боржомі мають сильний присмак і псують напій) – змішати в довільній пропорції. Увага – бульбашки в мінералці і спека можуть спричинити підвищену “веселість” – будьте пильні!\nДомашнє мохіто (mojito) – улюблений напій дядька Хемінгуея\nТепер складніше – лід. Багато де роблять одну і ту ж помилку – не дрібнять лід, а кидають шматками. Це велика помилка, бо лід має бути пінкою над мохіто. Для того, щоб лід збився в однорідну массу використовую той же блендер з насадкою для колки льоду.


Жерар із Раші «депарднув»… – Грінченко-інформ\nЖерар із Раші «депарднув»…\nБерезень 13, 2016 Грінченко-інформ Коментарів немає\nА пам’ятаєте, як усе файно починалося? З піснями-пританцьовуваннями, рядженням у цвітасту російську рубаху і зрадливо-синюватим од «русской гостєпрєімності» носом… Але див не буває, і не можна, як казав покійний Іван Степанович Плющ, «впихнути невпихуєме»… Хоча зробити це намагався сам нинішній кремлівський «государ-президент». Адже ж саме з волі Володимира Путіна французький актор Жерар Депардьє отримав у прискореному темпі російський паспорт – «за особливий вклад в розвиток кінематографа».\nПісля того вибуховому зірковому акторові і новоспеченому «великому другу Росії» подарували дві квартири: в Саранську та Грозному. Вартість останньої, до речі – 15 мільйонів рублів.\nАле повернімося до «невпихуємого».\nОригінальна інтернет-газета «Русский еврей» оприлюднила цікаве повідомлення. Виявляється, днями Жерар Депардьє для Canal+ прокоментував коротко, але дуже дохідливо свій від’їзд із Росії. Дослівно так: «Якщо я раптом колись занудьгую за таким життям, то я можу пару днів пожити у своєму хліві». Додавши, втім, що більше ніколи не збирається повертатися в Росію, до своєї законної мордовської прописки. Вже й завбачливо, по капіталістичному, спродав там даровану нерухомість. І, як кажуть, струсив російські порохи зі своїх єврочеревик.\nНині більшість часу Жерар перебуває у затишній Бельгії. А коли треба десь подіти нестримну енергію, порається коло власних виноградників на півдні Франції.


Як відключити повний сповіщення акумулятора?\nКоли акумулятор заряджений повністю, мій телефон Galaxy S видає той самий звук сповіщення, який використовується, коли я отримую SMS. Чи є спосіб відключити звук, не відключивши також звук від SMS? Зазвичай він заряджає телефон вночі і легко прокидається до повідомлення "Батарея повністю заряджена. Відключіть зарядний пристрій" Звук сповіщення :(\nХтось знає, чи це тільки для галактики s? Я не думаю, що я ніколи не бачив цього в наявності Android або cyanogenmod?\nПовинно бути. Мій Droid цього не робить.\nМій планшет Galaxy вмикає екран після повної зарядки, а я намагаюся спати вночі: досить дурно!\n@ PPO1: Мій телефон Galaxy S звик до цього теж, але це пішло після оновлення до Froyo 2.2 (або 2.2.1 - не точно зараз, але після оновлення він пішов).\nУ мене є Galaxy Gio під управлінням FroYo, і я думаю, що це може бути "особливістю Samsung".\nЗ того, що я можу знайти, немає способу відключити це:\nнемає рішення на форумі samsung galaxy s\nнемає рішення на форумі водиfone\nЗавдання не може придушити це\nОднак зазначає один коментатор\nОй бамбі. Ну, я використовував Tasker, щоб придушити звуки сповіщень протягом ночі. Це не ідеальне рішення, тому що я не можу потім чути звуки SMS, але принаймні я тепер можу спати: D\nМій ПЗУ Serendipity ( serendipityrom.weebly.com ) видаляє повний звук акумулятора. Багато роботи над однією простою річчю, але якщо все-таки розглядатися користувальницький ПЗУ, це щось врахувати.\nШкода - у мене однакова проблема із Samsung Galaxy Gio, і я хотів би позбутися звуку сповіщення. Чи допоможе це оновлення пряників допомогти виправити це?\nВстановіть глобальні сповіщення беззвучні.\nВстановіть сповіщення про обмін повідомленнями на будь-яку мелодію дзвінка (не за замовчуванням).\nПовторіть (2) для будь-якого іншого додатка, про який ви хочете отримувати сповіщення.\nВи все одно будете звучати, коли ви вперше підключите телефон до зарядного пристрою, але немає тону, коли він повністю заряджений. Звичайно, це не ідеальне рішення, оскільки потрібно вручну встановити всі інші програми, і, мабуть, деякі не матимуть індивідуальних налаштувань сповіщень.\nЯ натрапив на це питання, тому що хочу поповнити свій телефон вночі біля мого ліжка. Тому я не хочу, щоб він мене будив, але налаштування телефону на беззвучне не вирішує це, як я хочу бути доступним для екстрених дзвінків.\nМоє рішення (яке не є правильною відповіддю на питання, але може вирішити проблему для більшості людей) використовував додаток "Night Ringer Free", який дозволяє мені ввести білий список для дзвінків / смс, однак, усі інші звуки приглушені.\nПрограма Digital Digital тумбочка вирішила це для мене для всіх моїх пристроїв Samsung.\nЗ форуму розробників XDA я успішно реалізував це рішення на моєму Samsung Galaxy S Epic 4G (з GingerBread.EI22, а також GingerBread.EL30), що усунуло сповіщення "Акумулятор повністю заряджений. Відключіть зарядний пристрій" зі свого телефону. Рішення пропонує наступні три функції:\nЗапобігає включенню екрана посеред ночі.\nНайкраще, ви можете вибрати будь-яку (або ВСЕ) з трьох вищезгаданих функцій. Щасти!\nАх, я бачу, ти написав свою власну відповідь - все-таки редагування прийнятої відповіді - це не шлях :)\nЯ не хочу красти у @Martin Sherburn, але ця програма, яку він рекомендував у коментарі, робить для мене хитрість. Це не запобігає загорянню екрана, але все-таки замовчує сповіщення.\n— Метт Макенрі\nСпробуйте Sound Manager. Сплануйте обсяги типів звуків із ним (6 категорій). Вимкніть гучність сповіщень (акумулятор повна, повідомлення електронною поштою тощо) від 12 до 7, залишаючи недоторканими томи дзвінків та носіїв, і все налаштовано. Працює над моїм новим Samsung Galaxy s2.\nДобре спав минулої ночі без порушення! Я звик шуміти лише перед сном і пам'ятав, щоб вранці переключити його на дзвінок.\nПісля оновлення мого SGS з 2.2 до 2.3 я більше не отримую зарядженого сповіщення, тому я припускаю, що вони вирішили проблему.\nXposed модуль ' GravityBox ' (доступний окремо для Lollipop, Kitkat та Jelly Bean), який має можливість саме цього (Under Power tweaks -> Battery Charge sound tick).\nАбо ще більш виділений модуль Вимкнути повне сповіщення акумулятора .\nЩоб дізнатися, як встановити модулі 'xposed', перегляньте аналогічний пост обміну стеками .\nЦе найточніше рішення, яке не передбачає замовчування телефону чи чогось іншого. Він спеціально відключає це повідомлення, оскільки Samsung це не хвилює .\nУ мене є Samsung Charge і мені вдалося вимкнути набридливе сповіщення "Акумулятор повним" за допомогою Tasker . Як вже говорилося, рішення Tasker я не специфічна для відключення тільки повідомлення BatteryFull при досягненні, але це дійсно обмежує кількість часу повідомлення відключені і коли. Що я зробив із Tasker:\nКонтексти-потужність, час між 11p-6a, акумулятор між 99-100% ... Завдання - відключити сповіщення\nКонтексти - живлення, час між 11p-6a, батарея повна ... Завдання - включити сповіщення.\nЦе має обмежити кількість вимкнених сповіщень лише кількома хвилинами, оскільки зарядити акумулятор потрібно лише від 99 до 100%.\nІснує спеціальний додаток, який по суті робить це, але з меншим занепокоєнням з приводу "глушника з зарядженим акумулятором": market.android.com/…\n— Мартін Шерберн\nЯ знаю, що це не ідеально, але я використовую додаток під назвою "NightStand BOLD" і натискаю "Відключити сповіщення". Я використовую це як годинник, коли сплю. Це також замовчує смс, але я взагалі не проти. Однак тривоги не замовчуватимуть. У будь-якому випадку я сподіваюся, що це допомагає.\nНа цих форумах я знайшов щось, що передбачає вкорінення телефону для виконання цього завдання. Майте на увазі, що це спеціально для Droid Charge. Однак ви, можливо, зможете застосувати його до свого телефону. Основний принцип передбачає вкорінення телефону та зміну деяких системних звукових файлів за допомогою Root Explorer . Була ще одна відповідь, що стосувалася вкорінення вашого телефону та встановлення користувальницького ПЗУ, але я б загрожував, що це можливо без спеціального ПЗУ. На мою думку, встановлення користувальницького ПЗУ є набагато складнішим кроком (хоча я це особисто робив).\nЗ вашої відповіді незрозуміло, які кроки ви пропонуєте зробити. Чи можете ви бути більш конкретними, будь ласка?\n— Євген Афанасьєв\nЩо це за "деякі системні звукові файли"?