Король в опалі: за що розгнівалися на Майкла Джексона? | ОГО\nКороль в опалі: за що розгнівалися на Майкла Джексона?\nКороль поп-музики потрапив у немилість.\nМодний будинок Louis Vuitton оголосив, що не продаватиме речі присвячені Майклу Джексону, з колекції бренду сезону осінь-зима 2019/2020, яку креативний директор чоловічої лінії Віржіл Абло показав в січні цього року.\nУсе через документальний фільм "Залишаючи Неверленд", де Джексона звинувачують в педофілії.\nВідео належить телеканалу НВО.\nПісля виходу фільму радіостанції заявивли, що знімають з ротації треки Майкла Джексона. При цьому сім'я музиканта стверджує, що всі звинувачення безпідставні, а звинувачує сторона таким чином просто хоче заробити.\nНагадаємо, на фестивалі "Санденс" відбулася прем'єра документальної стрічки "Залишаючи Нетландію" (Leaving Neverland) про Майкла Джексона, в якій розповідаються історії про педофілію і насильство музиканта над дітьми.\nЗгодом західні ЗМІ почали повідомляти, що тіло Джексона може бути ексгумоване для проведення ДНК-експертизи у зв'язку з новими звинуваченнями на його адресу щодо сексуальних домагань.\nКрім того, творці мультиплікаційного серіалу "Сімпсони" вирізали з епізоду "Абсолютно божевільний тато" третього сезону (1991-1992 роки) голос Майкла Джексона через нових звинувачень в педофілії щодо поп-співака.\nПро це повідомляє телеканал Прямий.\nАвтор: Ogo.uaПереглядів: 780\nзняли з продажу, заборонили, фільм, Майкл Джексон, США, Новини України та світу\nВідомий ведучий передчував свою смерть?\nВ Одесі знайшли загиблим відомого ведучого.\nАмериканська мережа купила права на українську стрічку\nПро це повідомили офіційно.\nУряд призначив нових членів наглядової ради Приватбанку\nДізнайтеся їхню біографію.\nРівненщина - одна з областей, куди приїхало найменше переселенців\nВ Україні станом на початок липня налічується 1 млн 389 тис. 792 внутрішньо переміщених особи з окупованих територій Донбасу та Криму. При цьому кількість зареєстрованих переселенців збільшилася порівняно з травнем на 6 тис. 101 особу.\nДмитра Фірташа таки відправлять в США\nВстигнути до перших платіжок: президент хоче восени почати місцеві вибори\nПро це заявили в ефірі всеукраїнського каналу.\nДе побачити відомості про партії, які йдуть на вибори - 2019\nДень виборів уже скоро, тож саме час дізнатися усю потрібну інформацію: списки та програми.\nВ Москві знову судять українських моряків\nСудове засідання відбувається сьогодні, 17 липня.\nУсе залежить від виборів: чому жителі Рівненщини мають голосувати за «Українську стратегію Гройсмана»\nВже за декілька днів ми всі будемо визначати яким шляхом рухатиметься розвиток нашої країни. Від голосування у неділю 21 липня залежить дуже багато – хто буде прем’єром, які фахівці увійдуть до уряду, яким буде зростання економіки та як, відповідно, зростатимуть зарплати та пенсії на Рівненщині.\nУкраїнський короткометражний фільм потрапив на кінофестиваль у Португалії\nСтрічка "Анна" продовжує свою тріумфальну ходу.


ВНТУ має угоди про «Подвійний диплом» з Люблінською Політехнікою (Польща), де на сьогодні 13 наших студентів навчаються на різних магістерських програмах, та Новим університетом Лісабону (Португалія), в якому практична реалізація угоди розпочнеться з нового навчального року.\nРезультатом буде отримання студентами ВНТУ дипломів європейського зразка польського та португальського університетів, а також нашого університету. Міністерство освіти та науки України схвалило даний напрямок міжнародної співпраці ВНТУ. Наявність можливостей отримання дипломів двох університетів сприятиме зменшенню відтоку українських абітурієнтів на перший курс до європейських університетів та підсилить профорієнтаційну роботу по залученню молоді саме до нашого університету. Зараз продовжується робота по укладенню аналогічних договорів з іншими європейськими університетами. Запрошуємо студентів до участі в реалізації таких програм.


Від Треполя до Комсомолля і назад: радянське Трипілля станом на 1971 рік | Хроніки Обухова\nВід Треполя до Комсомолля і назад: радянське Трипілля станом на 1971 рік\n18:00 | Грудень 20, 2016\nРобота Георгія Киянченка\nТрипілля — село, центр сільської Ради, розташоване на правому березі Дніпра в долині річки Красної. Відстань до районного центру—12 км. Населення — 3491 чоловік.\nНа території села збереглися залишки давньоруського городища — рештки міста Треполя, згаданого вперше у літопису за Ярослава Мудрого під 1032 роком. Місто Треполь відігравало досить значну роль у Київській Русі. Уже в другій половині XI ст. воно було одним із центрів ремесла й торгівлі в Київській Русі і вважалося «водними воротами». Біля нього знаходились стоянки торгових суден, які ходили по Дніпру шляхом «із варяг у греки». В місті розвивалось гончарство.\nВироби місцевих майстрів вивозилися далеко за межі Київської землі, зокрема у Великий Новгород. Треполь був також важливим укріпленням, що захищало Русь від нападів печенігів, пізніше — половців, а також збірним пунктом для військ руських князів, які вирушали на боротьбу з кочовиками. Всі київські князі дбали про зміцнення південних кордонів Русі й будували великі земляні вали. Такі вали проходили й поблизу Трипілля, над річками Стугною і Красною, на перетині яких і знаходилася ця фортеця.\nВ літопису під 1093 роком говориться про Трипілля, з якого проти половців, що «невсхотеши мира», на Торчеськ виступили об’єднані війська князів. Біля Трипілля, зазначає літописець, «би брань люта», яка ввійшла в історію як Трипільська битва.\nВ час монголо-татарської навали, наприкінці 1240 року, жителі Треполя стійко оборонялися, але ворогові вдалося захопити місто. Воно було пограбоване і спустошене. Лише частині людей вдалося врятуватися у навколишніх лісах, а в Трипіллі залишилося не більше ЗО чоловік. Землю орали всього три плуги. З покоління в покоління передавалися розповіді про ті страшні часи.\nМісцеве населення терпіло від частих нападів татар. Так, у 1482 році вони спустошили й спалили місто. У 1500 році, коли великий литовський князь Олександр Ягеллончик подарував шляхтичеві Д. Дедковичеві Трипілля, в ньому налічувалося лише 7 чоловік, котрі щороку повинні були платити данину: по дві лисиці і по п’ять возів сіна.\nЯк важливе поселення, його привласнили київські воєводи. Та князь литовський Сигізмунд Август у 1548 році поновив привілеї Д. Дедковичу, який прибрав собі прізвище Трипільського. Після Люблінської унії 1569 року кріпосницький гніт селян доповнився національно-релігійним гнобленням. У Трипіллі розташовується польський гарнізон.\nТрипілля. Орієнтовно 16 століття.\nПісля поразки селянсько-козацьких повстань 30-х років ще більше посилилася експлуатація селянства, зросли повинності, особливо панщина, подимний та інші податки. Козаків, які були в реєстрі, перетворювали на кріпаків. Під час визвольної війни 1648—1654 рр. Трипілля знову опинилося в центрі подій. Трипільські селяни одразу приєдналися до військ Богдана Хмельницького, оголосивши себе козаками.\n1649 року Трипілля стало сотенним містечком Київського полку. За наказом гетьмана воно було укріплено валами, в центрі його побудовано два замки з баштами. Павло Алеппський, який супроводжував антіохійського патріарха Макарія в його поїздці до Росії 1654 року, залишив такий опис Трипілля: «На вершині одного горба стоїть укріплений замок з подвійним валом і ровом, біля нього другий замок, ще красивіший, у ньому укріплений князівський палац, а над воротами башта, з якої можна оглядати околиці, особливо подніпровську долину. На річці Красній водяний млин».\nТрипільська сотня одна з перших підтримала рішення Переяславської ради про возз’єднання України з Росією. Але тільки за Андрусівським перемир’ям 1667 року місто знову ввійшло до складу Російської держави, що було закріплено і «Трактатом про вічний мир» 1686 року. Місто поступово стало відроджуватися.\nНайбільше значення мало тут селітроварне виробництво, що належало Києво-Печерському монастиреві, де працювало понад 50 найманих робітників. В 1690 році київський митрополит передав Трипілля з навколишніми селами Софійському монастиреві. Відтоді місто протягом усього XVIII століття перебувало в його руках і почало швидко заселятися. Татарський набіг 1695 року призвів до спустошення цієї місцевості, але в 1700—1723 рр. в місті знову швидко зростає населення, будуються хати, церква, 3 школи, шпиталі.\nОсновну масу населення становили «піддані», тобто закріпачені селяни. 1723 року їх було 197 дворів (в т. ч. тяглих лише 70), 1729 року — 144, 1756 року — 154, 1766 року — 114 і 15 бездвірних хат. Зменшення кількості жителів в окремі періоди пояснюється великим визиском людей у прикордонній смузі, де будувалися укріплення, частковим виселенням їх, а також втечами у більш спокійні місця4. 1786 року селян Трипілля переведено до розряду державних. На той час. тут було 230 господарств.\nТрипілля очима швейцарця Йогана Генріха Мюнца, 1781 рік\nПіддані, яких у 1766 році налічувалось 944 душі, користувалися близько 500 десятинами. За це вони від кожного двору відбували 4, а іноді й 5 днів панщини на тиждень. Матеріали ревізії 1766 року не збереглися повністю, але ті, що лишилися, дають підставу стверджувати, що господарство Трипілля набирало торговельно-промислового характеру. Майже половина всіх дворів займалися ремеслом і промислами.\nТут були шевці, гончарі, ткачі, бондарі, кравці, а також ті, хто ходив на Дон по рибу, на Січ по сіль, мірошники, пасічники. Кілька сімей жили виключно із заробітків. Вигідне географічне положення міста сприяло тому, що ремесла, промисли і торгівля й надалі відігравали важливу роль. Із 2008 жителів, що проживали тут 1854 року, значна частина не займалися землеробством. У 1855 році в Трипіллі став до ладу чавуноливарний і механічний завод.\nТрипілля, карта Шуберта (1868-1877)\nЗа реформою 1861 року 1055 жителі одержали на викуп 3656 десятин землі, за які щорічно мали сплачувати 4741 крб. 79 коп. Отже, в час проведення реформи багато селян були приречені на малоземелля. У пореформений період місцеві жителі швидко втягувалися у товарно-грошові відносини. З розвитком пароплавства на Дніпрі Трипілля стало важливою пристанню, через яку збували товарний хліб в інші місця.\nВ 1862 році тут було відправлено 73 тис. пудів хліба. У другій половині XIX ст. в Трипіллі і далі розвивалася промисловість. На чавуноливарному і механічному заводі, де працювало 22 постійні робітники, випустили продукції більш як на 20 тис. крб., а в 1900 році — вже на 50 тис. крб.\nКількість постійних робітників тоді досягла вже 45 чоловік. Крім цих підприємств, у Трипіллі в 1900 році була лісопильня, де працювали 13 робітників, 2 водяні млини, 26 вітряків, 8 кузень. Розвиток економіки сприяв швидкому зростанню населення. Якщо в 1884 році у Трипіллі було 2592 жителі, то на початок XX ст.— 5711. В епоху імперіалізму посилюється класове розшарування серед селян, більшість яких (80 проц.) стали малоземельними.\n1912 року з 1049 господарств 218 мали менше 1 десятини землі, 303 — до 2 десятин, 316— до 3 десятин. Лише заможні мали велику рогату худобу і коней, а 268 господарств, переважно з числа малоземельних, не мали її зовсім. Значна частина селян та міщан діставали собі засоби до існування сезонною роботою на пристані, у поміщицьких економіях, на місцевих підприємствах, на Григорівському цукрозаводі або йшли на заробітки в інші місця. Ремесла й кустарні промисли займали теж помітне місце: 50 господарств займалися ткацтвом, 20 — шевством, 15 — бондарством, 5 — ковальством, 2 — шорництвом.\nВ період революції 1905—1907 рр. в Трипіллі розповсюджувалися листівки, в яких соціал-демократи закликали до боротьби проти царизму, а вихідець із села Халеп’я П. І. Іванча разом з місцевим селянином М. Ф. Лавриненком вели усну агітацію, за що були заарештовані й заслані в Сибір. Того року понад 200 трипільських селян, які возили дрова на цукрозавод у Григорівку, влаштували страйк, вимагаючи підвищити оплату праці. Коли власті намагалися заарештувати організаторів страйку М. Оленича і П. Кравченка, селяни, озброївшись кілками та вилами, прогнали стражників. Військова команда, що прибула з Обухова, відкрила вогонь по селянах, кількох з них було поранено, в т. ч. й М. Оленича. «Зачинщиків» схопили й віддали до суду.\nТа виступи тривали. У травні 1907 року місцеві селяни, зібравшись на волосний сход, ухвалили не платити податків на утримання справника і стражників. Напередодні першої світової війни в Трипіллі діяла земська лікарня на 10 ліжок з одним лікарем, чотирма фельдшерами та однією акушеркою.\nУ березні та на початку квітня в містечку пройшли демонстрації і мітинги. Трудящі чекали великих змін, та їх не сталося. Після перемоги Жовтневого збройного повстання в Петрограді і повалення Тимчасового уряду трудящим Трипілля довелося вести вперту боротьбу проти Центральної ради, яка захопила владу. 26 січня 1918 року створено ревком, який розгорнув активну боротьбу за зміцнення влади Рад і здійснення соціалістичних перетворень.\nГеоргій Киянченко, художник з Обухова. “Трипільська трагедія”. Ймовірно, йдеться про страту полонених комсомольців о. Зеленим.\nПісля вигнання німецьких інтервентів у листопаді 1918 року почалося повстання проти петлюрівської Директорії, яка захопила владу. У Трипіллі повстанці вбили вартових петлюрівців, захопили зброю і запаси продовольства. На окружному з’їзді селян у Григорівці на початку січня 1919 року було обрано ревком на чолі з П. Я. Христичем. Ревком незабаром переїхав у Трипілля. При ньому був сформований збройний загін. Але під тиском переважаючих сил петлюрівців ревком разом із загоном відступив до Ржищева. У Трипіллі почав верховодити Зелений, ватажок куркульської банди, яка перетворила село в своє лігво.\nБандити не пропускали вантажів, особливо з хлібом, які перевозили Дніпром до Києва, по-звірячому розправлялися з радянськими і партійними працівниками. 25 березня 1919 року Раднарком УРСР надіслав повітовим виконкомам телеграму про те, що за виступ проти робітничо-селянської влади «грабіжник і насильник Зелений оголошується поза законом». Проти банди були направлені Особливий загін Трипільського напрямку і кілька кораблів Дніпровської військової флотилії. На початку травня вони звільнили Трипілля від бандитів.\nСільські ревкоми волості зміцнили активістами з бідноти й батраків. Газети сповіщали, що внаслідок роботи ревкомів «сільська молодь охоче йде в Червону Армію. Та в червні бандитським зграям вдалося знову захопити Трипілля. Почалася розправа над селянами, які активно боролися за владу Рад. Проти банди Зеленого 26 червня 1919 року з Києва вирушив 2-й караульний полк, куди влився загін київських комсомольців. Вони розпочали успішні наступальні дії, примусивши банду Зеленого, яка налічувала до 2 тис. чоловік, залишити Обухів і ряд навколишніх сіл. Після запеклих боїв радянські війська 3 липня звільнили й Трипілля, де розташувались на відпочинок. Вночі бандити раптово напали на них. Мужньо билися червоноармійці і юні патріоти. Багато з них загинуло в нерівному бою, в т. ч. вожак київських комсомольців Михайло Ратманський, юна героїня кулеметниця Таня Орликова. Над полоненими, серед яких більшість було поранених, бандити вчинили жорстоку розправу. Епопея героїчної боротьби і загибелі від рук бандитів радянських воїнів увійшла в історію під назвою «Трипільської трагедії».\nГаврило Лавріненко в околицях Трипілля. Поч. 1930-х рр.\nЗа рішенням уряду Радянської України в 1938 році на честь загиблих героїв у Трипіллі було встановлено обеліск. Уряд Радянської України вжив рішучих заходів до організації розгрому банди. Уповноваженим Ради Оборони республіки по боротьбі з бандитизмом у Трипільському районі було призначено М. О. Скрипника. 2-й караульний полк, який зазнав великих втрат під Трипіллям, відвели до Києва для поповнення, а сюди послано дивізію під командуванням Я. О. Яковлева, до якої київська партійна організація мобілізувала комуністів. Після запеклого бою 23 липня 1919 року частини Червоної Армії, підтримані Дніпровською військовою флотилією на чолі з А. В. Полупановим, розгромили банду Зеленого, звільнили Трипілля і весь навколишній район.\nАндрій Полупанов, командувач червоної Дніпровської флотилії, яка гарматним і кулеметним вогнем обстрілювала Трипілля, Халеп’я, Плюти та інші села.\n2 вересня 1919 року до Трипілля увірвалися денікінці. Спираючись на куркулів, колишніх петлюрівських офіцерів, вони відновлювали старі порядки, грабували населення, вивозили хліб, продукти. Денікінці силою мобілізовували селян для «походу на Москву», але ті розбігалися по лісах. В середині грудня частини 44-ї радянської стрілецької дивізії визволили Трипілля від денікінців. 29 грудня тут вже діяв ревком під головуванням К. Заброди, який розпочав активну роботу щодо зміцнення Радянської влади.\nВесною 1920 року сільревком провів вибори земельної комісії, яка разом з активом села стала готуватися до переділу лишків куркульської землі. Але на початку травня у село вдерлися білополяки, а з ними — й петлюрівці. Бандити чинили розправу над активом села, грабували населення. 10 червня частини Червоної Армії вибили білополяків з Трипілля. Наступного дня після визволення почав працювати волревком на чолі з І. Павлюковським. Головою сільради став робітник Київського трамвайного парку І. Мосюренко. 15 серпня було створено сількомнезам, 23 серпня – волкомнезам.\nЧервоній Армії селяни волості відправили 1770 пудів хліба, 112 голів рогатої худоби. Сім’ям червоноармійців та сиротам організували допомогу. Радянське будівництво на селі здійснювалося в умовах запеклої боротьби з куркулями. Бандити підпалювали продовольчі склади і вбивали бійців продзагонів, грабували і вбивали трудове населення. 2 жовтня бандити вбили голову сільревкому І. Мосюренка, члена ревкому Т. Кравченка.\nПри нападі на село вночі 19 листопада від рук бандитів загинули голова волревкому I. Павлюковський, голова волкомнезаму С. Лукашенко та інші. Але незабаром з бандами було покінчено. Душею соціалістичних перетворень стали комуністи, які 1920 року об’єдналися в партосередок. У 1923 році молодь села створила комсомольську організацію.\nВ 1923 році Трипілля увійшло до складу Обухівського району Київської губернії. На той час тут проживало 5265 чоловік. 16 вересня 1924 року незаможники села і демобілізовані червоноармійці вирішили організувати комуну «Ясний промінь», обрали її раду в складі Г. Т. Бойка (голова), І. Д. Глобенка і Г. Т. Трохименка. Невдовзі комуна об’єднала 36 господарств і мала до 100 га землі та сад. В 1925 році, через малоземелля, комуні виділили землю на Одещині і вона переїхала туди.\nТрипільці Нестор і Євдокія Хорі ховають свою донечку Мотю. У 1933 році у Несторової сестри Наталки вимерла вся сім’я: вона, її чоловік Єлисей і четверо дітей. Київська область. – Біла Церква: Білоцерківська книжкова фабрика, 2008. – С. 585.\n1936 року Григорівська МТС допомогла організувати МТС у Трипіллі, яка обслуговувала навколишні господарства. Весною 1941 року вона мала 45 тракторів, 12 комбайнів, обробляла 16 тис. га колгоспної землі. В сільській лікарні напередодні Великої Вітчизняної війни працювало понад 25 лікарів та середнього медперсоналу.\nЗначного рівня розвитку в Трипіллі досягли освіта і культура. В 1936 році семирічна школа була перетворена в середню, а в 1940 році для неї збудували двоповерхове приміщення. 1934 року звели будинок культури із залом на 450 місць, кімнатами для бібліотеки, читальні. Тут працювали хоровий, музичний та драматичний гуртки. У перші дні Великої Вітчизняної війни понад 250 чоловік з села поповнили лави Червоної Армії. Їхнє місце на виробництві зайняли жінки і підлітки. З наближенням фронту вся сільськогосподарська техніка, худоба були евакуйовані на Схід.\nЗерно з колгоспних амбарів здали державі і роздали колгоспникам. З комуністів, комсомольців та активістів села створили винищувальний загін для боротьби 3 диверсантами і шпигунами, командиром якого став голова колгоспу ім. Петровського комуніст Г. Гайдаєнко. Сюди ж перебазувався і винищувальний батальйон\nз Обухова. А 31 липня тут зосередилися винищувальні загони Васильківського, Узинського районів.\nПісля запеклих боїв 30 липня гітлерівці підійшли до Трипілля. Оборону тут тримали частини 7-ї механізованої дивізії, підтримувані кораблями Пінсько-Дніпровської військової флотилії. В ніч на 2 серпня ворог вдерся на околицю села, але вогнем кораблів був відігнаний. Мужність і виняткову стійкість проявив коректувальний пост на чолі з старшим лейтенантом А. В. Діденком. Оточений гітлерівцями, він по радіо керував вогнем корабельної артилерії. Лише 19 серпня 1941 року гітлерівцям вдалося оволодіти селом. Першого ж дня вони розстріляли кількох дітей і стариків, спалили багато будинків. Окупанти грабували майно жителів села, насильно вивозили молодь на каторжні роботи до Німеччини, висадили в повітря пам’ятник героям громадянської війни.\nПроти ворога розгорталася всенародна боротьба, нею керували комуністи. Підпільники керували всією підпільною роботою в Трипіллі. Патріоти розповсюджували листівки, повідомлення Рад інформбюро про події на фронтах, вселяли в радянських людей непохитну віру в перемогу Червоної Армії. Колишній головний бухгалтер Трипільської МТС М. П. Сорока в грудні 1941 року вступив у Київську підпільну партійну організацію «Смерть німецьким окупантам!». Працюючи в підпільній друкарні, він щодня випускав по 200—250 листівок. 5 січня 1943 року він, як і інші його товариші, був заарештований і закатований у гестапо.\nБіля Трипілля, у заплавах Дніпра, весною 1943 року розташувалася база партизанського загону, яким командував В. І. Бараков. 30 травня партизани на чолі із своїм командиром раптово атакували жандармський відділок у селі, закидали його гранатами й звільнили заарештованих1. Розлючені окупанти вдалися до масових арештів місцевих жителів, а в ніч на 1 липня 1943 року в проваллі Розкопана, біля Трипілля, більшість патріотів розстріляли.\nОлексій Захарчук. Біля Трипілля. 1961 Папір, пастель. 29х41\nКолгосп «Придніпровський» тепер має 39 тракторів, 21 комбайн, 37 автомашин. У господарстві є млин, 2 пилорами, майстерні для ремонту сільськогосподарських машин та інвентаря. Майже всі виробничі процеси електрифіковані й механізовані. На основі зростання матеріально-технічної бази колгосп добився помітних успіхів у вирощуванні зернових і технічних культур та піднесенні громадського тваринництва. В 1969 році колгосп зібрав урожай зернових по 25,5 цнт з га, пшениці — 28,3 цнт, цукрових буряків — 296 цнт. На 100 га угідь м’яса одержано 81 цнт, а молока 412,6 цнт.\nОлексій Захарчук. Трипілля. Земснаряд працює. 1964 Папір, пастель. 60,5х69\nФутбольна збірна команда “Енергетик”. Фото кінця 60-х років зроблене на стадіоні біля електростанції, який, наразі, знаходиться на глибині 10-15 метрів під водою. Фото з архіву Музею Трипільської ТЕС.\nЗмінився вигляд Трипілля. Вулиці його прикрашають нові будинки, проїжджу частину заасфальтовано, обабіч посаджено дерева. З 1959 року через річку Красну споруджено великий міст, що зв’язав верхню і нижню частини Трипілля. З 1969 року через село проходить залізнична лінія Кагарлик — Трипільська ДРЕС.\nкосмонавт Тітов на будівництві Трипільсьої ТЕС\nЗ 1958 року в Трипіллі діє постійна виставка з історії комсомолу Київщини. Експонати виставки красномовно розповідають про героїчні бойові та трудові подвиги комсомольців за роки Радянської влади. Кожен рік село відвідує майже 20 тисяч екскурсантів та членів делегацій молоді зарубіжних країн. Значно поліпшено обслуговування населення. В селі працюють 7 магазинів, 2 їдальні, є ощадна каса, відділення зв’язку, АТС.\nБагато уваги приділяється охороні здоров’я. В 1963 році збудовано приміщення лікарні на 75 ліжок, нову амбулаторію. У 1970 році тут працювало 9 лікарів і понад 50 чоловік середнього медперсоналу. У трьох школах працюють 70 вчителів, серед них 5 відмінників народної освіти.\nВадіс Олександр Анатолійович (* вересень, 1906 Трипілля, Київська губернія — † 1968) — радянський генерал НКВС, 1954 року позбавлений звання.\nЗа післявоєнні роки 700 юнаків і дівчат здобули середню освіту. Велику культурно-освітню роботу провадять клуби “ сільський і колгоспний, в яких, крім виступів гуртківців художньої самодіяльності, три-чотири рази на тиждень демонструються кінофільми. Сільська бібліотека нараховує понад 18 тис. книжок, має 840 постійних читачів. Вона є однією з кращих бібліотек району. Докорінні соціальні й культурні перетворення, що сталися в селі, здобуті під керівництвом первинних партійних організацій, які у 1970 році об’єднували до 80 комуністів. Вони невтомно борються за втілення у життя рішень партії і уряду щодо дальшого поліпшення матеріального добробуту й культурного рівня трудящих.\nПліч-о-пліч з комуністами крокують комсомольці. Важливу роль у громадському й культурному житті Трипілля відіграє сільська Рада, в складі якої 40 депутатів, які заслужили шану й повагу трудящих своєю наполегливою працею. 7 постійних комісій сільської Ради займаються питаннями, пов’язаними з виробництвом, поліпшенням побуту населення, охорони здоров’я, освіти, створенням умов для культурного відпочинку населення.\nЗемснаряд намиває грунт для спорудження Трипільської ДРЕС.\nЗ Трипілля вийшли кандидати наук — П. К. Горбенко, М. І. Дзюбенко, заслужені артисти УРСР О. К. Заброда, С. Л. Олексенко. У селі живе й працює письменниця Л. В. Ткаченко. Розвиваючи економіку села, підвищуючи культуру, трудівники Трипілля множать революційні й трудові традиції старших поколінь, роблять свій гідний внесок у будівництво комунізму.\nС. Н. ОМЕЛЬЧЕНКО, В. І. ШЕЛУДЧЕНКО, історія міст і сіл УРСР, 1971 рік.


Список використаних джерел. Список використаних джерел містить бібліографічний опис не менше десяти джерел, використаних під час роботи над темою\nСписок використаних джерел містить бібліографічний опис не менше десяти джерел, використаних під час роботи над темою. Бажано опрацьовувати літературні джерела, не старіші за 5 років.\nКожне джерело починається з нового рядка в алфавітному порядку (спочатку – друковані видання, потім – електронні ресурси; спочатку видання українською мовою, потім – іноземними).\nОформлення бібліографічного опису повинно відповідати вимогам, що набули чинності з липня 2007 року відповідно до Національного стандарту ДСТУ ГОСТ 7.1:2006 «Бібліографічний запис. Бібліографічний опис. Загальні вимоги та правила складання» (додаток В).\nДодатки слід оформляти на наступних після списку джерел інформації сторінках, кожний додаток необхідно наводити з нової сторінки. Нумерація – великими літерами українського алфавіту. Заголовок друкується угорі (симетрично до тексту сторінки) з великої літери.\nПодані до захисту проекти розглядаються як авторські і такі, в яких достовірність наведених результатів та можливість опублікування завірені керівниками.\nНа захисті проекту учень тезово викладає завдання проекту, і висвітлює головні аспекти його реалізації в процесі роботи, супроводжуючи доповідь мультимедійною презентацією. Доповідь може ілюструватись роздатковим матеріалом.\nТези – коротко сформульовані основні положення екологічного проекту (1-2 сторінки). Вони вкладаються в проект на окремому аркуші. При написанні тез слід дотримуватись такої структури:\n– назва теми роботи;\n– П.І. П. автора, місце навчання;\n– П.І.П. керівника, місце роботи, посада, звання (якщо є);\n– обґрунтування актуальності теми;\n– зв`язок проекту з науковими програмами, планами, темами (якщо є);\n– предмет та об`єкт вивчення;\n– мета та задачі екологічного проекту;\n– методи дослідження;\n– наукова новизна та практична значимість отриманих результатів;\n– основні положення проекту;\n– особистий внесок автора;\n– відомості про впровадження проекту;\n– відомості про публікації (за темою роботи);\n– структура роботи.\nОсобливо важливо показати, що нового вніс автор у вивчення теми, які джерела і літературу використав, до яких висновків дійшов.\nЗахист екологічного проекту супроводжується постерною сесією (Додаток Г ).\nОсновні критерії оцінювання проекту\nПри оцінюванні екологічних проектів особлива увага звертатиметься на:\n§ актуальність та практичне значення роботи;\n§ наукову новизну одержаних результатів;\n§ системність і повноту у розкритті теми;\n§ дослідницький характер роботи, доцільність та коректність використаних методів дослідження;\n§ аргументованість висновків, їх відповідність отриманим результатам;\n§ стиль, грамотність, логічність викладу, відповідність вимогам до змісту та оформлення наукових робіт;\n§ наявність публікацій на тему проекту в учнівській пресі, різних регіональних виданнях;\n§ оформлення наочностей, у тому числі постерів та презентацій.\nПриклади тем екологічних проектів\n1. Моніторинг міграцій тварин.\n2. Визначення забруднення довкілля з використанням біоіндикаторів.\n3. Роль бактерій, грибів, тварин, рослин у екосистемах.\n4. Вплив зовнішніх умов на продуктивність сільськогосподарських тварин та рослин.\n5. Вивчення (вікової, статевої, генетичної, соціальної) структури популяцій.\n6. Екологічні аспекти регуляції чисельності сільськогосподарських шкідників\n7. Вивчення ареалів та запасів лікарських рослин.\n8. Біотехнологія переробки відходів життєдіяльності організмів.\n9. Екологічно чисті джерела енергії.\n10. Екологічні проблеми великих та малих міст.\n11. Методика визначення віку живого дерева.\n12. Прогнозування імовірної заготівлі лікарської рослинної сировини.\n13. Визначення загальної мінералізації води.\n14. Система коагуляції та вловлення мілкодисперних викидів ТЕС та котелень з застосування електричних та схрещених акустичних полів.\n15. Система коагуляції та вловлення мілкодисперних викидів ТЕС та котелень з застосування електричних та схрещених акустичних полів.\n16. Конструкція електро-звукового "димаря ".\n17. Біологічний метод боротьби зі шкідниками: приваблювання тварин у природі і штучні біогеоценози.\n18. Особливості росту та розвитку сукулентних рослин.\n19. Вивчення біологічних особливостей гніздування деяких видів птахів.\n20. Еколого-енергетичні проблеми річки Дніпро та їх вирішення\n21. Прес для очищення води\n23. Допосівна світлолазерна обробка насіння як сучасна екологічно чиста технологія.\nВагомими критеріями вибору теми є:\n– доступність для вихованця;\n– перспективність, теоретична та практична цінність;\n– наявність матеріально-технічної бази та джерел інформації;\n– цікавість для дослідника.\nПриклад оформлення проекту\nЗвання, місце роботи, посада\nРОЗДІЛ 1 НАЗВА РОЗДІЛУ\n1.1. Назва підрозділу …………………………….……….………………………..5\n1.2. Назва підрозділу ……………………………………..………………………..6\n1.3. Назва підрозділу ……………………………………..………………………..7\n1.4. Назва підрозділу ……………………………………..………………………..8\nРОЗДІЛ 2 НАЗВА РОЗДІЛУ\n2.1. Назва підрозділу ………………………………………..……………….........11\n2.2. Назва підрозділу ……………………………..………………………….........14\nРОЗДІЛ 3 НАЗВА РОЗДІЛУ\n3.1. Назва підрозділу ……………………………………………………………… 19\n3.2. Назва підрозділу ………………………… ……………..……………….........22\nВИСНОВКИ …………………………… ………………………………….....…….23\nСПИСОК ДЖЕРЕЛ ІНФОРМАЦІЇ ………… … ……………………………….24\nДОДАТКИ ……………………………………… ……………………………….....25\nНова сторінка (починається нумерація 3)


Дім та затишок – Рада\nКатегорії «Дім та затишок»\nБлохи в квартирі: звідки і як позбавитися швидко? [draft]\nЯкщо в квартирі завелися блохи, життя в ній стає нестерпним. Позбавитися від бліх треба не лише тому, що вони заподіюють дискомфорт: ці комахи здатні розносити різні захворювання. У зв’язку з цим постає запитання: “Звідки беруться блохи в квартирі, як від них позбавитися самостійно і швидко?\nЯк почистити мікрохвильову піч у домашніх умовах? [draft]\nСьогодні мікрохвильова піч використовується настільки часто, що питання її очищення стоїть гостро. Є велика кількість спеціальних миючих засобів, спроможних впоратися з проблемою, проте не кожна господарка готова використати агресивні хімічні засоби. Як почистити мікрохвильову піч у домашніх умовах? Відомі декілька способів очищення СВЧ-печі за допомогою підручних засобів, які знайдуться кожному домі.\nЩо робити, якщо розбився градусник в квартирі? [draft]\nВипадково розбитий градусник, з якого витекла ртуть, здатний викликати дуже серйозні проблеми. Важливо розуміти, що таке НС не можна відносити до категорії рядових, оскільки у більшості випадків він потребує виклику спеціальної групи МНС, здатної правильно зібрати і утилізувати небезпечний метал. Будь-які інші дії можуть призвести до сумних наслідків, адже не до кінця зібрана ртуть, наприклад, …\nІноді хочеться оновити інтер’єр в квартирі або кімнаті, а на ремонт немає часу або бракує грошей. Ми зібрали декілька ідей, надихаючись якими, Ви можете легко і швидко внести різноманітність у звичне оточення.\nМи починаємо звикати до “розумної” техніки. Загальна глобалізація, поширення Інтернету, об’єднання побутової техніки під одним управлінням – все це стає звичним. Проте навіть серед “розумних” речей є моделі, що стоять трохи осібно. Одна з них – пральна машинка Siemens iSensoric, про яку ми Вам сьогодні розповімо. Якщо цікавлять ціни, то зайдіть на Sravni.com. Пройдемося загальними …\nЩо робити, якщо кінчив всередину? (88 972)\nЯк кінчають жінки? (68 126)\nЯк правильно мастурбувати хлопцеві й дівчині? (65 303)\nЯк довго не кінчати? (63 602)\nМножинний оргазм, або пози насолоди для жінок (62 689)


Приїхав до мене один з Мурманська, служили разом. Обидва завзяті рибалки, але швидше любителі, ніж професіонали - hopka.org.ua\nдодому Приколи Приїхав до мене один з Мурманська, служили разом. Обидва завзяті рибалки, але...\nПриїхав до мене один з Мурманська, служили разом. Обидва завзяті рибалки, але швидше любителі, ніж професіонали\nПриїхав до мене один з Мурманська, служили разом. Обидва завзяті рибалки, але швидше любителі, ніж професіонали. Загалом, розглядаємо риболовлю, як спосіб відпочити від проблем, що нагромадилися.\nВідразу вирішили, що за два тижні, які він у мене планує провести, хоча б раз потрібно вибратися на водойму, порибалити.\nСказано — зроблено…\nЗ вечора зібрали простенькі снасті, упакували надувний човен, а вранці поїхали на озеро Муромське, що під Шатурой.\nПриїхали, я зайнявся човном, а мій друг Леха вирішив зробити закид з берега на удачу. Абсолютно несподівано витягнув маленьку плітку.\nЇї ми, звичайно, відпустили, але вирішили ще спробувати удачу. Поряд з молодняком адже та велика може водитися.\nЗакидаємо вже удвох. Чекаємо хвилини три і знову покльовка. У Льохи. Тягне вже гарну таку плітку. Задоволений, радіє як дитина.\nВиводить рибку, ось вона вже в повітрі. Леха витягає ліву руку вперед, щоб схопити здобич, як раптом зі швидкістю метеора з кущів вискакує щось чорне, кидається на плотву і повисає.\nЛеха очманілими очима, які розширилися, напевно, до розмірів царського п’ятака, дивиться на це, але від ступору нічого не може зробити. Як тримав, так і тримає вудку.\nВ наступну мить плотва під такою вагою зривається з гачка, а чорне пляма поділось в кущі, потягнувши з собою плітку, яку Леха вже вважав своєю.\nЩе кілька секунд ми мовчки перезиралися, а потім нас охопив дикий ржач і посипалися стандартні питання…\nЗвичайно ж ми зрозуміли, що це був кіт. Звідки він там узявся, незрозуміло. Чи То сам прийшов, то його тут кинув хтось. Цього нам дізнатися не судилося.\nАле така пригода на самому початку риболовлі нас здорово підбадьорило — вже не дарма приїхали.\nОт тільки ми ніяк не могли припустити, що це ще не кінець…\nВідійшовши від бурхливих емоцій ми сіли в човен і все ж попливли на місце лову. Треба визнати, що з кльовом нам пощастило. Без особливої підготовки ми наловили риби в достатній кількості і вирішили відправитися на берег.\nДістали з води садок, поклали його в човен і вирішили, що розглянемо і упакуємо улов вже на березі.\nВисаджуємося на берег, затаскиваем на сушу човен і першим ділом зайнялися рибою. Вирішили вибрати і викласти найбільші екземпляри щоб сфотографувати їх.\nЗдогадалися, що було далі?\nТак! З кущів знову вискакує кіт, хапає найбільшу рибину і намагається з неї втекти. Тут Леха вже не розгубився, вирішив спіймати крадія, але наздогнати без шансів, тому Леха бере перше, що попалося під руку і кидає цим у кота.\nЦим «першим, що попалося під руку» виявився невеликий багорик, який я беру на випадок, якщо трапиться великий екземпляр.\nУ кота, зрозуміло, Леха не потрапив, зате дуже «вдало» потрапив у човен і проткнув її.\nОбидва мовчки дивимося на човен і спостерігаємо, як та здувається з характерним звуком.\nІ тут Леха видає фразу…\n— Напевно цей кіт теж служив в ВДВ… своє взяв, ворогові завдав найбільшої шкоди.\nМи потім ще хвилин 15 від реготу розігнутися не могли. Такої риболовлі у нас не було ніколи, та й, напевно, вже ніколи не буде.\nпопередня статтяЯк навчитися прощати образи\nнаступна стаття14 розробників додатків, які собаку зїли в спілкуванні з користувачами


Важливу роль у реформуванні військової сфери України та співпраці з НАТО відіграє діяльність Спільної робочої групи (СРГ) з питань військової реформи, яка була започаткована для виконання положень Хартії про особливе партнерство між Україною та альянсом. СРГ є постійно чинним механізмом консультацій між Україною та НАТО. Її діяльність спрямовується на забезпечення підтримки процесів реформування оборонної сфери нашої держави. Робота СРГ фактично охоплює всі аспекти функціонування українського війська, впровадження цивільного контролю над ним, проведення під егідою НАТО багатонаціональних навчань та операцій з підтримки миру, реалізації проектів безпечного зберігання, утилізації боєприпасів, що містять складні вибухові хімічні речовини, знищення легких озброєнь і стрілецької зброї [20, С. 7].\nВ національну систему оборонного будівництва впроваджуються універсальні механізми планування і розвитку збройних сил, прийняття в НАТО. З цією метою в Україні було проведено оборонний огляд, активну допомогу в організації якого надали спеціалісти альянсу. Результатом оборонного огляду став "Стратегічний оборонний бюлетень України на період до 2015 року" .\nСпеціалісти НАТО надали суттєву допомогу при підготовці важливих документів оборонного планування України, таких як "Державна програма реформування та розвитку Збройних сил України на період до 2011 року", Закон України "Про демократичний цивільний контроль над військовою організацією і правоохоронними органами держави", "Цілі національної оборонної реформи", нова редакція Воєнної доктрини України тощо. Безумовно, все це сприяє процесам можливої інтеграції в НАТО, навіть враховуючи певні проблеми у взаєминах з НАТО на політичному рівні.\nТаким чином, партнерство України з НАТО набрало поступового розвитку, про що свідчать офіційні дані: у 2001 році співпраця нашої держави з альянсом охоплювала 23 різні напрямки. У її рамках відбулося близько 500 заходів, стільки ж було заплановано на 2002 рік.\nРезультати соціологічних опитувань громадян України щодо їхнього ставлення до НАТО, які проводились спеціалістами Українського центру економічних і політичних досліджень (УЦЕПД) у червні 2000 року, у вересні 2001 року та у квітні 2002 року, показали, що, за підсумками опитувань 2000 - 2001 років, майже половина респондентів вважали НАТО агресивним блоком (у 2000 році - 46,2%, у 2001 - 48, 1%). Число тих, хто з різних причин вважав процес розширення НАТО несприятливим, помітно зросло - з 46,1% у 2000 році до 50,2% у 2001 році. Більша частина громадян не були обізнані з конкретними напрями співробітництва України з НАТО, зокрема в рамках програми ПЗМ. Майже дві третини опитаних (64,4%) не знали або про цю програму взагалі, або про те, що Україна бере в ній участь. Вельми негативно вплинуло на ставлення українців до НАТО воєнна операція альянсу на Балканах, більшість громадян України (56,6%) вважали, що НАТО взагалі не мало права втручатися у внутрішні справи суверенної країни, навіть для вирішення гуманітарних проблем.\nОднак, за результатами соціологічних опитувань, у квітні 2002 року ставлення наших громадян до НАТО дещо змінилося - стало більш доброзичливим. У порівнянні з 2001 роком різко (з 48,1% до 32,6%, тобто на 15,5%) зменшилося число респондентів, що вважали НАТО агресивним блоком. Дещо збільшилося число тих, хто оцінював блок як оборонний союз (на 3,1%). Порівняно з попередніми двома - трьома роками помітно збільшилось і число громадян, які оцінили альянс у цілому більш позитивно (37,4%), ніж негативно (32,6%) .\nЗгідно з даними опитування, яке провела фірма Соціс-Геллап у червні 2002 року, 38% респондентів підтвердили свою довіру до НАТО, 34% висловили недовіру, 28% не визначилися. На конкретне запитання - про вступ в НАТО (точніше - про ставлення до відповідного рішення РНБОУ) - позитивно відгукнулися тих-таки 38%, негативно - 23%, не визначилися - 39%. Найцікавіше, однак, що 54% опитаних зізналися, що взагалі уперше чують про рішення РНБОУ; понад дві третини вперше почули про програму ПЗМ (яка на той час здійснювалася вісім років) і майже 90% опитаних довідалися нарешті (завдяки соціологам) про Хартію про особливе партнерство між Україною й НАТО, п'ятиліття якої на той час відсвяткували у Києві. Ну, а 17% опитаних виявилося, взагалі не знали, що таке Північноатлантичний альянс.\nНаміри України щодо інтеграції в структури Північноатлантичного альянсу підтвердив Закон України "Про основи національної безпеки України" від 19 червня 2003 року. У статті 8 Основних напрямів державної політики з питань національної безпеки проголошено, що у зовнішньополітичній сфері Україна провадить активну міжнародну політику з метою "... набуття членства у Європейському Союзі та Організації Північноатлантичного договору при збереженні добросусідських відносин і стратегічного партнерства з Російською Федерацією, іншими країнами Співдружності Незалежних Держав, а також іншими державами світу" .\nЩе більш конкретно наміри України щодо приєднання до НАТО було викладено у новій редакції "Воєнної доктрини України", що була затверджена Указом Президента 15 червня 2004 року. У II розділи - "Воєнно-політичні засади Воєнної доктрини", перший абзац пункту 9-го "Умови забезпечення воєнної безпеки України" викладено наступним чином: "Зміцнення довіри між державами, послідовне зниження загрози використання військової сили, проведення політики євроатлантичної інтеграції, кінцевою метою якої є вступ до НАТО як основи загальноєвропейської системи безпеки". Другий абзац пункту 16-го наголошує: "В умовах сучасної воєнно-політичної обстановки інтереси національної безпеки України зумовлюють істотне поглиблення відносин з НАТО і ЄС. Виходячи з того, що НАТО і ЄС є гарантами безпеки і стабільності в Європі, Україна готується до повноправного членства в цих організаціях". А третій абзац того ж пункту викладено : " Активізація євроатлантичної інтеграції України з орієнтацією на вступ до НАТО як основи загальноєвропейської системи безпеки та пов'язане з цим глибоке реформування оборонної сфери держави відповідно до європейських стандартів належать до найважливіших пріоритетів як зовнішньої, так і внутрішньої політики" .\n28 - 29 червня 2004 року в Стамбулі пройшов черговий саміт НАТО. Це був сьомий саміт після закінчення "холодної війни". В ході саміту 29 червня 2004 року відбулося засідання Комісії Україна-НАТО на рівні глав держав та урядів. Але ніяких кардинальних змін у відносинах Україна - НАТО або їх активізації вищезазначений захід не вніс.\nПрезидент України своїм Указом від 15 липня 2004 року увів в дію рішення Ради національної безпеки і оборони "Про подальший розвиток відносин з НАТО з урахуванням результатів засідання Комісії Україна-НАТО на найвищому рівні 29 червня 2004 року". Згідно з Указом у Воєнній доктрині України було зроблено купюри у пунктах, які визначали вступ до НАТО та ЄС як кінцеву мету євроатлантичної інтеграції, тобто вилучено ту частину тексту, яку ми позначили курсивом. Зміни в українській Воєнній доктрині були відбиттям реальних відносин нашої країни з НАТО і ЄС. Вона зазнала коректування (удосконалення, корегування). Справа у тому, що Воєнна доктрина будь-якої країни - один з ключових елементів архітектури безпеки держави, який враховує воєнні, політичні, стратегічні, економічні та інші аспекти. Доктрина - це система основних принципів для розробки стратегії, яка складається із аналізу ситуації, прогнозування різних сценаріїв розвитку та адекватної відповіді на ці сценарії. Зовсім логічно, що такий важливий документ, як Воєнна доктрина, повинен містити коректні положення, які відповідають реальній дійсності. Нові положення Воєнної доктрини були чітким сигналом щодо готовності України до глибокої інтеграції з євроатлантичними структурами. Протягом доволі складного періоду з часу, як 23 травня 2002 року Україна вперше відкрито заявила про свою мету вступити в НАТО, Київ, долаючи чимало перешкод, ішов у євроатлантичному напрямку. Празький саміт, де, попри несприятливу політичну атмосферу, було укладено План дій Україна-НАТО, Стамбульський саміт, де, незважаючи на очікування, так і не сталося розширення формату співпраці між Україною і альянсом. Здавалося, що процес євроінтеграції відбувався швидше наперекір, аніж завдяки: урядовці, які були вірними реалізації курсу на альянс, становили абсолютну меншість. Знадобилося три роки, аби за всіма формальними критеріями Україна розпочала шлях до повноправного членства в НАТО.


Економічна теорія: Політекономія. Розділ «§ 6. Альтернативні теорії вартості» | Читати наукові підручники онлайн\nРозділ «§ 6. Альтернативні теорії вартості»\nВартість належить до фундаментальних, вихідних категорій економічної науки, від неї, як на генеалогічному дереві, виростають інші категорії, в тому числі ціна, прибуток, попит, пропозиція та інші. Вона пронизує весь комплекс економічних зв'язків, що виникають в процесі суспільного відтворення матеріальних і духовних благ, їх виробництва, обміну, розподілу та споживання. Охоплюючи всі клітини економіки, вартість визначає мотиви і цілі діяльності економічних суб'єктів, сприяє ефективному розподілу і використанню ресурсів і доходів, стійкому зростанню виробництва, його збалансованості.\nТрудова теорія вартості була започаткована представниками англійської класичної політичної економії В. Петті, А. Смітом, Д. Рікардо, а згодом була доповнена і завершена К. Марксом.\nЗгідно з цією концепцією єдиним джерелом вартості є праця, яка становить субстанцію або внутрішній ЇЇ зміст. Поділивши працю на конкретну і абстрактну, К. Маркс показав, що конкретна праця створює в товарі споживчу вартість, а абстрактна - вартість. При цьому, за Марксом, джерелом вартості не можуть бути витрати минулої праці, втілені в засобах виробництва. Лише витрати живої абстрактної праці найманого працівника створюють в товарі вартість і додану вартість.\nНа основі монофакторної концепції джерела додаткової вартості К. Маркс прагнув теоретично обґрунтувати сутність та причини експлуатації найманих працівників. В цьому полягає певна односторонність та ідеологічна заданість марксової теорії вартості, яка завадила йому більш повно врахувати досягнення деяких своїх попередників та сучасників, а також відобразити різноманітність та суперечливість реальної дійсності.\nАніскільки не применшуючи заслуг К. Маркса в розвитку теорії вартості, варто визначити, що вона не позбавлена ряду недоліків і не може розглядатися як всеохоплююча і вичерпна концепція в економічній науці.\nТак, основний постулат К. Маркса про працю як єдине джерело вартості не поділяють багато сучасних економістів, вважаючи, що у створенні вартості беруть участь усі фактори виробництва, в тому числі праця, земля, підприємницькі здібності тощо.\nУ трудовій теорії вартості недостатньо приділено уваги і взаємозв'язку вартості та споживчої вартості, насамперед, впливу останньої на величину вартості товару. До того ж К. Маркс ототожнював споживчу вартість і корисність, що ускладнювало аналіз ролі корисності в теорії вартості.\nВідповідно до марксистської теорії вартість створюється працею робітників лише у сфері матеріального виробництва. Такий підхід зумовив розмежування економіки на виробничу і невиробничу сфери і, відповідно, поділ праці на продуктивну і непродуктивну, яка не створює ні вартості, ні доданої вартості. Це, у свою чергу, слугувало в командно-адміністративній економіці теоретичним обґрунтуванням ставлення до невиробничої сфери як до другорядної, малозначущої, зумовило залишковий принцип фінансування її галузей (освіти, охорони здоров'я, науки, культури), яке підкріплювалося концепцією непродуктивності зайнятої там праці. Звідси гіпертрофована увага до розвитку в радянській економіці сфери матеріального виробництва і, насамперед, виробництва засобів виробництва.\nВказані обставини дали можливість інтерпретувати трудову теорію вартості як виробничо-витратну теорію, яка на практиці породжує диктат виробника над споживачем.\nУ другій половині XIX ст. поряд із трудовою теорією вартості виникла і отримала широке поширення принципово нова концепція вартості - маржиналістська теорія граничної корисності. Засновники цієї теорії К. Менгер, Л. Вальрас, Ф. Візер, Е. Бем-Баверк, Г. Гессен, В. Парето та їхні прихильники вважали, що в основі цінності товару лежить не праця, а суб'єктивно-психологічна думка споживача щодо його корисності.\nВідповідно до маржиналістських поглядів суб'єктивна цінність благ залежить від двох факторів: рідкісності, тобто наявного запасу та ступеня насиченості потреби в них. Людина потребує не в цілому блага, а його певної кількості. Ступінь корисності кожної нової одиниці блага залежить від уже наявного запасу подібних одиниць. Потреба в нових одиницях блага зі збільшенням їх числа поступово насичується. Тому в міру збільшення споживання кожної нової одиниці блага ступінь насиченості збільшується, а корисність кожної наступної додаткової одиниці блага зменшується. Остання одиниця товару, що споживається суб'єктом, має для нього найменшу корисність. Отже, цінність блага певного виду визначається корисністю граничного (останнього) екземпляру, що задовольняє найменшу потребу суб'єкта. Цей стійкий взаємозв'язок між вказаними економічними явищами отримав у маржиналістів назву закону спадної граничної корисності.\nГранична корисність - це додаткова корисність, яку отримує споживач від додаткової одиниці товару чи послуги.\nТеорія граничної корисності та ідеї маржиналізму справили суттєвий вплив на розвиток теорії вартості і світової економічної науки в цілому. Перш за все вони виходили з того, що аналіз економічних процесів слід розпочинати не з виробництва, а з вивчення потреб людей" з пошуку критерію оцінювання ступеня корисності благ. Тим самим економічні дослідження були повернені обличчям до окремої людини, її потреб, попиту, мотивів господарської поведінки.\nКатегоріально-понятійний апарат, математичні методи дослідження та інші концептуальні положення маржиналізму стали невід'ємними елементами методології сучасного неокласичного напряму в економічній науці і, перш за все, її важливого розділу - мікроекономіки.\nПроте, маржиналістська теорія граничної корисності, побудована, як і теорія трудової вартості, на моністичному підході до вивчення природи вартості, також не стала загальною та завершеною теорією.\nЯкщо зіставити теорію трудової вартості з теорією граничної корисності, то вони нібито заперечують одна одну: перша визначає вартість товару лише затратами праці, друга - лише за ступенем його корисності для споживача. Це надавало обом теоріям (у тому вигляді, як вони були сформульовані засновниками) однобічного характеру, і вони, таким чином, не враховували реалій економіки.\nТому на рубежі XIX і XX століть деякими економістами були зроблені спроби синтезувати обидві ці теорії. Першу таку спробу зробив відомий англійський економіст А. Маршалл, який вважав, що у формуванні вартості товару слід врахувати рівною мірою як витрати виробництва, так і корисність товару. Він висловив це таким чином: "Ми могли б на рівні й підстави сперечатися про те, чи корисність, чи витрати виробництва регулюють вартість, як і про те чи верхнє, чи нижнє лезо ножиць розрізає шмат паперу". Відійшовши від пошуку єдиного джерела вартості та поєднавши теорію витрат з теорією граничної корисності на основі попиту та пропозиції, А. Маршалл тим самим поклав початок неокласичному аналізу в економічній науці.\nВидатний український економіст М.І. Туган-Барановський вважав теорії трудової вартості і граничної корисності не такими, що виключають, а такими, що доповнюють одна одну. Працю і граничну корисність він подав як об'єктивний і суб'єктивний фактори, що формують вартість. Будь-який господарський процес не виключає ні об'єктивну, ні суб'єктивну сторони, він мас обидві сторони. Трудова теорія вартості виявила об'єктивні, теорія граничної вартості - суб'єктивні фактори цінності, а справжня теорія вартості має поєднувати і те, й інше.\nВ українській економічній науці того часу поряд з М.І. Туганом-Барановським проблему вартості досліджували й інші відомі економісти, яких умовно можна поділити на певні групи. Прихильниками трудової теорії вартості були Н. Зібер, Л. Федорович, І. Міклашевський; суб'єктивно-психологічної теорії цінності - Є. Слуцький, Н. Бунге, Р. Орженецький, А. Білімович, Д. Піхно; синтезу цих двох підходів - А. Антонович.\nВ нашій електронній бібліотеці ви можете безкоштовно і без реєстрації прочитати «Економічна теорія: Політекономія» автора Базилевича В. на телефоні, Android, iPhone, iPads. Зараз ви знаходитесь в розділі „§ 6. Альтернативні теорії вартості“ на сторінці 1. Приємного читання.


Корпоративне управління в Швейцарія - Кращі Корпоративне управління 2020\nКорпоративне управління в Швейцарія . Подивіться на програми Корпоративне управління в Швейцарія .\nКорпоративне управління в Швейцарія . Візьміть Корпоративне управління в Швейцарія . Отримати всю інформацію МВА, заощадити час і звернутися в школу в Швейцарія !\n1 Результати в Корпоративне управління, Швейцарія Filter


Директорія Підготував Козак Валерій\nІм'я файлу: Презентація Козака Валерія група ПБ-15с.pptx\nСтудент групи ПБ-15с\n26 грудня 1918 р. у Києві Директорія на чолі з Володимиром Винниченком, яка в результаті повстання повалила владу гетьмана Павла Скоропадського, проголосила відновлення Української Народної Республіки та створення уряду на чолі з Володимиром Чехівським.\n1 січня 1919 р. Директорія УНР на чолі з Симоном Петлюрою урядовим законом проголосила автокефалію православної церкви в Українській Народній Республіці. Підготовлений поспіхом і без участі церкви, він не передбачав відокремлення церкви від держави і на практиці його втілення не відбулося через спротив єпископату.\n5 квітня 1919 р. після п'ятимісячного перебування на півдні України французькі окупаційні війська залишили Одесу.\nВідразу після зайняття Києва (14 грудня 1918 року) Директорія оприлюднила ряд свідоцтв, спрямованих проти поміщиків і буржуазії. Була прийнята постанова про негайне звільнення всіх призначених при гетьмані чиновників. Уряд мав намір позбавити промислову й аграрну буржуазію виборчих прав. Владу на місцях передбачалося передати Трудовим радам селян, робітників та трудової інтелігенції.\n26 грудня 1918 року Директорія видала Декларацію, з прийняттям якої почалася аграрна реформа та в якій Директорія УНР заявила про намір експропріювати державні, церковні та великі приватні землеволодіння для перерозподілу їх серед селян.\n31 грудня 1918 року Директорія запропонувала Раді Народних Комісарів РСФРР переговори про мир.


Фантазії про Сталкера, або незнятий фільм Тарковського - портал новин LB.ua\nГоловна — Блоги — Блог Олега Батурина — 22 грудня 2021, 16:47\nНа Талліннському міжнародному кінофестивалі “Темні ночі” (PÖFF) показали мультимедійну оперу “Тарковський. Восьмий фільм”.\n“Гофманіана”, “Злочин і кара”, “Чарівна гора”, “Іосіф і його брати”, “Доктор Фаустус”, “Степовий вовк”, “Ідіот”, “Майстер і Маграрита”. Це далеко не повний перелік проєктів, які не встиг реалізувати радянський кінорежисер Андрєй Тарковський.\nЯким міг стати його восьмий фільм, якби не передчасна смерть в еміграції в Парижі наприкінці грудня 1986 року? Роздумам про це присвячена мультимедійна опера-фантазія, яку автори так і назвали “Тарковський. Восьмий фільм”. Її представили під час кінофестивалю PÖFF у залі талліннського “Котла культури” і концертній залі Ванемуйне в Тарту.\nОпера вийшла незвичною: її сцена була одночасно місцем для глядачів, які стояли поруч із виконавцем головної ролі, австрійським актором Ґілбертом Гандлєром. Він грає смертельно хворого Тарковського, якому доля дала шанс зняти ще один фільм. Але перед цим йому доводиться поспілкуватися з віртуальними персонажами: власною дружиною, роботом, чат-ботом і загадковим замовником нової стрічки.\nВперше оперу “Тарківський. Восьмий фільм” представили у Відні восени 2020 року. Автором ідеї і постановником став австрієць Томас Корнеліус Дезі, а авторами та виконавцями музики – естонський гурт NIHE. Сама опера є результатом співпраці Eesti Kontsert, віденським центром WUK, державним театром Лінца, фестивалем Ars Electronica й талліннським кінофестивалем PÖFF.\n"Глядачі побачать у виставі-опері лише одного живого виконавця, але в ній насправді задіяні й інші — приміром, чат-бот і робот. У нас великий склад, але на сцені перебуває лише один виконавець, що ідеально під час пандемії", – пояснив Томас Корнеліус Дезі.\nЗа його словами, ідею для вистави-опери підказав щоденник Андрєя Тарковського “Мартиролог”.\n"Режисер постійно думав, що може зняти лише сім фільмів. І він шукає вихід з цього свого пророцтва, висловленого ним ще в молоді роки. Тож нашою ідеєю було те, що він вийде з цього за допомогою технологій і віртуального світу", – додав режисер-постановник опери.\n"Зміщення кордонів та їх перетин, симбіоз різних мистецтв завжди яскравий і привабливий і відповідає бунтівному духу нашого фестивалю. Де ще можна поставити оперу про Тарковського, як не там, де відкривається вхід Сталкера до Зони", – прокоментувала директорка PÖFF Тііна Локк.\nІнтерес естонців до Тарковського не повинен дивувати: цього кінорежисера тут дуже шанують. Не в останню чергу за те, що культовий серед кількох поколінь кіноманів “Сталкер” він знімав саме в Естонії: зокрема, на території колишньої котельної, де більше 5 років тому відкрили “Котел культури” і на закинутій в часи радянської окупації Естонії гідроелектростанції на річці Яґала неподалік Таллінна, відновленій вже після повернення незалежності країни.\nАле в цій історії звертає увагу те, що автори мультимедійної опери навіть не намагалися зліпити з Тарковського черговий “бронзовий пам’ятник” і обійшли стороною головні мотиви його творчості — тугу за батьківщиною, “Росією-матушкою” з відповідними візуальними і музичними образами. Тож несподіваний образ режисера, який давно став класиком, сподобається явно не всім. Що вже само по собі можна вважати компліментом для авторів “Восьмого фільму”.


Чим жив Донбас в 2019-му році: 10 головних подій року, що минає | Коментарі Донетчина\nЧим жив Донбас в 2019-му році: 10 головних подій року, що минає\n27 листопада 2019, 12:16 • Красовская Настя\nУ 2019 році мешканцям Донбасу видали квартири, медики в селах отримали новий транспорт, а в наступному році вирішили будувати два заводи і будинки для переселенців\nМешканцям Вугледара 2019-й рік запам'ятався реконструкцією бульвару "Шахтарський". На 2,7 гектарах території з'явилася небачена краса - клумби, дерева і чагарники. Це те, чого так не вистачає Донбасу в такі складні часи - добре облаштоване цивілізоване життя. Створили там і безліч місць для проведення заходів і тихого відпочинку. Встановили дитячий майданчик і зробили алеї для прогулянок. На все це було витрачено 11 млн 615 тисяч гривень.\nНайбільш обговорюваною подією в Донецькій області у 2019 році стало розведення військ в районі населених пунктів Богданівка і Петрівське (ділянка №3). Розведення сил почали проводити 9 листопада, о 12:00. Подібна подія викликала побоювання у багатьох людей. Зараз, станом на 27 грудня, спостерігається зменшення кількісті обстрілів. Процес розведення сил проходило дзеркально, з обох сторін.\nВиникла в цьому році величезна проблема з виплатою заробітних плат шахтарям. Ситуація доходила до жахливих наслідків - шахтарям навіть відключали електрику в будинках, за не сплату, а самі працівники на деяких шахтах влаштовували бунт (не підіймалися на поверхню два дні). І ось, 13 листопада, в Донецькій області на казначейські рахунки надійшло 411 млн 800 тисяч гривень, які були спрямовані на погашення заборгованості таким шахтам, ДП "Селидіввугілля", ДП "Мирноградвугілля", ДП "Торецьквугілля", ДП "Південнодонбаська №1". Ще у грудні, перед Різдвяними і Новорічними святами, також були виділені кошти. А саме - 322,6 млн грн, які використають на виплату зарплат.\nНові заводи почнуть будувати в Донецькій області. Для цього, в 2019 році розробили концепцію управління відходами та вирішили створити два сміттєпереробних заводи з технологією Waste no Energy. Вже відомо, що перший завод побудують у північній частині області. Причина - саме там є необхідний потенціал для розвитку цієї інфраструктури. Завод з'явиться в Краматорську.\nДосить хороші новини з'явилися і для переселенців. Через кілька років початку військового конфлікту на Донбасі, для внутрішньо переміщених осіб (ВПО) вирішили будувати житло. І це рішення підтвердилося наявністю грошей і виділенням коштів у розмірі 485 мільйонів гривень. Ці гроші заклали в проект бюджету на 2020 рік. В 2018 році, на будівництва житла для ВПО було спрямовано лише 10 мільйонів гривень. Саме питання з житлом для переселенців на Донбасі на сьогоднішній день є дуже гострим. Оскільки житлові будинки в області не будують вже дуже давно, виникає дефіцит житла. При цьому, в 2020 році розглянуть питання фінансування розвитку житлового фонду хоча б на рівні гуртожитків сімейного типу та іншого соціального житла.\nЗапам'ятався 2019 рік і підписанням Територіальної угоди на 2019-2021 роки. А саме, між Донецькою облдержадміністрацією, Спільним представницьким органом репрезентативних професійних спілок Донецької області та Об'єднанням організацій роботодавців Донецької області. Цю подію на Донбасі назвали знаковою, оскільки ця угода спрямована на вирішення актуальних питань життєдіяльності області. Воно стосується ефективного розвитку економіки області, підвищення якості життя, гарантій зайнятості населення, динамічного зростання заробітної плати і забезпечення безпечними умовами праці.\nЦього року прославилися і активісти з Донбасу. До прикладу, фото однієї громадської активістки з Маріуполя перемогло на Всеукраїнському конкурсі в Києві. Його розмістили у фойє станції метро "Золоті ворота", де була відкрита виставка на честь цього конкурсу. Сам захід присвятили подоланню стереотипів щодо жінок та їх можливостей в українському суспільстві. Загалом на конкурс було надіслано більше 700 фотографій з усіх регіонів України.\nА ось у Краматорську з'явилися цілих 15 вуличних муралів. Їх авторами стали відомі іноземні художники. Один мурал - "Missae Ferrum & Nelumbo Lutea" з'явився на вулиці Марата, 4. Його створив сам італійський художник Фабіо Петані. Він зобразив пейзаж гірського озера в сонячному світлі. Так, роботи такого талановитого художника, як Фабіо, показують людям інший світ. Причина — не у кожної людини є можливість подорожувати і доторкнутися до природи далеких країн. Але кожен на Донбасі може побачити різні мурали і таким чином подумки подорожувати і перейнятися малюнком.\n2019-й рік "приніс" до сіл Донецькій області новий службовий автотранспорт на якому медичні працівники зможуть надавати людям допомогу. Транспорт отримали заклади охорони здоров'я первинного рівня, які працюють саме в селах. Ще на Донбасі почали будувати 21 об'єкт охорони здоров'я на загальну суму 158 мільйонів гривень. Крім цього, закуповують медичне обладнання для медичних закладів у сільській місцевості на загальну суму 18 мільйонів гривень.\nЗустрічати Новий рік 40 мешканців Донбасу будуть в своєму новому і особистому житлі. Саме така кількість дітей-сиріт отримали ключі від власного житла перед святами. Житло купили за рахунок субвенції з обласного бюджету, яка була надана бюджетам міст, районів, ОТГ (Об'єднаних територіальних громад) на умовах співфінансування 50/50. Так, квартири дітям-сиротам видали у Костянтинівці, Краматорську, Покровську, Лимані, Мирнограді, Добропіллі, Селидові, Добропільському, Бахмутському, Покровському, Слов'янському, Мар'їнському та Волноваському районах. А ще - в Олександрівській та Черкаській ОТГ.\nРаніше, видання "Донбас. Коментарі" писало, що в новому році на Донбасі будуть формувати ОТГ і проводить вибори.\nНи слова о необходимости запорной арматуры https://admiralzavod.com/ru/catalog/


Місто, де починається Різдво - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nІнна ОМЕЛЯНЧУК 3 сiчня 2020\nМісто, де починається Різдво\nЯкщо хочете побачити, як французьке місто Страсбург готується до Різдва, приїздіть туди в листопаді. Бо, приміром, у 2019-му місто, де починається Різдво, стало приміряти різдвяні шати вже 8 листопада — на власні очі переконалася. 22 листопада тут відкрили відомий у всьому світі передріздвяний ярмарок, а це означає справжнісінький туристський бум.\nЩоправда, й на початку листопада, коли українські журналісти приїхали на Світовий форум демократії до Ради Європи, гостей у гостинному місті (вибачте за каламбур) теж вистачало. На вуличках і площах, на прогулянковому катері, що катає туристів унікальними каналами Страсбурга, можна почути різні мови. Але перекладача не потребував ніхто. Ось чолов’яга в жовтому світловідбивному жилеті завершує монтувати святкову ілюмінацію на головній площі Клебер, неподалік головного собору 300-тисячного міста — від його величі перехоплює дух. До речі, весь історичний центр — культурна спадщина ЮНЕСКО. Комунальник не спантеличений, що ми його фотографуємо: каже, давно звик.\nПлоща Клебер ще від початку листопада усміхається різдвяною символікою. Кожен з торгівців прагне привабити туриста саме оригінальною святковою атрибутикою. Адже сувенірний товар здебільшого ідентичний: серветки, рушнички, гаманці, листівки, кухлики, тарілочки. І на всьому цьому обов’язково є напис: ALZACE. Так столиця цього непростого за історичними перипетіями регіону ідентифікує себе і дуже з того пишається. Ельзас кілька разів переходив від Франції до Німеччини. І остаточно став французьким після Другої світової, хоч німецький колорит і нині надає йому особливого шарму. Коли в місто прийшли нацисти, місцевим жителям заборонили спілкуватися рідною ельзаською. Чоловіків забирали до армії німецького рейху і карали навіть тих, хто наважився одягти улюблений берет. Не кажу вже про виконання «Марсельєзи», яка, до речі, теж народилася у Страсбурзі. Не дивно, що в місті виник потужний рух опору загарбникам. Щоб у колективній пам’яті швидше стерлися такі неприємні моменти, 1949-го Страсбург вирішили зробити європейською столицею. Тут розмістили Раду Європи, Європейський суд з прав людини, Європарламент. Тож без гостей місто не залишається ніколи.\n— У ХV столітті в нас з’явився перший у Європі друкарський верстат, тепер стаємо центром цифрової революції, — сказав мер Страсбурга на Світовому форумі демократії. — Нині, коли новини поширюються зі швидкістю 360 тисяч кілометрів за годину, маємо випрацювати інструменти обробки цієї інформації, щоб вона не була маніпулятивною. І над цим працює все місто. А ще в сусідню Німеччину зі Страсбурга тепер можна поїхати на звичайнісінькому трамваї. За 1,3 євро та 15 хвилин домчить вас до найближчого німецького містечка Кель на протилежному березі Рейну. Ось така співпраця громад — без жодних перепон і кордонів. Місцеві зізнаються, що частенько їздять туди на закупи, бо євроінституції нагнітають ціни в самому Страсбурзі. Але на Різдво грошей тут не шкодують — підтримувати статус європейської столиці свята хоч і непросто, зате почесно. Незважаючи на теракт, що стався на різдвяному ярмарку торік, тут кажуть: ми не дамо себе залякати. І йдуть ярмаркувати.


США замовили у Northrop Grumman нову високоточну ядерну ракету замість Minuteman III - новини ZIK.UA\nНовини » Світ четвер, 10 вересня, 2020, 10:36 Читать эту новость на русском\nСША замовили у Northrop Grumman високоточну ядерну ракету замість "Мінітмен-3"\nНаразі на озброєнні США знаходяться ракети Minuteman III Фото з відкритих джерел\nРакета буде володіти підвищеною точністю, збільшеною дальністю і поліпшеною надійністю\nАмериканська корпорація Northrop Grumman виграла тендер на створення нової міжконтинентальної балістичної ракети для стратегічних ядерних сил США. Компанія залишилася єдиною учасницею конкурсу після того, як в липні з нього вийшла корпорація Boeing. Про це повідомляє ВВС News Русская служба.\nТак, згідно з контрактом, Northrop Grumman повинна розробити повністю нову ракету на зміну єдиній наземній МБР LGM-30 "Мінітмен-3" розробки і виробництва корпорації Boeing, яка наразі перебуває на озброєнні у Сполучених Штатах.\nДо слова, "Мінітмен-3" була створена ще в 1970-х роках, відтоді неодноразово модернізувалася. Очікується, що вона прослужить приблизно до 2030-х років. Загалом триступенева ракета здатна нести три боєголовки, однак наразі їхня кількість скорочена до однієї.\nНовини за темою: Кошмар для танків НАТО: В Росії представили надзвукову ракету "Гермес"\nТоді як контракт з Northrop Grumman вартістю 13,3 млрд доларів передбачає створення нової міжконтинентальної балістичної ракети до лютого 2029 року. Наразі її характеристики невідомі, однак глава командування глобальних ударів ВПС США Тім Рей наголосив, що ракета повинна володіти "підвищеною точністю, збільшеною дальністю і поліпшеною надійністю".\nЗазначається, що наразі Northrop Grumman вже будує перший прототип стратегічного бомбардувальника B-21 Raider, який повинен бути прийнятий на озброєння у 2025 році.\nНагадаємо, нещодавно США провели успішне випробування міжконтинентальної балістичної ракети "Мінітмен-3", яка може оснащуватися ядерними боєголовками. Вона подолала відстань майже у 7 кілометрів.


На Донбасі 9 листопада загинули двоє бійців ВСУ - АСН\nНа Донбасі 9 листопада загинули двоє бійців ВСУ\nЗа минулу добу в зоні проведення операції Об'єднаних сил на Донбасі бойовики російсько-окупаційних військ дев'ять разів відкривали вогонь по позиціях ВСУ. Про це вранці 10 листопада повідомили в прес-центрі штабу операції ООС.\nЯк повідомляється, в результаті бойових дій в п'ятницю, 9 листопада, на Донбасі загинуло двоє бійців Збройних Сил України. Найгарячішою точкою були околиці Луганського на Світлодарськ напрямку, де ворог застосував міномети 120-мм калібру, заборонені мінських угодами. Також бойовики обстрілювали позиції ТСК поблизу Авдіївки, Пєсков, Гнутове, Кримського, Вільного, Тарамчук і Березового. Поблизу Кримського під прикриттям мінометів, гранатометів і великокаліберних кулеметів позиції ВСУ обстрілював ворожий снайпер.\nЗа даними української розвідки, за минулу добу двох окупантів були знищені і ще двоє отримали поранення.


Рейкова стеля для ванної кімнати\nФахівці, що займаються обробкою приміщень, останнім часом все частіше пропонують своїм замовникам установку у ванній кімнаті рейкових стель. Якщо багато з бажаючих змінити інтер'єр своєї ванної, спочатку до такої пропозиції ставляться насторожено, то подивившись на фото дизайнерських проектів, в яких використані оригінальні панелі, починають цікавитися запропонованим варіантом обробки.\nІноді власники житла приходять в компанію, що займається ремонтом приміщень, отримавши захоплені відгуки від знайомих, вже скористалися набирає популярність оздоблювальним матеріалом. Незважаючи на зростаючий попит на цей вид обробки, багато споживачів дуже смутно уявляють, з чого виготовляється таке покриття, як воно монтується, які види бувають.\nЦілком природно, що ніхто не бажає оплачувати «кота в мішку». Необхідно мати хоча б загальні відомості про технологію монтажу і матеріалах, що використовуються при виготовленні такого виду ремонту, уявляти, в чому їх конкретні переваги серед інших видів обробки.\nКращий варіант рейкової стелі\nНайбільш часто для оформлення санвузлів вибирають алюмінієві рейки. Іноді запитують, чому саме алюміній використовують для їх виготовлення? Все дивно просто - це єдиний з металів, що має всі властивості, що роблять його найбільш підходящим для експлуатації в приміщенні підвищеної вологості, яким і є ванна кімната.\nЦе легкий матеріал, значить, навантаження на несучі конструкції буде невисока. При окисленні на ньому не з'являється іржа - алюмінію незнайоме такий стан. Алюмінієвий матеріал відмінно відмивається, набуваючи після миття первозданний вигляд. Він покритий пилевідштовхуючим покриттям, а це означає, що бруднитися стелю практично не буде.\nІ головна перевага рейкової конструкції з алюмінію - швидкість монтажу і можливість створення оригінального інтер'єру в різному стилі. Особливо красиво виглядає оригінальний дизайн покриття стелі, коли в оформленні ванної використано багато скла. Такі проекти часто можна побачити на фото будівельних та дизайнерських журналів.\nВибір алюмінієвих рейок\nРейковий стеля може бути змонтований різного виду, залежно від того, який проект оздоблення вибраний. Рейки випускаються різноманітного дизайну, і кожен з них створює інтер'єри, несхожі один на одного.\nЗакриті рейки своїм дизайном схожі на стандартну дерев'яну вагонку.\nВідкриті виконані таким чином, що при монтажі між ними передбачений невеликий зазор. У ванній кімнаті їм навряд чи знайдеться застосування, так як відкриті рейки зазвичай встановлюють на висоті більше п'яти метрів.\nТретій вид має назву «рейки зі вставками». Їх дизайн не має відмінностей від відкритого типу, але при монтажі всі зазори закриваються вузькими смужками з алюмінію.\nКолірний діапазон оздоблювальних комплектів різноманітний, так що підібрати алюмінієві рейки відповідно до загальною колірною гамою ванної кімнати, не складає труднощів. При необхідності змінити колір покриття, це легко зробити за допомогою звичайної емалі, призначеної для робіт по металу.\nКомплектація рейкової стелі\nЩе на стадії планування установки конструкції, коли прочитані відгуки, розглянуті фото в журналах, багато споживачів починають цікавитися, в яку приблизно суму їм обійдеться задоволення мати у ванній кімнаті рейкова стеля, що ще буде необхідно, крім основних панелей.\nКрім самих панелей, потрібно придбати:\nшини, планка із зубчиками, що служить для кріплення;\nпідвіс, кріпильна частина комплекту у вигляді дроту, за допомогою якої шини та рейки, закріплені в них, кріпляться до основи;\nплінтус, що закриває щілини біля стін.\nВеликий ціновий діапазон випускаються комплектуючих дозволяє зробити вибір матеріалів з найменшими витратами, а витрачені кошти послужать в підсумку для економії бюджету - новий ремонт в осяжному майбутньому не буде потрібно.


Як допомогти дитині пережити розлучення батьків - Cім'я - територія спільна - Поради психолога - Каталог статей - Вчитель вчителю, учням та батькам\nЯк допомогти дитині пережити розлучення батьків<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />\nКолись ви були люблячою родиною, мріяли жити довго і щасливо, ростили дітей. Але одного разу любов закінчилася. Ви розлучилися, поділили друзів і майно, викреслили колишнього зі свого життя. Про те, що було кохання, тепер нагадують тільки діти. Саме їм дістається найбільше при розбірках колишнього подружжя.\nЧому ми ненавидимо своїх «колишніх»?\nЗ одного боку, відповідь очевидна - за ті образи, які вони нам завдали. Але, з іншого боку, образа - одна з самих непродуктивних емоцій, ви вже розлучилися з «підступним зрадником», з «безвідповідальною людиною» і «маминим синочком», пора перестати мусолити образи. Щоправда, така позиція вимагає деякої душевної роботи, набагато легше кипіти ненавистю, жадати якомога боляче вразити, покарати свою колишню половину. Саме таке ставлення призводить до ситуації, коли один з батьків не дає іншим родичам бачитися з дитиною.\nІсторія перша: «Люби мене, а я буду любити нашу дитину!»\nІрина розійшлася з чоловіком, коли сину було 4 роки. Втомилася від постійного безгрошів'я, від того, що чоловік вечорами пропадав з друзями, легко витрачав зарплату на комп'ютерні диски, забуваючи, що синові потрібна нова куртка. Чаша терпіння переповнилася, коли вона викрила чоловіка у зраді. І не дивлячись на його прохання пробачити і обіцянки, що «він більше не буде», подала на розлучення. Тато зустрічається з сином, але при цьому хоче, щоб завжди була присутня колишня дружина. Якщо Ірина зайнята, то й у колишнього чоловіка знаходяться справи, які заважають зустрітися з сином. Більш того, він не залишає спроб помиритися і повернути її.\nОдного разу Ірина зауважила, що в її житті буде нова любов, на що колишній чоловік негайно зреагував: якщо в тебе хтось з'явиться, я перестану спілкуватися з дитиною.\nКоментар психолога Світлани Калініної:\nНа жаль, культура сімейних відносин, яка склалася в нашій країні не сприяє збереження у чоловіків батьківських почуттів до дитини з колишньої родини. Можна було б послатися на особливості чоловічої психології, але це не так. Яскравий приклад тому - ставлення до дітей східних чоловіків, коли розлучення на увазі, що дитина залишиться у батька. Це може бути дуже сильним чинником, який утримує в сім'ї жінку. Наші ж чоловіки знають, що дитина автоматично залишиться з матір'ю, і лише від них залежить, чи будуть вони підтримувати зв'язок зі своїм нащадком чи ні. Крім того, самі колишні дружини також намагаються використовувати дитину як засіб тиску на колишнього чоловіка. Насправді чоловіку треба з самого початку дати зрозуміти, що у випадку розлучення він буде нести таку ж відповідальність за дитину, як і перебуваючи у шлюбі. Тоді йому буде легше прийняти сам факт свого батьківства і розвивати батьківські почуття.\nІсторія друга: «Я боюся втратити дочку!»\nУ Ігоря молода дружина, яка любить тусовки, розваги та ... іншого чоловіка. Маленька дочка на тата й бабусю. Батько годує її, укладає спати, співає колискові. Кожну секунду він намагається провести з дочкою, намагаючись закарбувати в пам'яті її смішні гримаску, її голосок, її теплі ручки. Дружина весь час загрожує, що в будь-який момент вона може виїхати в іншу країну, і він ніколи більше не побачить доньку, а його мама - онуку. Щоб «задобрити» дружину, Ігор намагається виконувати всі її забаганки, лише б вона не пішла від нього разом з дитиною.\nНа жаль, стереотипи суспільної свідомості роблять таку ситуацію звичайною. І питання «чому мами відбирають дітей у батьків?» - ніколи не ставиться. Батьківська любов абсолютно безправна, якщо тільки тато - не багатий бізнесмен або зірка шоу-бізнесу. Ні в кого не викликає сумніву любов матері до дитини та бажання її виховувати. Але ж батько теж може просто любити свою дитину і хотіти бути поряд з нею.\nІсторія третя: «З чим прийшла до мене - з тим і підеш!»\nНастя приїхала до Москви з провінційного містечка. Їй «пощастило» - вона познайомилася з симпатичним і небідним москвичем, трапилася любов, і вона переїхала до нього жити. Народилася дитина, потекло сімейне життя. Коли одного разу шлюб дав тріщину і Настя зібралася піти від чоловіка разом з дитиною, той недвозначно пригрозив: «Хочеш - йди, але дитини не віддам. У тебе тут ні роботи, ні квартири. А у мене вистачить грошей, щоб відсудити сина!»\nОстаннім часом така практика - відсудити дитину у дружини - стає все більш поширеною. Особливо в середовищі небідних чоловіків. Напевно, люди з певним стилем мислення і статусом можуть сприймати дитину як власність. Розпізнати в чоловікові майбутнього борця за дитину буває складно, іноді навіть дуже млявий і безініціативний партнер в ситуації розлучення виявляє чудеса завзятості і принциповості. Хоча, звичайно, таку поведінку скоріше можна чекати від людини жорсткої і вольової.\nЖорсткі чоловіки зазвичай протягом сімейного життя згадують про можливість такого результату при розлученні або навіть використовують цей аргумент для погроз і шантажу, домагаючись від дружини певної поведінки. Іноді чоловіки потихеньку збирають компромат на свою дружину, щоб у потрібний момент ця інформація зіграла вирішальну роль в суді. Така поведінка часто буває продуманою, адже чоловік збирається боротися з нашою судовою системою, яка традиційно приймає рішення на користь матері.\nЧи можна домовитися?\nЗвичайно, один з батьків може переконувати себе та інших, що він в першу чергу керується інтересами дитини. Саме тому і не підпускає до нього другого з батьків. Але на жаль ... У подібних ситуаціях батьками рухає не любов, а безмежний егоїзм і бажання таким чином вирішити свої проблеми. Хтось, граючи на батьківських почуттях, тягне з другої половини гроші, хтось демонструє свою владу. Інтереси дитини зберігаються в тому випадку, коли у нього є мама і тато, а також бабусі-дідусі-брати-сестри і т. д. Ви - колишні чоловік і дружина - можете ненавидіти один одного, не бажати навіть мінімального спілкування, можете завести нову родину ... Але для своїх дітей ви завжди повинні бути мамою і татом, які забезпечують їм надійний тил.\nПри бажанні «поділити» дитину просто згадайте, що батько і мати мають як рівні обов'язки, так і рівні права на те, щоб спілкуватися зі своїм спадкоємцем, проводити з ним час, займатися його вихованням. А значить, треба вміти домовлятися. Відмовитися від егоїстичної позиції, проявити себе зрілими людьми, яким судилося РАЗОМ виростити свого нащадка.\n► Не варто вважати, що тільки ви знаєте, як треба ростити ваше чадо. Другий батько також керується найкращими намірами. Почуйте і його позицію.\n► Ніколи не з'ясовуйте відносини при дитині, він не повинен відчувати себе відповідальним за розбіжності батьків. У цій ситуації стояти на своєму до переможного - не кращий вихід. Продемонструйте дбайливе ставлення до нервів дитини. Ваш партнер це обов'язково оцінить.\n► Уникайте фраз: «Ти повинен» або «Ти повинна», а також надмірного «яканья»: «Я вирішила ...», « Я буду робити так ...» Категоричність заважає домовлятися. Замість «повинен» говоріть «було б добре ...» або пропонуйте «давай зробимо так ...». Та й перш ніж озвучити своє єдино вірне рішення, обговоріть його з кожним з батьків.


27 січня, 2021 - 15:45\nВ СБУ кажуть, що канал нелегальної міграції використовував криміналітет.\nОрганізували канал нелегальної міграції троє жителів Харківської області.\nПротягом року зловмисники через власні зв'язки серед криміналітету шукали бажаючих нелегально перетнути російсько-український кордон. За оперативною інформацією, "клієнтами" фігурантів були іноземці, які перебувають в країні нелегально, представники кримінальних кіл, підозрювані в скоєнні злочинів в Україні і за кордоном. Про це повідомив начальник пресцентру управління Служби безпеки України в Харківській області Владислав Абдула.\n"Вартість "трансферу" становила 1,5 тисячі доларів з кожного нелегального мігранта. В рамках розпочатого кримінального провадження правоохоронці задокументували кілька фактів незаконного переміщення осіб через державний кордон України", — розповіли в СБУ.\nЗа даними поліції, 7 серпня недалеко від села Одноробівка (Золочівський район) затримали 26-річного жителя Пісочина, він перевів на територію України з боку Росії громадянина Азербайджану. Копи встановили, що до скоєння злочину також причетні чоловіки віком 52 та 39 років.\nЗараз вирішується питання про повідомлення трьом учасникам групи про підозру у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України (незаконне переміщення людей через кордон), і кваліфікації їх дій, як вчинених у складі організованої групи. Згідно санкції статті зловмисникам загрожує тюремне ув'язнення терміном від п'яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади на строк до трьох років. Найближчим часом вдома у фігурантів планують провести обшуки.\nСБУ перевіряє можливість використання заблокованого каналу нелегальної міграції бойовиками так званих "Л / ДНР".


Степан Барна: Здобуття простими громадянами України фундаментального права людини на свободу пересування як усередині країни, так і за її межами, – ось що найважливіше\n19.05.17 | 16:48\nГазета «Свобода» продовжує вже регулярні бесіди з головою Тернопільської обласної державної адміністрації Степаном Барною про найважливіші теми дня.\n26 квітня посли Європейського Союзу (ЄС) схвалили надання безвізового режиму для громадян України. А 11 травня Рада ЄС підтвердила цю угоду. Що це означає для громадян України та для держави в цілому?\nУкраїнці отримали безвізовий режим з 30 країнами Європи, серед яких 26 членів ЄС (за винятком Ірландії та Великобританії), а також країни, що входять до Шенгенської зони: Ісландія, Ліхтенштейн, Швейцарія та Норвегія. Тобто, скасовано візи на короткотермінове перебування (90 днів протягом кожного періоду в 180 днів) у цих країнах. Я розглядаю це як своєрідний вияв європейською спільнотою поваги до українців, які заслужили таке ставлення, перш за все своєю багатовіковою історією, європейськістю духу української нації…\nЩоб вільно подорожувати країнами Європи, громадянам України потрібно лише мати біометричний паспорт, а також пакет документів, які підтверджують мету поїздки (подорожі чи за запрошенням), забезпеченість проживання в обраних країнах…\nА для України в цілому – це перш за все загальноєвропейське та світове визнання – визнання послідовності та цілеспрямованості зовнішньої та внутрішньої політики нашої держави. Адже ще в листопаді 2010 року Україна отримала план дій (своєрідне завдання) із лібералізації візового режиму з ЄС – всього із 144 пунктів. У грудні минулого року Єврокомісія визнала їх виконання нашою державою. Так що проведено колосальну роботу, пройдено складний шлях політичного, економічного, соціального, правового реформування українського суспільства…\nХто б там що не казав, безвіз – це висока оцінка зробленого в Україні впродовж останніх років. Водночас це велика цивілізаційна перемога – здобуття нашими громадянами фундаментального права людини на свободу пересування як усередині країни, так і за її межами. Ось що найважливіше…\nА як, на вашу думку, поставляться до цього наші східні «вороженьки» –Росія?\nРосія є двоякою. Є російський народ, і є тоталітарний, шовіністичний, імперський режим Путіна, який, до речі, за оцінками експертів, прискорено банкрутує і вже у скорім часі йому пророкують загибель. Загибель перш за все від зусиль власного народу. Зрозуміло, що у своїй передсмертній агонії путінська Росія буде в черговий раз задихатися жовчю брехні та ненависті і до України, і до країн ЄС, які запрошують нас у свою європейську родину.\nА більшість простих росіян, думаю, буде нам щиро заздрити і робити все для того, щоб прискорити падіння путінської системи беззаконня, безправ’я, насильства та міжнародного терору… Українці в цьому з ними солідарні.\nА як нам, українцям, якнайкраще скористатися наданим безвізовим режимом перетинання кордонів країн ЄС?\nУсім, хто має намір подорожувати країнами Європи, я радив би найперше скрупульозно вивчати досвід організації та функціонування тут державного механізму, правових, виробничих та суспільних відносин. Це те, що у них діє як механізм найкращого швейцарського годинника. Вивчати і привносити до нас в Україну. Ми і до цього часу мали можливість це робити і дещо вже розпочали. Скажімо, реформа децентралізації влади та управління, яка в нас проводиться, – це якраз і є досвід європейських держав, зокрема Польщі. На жаль, процеси змін ідуть не так швидко як би нам цього хотілося, насамперед через їх нерозуміння певною, але значною частиною суспільства, представники якої навіть у владних структурах (особливо місцевих) часто відстоюють містечкові інтереси, незважаючи на перспективу, а також через негативні впливи окремих політичних сил, для яких головним сьогодні стало гасло: «Усе, що робить влада, – погано». Хоча перебуваючи не так давно при владі, вони нічого доброго для суспільства не робили…\nЯкщо продовжити розмову про реформи, то, на мій погляд, тут ключову роль має відігравати центральна влада, від імені якої група найкваліфікованіших менеджерів-управлінців повинні напрацьовувати концепції, схеми реформ та механізми їх реалізації, і вони невідкладно мають впроваджуватись у життя. До речі, саме так було в тій же Польщі: вранці поляки встають, а територіально-адміністративний устрій у них уже новий. Але вони зрозуміли: демократія – це основа, а радитись-перераджуватись, коли все ясно (і, головне, конче потрібно для суспільства), можна до безконечності. Особисто я за такий підхід до справи. Сподіваємось, що і в цьому плані в нас все буде добре. Головне, що більшість суспільства налаштована на позитив – на конкретні дії.\nУ підсумку, Україна вже незабаром має стати повноцінним членом Європейського Союзу і всі ми зобов’язані прикладати до цього свої зусилля.\nУ неділю, 22 квітня, у Тернополі відбудеться акція «Молитва за Україну. Єдиний народ – єдина церква»


Lockheed Martin випробував лазерну зарядку в повітрі - Quickest\nДодому Різне Авиа и вооружение Lockheed Martin випробував лазерну зарядку в повітрі\nМинулого місяця компанія Lockheed Martin провела успішні випробування в аеродинамічній трубі безпілотника Stalker. Мета була продемонструвати можливість його живлення від лазерного променя. Тепер фахівці компанії спільно з LaserMotive завершили ще одну серію тестів. На цей раз апарат, що використовується американською армією з 2006 року, випробовувався в реальних умовах в повітрі.\nВ ході недавнього польоту Stalker був оснащений легким фотоелектричним ресивером. Наземний лазерний трансмітер був побудований на базі обладнання LaserMotive, розробленого в 2009 році.\nПроведені льотні випробування показали, що Stalker здатний успішно працювати від лазерного променя на відстані 600 м. Тести показали, що лазер не завдає шкоди апарату, а додатково встановлений ресивер не впливає на політ безпілотника і його аеродинамічні характеристики. В ході випробувань лазерний промінь слідував за Stalker протягом тривалого часу з точністю до сантиметра, незважаючи на турбулентність і виконувані безпілотником маневри.\nПопередня статтяУ Фаюмському оазисі знайдені дві скульптури левів\nНаступна статтяУкраїнські студенти винайшли рукавички для глухонімих\nКомпанія Google повідомила про швидкий запуск проекту Google Earth 3D для мобільних пристроїв. У рамках цього проекту планується створити тривимірні карти кількох великих міст, охопивши таким чином площа з населенням 300 млн.


Андрій Прокопенко: "Індустріальні парки – драйвер промислового розвитку українських регіонів"\nВівторок, 26 жовтня, 11:27:18\n29.11.2019 10:52 — Агенцiя\n28 листопада у Міністерстві розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України відбулася робоча нарада щодо розвитку індустріальних парків в Україні.\nУ дискусії взяли участь голова Комітету Верховної Ради з питань економічного розвитку Дмитро Наталуха, заступники Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства Юлія Свириденко і Дмитро Романович, голова Чернігівської ОДА Андрій Прокопенко, представники компаній «Трансінвестсервіс», DCH та інші.\nМова йшла про зміни, які необхідно здійснити для того, щоб покращити інвестиційну привабливість України. Розвинені країни встановлюють податкові та інші преференції для залучення інвесторів. Одним з інструментів, який заохочує прямі іноземні інвестиції, є індустріальні та технологічні парки.\nУ Комітеті Верховної Ради з питань економічного розвитку йде напрацювання законодавчих ініціатив для стимулювання розвитку індустріальних парків.\n«Ми маємо створити прозорі та зрозумілі умови для залучення інвестицій в українську економіку. Будь-який бізнес, перед тим як інвестувати, зважує всі ризики, і зі свого боку ми маємо їх мінімізувати та зробити інвестування в Україну привабливим», – зазначив голова Комітету Дмитро Наталуха.\nГолова Чернігівської ОДА Андрій Прокопенко розповів про практичні проблеми, з якими стикаються органи влади в роботі по залученню іноземних інвесторів. Нещодавно Чернігівська ОДА звернулася до потенційного інвестора – концерну Volkswagen – з пропозицією розмістити завод з виробництва автомобільних комплектуючих на Чернігівщині.\n«Перед тим, як виступити з ініціативою співпраці з Volkswagen, ми проаналізували пропозиції інших держав, українське законодавство, можливості нашого регіону.\nНа сьогоднішній день інші країни демонструють стабільну податкову політику і захист іноземних капіталів. Пропонують надання землі під промислове виробництво, безкоштовне підведення всіх комунікацій та прокладання транспортної інфраструктури, включаючи залізничне сполучення. Це також стосується і податкових пільг, у тому числі, звільнення від податку на прибуток строком на 10 років.\nМожна навести приклад Болгарії, яка включилась у змагання за розміщення автомобільного заводу Volkswagen. Країна запропонувала концерну субсидії сумарним обсягом 800 мільйонів євро у тому випадку, якщо завод буде зведений у Болгарії. Кошти передбачаються для розвитку інфраструктури – будівництва підвідних шляхів до залізничних та автомобільних доріг, а також податкові преференції.\nНа рівні обласної адміністрації ми будемо робити все можливе, щоб сформувати привабливу пропозицію великому індустріальному інвестору. Одночасно необхідно вносити зміни в законодавство. Для цього ми працюємо з Мінекономрозвитку та Верховною Радою України», – зазначив Андрій Прокопенко.


Влада області вкотре обговорила проблему масової загибелі птахів на території Асканія-Нова » Херсонщина за день - новости Херсона и Херсонской области, Kherson News\nНа початку цього року та навесні на Херсонщині зафіксували випадки масової загибелі птахів, у тому числі червонокнижних сірих журавлів, на території біосферного заповідника Асканія-Нова. Всього загинуло близько 2600 птахів, з яких 270 занесені до Червоної Книги України.\nЗа повідомленнямХерсонської ОДА, в облдержадміністрацій відбулася нарада, в якій взяли участь представники місцевої та обласної влади, Держспоживслужби правоохоронці, екологи, а також підприємці.\nВ режимі ZOOM-конференції до заходу доєдналися 99 учасників, серед яких сільгоспвиробники, представники об’єднаних територіальних громад області та Всеукраїнської аграрної ради.\nНачальник Головного управлінням Держпродспоживслужби в Херсонській області Наталя Клим зазначила, що фахівцями управління проведена ґрунтовна превентивна робота серед сільгоспвиробників щодо безпечного поводження з пестицидами та агрохімікатами. Активна співпраця з аграріями, населенням, органами місцевого самоврядування в цьому напрямку продовжується.\nНачальник поліції Херсонщини Олександр Прокудін запевнив, що правоохоронці контролюватимуть дотримання аграріями вимог до використання агрохімічних засобів. На порушників чекає відповідальність, згідно з чинним законодавством.\nСпеціалістами Головного управлінням Держпродспоживслужби в Херсонській області на виконання доручення Прем’єр-міністра України проведено 64 позапланові перевірки підприємств, які займаються торгівлею пестицидами та агрохімікатами. Перевірки проведені у сферах захисту рослин, дотримання санітарного законодавства, захисту прав споживачів. При цьому порушення вимог законодавства виявлено у 38 випадках, видано 38 приписів щодо усунення порушень, у 9 випадках застосовані адміністративно-господарські санкції на суму 11,145 тис.грн.