Простий спосіб перевірити, що для вас є насправді важливим | Новини | Всеукраїнська асоціація пенсіонерів\nДуже цікавий тест, який розповість більше ніж психотерапевт.\nПерш, ніж рухатися далі, приготуйте чистий аркуш паперу та ручку. Після того, як прочитали питання, негайно записуйте відповідь. Не давайте собі часу на роздуми. Пишіть або малюйте перше, що спадає на думку. Ось питання. Якщо ви будете відповідати на них відразу і не роздумуючи, вам вдасться налагодити контакт зі своєю підсвідомістю.\n1. Уявіть, що ви йдете з кимось по лісі. Хто це міг би бути?\n2. Ви йдете по лісі і бачите недалеко від себе тварину. Що це за звір?\n3. Що відбувається після того, як ви зустрілися з нею очима?\n4. Ви продовжуєте йти по лісі. Виходьте на галявину, на якій стоїть будинок вашої мрії. Як би ви описали його розмір?\n5. Оточений будинок вашої мрії парканом?\n6. Ви входите в будинок. Йдете в їдальню подивитися на обідній стіл. Опишіть, що ви бачите на ньому і навколо нього.\n7. Ви залишаєте будинок через задні двері. І бачите чашку, що лежить прямо на траві. З якого матеріалу вона зроблена?\n8. Що б ви зробили, побачивши її?\n9. Ви підходите до кінця двору, посеред якого стоїть будинок. Там водойма. Що це за водойма?\n10. Як ви збираєтеся перетнути воду, щоб рухатися далі?\nЦе був тест з реляційної психології. Відповіді на всі питання, які ви дали, демонструють ваші цінності та ідеали. Ось як їх аналізувати:\n1. Людина, поряд з якою ви йдете, - це найважливіша людина у вашому житті.\n2. Розмір уявної тварини - це насправді розмір ваших проблем всередині вашого підсвідомості. Чим більша тварина, тим важче вам жити.\n3. Те, як ви реагуєте на неочікувану зустріч у лісі - найбільш характерний для вас спосіб вирішення проблем (агресивний, пасивний або тікати).\n4. Розмір будинку, який ви побачили, - це розмір ваших амбіцій. Якщо він занадто великий, можливо, у вас завищені очікування від життя.\n5. Якщо забору немає, ви - відкрита і внутрішньо вільна людина. Якщо він є, значить, ви цінуєте особистий простір і того ж чекаєте від інших. Тобто ніколи не ввійдете в особистий простір інших без дозволу.\n6. Якщо в цій кімнаті ви не побачите їжі, квітів або людей, значить, ви, швидше за все, глибоко нещасні.\n7. Міцність та довговічність матеріалу, з якого зроблена чашка, - це те, наскільки міцними ви сприймаєте свої відносини в родині. Одноразовий пластиковий або паперовий стакан? Скло? Швидше за все, вам тривожно за майбутнє своєї сім'ї. Якщо чашка була у вашій свідомості металевою або порцеляновою, значить, вам немає про що турбуватися.\n8. Ваш вчинок характеризує ставлення до людини з питання номер 1.\n9. Розмір водойми - це розмір вашого сексуального апетиту.\n10. Чим більш «мокрий» спосіб пересування ви виберете, тим більше значення у вашому житті відіграє секс.\nВи можете проходити цей тест знову і знову з різницею в кілька днів. Справа в тому, що він відображає не якісь базові характеристики вашої особистості, а ваш психо-емоційний стан в даний момент.


Молодик у травні - коли буде і особливості | Коментарі Україна\nГоловна Новини Суспільство наука і навчання Молодик із Чорним місяцем 11 травня: кому загрожує небезпека, а хто - досягне успіху\nМолодик із Чорним місяцем 11 травня: кому загрожує небезпека, а хто - досягне успіху\nЧорний місяць здатний демонструвати найгірші якості людини\nМолодик у Тельці настане 11 травня. Як повідомила виданню "РБК-Україна" астролог Аріна Артурівна, це стане особливою подією, оскільки Чорний Місяць з'єднається із Ліліт, яка може впливати на долі людей.\nМолодик із Чорним місяцем 11 травня - фото з відкритих джерел\nЗа словами фахівця, саме в цей період на поверхню можуть вийти пороки, емоції або бажання. Не виключено, що в цей час посилиться жадібність, буде втрачено почуття міри або реальності.\nГоловними перевагами молодика 11 травня стане творче натхнення, а також поява енергії або навіть закоханості. Можливе виникнення нових романтичних почуттів і посилення інтуїції.\nСеред недоліків молодика астролог називає появу тривоги або страхів, кошмарних сновидінь або ж фінансові втрати, які можуть статися через жадібність. Не виключене загострення відносин із суспільством.\nЗазначається, що Чорний Місяць трактується астрологами як потужний аспект, здатний демонструвати найгірші якості людини. Ліліт же може показати справжнє обличчя нативу.\nРаніше інтернет-видання "Коментарі" писало, що українці могли побачити унікальне явище Рожевої суперповні у ніч із 26 на 27 квітня о 05:33.\nЕксперти кажуть, що Рожевий Місяць сповнений енергії і під його вплив можна загадати бажання, які незабаром здійсняться. Астрономічне явище принесе в дім достаток, успіх у справах і зміцнить відносини з партнером.\nУ всіх, хто не встиг у квітні поспостерігати за суперповнею, така можливість ще буде 26 травня, 4 листопада і 4 грудня.\nмолодик у Тельці


Вони вмирали за Батьківщину | Історичний документ | Історія\nВони вмирали за Батьківщину | Історичний документ\nВ жарких боях за рідну Карелію прославився карел сержант Петро Габлин. Розвідка, до складу якої він входив, здійснила наліт на лігво ворога. Зав’язався нерівний бій. Петро зі своїми бійцями вже встиг підірвати два дзоти, але фашисти продовжували чинити опір.\nНе рахуючись з втратами, вони п’яні, як розлютовані звірі, лізли на наших бійців. Групі фінів вдалося оточити Петра Габлина. Але відважний син Батьківщини не здригнувся. Тяжкопоранений, ховаючись за камінням, він продовжував знищувати ворога. Вісім ворожих солдатів були убиті вогнем автомата відважного воїна.\nАле от скінчилися патрони. Фашисти з криком наближалися до сержанта, прагнучи захопити його в полон. Останнім зусиллям Габлин встромив ножа в груди ворога, і не бажаючи здатися ворогові, він на очах бандитів перерізав собі горло. Родина віддала належне подвигу свого сина. Сержант Петро Габлин посмертно був нагороджений орденом Леніна.\n15 лютого 1944 року взвод розвідників 1070-го стрілецького полку атакував ворожий опорний пункт захід від 5-го шлюзу Біломорсько-Балтійського каналу. Першим піднявся в атаку і кинувся до фашистського дзота уродженець карельської села Парандово сержант Анатолій Михайлович Іванов.\nКулеметною чергою ворога Анатолій був поранений, але не залишив поле бою. Він поповз до дзота і кинув в амбразуру дві гранати, знищивши при цьому чотирьох фашистських солдатів. Виконавши бойове завдання, група відходила до розташування своїх військ. У цей момент сержант Іванов був вдруге, смертельно поранений осколками фугасу, підірваного противником. За мужність і відвагу в боях А. М. Іванов був нагороджуй медаллю «За відвагу», орденом Слави 3-го ступеня і посмертно орденом Леніна.\nГрупа розвідників взводу пішої розвідки 1072-го стрілецького полку підійшла до об’єкту нападу. У декількох метрах від ворожої траншеї розвідник Моїсеєв доповів сержантові Стаценко, очолював одну з груп, яка повинна була напасти на ворожий пост, що помітив двох солдатів, які йшли на зміну посади.\nСтаценко дав їм можливість змінитися на посаді. Потім, наказавши своїй групі звести автомати і приготувати протитанкові гранати, він опустився в траншею. Пройшовши кілька метрів, сержант зупинився. Темно, хуртовина. У небо злетіла освітлювальна ракета, випущена фашистами. Стаценко і інші розвідники побачили в комірці двох солдатів у касках, які дивилися в бік нашої оборони.\n— Стріляти по ногах!—скомандував Стаценко.\nАле тут один фашист повернувся. В ту ж мить Стаценко кинув гранату. Фашист замертво впав. Інший кинувся бігти і як раз напоровся на сержанта. «Язик» був у руках розвідників.\nАтака на опорний пункт фінів\n20 лютого 1944 року командир 1072-го стрілецького полку підполковник В. Ф. Бабенко поставив бойове завдання командиру 8-ї стрілецької роти капітана В. Е. Ільченко: розгромити опорний пункт ворога в районі півострова, на захід від 7-го шлюзу Біломорсько-Балтійського каналу, знищити його гарнізон і захопити контрольних полонених.\nВорожий опорний пункт складався з системи дзотів, землянок, пристосованих для стрільби, ходів сполучення з великою кількістю дротових загороджень, мінних полів і фугасів. Фланги опорного пункту впиралися у водний рубіж\nПід покровом темної ночі 8-я стрілецька рота зосередилася на вихідному рубежі. На світанку, після нашого масованого артилерійського і мінометного вогню ворожої оборони, бійці під командуванням капітана Ільченко кинулися в атаку.\nПершими піднялися старший сержант Степанов і парторг взводу Гаврилов. По ворожих траншеях зав’язалася жорстока рукопашна сутичка. В нерівному бою геройською смертю поліг комуніст Степанов (командир групи). Командування прийняв на себе молодший сержант Харитоненка. Він крикнув: «За Степанова!» Побачивши загибель свого командира, солдати ще завзятіше стали винищувати фашистів.\nХаритоненко біг по траншеї, переслідуючи й знищуючи відступаючого ворога. Раптом з-за повороту ходу повідомлення вискочила група ворожих солдатів. Фашисти намагалися захопити Харитоненка в полон. Відважний воїн в упор розстріляв чотирьох з них, а решту звернув у втечу.\nВ рукопашній сутичці з двома фашистами вийшов переможцем комуніст старший сержант Надыкто. Одного бандита він убив з автомата, а коли другий побіг, Надыкто убив його влучно кинутої гранатою. Незважаючи на поранення, старший сержант не залишив поле бою.\nТягнучи за собою розвідників, він кинувся вперед, переслідуючи відступаючих фашистських солдатів. Стаценко, Холкін і Акулов наздогнали групу супротивника, більше десяти ворожих солдатів знищили, а двох захопили в полон.\nГеройськи бився капітан Йосип Ільченко. На початку бою він був поранений, але не пішов і продовжував до кінця керувати ротою. Капітана Ільченко з шістьма автоматниками оточила велика група фінських солдатів.\n13 березня. Розвідгрупа 1070-го стрілецького полку у складі 10 осіб на чолі з сержантом Кисельовим, подолавши мінне поле і дротяне загородження противника, напала на його секрет р районі 4-го шлюзу Біломорсько-Балтійського каналу. Група захопила в полон двох фінських солдатів, без втрат повернулися в частину.\n15 березня. Розвідгрупа 1072-го стрілецького полку під командуванням лейтенанта Грідіна в 22 години напала на вбрання фінських патрулів захід від безіменного острова. Знищивши двох ворожих солдатів, захопивши одного в полон, група відійшла у своє розташування.\nТак, застосовуючи військову хитрість, ініціативу, російську кмітливість і винахідливість, бійці і командири дивізії стояли на смерть в обороні, не давали противникові спокою ні вдень, ні вночі.\nАктивними діями розвідгруп, вогневими нальотами з багатьох видів зброї і зухвалими нальотами на ворожі гарнізони, вогнем снайперів, які кочують гармат і мінометів противник тримався весь час в напрузі. Активна оборона не давала ворогові відтягувати сили на інші ділянки фронту.\nВедучи активну оборону, частини дивізії готувалися до рішучих наступальних боїв.


Гуманітарному штабу Ріната Ахметова виповнилося два роки - Понад 400 тисяч осіб щомісяця отримують допомогу продуктовими наборами штабу Ахметова | СЬОГОДНІ\nГуманітарному штабу Ріната Ахметова виповнилося два роки\n16 серпня 2016, 20:56\nПонад 400 тисяч осіб щомісяця отримують допомогу продуктовими наборами штабу Ахметова\nГуманітарному штабу Ріната Ахметова — два роки. Весь цей час у Донецьк і Маріуполь відправляються сотні автоколон з допомогою для мирного населення Донбасу. Вже роздано дев'ять мільйонів триста тисяч наборів виживання.\nЗ Дніпра рано вранці виїхали 42 автомобіля з гуманітарною допомогою. На пункт пропуску Новотроїцьке приїхали до обіду. Тут машини шикуються в кілометрову чергу і проходять перевірку. Прикордонники і фіскальна служба порушень не знаходять, водії продовжують рух.\nНа "Донбас Арені" з гуманітарного вантажу, а це крупи, консерви, цукор, борошно, олія, сформують 100 тисяч наборів. І відразу ж почнуть роздавати мирному населенню.\n"Допомагає дуже, дуже допомагає! Це не те слово, і олію, і крупи. І все це велика допомога", – каже Тамара, мешканка Донецька.\n"Рінату – величезне спасибі! Ну, багато у нас дуже цих крутих, а він один допомагає. Та ще всі райони, це скільки ж треба! Який щедрий. Величезне йому спасибі!", – додала Римма, мешканка Донецька.\nЗа два роки роботи Гуманітарного штабу Ріната Ахметова було відправлено 236 автомобільних колон. В цілому вони проїхали майже 90 тисяч кілометрів і значна частина шляху — у зоні бойових дій.\n"Понад 400 тисяч осіб щомісяця отримують допомогу продуктовими наборами штабу Ріната Ахметова. Ми продовжуємо відстежувати ситуацію на непідконтрольній території в потребах продуктів і ліків. Ми будемо продовжувати також системно надавати допомогу тим людям, які її дуже потребують", – зазначив Олександр Вишняков, директор Гуманітарного штабу Ріната Ахметова.\nНа непідконтрольній Україні території залишаються 28 стаціонарних пунктів видачі. Ще десять – по інший бік лінії розмежування. Вже два роки, незважаючи на обстріли і блокпости, життєво важливі продукти отримують більше мільйона осіб. Це – інваліди, люди похилого віку, багатодітні сім'ї.\nСьогоднішню партію гуманітарної допомоги від Ріната Ахметова доставлять на "Донбас Арену" пізно ввечері.\nАхметов Донбас пенсіонери допомога старий крупи Украина на Донбас продуктові набори Штабу Ріната Ахметова\nЯблучний Спас 2018 – чого не можна робити в святоFun


9 кращих літніх дизайнів шарфа для жінок та чоловіків\nШарфи необхідні цілий рік. Це аксесуари, які можна знайти у кожному гардеробі, крім звичайних прикрас, годинників тощо. Їх попередньо домінантували лише під час зими, щоб зігріти вас. Але часи змінилися і, як бачимо, шарфи носять у будь-яку погоду. Існують шарфи з різних матеріалів для сезонів, таких як літо та весна, які підтримують вас у стилі. В даний час шарфи слід розглядати як улюблений аксесуар. Літні дизайни шарфа, як правило, легкі.\nЯк носити літній шарф:\nНосити літні шарфи дуже просто. Існують різні способи драпірування шарфа. Зручні вбрання, такі як джинси та футболка, спідниця та топ, можуть додавати шарму шарф. Можна носити літній шарф дуже простим способом, тобто просто покласти його через плечі або заплести і обгорнути його на шию. Ви можете носити його в стилі пончо або ковбойському стилі, залежно від місця, куди ви хочете поїхати, та випадку, який ви хочете. Зав'яжіть кінці шарфа і надіньте його в нескінченному стилі. Оберніть його поперек лінії бюста, і він стане чудовим одягом на пляжі.\nКращі літні дизайни шарфа:\nОсь кілька неймовірно простих способів носити літні фасони шарфа для жінок та чоловіків.\n1. Літній шарф, розім'ятий:\nЦе найкращий стиль шарфа влітку, який виготовлений з м'якої бавовняної або лляної тканини, а також дуже легкий. Ви навіть можете зробити їх в домашніх умовах, оскільки вони дуже легкі. Це прекрасний аксесуар для літньої прогулянки або навіть прогулянки по пляжу. Існує багато способів носити шарф. Два простих способи - просто обгорнути його на шию або взяти навколо шиї з вільними кінцями спереду і зав’язати простий пухкий вузол. Вам не потрібно носити будь-які прикраси на шиї з шарфом, що збивається.\n2. Шнуровий мереживний шарф:\nЦе геніальний спосіб зав'язати шарфи на літо на шиї. Шифоновий шарф з горошком, який ви носите на джинсах, футболці та плечах або навіть довгій спідниці з верхом. Намотуйте шарф за шию. Беручи один вільний кінець, оберніть його навколо зап'ястя. Зробіть пухкий вузол. Інший кінець слід протягнути через вузол - спочатку під, а потім поверх. Там ваш прохолодний літній вигляд готовий.\n3. Шарф для суші на плечі:\nЦе чудовий легкий шарф для літа. Складіть шовковий шарф у трикутник і візьміть його спереду ззаду на шиї. Зав'яжіть пухкий вузол, схожий на вузол для краватки. Ви можете з’єднати його з худими штанами та розумним верхом. Це прекрасний стиль для носіння у кіно влітку. Це і комфортний, і ідеальний повсякденний вигляд. Це також додає елегантності вашому вбранню.\n4. Funky Чоловічий шарф з кльошком:\nЧоловіки, які ви готові додати трохи своєї частки гарячості. Ось класний спосіб використання літнього шарфа для чоловіків. Просто носіть шарф, який протиставляє вбрання, яке ви носите. Шарфи можуть допомогти вам доповнити свій фактор стилю і змусити вас виглядати зовсім іншими від інших. Просто візьміть шарф перед шиєю і нехай вільні кінці падають назад. Потім візьміть ліву сторону через праве плече вперед, а праву - на ліве плече вперед.\n5. Класичний стиль циклу:\nЦе простий, але класичний спосіб зав'язати легкі шарфи на літо. Це також швидко зав'язується і досить стильно. Це може бути шифоновий або шовковий матеріал - друкований або звичайний. Спочатку складіть шарф в трикутник і поставте трикутник перед шиєю. Потім підведіть обидва кінці, які знаходяться ззаду, спереду. Ви можете відрегулювати довжину, потягнувши кожну сторону.\n6. Білі мереживні дамські літні шарфи:\nВ'язаний гачком білий літній шарф - це стильний витончений одяг для вечірок і навіть для весіль. Це невелика вага і простий в управлінні. Ви можете носити його в стилі пончо або навіть мати літній шарф нескінченності в білому кольорі. Білі жіночі жіночі літні шарфи також досить модно носити на джинсах та футболці. Вони також роблять гарний подарунок для жінок. Витончені шарфи для жінок влітку виглядають елегантно з будь-якого кута.\n7. Шарф з половиною лука:\nВиглядає складно, але це не так! Носіть шарф на шиї, щоб один кінець звисав вперед спереду довше, ніж другий. Наведіть довгий кінець на короткий кінець і витягніть його через петлю шиї знизу, але не цілком. Потягніть так, щоб довгий кінець створив півкільця на одній стороні шиї.\n8. Чорний худий шарф:\nЧорні худі довгі літні шарфи, які займаються спортом, а також звичні джинси та футболка - це модний спосіб з’явитися в коледжі. Просто загорніть худий шарф, який є гладким і абсолютно легким для носіння. Але цей погляд справді привабливий і спритний. Шарф може бути з шовку, шифону або навіть гачком з тонкої чорної нитки або вовни. Ви можете мати свій власний стиль, як носити цей шарф, так як будь-який стиль буде виглядати поза світом.\n9. Бавовняний літній шарф:\nБавовняний шарф на літо - найкращий аксесуар. Це легкі шарфи на літо і дуже прості в управлінні. Вони можуть супроводжувати будь-яке вбрання, будь то джинси спідниці. Цей аксесуар дуже модний серед підлітків, які збираються в коледжі, і навіть добре приховати обличчя під час їзди на велосипеді. Бавовняні шарфи бувають різних кольорів і принтів. Шарфи з банданою є найпопулярнішими. Його потрібно носити вільно на шиї, і ваша сукня повинна робити заяву куди б ви не ходили.\nЛітні шарфи в наш час є ключовим аксесуаром, який доступно доповнити у вашому гардеробі. Ви маєте різні можливості носити шарфи літньої моди. Ви можете носити їх на звичайній футболці та джинсах і надавати собі барвистий жіночий вигляд. У кожної людини є улюблений спосіб зав'язати шарф, особливо в жарку пору року. Вони носять шарфи, щоб захистити себе від палючої спеки і врятувати від зростання забруднення. Ви можете просто обгорнути його на шию або носити, як чокер. Просто додайте кольору своєму старовинному вбранню, драпіруючи барвистий шарф.


Цьогоріч дитяча театральна програма фестивалю сучасного мистецтва ГОГОЛЬFEST буде не менш цікавою та насиченою, ніж доросла. Свої вистави покажуть українські та закордонні театри, працюватиме Лабораторія драматургії для дітей і підлітків, відвідувачі фестивалю зможуть взяти участь у творчих бесідах із колективами театрів, відчути себе учасниками процесу створення драматичних і лялькових вистав.\nПодії дитячої програми фестивалю організатори розділили на чотири напрямки:\nКиївські театри. Театр «Золоті ворота» покаже спектакль «Чудернацькі забавки на даху», який народився під час минулорічної Лабораторії молодої української режисури в Одесі, за мотивами фантастичної повісти «Легкі кроки» автора «Двох капітанів» Веніаміна Кавєріна. А Київський театр маріонеток представить сучасну інтерпретацію вистави «Червона шапочка», що вже полюбилася глядачам в Україні та за кордоном.\nТеатри дітей. Юні актори театру-студії «Лицедії» (Київ) покажуть власний спектакль для підлітків «Фото топлес», створений минулого року в Лабораторії драматургії у резиденції ГОГОЛЬFEST, після якого планується обговорення п᾿єси з глядачами. А фінальним акордом дитячої програми фестивалю стане дитячий мюзикл «Багато галасу» від студії «ОКей!», що показує залаштунки театру та розмірковує над роллю театру в житті людини.\nЛабораторія драматургії для дітей і підлітків. Минулого року на ГОГОЛЬFEST вперше була презентована лабораторія, у рамках якої професійні режисери, драматурги, актори і музиканти займалися створенням нових постановок, адресованих дітям і підліткам. Цього року разом із Закарпатським дитячим театром «Чіга-Біга» учасники Лабораторії у співтоваристві з волонтером корпусу Миру Морісою Фурей проведуть майстер-класи, обговорення та відкриті читки нових п’єс.\nКвитки на деякі події дитячої програми можна придбати вже зараз у передпродажі.\nУсі деталі програми – тут. Слідкуйте за оновленнями.\nКоли: 16-25 вересня 2016 року.\nTAGS: арт-завод “Платформа”, вистави, гогольфест, Київ, розваги, творчість, театр, театр ляльок


Home / Курсові роботи / Суть та процес вироблення державної політики\nСуть та процес вироблення державної політики кількість\n1. Теоретичні засади державної політики…………………………………………………….\n1.1 Основні підходи до визначання поняття «політика»…………………………….\n1.1.1 Політика як мистецтво державного управління…………………………….\n1.1.2 Політика як публічний процес…………………………………………………….\n1.1.3 Політика як компроміс та консенсус……………………………………………\n1.1.4 Політика як влада ………………………………………………………………………\n1.2 Суть та процес вироблення державної політики ………………………………….\n1.2.1 Визначення державної політики…………………………………………………\n1.2.2 Політичні курси, як вид політичних рішень………………………………….\n2. Аналіз соціально-економічної політики 2005-2007 р.р…………………….\n2.1 Політика уряду Ю. Тимошенко…………………………………………………………..\n2.2 Діяльність уряду Ю. Єханурова…………………………………………………………..\n2.3 Невизначеність політики В. Януковича………………………………………………\nСписок використаних джерел літератури………………………………………………..\nТема даної курсової роботи звучить наступним чином «Зміна напрямків соціально-економічної політики в період 2005-2007 р.р».\nАктуальність. Надзвичайно важливим в житті кожної держави є поняття «політика» та «політичні курси», оскільки прихід певної політичної сили з конкретною політичною програмою до владних важелів обумовлює життя цієї держави на подальші декілька років.\nГоловне завдання кожного уряду – це зростання еконмічної та політичної могутності держави, досягнення високого рівня соціального захисту усіх громадян, співпраця та кооперація усіх владних органів для отримання максимально високих результатів в усіх сферах.\nЧи не найважливішим для держави є можливість подолання кризових явищ, застосування раціональних дій в важливих ситуаціях. Випрацювання ефективних політичних курсів в умовах обмеженої кількості ресурсів.\nВиходячи з цього надзвичайно важливим є проведення аналізу та порівняння діяльності серед різних українських урядів.\nТакий аналіз проводиться з метою визначення на основі вивченого теоретичного матеріалу особливостей процесів створення, впровадження, реалізації політичних курсів в умовах сучасних українських реалій. А також проведення аналізу для порівняння діяльності трьох українських урядів діючих в період з 2005-2007 р.р.\nОб’єктом даної роботи є уряди які діяли в заданий проміжок часу.\nПредметом в свою чергу являється сама діяльність цих урядів, рішення які приймалися ними, соціально-економічні курси та політичні рішення.\nМетоди. В процесі написання курсової роботи були використані такі методи як: історичний, порівняння, статистичний, емпіричний.\nНаукова новизна полягає в тому, що на основі вивченого теоретичного матеріалу було проведено дослідження та порівняння діяльності трьох українських урядів.\nСтруктура курсової роботи має наступний вигляд. Вона складається зі вступу, першого та другого розділу, висновків та списку використаних джерел літератури. Перший розділ носить теоретичний характер і складається з двох підрозділів. В першому підрозділі розглядається явище «політика» в різних його розуміннях та інтерпретаціях. Другий підрозділ безпосередньо пов’язаний з державною політикою та виробленням політичних курсів, як невід’ємних компонентів діяльності урядів.\nДругий розділ носить практичний характер, він має три підрозділи які обумовлені існуванням трьох урядів в період з 2005-2007 р.р. Перший підрозділ аналізує діяльність уряду Тимошенко, другий – Єханурова, третій – Януковича.\nБудьте першим, хто залишив відгук “Суть та процес вироблення державної політики”“ Click here to cancel reply.


Коронавірус – У МОЗ спрогнозували, коли відкриють кордони - Главред\nКоли Україна відкриє кордони: у МОЗ назвали умову\n12 травня 2020, 08:58\nУкраїна уважно стежить за тим, що відбувається в Європі. Наразі рішення про відкриття кордонів не ухвалено.\nЧерез коронавірус країни закрили кордони / dpsu.gov.ua\nГоловний державний санітарний лікар України Віктор Ляшко розповів, коли і за яких умов в Україні буде ухвалюватися рішення про відкриття пунктів державного кордону.\nЗа його словами, Київ буде орієнтуватися на епідеміологічну ситуацію з коронавірусом в Україні, а також на відповідні рішення в інших країнах Європи.\nЛяшко зазначив, що кожного тижня в ЄС відбувається засідання профільних міністерств, які відповідають за епідеміологічну ситуацію і транспортне сполучення.\n"Вони розглядають можливість відкриття авіаційного сполучення обговорюють запуск літнього туристичного сезону. Щотижня вони це обговорюють, і рішення до цього часу не ухвалено. Україна уважно стежить за ними", - сказав Ляшко в інтерв'ю РБК-Україна.\nПри цьому, за його словами, Польща – це країна-орієнтир, оскільки Україна відстає від неї на кілька тижнів по динаміці захворювань.\n"Для орієнтиру ми беремо для себе Польщу, адже ми йдемо за схожим сценарієм. Тільки вона на два тижні попереду з епідситуацією. Вже будемо дивитися, як вони будуть відкривати (кордони, - ред.). Розумієте, коронавірус - новий вид інфекції, тому складно робити орієнтовні прогнози. Вони досить рідко підтверджуються", - резюмував лікар.\nНагадаємо, з 27 березня 2020 Україна закрила кордони для пасажирського транспорту - мова йде як про можливість виїхати з країни, так і в'їхати в неї.\nРаніше прем'єр-міністр України Денис Шмигаль розповів, за яких умов Україна відкриє закриті через пандемію коронавірусу кордони.\nЗараз ви переглядаєте новину «Коли Україна відкриє кордони: у МОЗ назвали умову». Інші новини коронавіруса читайте в розділі «Коронавірус». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter


Проф. прот. Юрій Мицик: Реформа оновлює церкву, а не ліквідує її шляхом унії. — Вінницько-Брацлавська єпархія УПЦ Київського Патріархату\nГоловнаБібліотекаСтаттіПроф. прот. Юрій Мицик: Реформа оновлює церкву, а не ліквідує її шляхом унії.\n- Отче Юрію, скажіть будь ласка, наскільки є важливим зберігати історичну пам'ять та правдиво говорити про своє минуле?Юрій Мицик Окрім цього, наша історія має чимало трагічних і суперечливих сторінок. Тож чи не краще забути всі спірні моменти історії, переписати її і згадувати лише про приємне?\n- Ви мабуть помітили, що календар церковних свят це ніби історія Церкви. Тут важливі події з земного життя Христа, життя Богородиці, святих… Без цієї священної історії немислиме християнство. Без цього неможливий повноцінний духовний розвиток. Це дуже важливо. Нагадаю також стару істину: «Хто не знає свого минулого, той не має майбутнього». Без історичної свідомості – не буде свідомості національної, без якої нація гине. Тому то колонізатори нав’язували свою історію, а українську забороняли, в кращому випадку - дозували і подавали у сфальсифікованому вигляді.\nЗвісно, всю історію неможливо вкласти в обмежений матеріал підручника. Але основне можна і треба вкладати, як героїчне, так і трагічне. У нас із цим і досі проблема. На жаль, Інститут національної пам’яті (ІНП) не відіграв своєї ролі і при Юхновському (директор ІНП), а тепер він деградує на очах. Спроби вихолостити історію були і при Ющенку, і тут першу скрипку відігравали доморощені постмодерністи (давайте не будемо сваритися з сусідами, давайте не будемо плакати над кривдами заподіяними нам колонізаторами, навіщо згадувати голодомор 1933 р. (тут варто нагадати про Ізраїль або Вірменію, де жертви геноциду належно вшановуються на державному рівні і цій трагедії відводиться належне місце в підручниках), давайте не будемо пишатися з героїчної боротьби за свободу й незалежність, треба шанувати малоросів і тих, ідеалом яких є Расєя або СССР (читай «наші» Квіслінги і Лавалі), давайте замість цього давати побільше історії повсякденності, наприклад про проведення у Києві каналізації і т.д.). Зараз цю програму потихеньку реалізує Табачник.\n- Це одна з улюблених тез неоязичників. Але улюблена не означає правдива. Не заперечуємо існування культури у наших предків. Але на якісно новий рівень вона піднялася з формуванням держави і прийняттям християнства. Досить подивитися на Софійський собор, подивитися на фрески Кирилівської церкви у Києві, прочитати літопис Нестора і т.д. і т.п. Де ж такі пам’ятки язичників? Знищили християни? Чому ж ті самі християни не знищили Колізей у Римі чи храм Афіни у столиці Греції та ще у безлічі міст? (до речі, часто язичеські храми зберігали та переосвячували на православні). Чому ж там збереглися як архітектурні, так і писемні твори – Геродота, Фукідіда, Гомера, Цицерона, Аристотеля і т.д., і т.п.? Чому ж у нас не збереглося? Може тому, що й не було? Краще замислитися над цим, а не намагатись штучно вигадувати те, чого нема. А т. зв. «Велесова книга» і їм подібні – то цеж відверті фальшивки, науково це вже давно доведено, тож не варто ними прикриватися.\nТут дуже важливо пам’ятати - якщо відібрати від українців християнство, то не лишиться ані нашої тисячолітньої культури, з її вишуканою архітектурою, мистецтвом та літературою, ані духовності і традицій, ані самої історії. Бо все це нерозривно у нас пов’язано з християнством, і навіть значною мірою народжене саме ним та завдяки йому. Без християнства, власне, не буде вже і українства та української нації. Чому, власне, комуністи цілих 80 років так жорстоко і нищили наше українське православіє. Вони чудово розуміли, щоб знищити націю, треба знищити її душу. А православне християнство як раз і є душею українського народу. Тепер же цю справу намагаються довершити їхні духовні спадкоємці – ті ж самі колишні комуністи та комсомольці, тільки перефарбовані на «неоязичників».\n- А що Ви можете сказати про сучасне українське неоязичництво? Зокрема, про таких його реаніматорів, як Лев Силенко, Г.Лозко, В.Пилат та інші. Чи справді відновлені ними культи та вчення мають якесь відношення до історичного давньослов’янського язичництва?\nЛьва Силенка рунвірівці називають «Пророком» (!), учителем і т.д., він мав імідж непохитного язичника, котрим начебто був з діда-прадіда. Тож мені довелось заглибитися в його біографію і творчість, навіть не пошкодувати дорогоцінного часу свого наукового стажування в Канаді, щоб розшукати свідчення і документи про нього. Як писав у своїх спогадах український поет Яр Славутич, із Силенком він познайомився наприкінці 1944 р. в берлінських руїнах. Тоді виявилося, що Силенко до пуття не знає, хто такий Даждьбог! («Та щось там говорили про нього в школі»(!)).\nОпинившись в Канаді, він пробував свої сили як поет, навіть псевдонім обрав собі претензійний (Лев Тигрович Орлигора) і писав, до речі, і цілком християнські вірші. Оскільки поета з Силенка не вийшло, він спробував стати режисером, знімати православні храми і став збирав гроші серед українських православних парафіян. Митрополит Іларіон (Огієнко) заборонив це робити і навіть надрукував у «Віснику» свою пересторогу. Тоді Силенко звернувся до нього з листом, підкреслюючи, що «глибоко шанує Вас (Іларіона -Ю.М.), молиться за Вас; всюди підкреслює Ваші великі заслуги перед святою православною церквою...Чому «Вісник» відхрещується від мене? Може тому, що я ... возвеличую святі православні храми в Канаді…». Але митрополит не змінив свої думки.\nТоді Силенко через деякий час перейшов до греко-католиків, і врешті став неоязичником, опершись на погляди Володимира Шаяна. Про його «Магавіру» мені вже доводилось писати. Наукою там і не пахне, не є ця книга і помітною пам’яткою літератури. Це така собі посередня сучасна компіляція ідей буддизму, індуїзму, зороастризму і окультизму, штучно підігнаних під давньоукраїнську язичницьку символіку і назви. З давньослов’янським язичництвом там, окрім назв і імен, нема нічого спільного. Основний зміст її – роздмухування ненависті до християнства. От і все.\n- А щодо Лозко і Пилата?\n- Про Лозко треба окремо говорити, як і про її антихристиянські погляди, які в принципі не мають суттєвої різниці з силенківськими. Хоча у неї й спостерігається певна конкуренція з «Рунвірою» Силенка. Але це, швидше, особистісна конкуренція за впливи серед і так незначної кількості послідовників сучасного неоязичництва.\nПилат же займається борцівськими справами і «за сумісництвом» також пропагує язичество. Це так само, як університетську кафедру довірити петеушнику. Тому що без посмішки читати, наприклад, одкровення про бойову техніку пітекантропів може тільки несусвітній фантазер. А чого варті твердження про Сірка, який нібито їздив у Францію, щоб навчити Людовика ХІV танцю «козачок» (!), чи про те, що козаки прийняли християнство лише при Сагайдачному і т.д.?\nДалі наведу цитату зі статті Сергія Грабовського: «Отже, констатуємо факт: за останні 10 -15 років відбувся спалах новоязичництва в Україні не стільки як релігії, скільки як політичної ідеології; як політичного антихристиянства, ледь замаскованого антисемітизму та антиєвропеїзму (підсумково й антидемократії). Реальна спрямованість новоязичництва при цьому, якщо зважити на тексти, орієнтована не проти Москви як "третього Риму", як це декларують згадані ультрапатріоти (вона практично не згадується у цих текстах), а проти Єрусалима, Риму, Константинополя і Києва як "другого Єрусалиму" (ще раз зазначу, що Київ як другий Єрусалим – це загальна теза саме української гілки християнства)». Тут я цілком згоден.\n- Останнім часом в церковному середовищі та суспільстві стали більше говорити про київського князя Оскольда, який був майже забутий. Чи справді він був християнським мучеником від рук язичників? І чим його постать є актуальною для сучасного християнства?\n- Україна стала незалежною, тож нарешті стало можливим реально подбати і про своїх, українських, святих, які ще не канонізовані. Так, в останній час УПЦ Київського Патріархату визнала святими Йова Борецького, Петра Калнишевського… Аскольд (у хрещенні – Микола) дійсно був забитий з наказу язичника – варяга Олега. Його постать є актуальною для нас, оскільки він першим з київських князів прийняв християнство. Хоча він трагічно скінчив своє життя, але його чин не пропав надарма, був сильним імпульсом для подальшого поширення християнства. Образно кажучи, не було б Аскольда, не було б Володимира Святого. Він був своєрідним предтечею Володимира Святого.\n- А яких ще святих ми незаслужено забули?\n- Ну, скажімо, Петра Сагайдачного. Але це дуже складне питання, і не випадково працюють (часом дуже довго) спеціальні комісії по канонізації, зважуючи всі аргументи «за» і «проти».\n- Коли ж вперше з’явилися міфи про «характерників», якщо, як Ви кажете, ані в козацьких документах, ані в козацьких літописах про це немає жодних згадок?\n- Ну от візьмемо легенди про Івана Сірка (їх близько десятка і є такі, на котрі посилаються автори вищезгаданих статей). Вони ж усі записані у другій половині ХІХ ст., тобто значно пізніше того часу, про який йдеться. Вони містять у собі анахронізми, явні помилки і вигадки. Так, козаки нібито возили руку покійного Сірка і вона їм допомагала навіть в часи Наполеона. Не будемо говорити тут про неминучий розклад тканин тіла (а наполеонівські війська з’явилися понад 100 років по смерті Сірка). Скажемо тільки, що коли археологи розкопали його могилу, то руки (точніше кістки рук) були на місці. Я знайшов у анонімній польськомовній хроніці 1682 р. цілу поему-панегірик про Сірка. Там є рядки, що він чудово орієнтувався в українських степах тощо. Але ніякого «характерництва» там нема. Добре ж відомі джерела, в т. ч. листи самого Сірка, свідчать, що він був християнином (православним) і навіть цитував Біблію, Псалми. А в «характерники» тепер вже записують і Кривоноса, і Богуна та інших, хоча про них відомо ще менше, ніж про Сірка. І, знову ж таки, в жодних відомих джерелах нема нічого про їхнє т.зв. «характерство».\nЗаписують до «характерників» навіть Хмельницького… До речі, у польському середовищі поширювались вигадки, наприклад, про «демонізм» Богдана Хмельницького. Так до відомого портрета гетьмана роботи Гондіуса поляки домальовували диявольські роги. Але це були вигадки й карикатури, адресовані польській шляхті. Цим поляки-католики назовні виявляли своє ставлення до своїх ворогів – православних козаків. Тоді взагалі була досить поширеною практика «демонізації» ворогів, особливо якщо вони були іншої віри. А тут така довготривала й жорстока війна кипіла між православними й католиками… То чи варто у цьому наслідувати ворогів козацтва?\n- А чому легенди про козаків-«характерників» стають популярними саме в ХІХ ст., причому у творах письменників? Чи не данина це загально розповсюдженій тоді моді на окультизм та масонство? І чи не спотворює все це нашу дійсну історію?\n- Саме так, перші згадки про «характерників» у нас з’являються в творах деяких письменників, починаючи з ХІХ ст. Це можна пояснити і літературною модою (якраз тоді поширюється романтизм), і захопленням частини інтелігенції теософією, спіритизмом.\nА от сучасні неоязичники, поширюючи такого роду вигадки, деформують уявлення про козацьку минувшину в частини сучасного українського суспільства, насамперед молоді, дискредитують Україну в очах зарубіжжя.\n- З цього ж приводу. Не так давно у Вас вийшла друком нова наукова монографія про Івана Сірка, де Ви використовуєте чимало історичних джерел, досі невідомих. Там Ви згадуєте й «демонічні» легенди про те, як Сірко начебто був «чаклуном» та «перевертнем», знався з нечистими силами, вмів «обертатись на вовка» і т.п. Сьогодні такі міфи і легенди є дуже популярними серед неоязичників. Проте, які ж дійсні коріння цих легенд?\n- Зацікавлених краще відіслати до моєї монографії «Іван Сірко (К., 2011)». Там про це детальніше сказано. Повторюю, що більшість цих легенд сконструйовані сучасними авторами, або бездумно переписуються з них. При цьому посилаються на селянські легенди ХІХ ст., які некритично сприймаються, неправильно інтерпретуються. Ще раз відзначу, всі вони мають досить пізнє походження і не відображають реального стану справ, по суті міфологізуючи своїх персонажів. Це досить характерне явище для такого фольклорного жанру, як легенди і міфи. Ну от якби справді Сірко був завдяки тим «таємничим силам» непереможним, то мабуть би очистив Україну від загарбників? А то й битви програвав, і бував пораненим, втратив у боях рідного брата і двох синів... Чому ж не використав тут свій «надприродний дар», звісно, якщо він був у нього? Самі подумайте… Ну а про вміння «перевертатись на вовка» і говорити нема чого. Це ж просто несерйозно.\n- Єпископ УГКЦ Борис Ґудзяк в одній зі своїх книг стверджує, що Вселенська Православна Церква в XVІ-XVII ст. перебувала у стані повного занепаду і деградації, і що Берестейська унія була як раз спробою реформувати та вивести її з кризи. Наскільки це відповідає історичній дійсності? Чи справді митрополит Михаїл (Рогоза), Іпатій (Потій), Йосафат (Кунцевич) та інші унійні ієрархи були «видатними реформаторами», а їхні вчинки спричинені бажанням реформувати та оновити Українську Церкву?\n- А хіба не була у стані повного занепаду і деградації Католицька Церква перед Реформацією? Не заперечую того, що Православна Церква була тоді в тяжкому стані, бо тільки в Московії вона зберегла тоді провідні позиції як державна Церква. Україна ж була тоді колонією Польщі і становище Православної Церкви було тяжким, її відверто дискримінували, що видно, наприклад, з численних скарг православних. Реформа має стосуватися внутрішнього життя Церкви, її оновлення, а не зводитися до Її ліквідації шляхом унії. Шлях до виходу з кризи лежав у автокефалії, яку намагалися здобути митрополити Іларіон та Климент Смолятич. Ідею Київського Патріархату обстоювали св. Костянтин Острозький, св. Петро Могила та деякі його сподвижники, але несприятлива зовнішньополітична ситуація не дала змоги втілити ці плани в життя, як і в часи Київської Русі.\nІ про яку Українську Церкву поставлено питання? Рогоза і Потій з невеликою кількістю прибічників влилися до Католицької Церкви, хоча на певних умовах. А Українська Православна Церква пішла своїм шляхом. Та й не думаю, що Рогоза надається до ролі реформатора. А «реформи» Іпатія Потія та Йосафата Кунцевича зводились до силових методів нав’язування унії. Реформатором я б назвав швидше Рутського, але реформатором вже саме УГКЦ, а не Православної Церкви, та й в умовах Речі Посполитої йому вдалося зробити не так вже й багато.\n- А як Ви можете прокоментувати нещодавню ініціативу глави УГКЦ про перевезення з Риму до Києва праху учасника Флорентійської унії, колишнього митрополита Ісидора? Наскільки ця постать мала відношення до України та Києва?\n- Наскільки мені відомо, прах Ісидора не зберігся. То що ж тоді планують перевозити? Взагалі, Ісидор був київським митрополитом в основному формально (був то в Москві, то Римі, то Феррарі-Флоренції, то Константинополі), і врешті виїхав до Риму, де став католицьким кардиналом. Звісно, справа перевезення праху (якщо він дійсно буде знайдений) - це справа УГКЦ, хоча, з мого погляду, таке перенесення особливої користі УГКЦ не принесе, швидше навпаки.\nЩе, замість відповіді, хотів би навести цитату з листа від 2.ХІІ. 1903 р. видатного церковного діяча-митрополита УГКЦ АндріяАндрій Шептицький Шептицького, адресованого митр. Антонію Храповицькому. Він тоді чесно писав: «Мы и на то не закрываем глаз, что Уния эта… сбилась потом из истинного пути, пошла на службу польской политике, и потеряла через это свою силу, свою идею. И так оставлена поляками, нетерпима русскими она стала позорищем миру, и упала собственною бессильностью… Начала же жить опять (Австрийская Уния), когда решительно отделилась от этой злосчастной политики, и возвратилась у чисто церковной идее». Ось чесна оцінка, на яку не кожен спроможний. Але лише така чесна оцінка минулого та чесне визнання помилок минулого спроможні як убезпечити від повторення цих помилок, так і привернути українцям духовну єдність.\n- На Вашу думку, яке значення має спадщина українського козацтва в національній та релігійній самоідентифікації українців? Чи виправдані спроби, заради інтеграції чи то з Заходом, чи то з Північчю, відмовитись від цієї спадщини? Що собою являтиме українська нація без укорінення в спадщину українського козацтва та його жертовну боротьбу за волю та православну віру?\n- Історична спадщина козацтва величезна. І вона лежить в основі нашої національної самобутності та самоідентифікації. Без неї не можна уявити ані української історії, ані культури, ані самої нації. Взяти хоча б культуру, народну й високу. Український народний костюм, танець, пісні, фольклор, архітектура («козацьке бароко»), літописи тощо, хіба це не вплив козацтва? А Києво-Могилянська Академія, яка дала не тільки святих, але й педагогів, перекладачів, поетів, математиків (Остроградський та ін.), філологів, істориків тощо, хіба не підтримувалася в першу чергу козацтвом? І від цього відмовитись?\n- Чому, на Вашу думку, всі окупаційні режими – московський, польський, австрійський завжди намагалися силоміць витравити з пам’яті народної згадки про героїчну боротьбу наших предків – козаків, про їхню самобутню спадщину та оборону православної віри?\n- Та тому, що колонізатор в першу чергу нищить традиції визвольної боротьби підкореного народу. Чому ж молодому Яворницькому «не рекомендували» займатися історією козацтва («Занімайтєсь Фінляндієй…»). Навіть дрібниці, які б могли зберегти хоч часточку цієї пам’яті, здавалися небезпечними. Пригадую, мій шкільний товариш у 1970-р. працював у дніпропетровському рекламному агентстві і написав проект реклами спортлото: «Спортлото - це козацька гра». Тут же заборонили! Другий випадок. В дніпропетровському видавництві розглядали рукопис книжечки про Бердянськ. Автор почав свою розповідь такими словами: «Кривою козацькою шаблюкою загналася бердянська коса в Азовське море…» Зняли й це речення, а потім і всю книгу. І таких прикладів на моїй пам’яті чимало.\n- А як Ви, як фахівець з історії козацтва, можете прокоментувати сучасну моду на створення спортивних клубів зі східних бойових єдиноборств під виглядом відродження «козацьких бойових традицій»? Наскільки всі ці сучасні школи «бойового гопаку», «бойового спасу», «характерництва» і т.п. відповідають історичним практикам і зразкам? Чи не є це профанацією та бутафорією? І чи не вбачаєте Ви небезпеки в подібній мімікрії чужих культурно-філософських систем під українські козацькі традиції?\n- Може козацькі танці й зберегли елементи бойових єдиноборств. Може й варто їх розвинути. З цим можна погодитися, проте є суттєве «але». Часто ці школи турбуються не про справжні козацькі традиції та єдиноборства, а про антихристиянську ідеологію, а єдиноборства тут швидше як димова завіса. Мені доводилося, наприклад, читати в пресі, що Пилат закликає молодь відмовитися від християнства, бо воно начебто заважає і не дає змогу прогресувати майбутнім Брюсам Лі. Уявляєте собі, нашому справжньому історичному козацтву християнство не тільки не заважало, а й навпаки було чи не основною його національно-духовною ідеєю, за яку вони віддавали своє життя та здійснили чимало героїчних подвигів, а от сучасним «ряженим» імітаторам стало заважати. Тут дійсно небезпека в цих проповідниках язичества. Вони, як комуністи, все перекручують, спотворюють.\n- Утім, неупереджені науковці стверджують, що йдеться радше не про відродження, а про створення суто нових релігійно-Неоязичництвототалітарних культів під штучно удаваним виглядом давньослов’янського чи давньоукраїнського язичництва. Відтак найбільш точною назвою цих культів новітньої доби і буде новоязичництво.\n- Згоден. Давнє язичество вмерло. Померли і їхні молитви. Про нього ніхто достеменно майже нічого не знає. Одні здогадки та припущення. Археологи лише в загальних рисах відтворюють вигляд капищ. Те, що робиться сьогодні – це «відсеб’ятина», інколи перемішана з елементами чужинських східних вірувань, а то й відвертого окультизму та сатанізму. Є небезпека, що на ґрунті таких клубів можуть постати якісь тоталітарні секти.\nРозмовляв редактор сайту "Православний Оглядач" о. Андрій Толстой\nМицик Юрій Андрійович (30 грудня 1949, м. Дніпропетровськ) — український історик, джерелознавець, археограф, дослідник історії України козацької доби, церковної історії, збирач свідчень про Голодомор 1932—1933 рр., україніст, козакознавець, публіцист. Доктор історичних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, почесний член Всеукраїнської спілки краєзнавців. З 1994 р. священик УПЦ-КП, протоієрей.\nУ 1992—96 роках працював завідувачем Дніпропетровського відділення Інституту української археографії та джерелознавства ім. М. С. Грушевського НАН України, а також (з 1994 по 1996 рр.) був секретарем Дніпропетровської єпархії УПЦ Київського Патріархату. Також обирався головою Дніпропетровського обласного Фонду культури (1993–1996).\nУ 1996-2010 рр. працював у Національному університеті «Києво-Могилянська Академія» — у 1996–2002 рр. завідувач кафедри історії, у 2002-2010 рр. — професор даної кафедри, а за сумісництвом (з 1996 р.) — завідувач відділу пам’яток княжої та козацької доби Інституту української археографії та джерелознавства ім. М. С. Грушевського НАН України. З 2010 р. – завідувач вищезгаданого відділу. Одночасно – професор Київської православної богословської академії УПЦ-КП.\nНагороджений знаком «Відмінник освіти України» (2005). Заслужений діяч науки і техніки України (2007), лауреат низки наукових премій. Автор понад 1 700 друкованих праць, в тому числі понад 50 монографій та археографічних публікацій. Брав участь у багатьох міжнародних наукових конференціях в Україні, Білорусі, Росії, Польщі, Німеччині, Данії, Італії, Канаді, проходив наукове стажування в Канаді (двічі), Німеччині, Польщі (4 рази), читав лекції у Польщі (Варшавський, Ягеллонський університети, педакадемія в Сєдльцях), у Канаді (Вінніпезький університет).


Оприлюднення імен переможців-дискримінаторів відбудеться напередодні Міжнародного дня толерантності, який відзначають 16 листопада.\nСимволом та матеріальною відзнакою антипремії стануть шори – спеціальні пластини, які надягають на голову коням для того, аби ті не могли дивитися по боках. Адже лауреати антипремії своїми діями виявляють зашореність та обмеженість у поглядах та діях.\n"Язик мій - ворог мій" (за найбільш дискримінаційне висловлювання).\nОсновні номінанти: голова Верховної Ради Володимир Рибак, депутат ВО «Свобода» Ірина Фаріон, мер Ялти Сергій Ілаш.\n«Реально Г*» (за найбільш дискримінаційний вчинок).\nГоловні претенденти: настоятель Києво-Печерської Лаври владика Павло та президент Національної академії медичних наук Андрій Сердюк, російський неонацист Максим Марцинкевич (Тесак) та Служба безпеки України, Київська міська державна адміністрація та Окружний адміністративний суд Києва.\nГоловні претенденти: народні депутати Вадим Колесніченко, Юрій Мірошниченко (Партія Регіонів), Олександр Сич, Руслан Зелик, Руслан Марцінків (ВО «Свобода).


Як облаштувати льох своїми руками - ua | in4o.ru\nГоловна сторінкаСад та городГородництвоЛьох своїми руками\nЛьох своїми руками. При влаштуванні тепло і гідроізоляції льохів зазвичай використовують промислові матеріали. Але, виявляється, для цих цілей цілком підходять мох і навіть сіно! Їх ефективність перевірена не одне сторіччя.\nЯк теплоізоляційний матеріал для льоху мох гарний тим, що не гниє. Однак його потрібно укладати в гідроізоляційну опалубку, як керамзит зі шлаками, що ускладнює виробничі роботи.\nПростіше використовувати сіно або сухе листя, до того ж з їх заготівлею немає проблем. Технологія приготування блоків з моху, сіна або листя в суміші з цементом однакова. Оскільки ці матеріали мають властивість «взъерошиваться», т. Е збільшуватися в обсязі, їх придавлюють невеликим вантажем. Сіно заготовлюють відразу після косовиці (легше різати), сухе листя і мох ретельно подрібнюють.\nНа 1 куб. м отриманої основи додають 200 220 кг цементу, перемішують. Коли склад придбає однорідний колір, додають вапняне тісто, доведене до густоти сметани (10-12 від маси цементу). Ця добавка відлякає гризунів. Приготовану суміш укладають у форму, максимально ущільнюють руками, накривають кришкою щитом з вантажем так, щоб вона дійшла до обмежувачів. Останні повинні легко вставлятися і вийматися з отворів опалубки (мал. 1-2).\nГотові блоки забезпечують надійну теплоізоляцію за рахунок низького коефіцієнта теплопровідності, який в два рази менше, ніж у керамзиту і шлакобетону. Кінець форми\nЯкщо не хочете м'яти глину ногами, зробіть з обрізка кру гляка або бруса трамбування під оформленого ваги і висоти, відпо відної зростання.\nОсь деякі поради, як зробити льох своїми руками.\nЯк облаштувати льох своїми руками\nУсього голосів: 643\nВиталина Габуда 2012-07-23 09:18


За приємний стан ейфорії і сп’яніння на наступний день нам часто доводиться розплачуватися важким похміллям. Причина тому – інтоксикація алкоголем і продуктами його метаболізму. В такому стані людина відчуває сильний головний біль, запаморочення, його може нудити і рвати, порушується діяльність шлунково-кишкового тракту. Після того як була надана перша допомога, і ваш стан трохи нормалізувався, виникає питання, що є після алкогольного отруєння? Правильне харчування допоможе вам відновити сили, поліпшити роботу травної системи і допоможе організму швидше впоратися з алкогольними токсинами.\nВибираючи, що є при отруєнні алкоголем, важливо враховувати стан організму, його особливості та дотримуватися загальних принципів здорового харчування:\nКраще готувати їжу на пару, відварювати її або запікати в духовці. Якщо ви любите їсти смажені і жирні страви, то після отруєння алкоголем на час від такого харчування потрібно відмовитися, оскільки воно буде давати зайве навантаження на печінку і заважати швидкому відновленню організму.\nНезважаючи на те, що отруївся показано повноцінне збалансоване харчування, кількість жирів повинно бути трохи зменшено, а білки і вуглеводи залишаються в межах добової норми.\nЇжте невеликими порціями до шести разів протягом дня.\nБажано не вживати занадто гарячу або холодну їжу, оскільки вона буде подразнювати слизову шлунка, яка і так постраждала від впливу етилового спирту.\nЯкщо після випитих спиртних напоїв вас нудило і рвало, то приймати їжу краще не раніше ніж через три години після останнього епізоду блювоти. Дозволено тільки пити воду.\nОскільки після отруєння алкоголем в організмі порушений баланс мінералів і вітамінів, корисно їсти більше свіжих і варених овочів, фруктів, фруктових салатів і пити розбавлені водою соки. При алкогольної інтоксикації дуже важливо вживати достатньо вітамінів групи В і С, які є в овочах і фруктах.\nВажливо не тільки те, що можна їсти, а й те, що ви будете пити. Для відновлення водного балансу після вживання спиртного необхідно пити достатню кількість рідини. Так ви не тільки відновите водне рівновагу, але і прискорите виведення алкогольних токсинів за рахунок посиленого діурезу. При цьому норма добової рідини повинна становити не менше 2,5 л.\nЯкщо ви будете робити салати, то в якості заправки краще використовувати не майонез, а сметану, соняшникова або оливкова олія.\nУвага! Ні в якому разі не варто продовжувати пити при отруєнні спиртні напої. Опохмел може тільки погіршити алкогольну інтоксикацію.\nДозволена їжа і питво\nВідповідаючи на питання, що можна їсти після алкогольного отруєння, варто відзначити, що в перший день після вживання надмірно великої кількості спиртного показано помірне харчування. Якщо вас нудить, кількість їжі повинно бути мінімальним. Найголовніше, що вам зараз необхідно, – це багато пити. Значному зневоднення організму сприяє не тільки вживання спиртного, але і блювота. В обов’язковому порядку потрібно вжити заходів для припинення блювоти (промивання і нудоти препарати), і тільки після цього можна задуматися про прийняття їжі.\nЩо можна їсти при отруєнні з алкоголем, ми розглянемо далі. Для початку необхідно визначитися з питвом, оскільки першочергове завдання при алкогольної інтоксикації – відновлення водного рівноваги. Краще вживати такі напої:\nЗвичайна кип’ячена охолоджена вода. Саме вона нам потрібна найбільше, оскільки є учасником всіх процесів метаболізму.\nОскільки у питущого людини порушується процес всмоктування мінеральних речовин, а на тлі посиленого сечовиділення мінерали і корисні мікроелементи швидше вимиваються з організму, необхідно відновити баланс цих важливих речовин. Для нормалізації сольового рівноваги прийнято вживати мінеральну воду, але тільки без газу.\nЇдять і п’ють при отруєнні невеликими порціями, що полегшує засвоєння. Якщо людина випиває за раз занадто багато рідини, то у нього можуть посилитися набряки, з’явиться відчуття дискомфорту в області шлунка, а після блювоти це може спровокувати новий епізод блювотних позивів.\nПри алкогольному отруєнні можна пити соки цитрусових, розбавлені водою, ягідні морси, відвари шипшини, зелений чай з додаванням меду і лимона, компоти.\nДобрими адсорбирующими і закріплюють властивостями володіє рисовий відвар. Його можна порекомендувати тим, хто після отруєння страждає диарей. Також рисовий відвар корисно пити замість сорбенту після промивання шлунка.\nМолоко теж можна вживати при алкогольному отруєнні, але в невеликій кількості. У помірній дозуванні воно надає невелику адсорбуюче дію і обволікає стінки травного тракту. Молоко в великих кількостях – це зайве навантаження для підшлункової залози.\nЩо потрібно пити після отруєння, може підказати ваш організм. Наприклад, деяким людям в цьому стані допомагають впоратися з неприємними симптомами кисломолочні напої – кефір, йогурт. Бувають люди, кому добре допомагає при отруєнні квас, трав’яні чаї, настої і відвари лікарських рослин.\nВарто знати: не потрібно пити ті напої, які мають дратівливим і агресивним дією на слизову шлунка і кишечника. До них можна віднести кави, газовані напої, міцний чай (чорний), кислі нерозбавлені соки.\nХарчування при отруєнні алкоголем має допомагати організму позбавитися від токсинів і залишків алкоголю. Саме тому треба вживати продукти, що володіють адсорбуючі властивості. Особливо корисні в цьому плані будуть рисові зерна. У перший день після святкового застілля з отруєнням рекомендується харчуватися слабосоленої рисовою кашею.\nМожливо, вам краще не з’їсти що-небудь, а випити нежирний курячий або яловичий бульйон. Така їжа одночасно вгамує потреба організму в рідині, дозволить відновити сили і поліпшити ваше самопочуття. Якщо будете вживати каші, то їх краще сильно розварювати. У такому вигляді вони краще засвоюються і не подразнюють шлунок.\nБлижче до вечора, коли ваш стан трохи нормалізується, можна ввести в раціон м’ясні страви:\nНе менш важливе питання при отруєнні алкоголем, що можна їсти, якщо вас мучить діарея:\nВідмінними в’яжучими властивостями володіють відвари з ягід і лікарських рослин – шипшини, чорниці, трави звіробою і листя чорної смородини.\nДобре допомагає при діареї гарбузовий сік.\nПорада: якщо вас мучить блювота, сік гарбуза допоможе припинити блювотні позиви.\nПри проносі їдять не тільки рисову кашу, а й різні суфле, п’ють киселі. Також можна їсти сирну запіканку, паровий омлет.\nЯкщо у вас отруєння від алкоголю, що можна їсти, ми розібралися. Правильний раціон харчування повинен складатися з делікатної їжі, яка не дратуватиме слизову шлунка, надавати непотрібне навантаження на органи травлення і ускладнювати виведення токсинів.\nІснують продукти харчування, які не радять вживати після отруєння спиртними напоями і на протязі відновного періоду (кілька днів після отруєння). Як правило, в цей час не їдять те, що може подразнювати слизову органів травлення, викликати підвищене газоутворення і надмірно перевантажувати шлунково-кишкового тракту.\nЯкщо у вас отруєння алкоголем, що не можна їсти, ми перерахували в списку нижче:\nФрукти і свіжі овочі, які надають на кишечник слабящее дію. Якщо ви неодмінно хочете з’їсти щось з таких плодів, то його обов’язково потрібно запікати в духовці, так ви нейтралізуєте подразнюючу дію фруктових та овочевих кислот на кишечник.\nКопчена, смажена, гостра, жирна їжа зараз є зайвою непотрібною навантаженням для травного тракту, ослабленого впливом алкоголю.\nНа даному етапі вам не підходить перлова і ячна крупа через підвищеного вмісту клітковини. Такі крупи можуть подразнювати слизову шлунка.\nКонсерви і ковбаси шкідливі через великий вміст різних добавок і консервантів.\nВід вживання бобових посилюються процеси газоутворення в кишечнику.\nСолодощі та дріжджова випічка сприяють посиленню процесів бродіння в кишечнику, що може стати причиною діареї і метеоризму. Замість солодощів корисно вживати мед.\nСирі яйця і яєчню бажано виключити. Якщо хочете з’їсти яйце, краще приготувати паровий омлет.\nПри діареї протипоказані кисломолочні продукти і молоко, оскільки сприяють бродінню і газоутворення. Однак у відновному періоді вони можуть бути корисні через те, що допомагають відновити мікрофлору кишечника.\nКоли пройде алкогольна інтоксикація, чи можна їсти звичну їжу, ви зрозумієте самі по відчуттях в шлунку і травному тракті. Якщо немає симптомів інтоксикації, діареї, нудоти, дискомфорту в кишечнику, то можете повертатися до звичного раціону харчування. Щоб в майбутньому не отруїтися алкоголем і не мучитися питанням, що їсти при алкогольної інтоксикації, знайте свою безпечну норму спиртного і завжди під час святкового застілля контролюйте кількість випитого вами алкоголю.\nЩо можна їсти після алкогольного отруєння та інтоксикації Ссылка на основную публикацию\nІрраціональне мислення – це дар чи покарання\nПривіт, дорогі читачі! З якою заздрістю багато з нас дивляться на ...\nПісля запою галюцинації при сп’янінні: самопочуття з похмілля\nЗапої, як правило, виникають у осіб, які тривалий час вживали спиртні напої. ...\nВітаю, дорогі друзі! Сьогодні я хочу поговорити з вами про лицемірство. З цим ...