25 лютого 2021, Київ 15:39\n07 лютого 2015, 14:14\nЖурналіст Радіо Свобода «інтегрувався» у проплачений мітинг\n«Правий сектор» ніколи не брав участі у проплачених акціях. Більша частина «Правого сектору» зараз на війні»\nЄвген Солонина і Таля Форест\nКиїв – Щодня в Києві, окрім вихідних, сотні людей борються за люстрацію і виявляють патріотизм – за гроші. Кореспонденти Радіо Свобода проникли у середовище мітингувальників, які щодня пікетують Вищий господарський суд України, і, зокрема, з’ясували, що мітинги є платними. Протест іде під патріотичними гаслами, але водночас деякі його учасники зізнаються, що насправді представляють «ліві» сепаратистські організації. Що ж до організаторів акції – як виявилося, вони приймають замовлення на нові акції та мають свої розцінки.\nЩодня у робочі дні десятки киян о пів на сьому ранку записуються на акцію за звільнення голови Вищого господарського суду України (ВГСУ) Богдана Львова. На майданчику біля виходу з метро «Печерська», де це відбувається, збираються переважно молодь і пенсіонери. Сюди прийшла і кореспондентка Радіо Свобода, під виглядом звичайної київської студентки. Із блокнотами та ручками координатори акції протесту складають списки охочих отримати 150 гривень за день мітингування під Вищим господарським судом. Минулого дня через знайомих та мережу «Вконтакте» вони повідомили «активістам» про можливість заробити на «стихійному протесті».\nТаке повідомлення за день до акції отримав і журналіст Радіо Свобода.\nКоординатор Євген, якому під виглядом учасниці зателефонувала журналістка Радіо Свобода, підтвердив, що за день протесту під судом можна заробити 150 гривень. Євген також зазначив, що ніхто з учасників не постраждає: мовляв, їх захищатимуть активісти «Правого сектору».\n«Тут стоїть «Правий сектор» й усілякі хлопці хороші. «Тітушки» ніякі не нашкодять. Абсолютно позитивні цілі. Через день – зарплата. Залежно від годин. Якщо до третьої години дня, то це 105 гривень, якщо до п’ятої – то ще 30. Різні суми», – розповідає координатор акції.\nВже на місці збору учасників журналістка Радіо Свобода представилася чужим прізвищем та дала свій номер телефону. На запитання, чи не могли б її друзі заробити скандуванням гасел на кшталт «Люстрація!» та «Львова на нари!», Сергій, куратор групи протестувальників, відповів схвально, і попросив покликати їх на наступну акцію. Куратору групи потрібно зібрати якнайбільше людей, пояснює він.\n«Головна задача – не просто зібрати, а щоб перерахування у мене пройшли нормально… Якщо у мене не дорахують людей, мені теж буде погано», – зазначає «ватажок» проплачених мітингарів.\nКуратор групи отримує від 170 гривень на кожного її учасника, щонайменше 20 з яких залишає собі, розповів Олексій, мітингувальник та друг одного з кураторів. Представник Радіо Свобода поцікавився, чи може він «заробити гроші у ролі керівника групи». Може, але для цього потрібно рік працювати на організаторів акцій простим учасником, пояснив Олексій.\n«Протестувальники за викликом»: скільки і як платять\nПісля сьомої години ранку куратори вишикували «активістів» у колони по п’ять, перерахували їх та наказали рухатися з метро «Печерська» у бік Вищого господарського суду. Дорогою учасники зізналися представникові Радіо Свобода, що протест має тривати місяць, кожного робочого дня. Гроші видають біля метро «Арсенальна»: близько п’ятої, після завершення протесту, куратори груп виплачують своїм підлеглим зарплату готівкою, а то й перераховують на банківську картку.\nПрикметно, що «гонорар» мітингувальників залежить від того, чи вчасно організатори акції надіслали гроші «ватажкам» груп. З деякими «везунчиками» розрахувалися день у день, а іншим обіцяють заплатити пізніше, за кілька днів одразу, дізналося Радіо Свобода.\nКоординатори різних груп і платять по-різному. Інколи доводиться отримувати платню частинами. Одній учасниці акції за три дні «ватажки» виплатили 40 гривень, але пообіцяли віддати всю суму пізніше. І дійсно, по обіді гроші надійшли на її картку. Інша дівчина за свій перший день протесту заробила повну суму, але за два наступних – нічого. Координатор обіцяє, що заплатить за кілька днів.\nГроші видають так: люди шикуються в чергу, і куратор викликає кожного за іменем зі списку та видає домовлену суму. Мітингувальник Олексій заспокоює: минулого разу куратор заплатив йому вчасно. Сергій (куратор групи, в яку інтегрувався представник Радіо Свобода), мовляв, теж не з тих, хто «кидає» чи зволікає з оплатою, додає Олексій. Але він визнає, що деякі «ватажки» недоплачують своїм підлеглим – кладуть собі до кишені.\n«Я декілька разів з ним працював, то нормально. Він максимум наступного дня розраховується», – зізнається Олексій.\nПеребіг «протесту»: кричати – мусиш, в туалет – не можеш\nНецензурною лайкою «ватажки» (більшість із них – молодь) змушували учасників вишикуватися попід судом на початку пікету. Виходити в туалет заборонили одразу, за чаєм та в інших справах – теж, мовляв, інакше «мітингуватимете за «спасибі».\nЖурналістці Радіо Свобода доводилося просити її куратора таємно принести їй чаю, а в підсумку – навіть тікати з акції, пояснюючи це «дзвінком від батька». Тамара, керівниця «пенсіонерської» групи під час самого дійства, агресивно звинувачувала молодь з інших груп у поганій роботі, супроводжуючи це криками і погрозливими жестами.\nІнша пенсіонерка-активістка пояснила кореспондентці Радіо Свобода, що кричати гасла – обов’язкова умова. Ще одна учасниця розповіла про камери, які фіксують кількість людей та ефективність їхнього «народного протесту». Радіо Свобода помітило декількох людей, які знімали мітинг на фото й відео – для організаторів. Тому, коли з’являються камери, потрібно кричати більш обурено та намагатися щиро переживати ситуацію, радять протестувальники зі стажем.\nНатомість на камеру протестувальники кажуть, що прийшли добровільно і безкоштовно, бо втомилися від суддівського свавілля.\nУ Києві пікетують Вищий господарський суд України\n«Скільки платять – по різному. Мені – двісті (гривень). Залежить від того, скільки годин стоїш», – пояснив пенсіонер-учасник.\nСутички з правоохоронцями, підбурювання та обкидання будівлі суду яйцями – робота, яка оплачується понаднормово. Високі молодики спортивної статури в «балаклавах», так звані «провокатори» – вищий щабель «протестної» ієрархії. Після дев’ятої, коли судді почали йти на роботу, вони з’явилися невідь-звідки та стали кидати яйця у центральний вхід Вищого господарського суду. І поспіхом втекли. Очевидці кажуть, що 3 лютого «провокатори» схопили на вході голову ВГСУ Богдана Львова: його силоміць посадили на лаву і змушували написати заяву про відставку.\nМітинг відбувається на замовлення певної групи осіб, і кожен зі співробітників суду – усі бачили, як сплачуються кошти\n«Мітинг відбувається на замовлення певної групи осіб, і кожен зі співробітників суду – усі бачили, як сплачуються кошти. Це збіглося з рядом резонансних справ, які розглядаються: зокрема, справа стосовно повернення багатомільйонного кредиту», – переконує суддя Львов.\nБогдан Львов визнає, що частина депутатів парламенту, зокрема від об’єднання «Самопоміч», наполягає на розформуванні цього суду та на переформатуванні структури вищих судів загалом. Однак причину щоденних пікетів він пов’язує не з цим.\nЩо ж до хабаря, у якому голову суду звинувачують і протестувальники, і окремі парламентарі, – Богдан Львов наголошує, що вони не мають відео чи аудіо ймовірного інциденту, «бо його не було». Більше того, пікет зі звинуваченням його у хабарництві розпочався до того дня, коли, за словами організаторів протесту, вони нібито виявили конкретний факт хабарництва, доводить Львов.\n«Правий» чи «Лівий» сектор?\nКоординатори напередодні говорили учасникам та законспірованій під одного з них журналістці Радіо Свобода про «благі цілі» мітингу і про те, що його охоронятиме «Правий сектор». Над пікетом дійсно майоріли звичні для київських мітингів українські жовто-сині та червоно-чорні прапори. Але на них не було жодної символіки «Правого сектору».\nНа камеру учасники говорять про свою прихильність до «правих» сил.\n«Ми вийшли на протест проти корупції й хабарництва. Наші кращі хлопці гинуть на фронті, а вони тут крадуть. Ми – люди, які хочуть змінити судову систему. «Правий сектор» нас підтримує, в нас добрі відносини», – пояснив Геннадій, один із координаторів акції.\nМіж тим учасник протесту Олексій у розмові з журналісткою, яка видавала себе за мітингувальницю, пішов на відвертість. Він зізнався, що частина організаторів та протестувальників – «ліві», які навмисне прикриваються «правими» організаціями.\nЦе не «Правий сектор», це «Лівий», який прикривається «Правим». Насправді це «Лівий сектор»\n«Це не «Правий сектор», це «Лівий», який прикривається «Правим». Насправді це «Лівий сектор», – зазначив він.\nПізніше «Правий сектор» підтвердив Радіо Свобода: жодного стосунку до пікетів під ВГСУ він не має. Керівник прес-служби активістів Артем Скоропадський обурився і попередив тих, хто прикривається іменем «Правого сектору», про відповідальність.\nПравий сектор» ніколи не брав участі в проплачених акціях… Більша частина «Правого сектору» зараз на війні\n«Правий сектор» ніколи за весь час свого існування не брав участі в проплачених акціях… Більша частина «Правого сектору» все-таки зараз на війні, де вони борються із сепаратистами… Судячи з назви («Лівий сектор» – ред.) – це якісь провокатори, які діють для того, щоб дискредитувати нашу організацію… Якщо хтось прикриватиметься іменем «Правого сектору», то він в найближчий час ввічливо їм пояснить, що так вчиняти не варто», – зауважив Артем Скоропадський.\nОдна з прихильниць «Правого сектору», Олена, вирішила долучитися до проплаченої акції – щоб спостерігати за ситуацією.\n«Правий сектор» тут ні до чого. Ним прикриваються – це однозначно. Я сама прихильниця «Правого сектору». Ця акція – чиясь технологія\n«Правий сектор» тут ні до чого. Ним прикриваються – це однозначно. Я сама прихильниця «Правого сектору», тому туди й пішла… Ця акція – чиясь технологія, – переконує Олена. – Для пенсіонерів це мета заробити гроші. Деякі з них ходять на не важливо які акції, не важливо де. Люди не розуміють, хто такий і Львов і його колеги. Я теж не знаю, хто він і чим займається. Нам не пояснювали, в чому його вина», – зазначає прихильниця «Правого сектору».\nОрганізація «Лівий сектор» офіційно не зареєстрована, з’ясувало Радіо Свобода. Офіційно вона згадується лише у переліку незареєстрованих громадських об’єднань Дніпропетровської облради: без адреси, телефону чи імен. Єдиний пов’язаний з цим об’єднанням сайт – рівненської обласної організації «Правовий всеобуч», на якому вказано, що попередня назва об’єднання – профспілка «Лівий сектор».\nНазву «Лівий сектор» мають кілька регіональних груп у соцмережах і дві загальноукраїнські. В одній – дописи закінчуються із завершенням Майдану, інша – є активною досі. Всі ці ресурси рясніють сепаратистськими висловлюваннями та дописами, більшість – мають банери сайтів сепаратистів та бойовиків, що діють на Донбасі.\nМаніфест «Лівого сектору» на цих пабліках говорить про єдність «українського, білоруського й російського народів» і про те, що Україна або її частина можуть розглядати питання входження до складу Росії шляхом референдуму. Навіть рівненський сайт має допис про те, що «держава є абсолютним злом, із яким треба боротися».\nКореспондент Радіо Свобода став переписуватися з ведучими пабліків «Вконтакте» під виглядом прихильниці сепаратизму. І отримав відповідь з подякою за такі погляди.\nДнями з’явилося офіційне підтвердження того, що проукраїнські мітинги з гаслами часів Майдану можуть бути зрежисовані сепаратистами. Так, СБУ викрило й затримало організаторів імпровізованого штурму Адміністрації президента вночі 3 лютого. Ними виявилися бойовик угруповання «ДНР» та полковник Генштабу, який тримав зв’язок з сепаратистами, відзвітував керівник СБУ Валентин Наливайченко.\n«Платні» мітинги – ознака бідності\nПідзаробити на патріотизмі українці вважають за щастя: відстоюєш гідну ідею й водночас гроші отримуєш. Проте ніякої гідності в цьому немає, а люди йдуть на проплачену акцію не через хороше життя, пояснює Радіо Свобода соціальний психолог Олег Покальчук. Його не дивує наявність у спільноті «платних мітингарів» людей із сепаратистськими поглядами.\n«Величезна маса людей є просто населенням, тому абсолютно спокійно «пускається у всі тяжкі», не думаючи ні про мораль, ні про Кримінальний кодекс України. Для них ніякого Майдану не було, просто нові обставини, нові можливості, нові декорації», – говорить психолог Покальчук.\nДекан факультету, де навчається мітингувальник Артем, регулярно телефонує його матері через те, що він не ходить на пари. Артем – відвідує проплачені акції разом із бабусею, як вона каже, щоб заробити на життя. І пропускає заняття заради цього. Юнак щодня з восьмої до шостої виголошує в мікрофон гасла «Люстрація!», «Крадій!», «Хабарник!», «Львова на нари!», а його бабця тим часом з іншими пенсіонерками тримає плакати.\nСеред охочих заробити на мітингах – люди на межі бідності. Тут є другокурсник у полатаних черевиках, який не має коштів на обнову, дівчина, яка не має чим платити за квартиру в Києві. Деякі присутні на «протесті» зізнавалися, що давно працюють таким чином, бо це єдиний їхній заробіток.\nЯк організувати протест у Києві: хто платить, той і замовляє мітинг\nПрацівники Вищого господарського суду висловили Радіо Свобода свою думку: дійсними ініціаторами мітингу виступили власники «Надра Банку», який пов’язують із Дмитром Фірташем, та одна з компаній, імовірно, пов’язана з цим банком. Голова суду Богдан Львов констатує, що у його суді нині розглядаються справи щодо фінансових зобов’язань «Надра Банку», одна з них – стосується повернення державі близько 250 мільйонів гривень, які банк отримав як рефінансування. Проміжні рішення ВГСУ в цій справі, датовані січнем, Радіо Свобода побачило у базі даних суду.\nРадіо Свобода звернулося до «Надра Банку» з приводу цих позовів та можливої участі банку в організації пікетів під судом. Однак у банку зазначили, що наразі ці теми взагалі не коментують.\n«Вибачте, але на даний момент часу дана інформація не коментується», – відмовляються від відповіді у приймальній «Надра Банку».\nОдна з причин мовчанки стала зрозумілою 6 лютого: Нацбанк повідомив, що днем раніше визнав «Надра Банк» неплатоспроможним і запровадив у ньому тимчасову адміністрацію.\nПоліттехнолог Тарас Березовець, зі свого боку, в коментарі Радіо Свобода зазначив: високоймовірним є те, що за цією й подібними проплаченими акціями стоять великі фінансові групи, зокрема – група Фірташа та представників нинішньої опозиції.\nЙдеться про справу, в якій можуть бути замішані інтереси не лише Сергія Льовочкіна, а й інших впливових українських магнатів\n«Порив більшості українських громадян, реакція суспільства на необхідне очищення влади виявилися зіпсовані тим, що багато так званих люстраційних чисток мали відверто замовний характер. Цілком можливо, що йдеться про справу, в якій можуть бути замішані інтереси не лише Сергія Льовочкіна, а й інших впливових українських магнатів», – коментує політтехнолог Березовець.\nПопри високі ціни на офісну площу в цьому районі, організація не є відомою. Радіо Свобода відвідало місце перебування «Європейської країни» і з’ясувало, що її вже три роки немає на Грушевського, 4 б. Про це розповіли місцеві жителі та члени інших об’єднань, які перебувають поряд із колишнім офісом «Європейської країни».\nСвого сайту це об’єднання не має. Водночас для охорони пікету воно запросило вояків у камуфляжі, із шевронами «Батальйон «Південь». У МВС та Міноборони заперечують, що в їхньому підпорядкуванні є такий батальйон. Один із керівників людей у камуфляжі на прохання працівників суду та правоохоронців назвався як Валерій Кукреш, представник «Організації сприянням Збройним силам України імені Сагайдачного». Цей чоловік, за даними єдиного державного реєстру підприємців, володіє невеликим бізнесом у Запоріжжі у хімічній галузі.\nНазву ж структури «Батальйон «Південь» згадують лише у публікаціях про політичну боротьбу в Гостомельській міській раді на Київщині. Так, люди з шевронами «Батальйон «Південь» увійшли на сесію ради з місцевим депутатом та бізнесменом Юрієм Прилипком як його охорона. «Хлопці в камуфляжі» під стінами Вищого господарського суду не на камеру теж зізнавалися, що вони з Гостомеля.\nЧи є ці люди організаторами одного «платного» протесту, чи це є формою бізнесу?\nЖурналіст Радіо Свобода попросив депутата Вишневої міської ради Київської області Володимира Тищенка, який спеціалізується на боротьбі з забудовою зелених зон, зателефонувати до представника об’єднання «Європейська країна» Сергія Ковальчука, який подавав заяву на мітинг під судом. Депутат назвався представником одного зі скандальних забудовників міста Вишневе і попросив допомоги в організації мітингів для вирішення своїх земельних питань.\nСергій Ковальчук зголосився, озвучивши розцінки за кожного мітингувальника, і посилаючись на свій досвід організації протестів.\nОскільки люди будуть «привозні» з Києва, то наші розцінки у таких випадках – від 90 до 120 гривень за одну людину за годину\n«Оскільки люди будуть «привозні» з Києва, то зазвичай наші розцінки у таких випадках – від 90 до 120 гривень за одну людину за годину. Транспорт ми забезпечуємо», – розповів організатор платних протестів потенційному «замовникові».\nЗа словами Володимира Тищенка, проплачені мітинги характерні не лише для столиці, а й для Київської області. Однак у невеликих містах вони впадають у вічі, якщо учасники не є місцевими мешканцями.\nРадіо Свобода продовжує відстежувати тему «проплачених» акцій протесту в Україні і готове надати слово всім, хто має свою позицію у цьому питанні або є стороною конфлікту.


Сприятливі дні для стрижки та фарбування волосся в лютому 2020 року\nЗ метою додання ефектності власним локонам одні шанувальники стилю і моди дотримуються рекомендацій відповідних фахівців. У той же час інша частина людей обмежується, наприклад, відомостями про кращі дні для стрижки волосся в лютому, 2020 році, за місячним календарем.\nЛюдство виявило зв’язок поведінки місяця з укладом життєдіяльності людей. Це небесне світило може принести удачу або навпаки приректи на проблеми і негаразди. Хоча, можна просто дотримуватися нехитрі поради з приводу знаходження місяця в тих чи інших фазах. Тоді з’явиться можливість підтримки здоров’я і блиску волосся.Сприятливі дні для стрижки та фарбування волосся\nОтже, які є відповідні дати для стрижки?\nПочинається розклад дат лютого з спадною місяця, нейтрального часу. Остання обставина обумовлена наявністю рекомендацій до прихильних дій по догляду за собою, і в той же час стародавні люди не радили здійснювати певні заходи.\nДавним-давно, ще за старих часів, наші предки помітили небажаність здійснення Перукарні діяльності, коли Місяць втрачає свою освітленість. Втім, зараз мало хто враховує такі тонкощі, хоч і потрібно пам’ятати про деякі моменти.\nРозклад чисел обговорюваного місяця і рекомендації\n1-варто утриматися від будь-якого перукарського впливу, інакше можливі неполадки в роботі організму, в той час і прогресування хронічних загострень;\n2-це число не відноситься до сприятливих днів для стрижки волосся в лютому 2020 року для жінок, чого не скажеш про фарбування, тільки в останньому випадку повинні використовуватися нейтральні відтінки і природні засоби;\n3-якщо стригти коротку зачіску, можна отримати неабиякі труднощі із зором;\n4-відповідний день абсолютно для всіх видів обстригання шевелюри;відповідний день абсолютно для всіх видів обстригання шевелюри\n5-саме час для кардинальної зміни образу-показано навіть довільне фарбування, стрижки;\n6-сексуальна привабливість буде забезпечена, якщо відвідати перукаря з метою надання нового вигляду волоссю;\n7-краще категорично уникати всяких маніпуляцій з локонами згідно порад розглянутого календаря. Ігнорування такої рекомендації загрожує виникненням депресивних станів або проблем з нервами;\n8-нова фаза місяця тільки вступає в свої права – гряде небезпечний період в житті, коли забороняється проводити стрімкі перестановки. Небесні світила повідомляють людям про утримання в цей день від видалення волосся або зміни своєї зовнішності. Споконвіку люди помітили, що локони, завиті на зростаючу місяць, несуть з собою нещастя і хвилювання душі;\n9-небосхил прикрашає набирає силу місяць, і серед народних мас існує думка про хороші перспективи такого часу. Хоча і без труднощів тут теж не обійтися, так що розклад дат краще проаналізувати докладніше. 9 лютого як і раніше небажано займатися своєю зовнішністю, оскільки можливі проблеми з близьким оточенням;\n10-теж не можна назвати сприятливим днем для стрижки та фарбування волосся в лютому, 2020 році – існує ймовірність привнесення негараздів в людське життя;теж не можна назвати сприятливим днем для стрижки та фарбування волосся в лютому\n11-підстригання локонів здатне викликати необгрунтовану тривогу, а їх забарвлення краще здійснювати непомітними квітами;\n12-це число в календарі якраз показано для змін зовнішнього вигляду волосся. Створення іншого іміджу посприяє збагаченню і умиротворення;\n13-небажано змінювати вигляд, щоб уникнути погіршення самопочуття;\n14-поточну дату цілком можна присвятити всіляким перетворенням власних пасом. Вітається формування нового стилю, що також викличе популярність у шанувальників;\n15-середина лютого не розташовує до обробітку пасом, оскільки загрожує поява негативних моментів в життєдіяльності, а також в спілкуванні;\n16 – в цей день краще уникнути відвідування салону краси, те ж саме стосується і зістригання шевелюри, оскільки присутній ризик прояву хронічних недуг;\n17-Будь-який вплив на зачіску не принесе хороших перспектив в житті;\n18-вкрай показана зміна стилю, адже можна знайти щось нове для себе. Найбільше виграють ті, хто віддасть перевагу золотистим або рудим квітам;\nЧитайте так само: фази місяця в липні 2022 року по днях\n19-вдалий час, щоб кардинально скорегувати імідж і як наслідок цього перебувати в гарному настрої і самопочутті;\n20-через ймовірність втрати грошових коштів і здоров’я має сенс тимчасово припинити маніпуляції з локонами;\n21-вважається сприятливим днем для стрижки волосся в лютому 2020 року для чоловіків і не тільки, дозволяється створення нового виду своєї шевелюри;\n22-світить повний місяць, що здавна вважалося часом жахів і невдач. Наші предки уникали не тільки усіляких маніпуляцій на голові, але і взагалі візитів куди-небудь;\n23-небесне світило переходить в спадаючу фазу, внаслідок ризику появи недуг рекомендується утриматися від відвідування перукарні;\n24-поточна дата в календарі несе з собою травмонебезпечність, стригти свої пасма теж небажано;\n25-голова або мозок можуть постраждати від інновацій в області зачісок;\n26-формування іншого стилю шевелюри здатне негативно відбитися на добробуті;\n27-продовження життя, виникнення радісних емоцій і удача в справах здатні прийти разом з будь-яким впливом на пасма;\n28-це число відноситься до сприятливих днів для стрижки та фарбування волосся в лютому, 2020 році. Створення принципово іншої шевелюри здатне забезпечити популярність у представників протилежної статі.\nЧитайте так само: Православні свята в березні 2020 року\nКалендар посадки овочів на 2020 рік для Уралу


Символ чи сила? Росія грає м’язами в Середземному морі | Політичні новини з Європи: аналітика, прогнози, коментарі | DW | 30.06.2013\nСимвол чи сила? Росія грає м’язами в Середземному морі\nРосія веде перемовини з Кіпром щодо військової присутності на острові. Йдеться про альтернативну базу в Сирії, вважають експерти. На їхню думку, плани відновити Середземноморську ескадру - лише "демонстрація прапору".\nПовідомлення про виведення російського персоналу з бази ВМФ в сирійському порту Тартус "не відповідають дійсності". З такою заявою днями виступило міністерство оборони Росії. В документі сказано, що військових на пункті матеріально-технічного забезпечення справді немає, але лише тому, що їх давно змінили цивільні.\nМіноборони стверджує, що "Тартус залишається офіційним пунктом базування та ремонту російських кораблів у Середземному морі". Насправді Росія, здається, готується до його можливої втрати. Припущення про те, що в разі зміни влади в Дамаску, російським військовим морякам доведеться піти з Тартусу, курсують давно. Тепер, можливо, в них з‘явиться реальна альтернатива.\nКіпр замість Сирії\nРосійський уряд веде перемовини з Кіпром стосовно розширення співпраці в оборонній сфері. Міністр закордонних справ Кіпру Іоанніс Касулідіс не виключив, що російська військова авіація зможе користуватись авіабазою в Пафосі. В інтерв'ю радіо "Голос Росії" міністр сказав, що країни готують угоду, яка вийде за рамки домовленостей про розміщення російських кораблів у порту Лімасолу.\nПрезидент Путін заявляє про "стратегічні інтереси" в Середземному морі\n"Це, напевно, має відношення до Тартусу, - сказала DW Марґарете Кляйн, експерт берлінського Фонду "Наука та політика". Навіть якщо російський уряд на даний момент виходить з того, що президент Сирії Башар Асад зможе втриматися при владі, у майбутньому це може змінитися". З нею згоден московський публіцист та військовий експерт Олександр Гольц. "Під час свійського планування треба розглядати найгірші варіанти", - відзначив Гольц у бесіді з DW.\nТим часом, російські військові кораблі дедалі частіше заходять на Кіпр. 19 червня в порту Лімасолу побували два кораблі, щоб поповнити запаси. Попередній візит був у травні, коли Лімасол відвідали три російські військових кораблі. В червні об'єднання російських кораблів у Середземному морі, який наразі нараховує 16 кораблів, на місяць очолить флагман Чорноморського флоту, ракетний крейсер "Москва". До кінця року в Середземному морі зможе з'явитися єдиний російський авіаносець "Адмірал Кузнєцов", який базується на Північному флоті.\nРосійський фаворит у Середземному морі\nТе, що вибір Росії припав саме на Кіпр, здається, не випадковість. Між двома країнами існують тісні економічні відносини. Кіпр і досі вважається "податковим раєм" для російських бізнесменів. Кілька років тому Росія надала Кіпру мільярдний кредит. Коли навесні 2013 року Кіпр був на межі дефолту, урядова делегація вирушила до Москви для переговорів про допомогу. Проте тоді сторони не домовились. В результаті Кіпр отримав кредит від Європейського Союзу, членом якого він є, починаючи від 2004 року.\nЯкщо Росія та Кіпр домовляться, це буде перший випадок за останні 20 років, коли російські війська використовували територію країни-члена ЄС. в останній раз це була Німеччина, у східних землях якої до 1994 року залишалися солдати Західної групи військ (ЗГВ).\nСлідами Радянського Союзу\nСередземноморську ескадру планується формувати в основному за рахунок кораблів Чорноморського флоту\nЕксперти розглядають російські плани на Кіпрі в ширшому контексті. Це ознака того, що Росія "знову хоче затвердитися в ролі супердержави", вважає Мараґарете Кляйн. До 2015 року Росія планує постійне військове перебування в Середземному морі. Президент Володимир Путін під час виступу в центральному командному пункті Збройних сил у червні назвав Середземне море "стратегічно важливим регіоном", в якому в Росії свої інтереси. При цьому він зауважив, що плани стосовно створення Середземноморського флоту - "не брязкання зброєю".\nРосія йде слідами СРСР. Радянська Середземноморська ескадра нараховувала від 30 до 50 кораблів, а її головним завданням було протистояння 6-му флоту США. В 1992 році ескадра була розформована. Тепер її хочуть відновити, але у скромніших розмірах. Згідно з планами, йдеться про десять кораблів.\nПодібні наміри викликають у колах експертів скептицизм. "Я думаю, тут в значній мірі мова йде про символічну політику", - говорить Марґарете Кляйн. З нею погоджується Олександр Гольц: «Завдання Середземноморської ескадри, боюся, буде полягати виключно в демонстрації прапору". На думку Гольц, корабельний склад Росії "сильно поступається радянському". Про це заявив раніше колишній начальник штабу ВМФ Росії, адмірал Віктор Кравченко. Він зауважив, що Середземноморську ескадру планується формувати в основному за рахунок кораблів Чорноморського флоту, які давно застаріли. Угоди з Україною стосовно заміни кораблів на нові досі немає, відзначив Кравченко в інтерв'ю "Інтерфаксу" в березні 2013 року.\nНіхто з опитаних експертів не вірить в те, що російські кораблі у Середземному морі зможуть взяти участь у бойових діях в Сирії. Вони також не бачать приводів для хвилювання НАТО. Олександр Гольц наголосив, що, хоча Кіпр не є членом НАТО, на його території розташовані дві військові бази Великобританії. Одна з них розташована поруч з портом Лімасола, до якого заходять російські кораблі.\nРосійські і українські олігархи не на жарт стурбовані ситуацією на Кіпрі, який опинився за крок від дефолту. Товстосуми з Росії та України бояться, що економіку острова рятуватимуть і їхнім коштом. (19.03.2013)\nАвтор Роман Гончаренко, Євген Каранов\nТеми Росія, Російська Федерація, Кіпр, Середземне море, Флот\nКлючові слова Росія, Кіпр, флот, Середземне море\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/18y8l


Після зустрічі з Зеленським друзі Трампа присмокталися до українських родовищ нафти і газу - Новости Запорожья\nПісля зустрічі з Зеленським друзі Трампа присмокталися до українських родовищ нафти і газу\nвт, 12/11/2019 — 13:41\nПісля зустрічі президента Володимира Зеленського з міністром енергетики США Ріком Перрі політичні соратники останнього отримали контракт на розвідку покладів нафти і газу в Україні.\nУкраїна уклала 50-річний контракт з людьми Перрі трохи пізніше, ніж через місяць після того, як той побував на травневій інавгурації Зеленського, повідомляє Українська правда з посиланням на Associated Press. Тоді Перрі вручив новому українському президенту список людей, яких він рекомендував в якості консультантів з питань енергетики. Одним з чотирьох імен був його давній політичний покровитель Майкл Блейзер.\nЯк стверджує автор статті, через тиждень Блейзер і його діловий партнер Алекс Крэнберг подали заявку на розвідку нафти і газу на контрольованому українським урядом Варвинському родовищі.\nЗа даними AP, отриманими з внутрішньої документації українського уряду, за права на буріння бізнесмени запропонували Україні на мільйони доларів менше, ніж їх єдиний конкурент. Однак урядова комісія вибрала друзів Перрі і пояснила свій вибір тим, що у компанії Блейзера і Крэнберга краще технічні і фінансові можливості.\nЯк пише видання, під час своїх поїздок у Київ Перрі ясно дав зрозуміти, що він близький з Блейзером і Крэнбергом. Перший — українсько-американський інвестор і давній соратник Перрі. Крэнберг великий донор республіканців, який надавав Перрі розкішний корпоративний літак під час виборів президента в 2012 році.\nГлава міністерства енергетики США Рік Перрі, якого називали відповідальним за неофіційну політику щодо України, йде у відставку. Пост міністра він покине в кінці 2019 року.\nВидання Politico стверджувало, що Перрі пропонував президентові України Володимиру Зеленському ввести до складу правління НАК Нафтогаз-України американців.\nЗаступник помічника держсекретаря США у справах Європи і Євразії Джордж Кент заявив, що Рік Перрі був одним з трьох відповідальних за політику щодо України.\nВ кінці вересня демократи в Палаті представників почали формальну процедуру імпічменту президента США. Вони наполягають, що він міг тиснути на українське керівництво з метою ініціювання розслідування проти Джо Байдена, головного політичного опонента Трампа на президентських виборах в США.\nПрезидент США Дональд Трамп заявив, що погодився в липні на бесіду з президентом України Володимиром Зеленським тільки на прохання американського міністра енергетики Ріка Перрі.\nПеррі стверджував, що ніколи не чув і не згадував у розмовах про Україну з президентом Дональдом Трампом та іншими посадовими особами про політичному конкурентові Трампа Джо Байдена.\nГлави трьох комітетів Палати представників Конгресу США зобов’язали міністра енергетики США Ріка Перрі надати документи, що стосуються розслідування справи імпічменту Дональда Трампа.


Буковинський центр культури та мистецтва — Народознавча година для маленьких читачів\nДнями працівники Кельменецької районної бібліотеки для дітей провели народознавчу годину «Свята Пасха йде до хати, щоб Великдень святкувати!» з вихованцями ДНЗ №2 старшої групи «Калинка» (вихователь – А. Андронова).\nБібліотекарі розповіли про історію святкування великодніх свят, про звичаї та обряди нашого краю, які передаються з покоління в покоління, ознайомили дітей з одним з оберегів українського народу – писанкою та символікою кольорів і візерунків. Малюки із захопленням слухали розповіді, та й самі розповідали віршики, активно відповідали на питання вікторини. Наостанок бібліотекарі подарували маленьким читачам чудові яєчка з чубчиками. Захопленню малюків не було меж.


Головна Підручники Підручник Економічна історія України і світу (Лановик) скачати онлайн 2.3. Мануфактурний період української промисловості\nУ господарському житті України велику роль відігравала промисловість, у тому числі хатня, якою селяни і козаки займалися у вільний від землеробства час, виготовляючи насамперед вироби побутового призначення. Феодальне залежне селянство сплачувало натуральну ренту пряжею, полотном, сукном та ін. Відбувався подальший розвиток міського і сільського ремесла, що в умовах товарно-грошових відносин з роботи на замовлення переросло у дрібне товарне виробництво. На його основі формувалось і утверджувалося мануфактурне виробництво.\nВажливим показником розвитку ремесла в містах була кількість ремісників, їх професій. Так, у кінці XVI — першій половині XVII ст. у Руському і Волинському воєводствах налічувалося понад 8000 ремісників. За даними перепису 1666 p., в 36 містах Лівобережної України 26 % жителів були ремісниками. Внаслідок політики московської влади, що обмежувала розвиток української промисловості, в кінці XVIII ст. серед населення Гетьманщини ремісники становили незначну кількість: у Чернігові — 4,5 %, у Гадячі — 16 % всіх жителів. Значними ремісничими центрами були Ніжин — 42,3 % дворів ремісників, Стародуб — 48,5 %. У Києві працювало 4 тис. ремісників. У Харківському намісництві ремеслом займався 1 % населення, в Катеринославському намісництві — 4 %. За даними австрійського перепису 1773 p., у Галичині нараховувалося майже 60 тис. ремісників і торговців. У Закарпатті 1715 p. було 119 ремісників (0,46 % мешканців міста), а в 1780 p. тільки в Ужгороді їх налічувалося 226.\nВнаслідок технічного прогресу міське ремесло вдосконалювалося, появилися нові галузі виробництва. У першій половині XVII ст. у містах України налічувалося понад 270 ремісничих спеціальностей. У кінці XVIII ст. кількість ремісничих спеціальностей зросла до 300. Окремі міста стали центрами ремісничого навчання.\nНайпоширенішими міськими ремеслами були кравецтво, шевство, ткацтво, сукноробство, ковальство, зброярство, ювелірна справа, бондарство, гончарство, кушнірство, цегельництво, теслярство, виробництво пороху, суднобудування. В окрему галузь виділилося виготовлення продуктів харчування і напоїв. Існували численні загони фірманів і сплавщиків, які перевозили товари гужовим і водним транспортом. Посилилася спеціалізація ремесел. Існувало 34 спеціальності з деревообробки, 22 — будівельної справи, 17 — виробництва одягу, 25 — харчової і винокурної промисловості. Ремісники застосовували передові для того часу технології виробництва, що ставило їх вироби в один ряд з кращими зразками західноєвропейського ремесла.\nУ XVI — першій половині XVII ст. кількість цехових об’єднань збільшилася. Чисельність ремісників у цехах була різна: від 4 до 50 майстрів. Після Визвольної війни середини XVII ст. продовжувався процес створення цехів. Типовим явищем стало об’єднання в одному цеху ремісників різного фаху. За царською грамотою 1660 p. усі київські ремісники (понад ЗО спеціальностей) належали до чотирьох цехів. У 1762 p. у Києві існувало 12 цехів.\nДіяльність цехів регламентувалася цеховими статутами, де контролювалися кількість годин робочого дня, розмір плати підмайстрів і учнів, строки учнівства, кількість сировини, що закуповувалась. Утруднювався вступ до цеху нових членів, для цього збільшувалися строки учнівства, а від членів вимагали “чистоти походження”. Польсько-німецька міська верхівка не допускала українців до багатьох цехів, забороняла їм мати свої майстерні. Однак з розвитком товарно-грошових відносин, розширенням ринку цехи не могли забезпечити попиту на міські ремісничі вироби, який насамперед задовольнявся партачами (позацеховими майстрами). У першій половині XVII ст. питома вага партачів у суспільному виробництві міст України була досить значною. У Львові вони становили понад 40 % усіх ремісників. На відміну від цехових ремісників, які були під юрисдикцією магістрату, партачі були під захистом шляхти, духовенства, замку й обслуговували їх потреби. Одночасно вони працювали на ринок, підриваючи своєю конкуренцією цехове ремесло.\nШляхта, підтримуючи нецехове ремесло, домоглася в 1538 і 1542 pp. сеймових постанов про заборону цехів. Король доручив старостам і воєводам не дозволяти їх створення. Проте, оскільки промисловість збільшувала прибутки власників міст, король і шляхта в своїх містах і містечках досить часто були ініціаторами створення цехів, надавали їм привілеї. Це обмежувало самостійність цехів, які віддавали засновникам частину продукції та доходів.\nУ ході Визвольної війни середини XVII ст. українські ремісники завоювали право вступати в будь-який цех і займатись усіма видами ремесла. В Лівобережній Україні та Слобожанщині козацька і російська адміністрація активно втручалася в справи цехів: підтверджувала привілеї, давала дозвіл на відкриття нових, визначала їх права і статус ремісників. У Правобережній та Західній Україні діяльність цехів контролювалася з питань прибутків на користь власників міст.\nЦарський уряд офіційно дозволив займатися ремеслом партачам. Місцева влада встала на захист цехів, але чисельність партачів зростала. У більшості українських міст на двох цехових ремісників припадав один позацеховий. Посилилася конкуренція між цехами і позацеховим ремеслом. Укладались угоди міських цехів з нецеховими ремісниками про поділ функцій, сплату певних податків.\nПротягом XVI—XVIII ст. в ремеслі розвивалися товарні відносини. Ремісники поступово переходили від роботи на замовлення до виготовлення продукції на ринок. У багатьох цехах відбувався процес майнової диференціації. Багаті ремісники, нехтуючи статутом цехів, самовільно збільшували чисельність підмайстрів і учнів.\nСтала звичайним явищем практика використання наймитів, кількість яких становила 10—15 чоловік. На їх становище переходили підмайстри й учні. Цехи втратили можливість ефективно регулювати виробництво. Протягом XVIII ст. у західних і правобережних землях кількість цехів зменшувалася порівняно з першою половиною XVII ст. Так, у Львові діяло лише 13 цехів, а в інших містах — по 6—9.\nУ кінці XVIII ст. нищівного удару по цеховій системі в українських землях завдала урядова політика Російської й Австрійської монархій. У Росії цеховий ремісничий устрій було створено на основі виданих Петром І “Регламентів Головного майстрату” (1721 p.) і указу “Про цехи” (1722 p.). До цехів приймалися представники всіх станів, не обмежувалися розміри виробництва, не регламентувалася кількість учнів і підмайстрів. “Ремісничим регламентом” (1785р.) розширювалося самоврядування цехів, в містах, де вже існували цехи, заборонялася реміснича діяльність поза межами цехів. Проте протягом XVIII ст. цехи вже не відповідали потребам економічного зростання, вони перетворилися на державні органи для збирання податків та виконання інших примусів. У 1785 p. загальноросійські закони були поширені на українські цехи Лівобережжя.\nПостанови австрійського уряду 70—80-х років XVIII ст. обмежили вплив цехів, полегшили вступ до них ремісників, ліквідували регламентацію щодо виготовлення продукції, кількість учнів і підмайстрів, звільнили усіх членів від особистої залежності від пана. Ці постанови надали пільги купцям і ремісникам незалежно від віросповідання, підпорядковували цехи державній владі. Одночасно продовжувалось онімечення західноукраїнських міст. Прибулі ремісники отримували міське право, звільнялися на 10 років від усіх податків, а їхні сини — від військової повинності.\nПротягом XVI—XVIII ст. набули поширення сільські ремесла та промисли, які дедалі більше відокремлювалися від землеробства та інших галузей сільськогосподарського виробництва. У селах зросла кількість ремісників різного фаху, для яких ремесло стало основним заняттям, а не додатком до сільського господарства.\nУ першій половині XVII ст. серед сільських ремісників, які становили 3 % населення, налічувалося 200 ремісничих професій. Серед них помітне місце займали ткацтво (виробництво полотна, селянських сукон, килимів, хусток, рушників, ряден), гончарство, обробка дерева (виготовлення возів, дерев’яного посуду, скринь, знарядь пращ).\nОкремі села були відомі своїми ремісниками та їх виробами. Наприклад, село Смолевичі на Чернігівщині славилося виробництвом килимів, села Роменського і Миргородського повітів на Полтавщині — ряднинами. На Чернігівщині цілі села жили з продажу дерев’яних і гончарних виробів, дьогтю, смоли. У передгірських і гірських районах Галичини поширилося сільське ткацтво на місцевих льоні та коноплі, що там вирощували. За обсягом виробництва воно перевищувало цехове. Селяни містечка Комарно поблизу Львова у XVII ст. щорічно виготовляли 16—18 тис. штук полотна (близько 400 тис. пог. м).\nПоступово відбувався процес підпорядкування сільського ремесла міському. Внаслідок певної насиченості сільського ринку ремісник намагався збути свій товар у місті. Проте це вдавалося їм з великими труднощами. Адміністрація міста штрафувала чи конфісковувала товар сільського ремісника, який втручався в монополію цехових ремісників. Сільські ремісники намагалися переселитися в місто. Переважна більшість втікачів поповнювала ряди партачів.\nЯкщо в XI—XV ст. ремісник контролював виробництво і збут своїх товарів, то в XVI—XVIII ст. він втратив владу над своїм продуктом. Сформувалася нова соціальна група\n— скупники, які ставали посередниками між виробником і споживачем. Широко користувалися послугами скупників партачі Львова, Острога, Луцька та інших міст. Власники майстерень, купці перетворювалися на підприємців, а частина підмайстрів, позацехові ремісники — на найманих робітників. Створювались умови для переростання дрібного товарного виробництва у нову, вищу форму промисловості — мануфактуру.\nРозвиток ремесла в Україні сприяв зростанню старих і виникненню нових міст. У середині XVI ст. вони стали важливими господарськими, політичними та культурними центрами. У 40-х роках XVII ст. в Україні налічувалося 970 міст і містечок, в тому числі у Руському воєводстві — 177, Волзькому — 32, Холмській землі — 23, у Волинському воєводстві — 150, Подільському — 111, Брацлавському — 122, Київському — 385, Чернігівському — понад 40, на Слобожанщині — близько 20, Північній Буковині — 10, у Закарпатті — понад 20. Виникли такі міста й містечка: Конотоп, Фастів, Лисянка, Шаргород, Гадяч, Миргород, Базалія, Яготин, Костянтинів, Умань, Рокитне, Кролевець, Савиши, Бориспіль, Гайсин, Бердичів, Бобровиця та ін.\nІніціатива у створенні міст належала польським магнатам, але будували їх та мешкали у них українці. Магнати або королівські старости шукали собі нові джерела доходів — податки з ремісників, плата за проїзд у місті, за місце на ринку. Люстрації XVI ст. свідчать, що містечко давало панові у 5—10 разів більший прибуток, ніж село, на грунті якого воно виникло. Крім того, міста створювали сприятливі умови для збуту сільськогосподарської продукції. Доходи від сіл, розташованих поблизу міст, завжди були більшими.\nМістечка були порівняно невеликими, половина з них налічувала до 100 подвір’їв. Існували й такі містечка, що мали до 20 “ринкових” будинків. У заснованих містечках зароджувалися ремесло і торгівля. Проте більшість населення становили землероби, від селян вони відрізнялися тим, що за статутами міст не відробляли панщини, а лише сплачували натурою чинші та данину. Містечка, залишившись аграрними, з десятками ланів землі, незначною кількістю ремісників і купців, відрізнялися від звичайних сіл тільки ярмарками й торгами.\nБільшість міст України протягом XVI — першої половини XVII ст. нараховувала по 100— 300 будинків. Однак в окремих містах кількість їх зростала до 1750 (у Києві). У більшості міст України було від 1 до 3 тис. мешканців, а у містечках — 700—800.\nУ другій половині XVII—XVIII ст. продовжували створюватися міста. У XVII ст. в Лівобережній Україні налічувалося понад 100 міст і містечок, у середині XVIII ст. — 200. З освоєнням південних земель були засновані міста Олександрівськ (Запоріжжя), Катеринослав (Дніпропетровськ), Херсон, Маріуполь, Миколаїв, Севастополь, Одеса. Однак міста залишалися невеликими і малонаселеними. За переписними книгами 1666 p. міське населення Лівобережної України становило 46 %, а в 90-х роках XVIII ст. в містах жило лише 6,5 % населення. У Києві налічувалося 2454 будинки, в Полтаві — 1000, в Стародубі — 800, в Ніжині — 900.\nМіста Слобідської України виникли на основі поселень українських переселенців. У кінці XVIII ст. жителі міст становили 6,8 % населення, де більша частина їх були військові, селяни, в основному українського походження з колишніх козаків. Торгово-промислові люди, або міщани, становили 12,1 % міських жителів.\nПравобережні та західноукраїнські міста після значних руйнувань під час воєнних дій другої половини XVII — початку XVIII ст. відроджувалися повільно. Зменшилося значення Кам’янця-Подільського, Брацлава, Луцька, Володимира-Волинського, Кременця, зросло значення Білої Церкви, Черкас, Вінниці, Сатанова, Могилева, Бродів, Самбора.\nСоціально-економічний розвиток міст і становище їх мешканців залежали від правового статусу. У складі Речі Посполитої міста поділялися на королівські (державні) та приватновласницькі (панські й церковні). Перші розташовувалися на державних землях, як правило, були адміністративними центрами королівської влади на місцях. В управлінні вони керувалися магдебурзьким правом, яке передбачало самоврядування, привілеї, ремесла тощо. Містечками з міщанським населенням керували ратуші. Більшість міст (80 % були приватною власністю магнатів і шляхтичів, а також католицької та православної церков.\nБлизькими за своїм становищем до приватновласницьких міст були юридики в королівських містах — це шляхетська чи церковна власність на території міст (двори, будинки), яка впліталась у господарство міст, але не підлягала їм ні юридичне, ні економічно. Незважаючи на заборону королівської конституції 1611 p., власники юридиків з метою збагачення поселяли в своїх володіннях ремісників, купців, робітників промислів. Подекуди юридики досягали значних розмірів і давали великі доходи. Вони негативно впливали на економічний розвиток міст, підривали ремесло й ^торгівлю, свідчили про пряме втручання феодалів у міське життя.\nЗ подальшим розвитком ремесла, промислів та торгівлі В в XVI — першій половині XVII ст. в Україні посилилася | диференціація міського населення. Виділилися три основні “групи: 1) найбагатша купецько-лихварська верхівка — патриціат; 2) середні та дрібні крамарі, цехові майстри, заможні міщани — бюргерство; 3) експлуатована й зовсім безправна біднота — плебс (плебейство).\nДо патриціату належали сім’ї польських і покатоличених українських міщан, розбагатілі родини німців, вірменів та інших національностей.\nБюргерство створювало опозицію патриціату і вимагало місця для себе у міському управлінні. Так, у 1577 p. населення Львова набуло права обирати “колегію мужів” із обмеженими контрольними функціями.\nПлебейство (позацехові, незаможні ремісники, підмайстри наймити) становили переважну більшість міського населення. Реєстр подимного Київського воєводства за 1631 p. відрізняв у містах або містечках будинки “ринкові”, “вуличні” й “убогі”, або “нужденні халупи”. Значну частину городян становили “загородники”, “коморники”, “підсусідки”.\nКрім трьох основних груп, у містах України проживала значна частина населення, яка не підлягала міській владі — козацтво, козацька старшина, шляхта, жовніри та ін.\nКозаки, які становили значну частину населення міст Брацлавщини, Подніпров’я, відігравали значну роль у економічному розвитку міст, займалися торгівлею, промислами, ремеслом. За офіційними документами, їх називали “непослушними”, оскільки вони не були підпорядковані міській управі, не виконували повинностей і вважали себе вільними. Крім українців, у містах проживали поляки, німці, євреї, вірмени, греки, татари та ін. У Наддніпрянській Україні міста мали український характер.\nУкраїнське населення міст обмежувалося в правах займатися торгівлею та ремеслом, не допускалося до міського самоврядування. Наприклад, у Львові православні українці не мали права займати жодної посади і мешкали лише на невеличкій ділянці міста (Руська вулиця). Мешканці платили податки і виконували повинності на користь короля, церкви, приватних власників, старост і орендарів у “королівщинах”, — грошима, натурою, відробітками. Останні були різноманітними (тижнева панщина, ремонт млинів, підводна, толоки, шарварки, сторожування). Великим тягарем для міського населення було покриття витрат на військові потреби Польщі, утримання жовнірів. Городяни виконували повинності на користь місцевих церкви чи костьолу.\nЗначної шкоди завдавали свавілля королівської та міської адміністрації, міжусобна боротьба магнатів і шляхти, знущання польських жовнірів і найманих іноземних військ, а також оренда і застава міст.\nПід час Визвольної війни українського народу середини XVII ст. в становищі міст і міщан відбулися важливі зміни. Міста з магдебурзьким правом зберігали свої привілеї. Так, Б. Хмельницький видав кілька універсалів про охорону Києва від постоїв козацьких військ, погрожував покаранням за кривди міщанам, звільнив Київ від воєводського податку, надавав пільги заможним селянам у торгівлі, забороняв місцевим селянам користуватися землями і сіножатями, що належали місту. Приватновласницькі та королівські міста опинилися під юрисдикцією уряду, і керували ними ратуші, що підлягали компетенції загальної козацької влади в краї.\nДеякі міщани покозачилися (близько 60—80 %), деякі селяни записалися в міщани. В окремих містах (Черкаси, Канів, Переяслав) більшу частину населення становили козаки. Зросла міська верхівка з бюргерства, козацької старшини, шляхти. Більшість населення була українцями.\nУ Східній Галичині 90—94 % міст належали магнатам, шляхті, духовенству. Міста королівщини становили 6—10% усіх міст. Лише Львів мав права вільного міста. Приватновласницькими і королівськими були міста Правобережжя. У містах із магдебурзьким правом зберігалися юридики. Значну частину жителів міст становили міщани, що займалися ремеслом і торгівлею (ЗО—40 %). Міщани були складовою частиною доміній і так само, як селяни, виконували всі феодальні повинності. Єдиним привілеєм, яким користувалися міщани, було право ярмаркової торгівлі.\nОтже, XVI—XVIII ст. були періодом бурхливого процесу виникнення і розвитку міст, зростання їх ролі в господарському житті України. Проте на відміну від міст Західної Європи вони зберігали феодально-аграрний характер, були невеликими.\nПроцес формування промислово-торговельного населення йшов повільно. У Галичині та Правобережжі значна частина його була іноземного походження, що пояснювалося несприятливими для українців політичними та соціальними умовами феодально-шляхетської Речі Посполитої. Одночасно міста були центрами ремесла і торгівлі, важливим фактором у розвитку товарного виробництва.\nРозвиток дрібного виробництва в містах і селах сприяв виникненню мануфактур. Початок мануфактурного періоду в Україні в історико-економічній літературі датується порізному: від XVI ст. до другої половини XVIII ст. Найбільш переконливою є точка зору, що мануфактурне виробництво в Україні пройшло дві стадії— нижчу, яка характеризувалася розвитком початкових форм мануфактур, і вищу, коли почали панувати великі централізовані мануфактури.\nПочаткові форми мануфактури — це переважно дрібні підприємства, в яких поділ в процесі виробництва відігравав уже значну роль, панувала ручна ремісницька техніка, а в деяких галузях почалася механізація виробничих процесів. Такт мануфактури були попередниками розвинених мануфактур, перехідною формою від дрібного товарного виробництва до мануфактурного, їх поява в найважливіших галузях промисловості свідчила про початок мануфактурного періоду.\nУ XVII ст. мануфактурне виробництво відіграло значну роль у Лівобережній Україні та Слобожанщині. У 20-х роках XVIII ст. на цих землях під впливом перетворень Петра І почалося будівництво великих централізованих мануфактур. У Західній та Правобережній Україні вони створювалися в 70-х роках XVIII ст.\nВиникнення мануфактур відбувалося двома шляхами: дрібні підприємства перетворювалися на великі самостійні виробництва, майстерні підпорядковувалися торговому капіталу, який активно проникав у виробництво.\nОсобливо сприятливим середовищем для виникнення мануфактурного виробництва були міські та сільські промисли. Вони не обмежувалися цеховими майстернями, тому були більш придатними для впровадження нових механічних процесів, прогресивних форм організації виробництва й праці. Важливе значення мало те, що в XVI — першій половині XVII ст. власниками промислів були представники всіх прошарків населення України (купці, шляхта, міщани, козаки, селяни). Найбільшими в економічному та воєнно-стратегічному відношеннях промислами володіла держава. Це зумовило широке використання найманої праці. Однак в умовах фільварково-панщинної системи шляхта почала запроваджувати мануфактурне виробництво, використовуючи не лише найману, а й кріпацьку працю. Отже, в Україні виникали як капіталістичні, так і кріпосні та змішані мануфактури. Формувалися кадри постійних робітників, які жили за рахунок заробітків у промисловості.\nЗбереження кріпацтва на західноукраїнських і правобережних землях після Визвольної війни середини XVII ст., його поступове утвердження на Лівобережжі та Слобожанщині в умовах зростання товаризації феодального господарства створили умови для подальшого розвитку виробництва на основі примусової кріпацької праці селян у формі феодальних (вотчинних) і посесійних мануфактур. Останні утворювалися як казенні, а потім передавалися в посесію (умовне спадкове користування) приватним особам чи одразу виникали як посесійні. На них працювали або приписні державні селяни, або куплені селяни спеціально для роботи на підприємствах. Частина поміщицьких мануфактур передавалася в оренду.\nБільшість вчених вважають, що кріпосницькі мануфактури були своєрідним явищем, специфічною формою товарного виробництва, яке, розвиваючись в рамках феодалізму, широко використовувало натуральні ресурси маєтків і Грунтувалося на праці кріпаків.\nТехнічною передумовою для зародження мануфактур в Україні було широке використання водяного колеса, що знаменувало перехід від дрібного ручного виробництва до механізованого. У кінці XVIII ст. на території Лівобережжя налічувалося 3362 водяних і 12 732 вітряних млинів, на Слобожанщині — близько 645, у Східній Галичині — 5117. Значна частина з них була великими підприємствами мануфактурного типу з кількома відділеннями: борошномельним, крупорушним (очищення і подрібнення круп), сукноваляльним, лісопильним (тартаки). Коштував такий млин 3 тис. золотих. Млини обслуговували наймані селяни. Поширена була оренда млинів мельниками, заможними селянами, козаками.\nУ Гетьманській державі на будівництво й експлуатацію млинів видавалися спеціальні універсали гетьмана. Млини з орними землями, на яких засновувалися хутори або слободи, часто належали кільком власникам. Млинарство велося на високому рівні. Українські майстри-млинарі запрошувалися до Росії.\nРозвивалося винокуріння (ґуральництво, броварництво, медоваріння). Сировиною для виготовлення горілки і пива були жито, ячмінь, гречка, овес, пшениця. Дрібні ґуральні та пивоварні діяли в кожному фільварку, маєтку, селі України. Винокуріння давало прибуток в 2—4 рази більший, ніж продаж хліба. В кінці XVIII ст. налічувалося понад 10 тис. ґуралень.\nУ Гетьманщині та Слобожанщині винокурні належали монастирям, козацькій старшині, купцям, міщанам, козакам і селянам. На кінець XVIII ст. винокуріння повністю перейшло до дворянства. У правобережних і західноукраїнських землях право пропінації (виробництво і торгівля алкогольними напоями) належало лише шляхті.\nУ XVIII ст. більшість винокурень мала дрібнотоварний характер. Певна їх частина за розмірами і обладнанням належала до початкових форм мануфактур. Це були великі винокурні (гожельні), їх обслуговували в середньому 14 осіб.\nВинокуріння мало високий ступінь товарності. Купували сировину, паливо, обладнання, продавали продукцію — в шинках уроздріб, збували оптом. Обсяги виробництва були досить значними: в 1801 p. у Лівобережній, Слобідській, Південній Україні вони становили 4,3 млн відер горілки, в Подільській і Волинській — 760 тис. відер. На винокурнях широко використовували найману працю, яка на межі XVIII — XIX ст. в Слобожанщині на поміщицьких винокурнях становила 39—42 %. Поширеним був найм поміщиками для роботи своїх селян.\nПродовжувало розвиватися металургійне виробництво, найпоширенішою формою якого були рудні. Місцем їх найбільшого зосередження були Чернігівщина, Волинь, Яноцька, Стрийська, Самбірська землі Руського воєводства. У XVI ст. в Україні діяло 70, в першій половині XVII ст. — 120 рудень.\nВ Українській козацькій державі рудні старшини монастирів були під суворим контролем Генеральної військової канцелярії, на користь якої надходила десята частина виробленої продукції. Для будівництва рудні був необхідний дозвіл гетьмана. Рудні будувалися не власником, а “коштом й стараньем” фахівців рудної справи, які отримували промисли в оренду. Першими рудниками в Лівобережній Україні були вихідці з Правобережної України і Польщі. Орендну плату внос’или як натурою, так і грішми. Для розвитку залізоробної промисловості велике значення мав указ : Петра І від 1719 p. під назвою Берг-привілей. Згідно з цим ; указом майстрів звільняли від грошових поборів, військо[вої служби, їм гарантували спадкові права власників. У ^Слобідській Україні рудні не мали великого поширення, їх |відомо лише кілька.\nРудні складалися з млина, димарні, де з руди виплавля[ залізо, і кузні. Виробничий процес поєднував залізоруд(добування руди), металургійне та металоробне виробництво. Чисельність працюючих була в межах від 7 до 24 Осіб. Це давало змогу здійснювати мануфактурний поділ праці. Існували такі основні професії, як рудокопи, рудовози, димарі, ковалі, курачі, серед яких також був поділ праці. Робітники на руднях були найманими. На допоміжних роботах використовували примусову працю панщинних селян. Продукція рудень в першій половині XVIII ст. становила по 500—700 пудів сиродутного заліза на рік.\nВ останній чверті XVIII ст. з’явилися перші доменні мануфактури. Одноступінчастий сиродутний спосіб виробництва був замінений на двоступінчастий, при якому в доменній печі виплавляли чавун, а потім у кричній печі переплавляли його на сталь. На цих підприємствах працювало до 100 робітників. Першими доменними мануфактурами були Високошчанська, Кропивенська, Городоцька в Правобережній Україні. Доменні мануфактури діяли в-селах Мізуні й Демні Стрийського, Смільній Самбірського, Руді Ромажнецькій Жовківського округів Східної Галичини, в Чинадієві й Кобилецькій Поляні в Закарпатті.\nУ першій половині XVI ст. в Україні почало розвиватися паперове виробництво, що виникло у формі початкової мануфактури, минаючи ремісничу стадію. Протягом XVI ст. було засновано 10 папірень, перша в м. Янові (1522 p.) біля Львова. Працювали вони в Перемишлі, Луцьку, Буську, Острозі, Жашкові, Брюховичах, Радомишлі. У Лівобережній Україні перші папірні виникли в кінці XVII ст. Протягом XVIII ст. їх налічувалося 9. Виробничий процес на папірнях характеризувався значною спеціалізацією, здійснювали його робітники таких професій: ганчірники, дереворуби, візники, кочегари, черпальники, формувальники, сушильники. У XVI—XVII ст. власниками папірень часто були городяни, які експлуатували найману робочу силу. Панські папірні були на оренді, працювали на ринок.\nУ Лівобережній Україні папірні належали монастирям і козацькій старшині.\nУ XVI ст. в Україні з’явилося книгодрукування: у Львові (1573 p.) і Острозі (1580 p.). Працювали польські та вірменські друкарні. У 1616 p. була заснована друкарня Києво-Печерської лаври, в 40-х роках XVII ст. — Єлецького монастиря в Чернігові. На Волині в XVIII ст. працювали дві пересувні друкарні. Обладнання, кількість найманих робітників, праця на ринок свідчили, що друкарні були мануфактурами.\nОсобливе місце в промисловості належало виробництву селітри в Лівобережній та Слобідській Україні. Осередком цього промислу були басейни річок Псла, Ворскли, Орелі, нижнього Дніпра та Бугу, райони поблизу Чугуєва і Путивля. У період польсько-шляхетського панування існувало майже 20 селітроварень, виробництво на яких було монополізовано урядом Польщі.\nПід час Визвольної війни середини XVII ст. селітровими заводами керувало козацьке військо. У XVIII ст. будувалися казенні та приватні селітряні варниці, що належали козацькій старшині, козакам і городянам.\nСировиною для одержання селітри була земля городищ, старих могил, кріпосних валів і попіл. З 40-х років XVIII ст. поширився штучний буртовий спосіб виготовлення селітри. У кінці 80-х років XVIII ст. лише в Слобожанщині налічувалося понад 500 селітряних буртів.\nЗ кінця 30-х років XVIII ст. були організовані селітряні компанії: Опошнянська (об’єднувала селітрозаводчиків м. Опішні), купця Щедрова, Російська (заводи були в Харківській губернії та в Полтавському полку) та ін.\nОсновним покупцем української селітри в XVIII ст. була ^Російська скарбниця. Примусова система збуту негативно ^.впливала на розвиток селітроваріння. Великою була заборгованість скарбниці власникам заводів. Лише в 90-х роках XVIII ст. був дозволений вільний продаж селітри, що залишалася від постачання у скарбницю. Це сприяло розширенню селітроваріння.\nРозвивалося виробництво скла. У другій половині XVIII ст. в Україні діяло приблизно 135 гут. Гути виготовляли листове скло, скляний посуд, кришталеві вироби. Чисельність робітників становила 15—26. Існував сталий розподіл праці. Використовували в основному найману працю, а також поденну.\nЗароджувалися і розвивалися нові форми виробництва у ткацтві. Центрами його в Західній Україні були Львів, Броди, на території Волині — Луцьк, Кременець, Володимир, у Гетьманщині — північні полки. Технічною основою були ткацький верстат і фолюші (терки, що труть сукно), ручні або при млинах. Виробництво організовувалось у формі децентралізованої мануфактури. Протягом XVII — XVIII ст. поглибилася спеціалізація, удосконалилися знаряддя праці та технологія. Продукція йшла на ринок. Замовником сукна було Військо Запорозьке.\nРозвивалися лісові промисли: виробництво смоли, дьогтю, лісопильні. Найпоширенішою галуззю було виробництво поташу, що пояснювалося великим попитом на внутрішньому і, особливо, на західноєвропейському ринках, оскільки його використовували у виробництві скла, мила, для фарбування тканин. У середині XVII ст. на українських землях налічувалося не менше 140 буд. Торгівля поташем була монополізована державною скарбницею, її вели через Архангельськ, Ригу. На будах було зайнято від 60 до 100 робітників, насамперед найманих. На феодальних і монастирських будах використовували кріпосних селян. Працювали робітники таких фахів: коритники, поташники, бондарі, пакувальники, пилярі, фірмани.\nПідприємствами мануфактурного типу були солеварні. Соляні промисли розвивалися в Прикарпатті — Перемишлянському. Дрогобицькому, Коломийському староствах Руського воєводства. Володіли ними держава, феодали, городяни і селяни. Із зростанням феодальної залежності селян їм забороняли виробляти сіль.\nВиробництво солі в 1773 p. становило в Прикарпатті 50—100 тис. т, у районі Солотвино в Закарпатті — близько 30 тис. т на рік. На жупах був досить розвинений поділ праці. Тут працювали рудокопи, “жабні” робітники, які добували сіль, “ратні” люди, що піднімали її з кліток, варники, лопатники, рубачі, пакувальники, бондарі, мулярі, в’язальники. На кваліфікованих роботах переважала наймана праця, на допоміжних — праця кріпосних селян.\nУ деяких містах був поширений пороховий промисел. У Львові в першій половині XVII ст. існувало дві порохівні. Відома Кам’янець-Подільська порохівня, яку називали “млином для виробництва пороху”.\nПочатковою формою мануфактури були виробництво гармат і дзвонів, а також підприємства для карбування монет. У XVII ст. у Львові було засновано велику монетарню з чітким поділом праці, що розміщалася в шести великих майстернях.\nЗначного поширення набули шкіряний і гончарний промисли, суднобудування, виробництво будівельних матеріалів.\nОтже, наявність підприємств із застосуванням певних технічних засобів, зокрема гідравлічного двигуна у вигляді водяного колеса, з початковим або виразним поділом праці й застосуванням найманої праці, значною товарністю продукції свідчила про те, що в Україні відбувався процес створення початкових форм мануфактур. Тільки в Лівобережній і Слобідській Україні в кінці XVII — XVIII ст. їх налічувалося понад 200. Вони виробляли більшу частку продукції, що надходила на внутрішній ринок, і охопили такі галузі промисловості, як залізоробну, паперову, винокурну, скляну, поташну, селітряну, будівельних матеріалів, борошномельну та ін. Сформувалися кадри постійних робітників. Найману працю широко застосовували в купецьких, козацьких і селянських мануфактурах. Протягом XVIII ст. в Лівобережній і Слобідській Україні відбувався процес монополізації багатьох галузей промисловості. У західних і правобережних землях усі галузі промисловості належали шляхті та магнатам. Проте значна частина підприємств перебувала на оренді, експлуатувалася наймана праця, сировину закуповували, а готову продукцію реалізовували на ринку.\nОтже, розвиток мануфактурного виробництва в XVI — XVIII ст. підготував умови для поширення великих розвинених централізованих мануфактур, їх створення почалося в Лівобережній і Слобідській Україні. На кінець XVIII ст. налічувалося 40 великих мануфактур — казенних, посесійних, вотчинних, купецьких. Розвинені мануфактури виникли в текстильній промисловості, що підпорядковувалася Мануфактур-колегії .\nВ Україні найрозвиненішим виробництвом текстильної промисловості було суконне. Найбільшою суконною мануфактурою була посесійна Глушківська (Путивльська), заснована 1719 p. Наприкінці XVIII ст. на ній працювало 9 тис. робітників, щороку вироблялося близько 200 тис. аршинів сукна. Овечий завод при мануфактурі налічував у 80-х роках 17 тис. овець. На 1797 p. існувало 12 мануфактур з обсягом виробництва 304 620 аршинів сукна. Більша частина продукції припадала на мануфактури Лівобережжя і Слобожанщини— 88,6%. На мануфактурах Правобережжя виготовляли 7,7%, а Півдня — 6,7 % продукції. Значне місце займали вотчинні суконні мануфактури, на яких виробляли 96 % сукна. Серед них Ряшківська (в Прилуцькому повіті), що належала князю Юсупову, Батуринська графа К. Розумовського, Салтівська в Слобожанщині, що належала поміщикові Л. Тендрикову.\nУ 1726 p. в Почепі було засновано полотняну мануфактуру, на якій працювало 220 українських і російських робітників. Пізніше вона злилася з Шептаківською мануфактурою (Стародубський полк) Строганових. Великою була парусно-полотняна мануфактура П. Рум’янцева в Топальській сотні Старо дубського полку. В місті Корці на Волині діяли суконна і полотняна мануфактури.\nЗ’явилися мануфактури з виробництва шовку-сирцю і шовкових виробів. У 1774 p. у слободі Нова Водолага засновано казенну шовкову мануфактуру, до якої було приписано 5 тис. селян. Одночасно посаджено 2 тис. шовковиць і розіслано насіння всім бажаючим. Продукція мануфактури не перевищувала 3 пудів шовку-сирцю на рік. Успішніше працювала Кременчуцька, пізніше Катеринославська (у місті Кадак під Катеринославом) казенна мануфактура з виробництва шовкових, бавовняних, конопляних панчіх, що призначалися для царського двору, а також продавалися. На ній працювало 136 верстатів, вартість річної продукції дорівнювала 26,7 тис. крб.\nУ 1794 p. була заснована Новоросійська суконна фабрика, до якої належало дві фабрики: суконна і шовково-панчішна. Для них на аукціоні закупили робітників на 16 тис. крб.\nПриписною мануфактурою була Києво-Межигірська фаянсова фабрика, побудована на території колишнього Межигірського Спасо-Преображенського монастиря (1798 p.). На ній виготовляли чайний і столовий посуд, скульптурні вироби.\nПочалося мануфактурне виробництво зброї. У 1736 p. був побудований і працював з деякими перервами Шосткинський пороховий завод, що належав державній скарбниці. В 1788 p. він мав 15 порохових млинів і на ньому працювало близько 500 казенних селян, а потім солдати, які відбували довгострокову службу в армії. Тут виробляли майже 12 тис. пудів пороху на рік. У 1764 p. було відкрито казенний збройовий завод “Арсенал” у Києві, в 1789 p. — завод з ремонту зброї в Кременчуку. На них працювали як приписні селяни, так і наймані робітники.\nУ Слободській Україні першими мануфактурами були казенні Бахмутський і Торський (Слов’янський) соляні заводи. У 1782 p. роботу їх було припинено, оскільки варіння солі призводило до знищення лісів, а головне — не давало достатніх прибутків. У першій чверті XVIII ст. виникли Чугуєвський шкіряний завод Ф. Шидловського і Сумський Ф. Буташевича. На них працювали кріпосні селяни, а майстрами були наймані робітники.\nУ 1799 p. дав перший чавун Луганський чавуноплавильний завод. Розвивалася капіталістична мануфактура. В Києві було засновано шовкову мануфактуру купця Смородіна, в Ніжині — дві шовкові мануфактури купців Іванова й Алісова. З 70-х років на Топальській мануфактурі використовували найману працю.\nВиникнення великих розвинених мануфактур було тісно пов’язано з воєнними і господарськими завданнями Російської держави, з фінансовою допомогою, яку вона надавала промисловості. Царський уряд підтримував підприємницькі намагання. Держава надавала безпроцентні грошові позики, підтверджувала монопольні права власників мануфактур на скуповування вовни і овечих шкур, дозволяла мати власні вівчарні, завозити з-за кордону напівфабрикати (прядену і сучену вовну). Держава була великим споживачем товарів мануфактурної промисловості, вона часто зобов’язувала власників мануфактур постачати своїми товарами державні відомства. Створювались обов’язкові відносини між мануфактурами та державою, які уряд контролював.\nУ західних і правобережних українських землях великі мануфактури з’явилися в другій половині XVIII ст. В 70-х роках вони виникли в текстильній промисловості. Відома суконна мануфактура графа Потоцького в м. Тульчині на Брацлавщині, на якій працювали як кріпаки, так і вільнонаймані робітники, всього понад 20 чоловік. Вона мала 95 верстатів, виробляла 5 тис. аршинів сукна на рік.\nУ місті Корці на Волині на суконній мануфактурі Чорторийського працювало майже 140 робітників. Тут виробляли 10 тис. аршинів сукна щорічно. На полотняній мануфактурі в Немирові було зайнято майже 300 робітників.\nУ Галичині в 60—70-х роках діяла суконна мануфактура в Заліщиках у королівському маєтку, на якій працювали селяни-кріпаки та 18 сукнярів-німців. Існувала полотняна мануфактура в місті Мукачеве в Закарпатті. Спроби швейцарських власників заснувати бавовняно-прядильну, а пізніше і шовкову фабрику в Бродах зазнали невдачі.\nУ кінці XVIII ст. в Правобережному Поліссі виникли великі металургійні мануфактури — Високопіщанська, Кропивнянська, Чижівська, Городеська, в Закарпатті — у селах Кобилецька Поляна і Тур’я-Ромети.\nУ 1778 p. у Винниках під Львовом була заснована державна тютюнова мануфактура, де працювало близько 800 найманих робітників. Виникли фаянсова мануфактура у Глинську (біля Львова), два лікеро-горілчаних заводи у Львові з 10—20 найманими робітниками. Великим солевидобувним підприємством була солеварня у селі Стара Сіль у Прикарпатті.\nІз загарбанням західних земель України Австрією почалася монополізація державою окремих галузей промисловості. Так, у 1774 p. була створена “Австрійська державна соляна монополія”. Поширилася тютюнова монополія. Вирощувати, переробляти і торгувати тютюном мала право лише держава. Значними були позиції держави у залізодобувній промисловості.\nОтже, протягом XVI—XVIII ст. в українській промисловості відбулися великі прогресивні перетворення. На зміну цеховому виробництву прийшла мануфактура. У XVIII ст. розпочався період розквіту мануфактурного виробництва. На відміну від Західної Європи, де існувала одна форма мануфактур — на основі вільнонайманої праці, в Україні в умовах панування панщинно-кріпосницької системи господарства працювали мануфактури, що грунтувалися не лише на вільнонайманій, а й на кріпосницькій праці (вотчинні, посесійні, казенні). Кріпосна мануфактура була специфічною формою товарного виробництва, що здійснювалося на феодальній основі. Викликана до життя розвитком товарно-грошових відносин, вона сприяла розкладу феодалізму.\nРозділ 2. Господарство України в XVI—XVIII ст. 2.1. Аграрні відносини в Україні у XVI — першій половині XVII ст.


@OnlineUkraine - Статистика канала Україна. Telegram Analytics\n2 Sep, 15:02\n2 Sep, 14:48\n23 Aug, 11:19\n22 Jun, 10:53\n19 Jun, 16:45\n16 Jun, 17:18\n13 Jun, 11:47\n10 Jun, 12:14\n7 Jun, 12:48\n7 Jun, 12:47\n23 Apr, 10:19\n22 Apr, 09:59\nКаналы, которые цитирует @OnlineUkraine\n19 Aug, 16:20\n16 Aug, 11:53\n15 Aug, 14:40\nУкраїна 18 Sep, 12:36\nНа Запоріжжі вбили заступника голови тергромади\nУкраїна 18 Sep, 09:11\nЛікарям Інституту раку оголосили про підозру через хабарі\nУкраїна 17 Sep, 13:41\nЗа три місяці на Донбасі загинули 8 мирних жителів\nМісія ООН з прав людини в Україні представила доповідь про ситуацію на Донбасі з 16 травня по 15 серпня.\nЗа три місяці в результаті бойових дій на Донбасі загинули 8 мирних жителів, 56 отримали поранення. Дані моніторингової місії ООН з прав людини в Україні за період з 16 травня по 15 серпня представила у вівторок, 17 вересня, глава місії Матильда Богнер, повідомляють Українськi Новини.\nЗазначається, що 46 обстрілів були зафіксовані на території, контрольованій збройними групами. 9 жертв було зафіксовано на території, контрольованій урядом, одну - на нейтральній території.\nКрім того, троє цивільних загинули і 9 отримали поранення через міни і вибухонебезпечні речовини по обидві сторони від лінії зіткнення.\n"Три місяці, охоплені доповіддю, були відзначені найменшою кількістю жертв серед цивільного населення в порівнянні з аналогічними періодами всіх попередніх років конфлікту. Між тим, люди, які отримали поранення, поховали близьких або втратили будинки, досі не отримали компенсацію за ці непоправні втрати", - зазначила Богнер.\nУкраїна 17 Sep, 09:07\nСтало відомо, коли з'явиться список кандидатів у ЦВК\nРазумков сподівається, що пропозиції щодо нового складу ЦВК надійдуть до Ради від Зеленського вже на цьому тижні.\nПрезидент Володимир Зеленський може запропонувати Верховній Раді кандидатури до нового складу Центральної виборчої комісії (ЦВК) вже на цьому пленарному тижні. Про це повідомив голова парламенту Дмитро Разумков в ефірі телеканалу IСTV в понеділок, 16 вересня.\n"З приводу ЦВК. Наскільки мені відомо, сьогодні різні політичні сили подають свої пропозиції. Президент буде визначатися і пропонувати той чи інший склад кандидатур Верховній Раді. Я сподіваюся, що це відбудеться на цьому тижні. І ми з вами побачимо повний перелік осіб, які будуть запропоновані парламентом у майбутній склад ЦВК", - сказав спікер Ради.\nРазумков висловив надію, що Верховна Рада проголосує за подання президента.\nУкраїна 16 Sep, 15:40\nЗеленський і президент Словаччини обговорили транзит газу\nГлави держав обговорили низку питань. Словацька лідерка пообіцяла сприяти поширенню об'єктивної інформації про Україну.\nПрезиденти України і Словаччини Володимир Зеленський і Зузана Чапутова обговорили питання поліпшення бізнес-клімату, проведення реформ, боротьби з контрабандою і транзиту газу. Про це повідомляє пресслужба Офісу президента в понеділок, 16 вересня.\n"Особливу увагу під час зустрічі в Києві було приділено боротьбі з контрабандою", - йдеться в повідомленні.\nГлави держав констатували, що Україна і Словаччина мають п'ять пунктів пропуску на кордоні, де потрібен контроль. Співрозмовники підкреслили, що боротися з контрабандою потрібно на законодавчому рівні.\nПід час зустрічі також обговорювалося створення нового пункту перетину, який має стати ще одним "вікном у Європу".\nЧапутова підтвердила підтримку євроінтеграційних прагнень України з боку Словаччини. Зеленський в цьому контексті наголосив, що на шляху до ЄС Україна продовжить втілювати реформи. Особливо він відзначив концепцію "електронної держави".\nОкремо глава держави відзначив позицію Словаччини щодо суверенітету і територіальної цілісності України.\nПід час брифінгу Зеленський запевнив, що Україна і Словаччина зроблять усе для безперебійних поставок газу в Європу.\nЧапутова, своєю чергою, сказала про прикрість від того, що в Словаччині поширюють фейки про Україну.\n"Мені дуже шкода, що й у нас про Україну поширюються різні міфи і неправда чи напівправда. Я хочу, щоб наші громадяни знали... у якій складній ситуації Україна знаходиться і які вагомі наслідки має порушення мирного співіснування між державами", - зазначила вона.\nУкраїна 16 Sep, 09:13\nКабмін суттєво скоротить витрати на державу\nУряд планує зменшувати витрати на обслуговування державного апарату.\nКабінет міністрів України планує наступного року істотно скоротити витрати на державу. Про це на брифінгу повідомив прем'єр-міністр Олексій Гончарук.\n"2020 рік має стати роком, коли ми будемо серйозно різати і зменшувати витрати на державу. Робити його більш ефективним", - сказав він.\nГончарук зазначив, що уряд планує зменшувати витрати на обслуговування державного апарату. "Ми бачимо певний простір для роботи. Ми витрачаємо багато державних грошей неефективно", - підкреслив прем'єр-міністр.\nУкраїна 15 Sep, 12:12\nУ "ЛНР" заявили про проблеми з водопостачанням\nУ результаті аварії без водопостачання залишилися 10 сіл. А частина Луганська отримуватиме воду за графіком.\nЧерез аварію на водогоні, який знаходиться на підконтрольній Україні території, припинена подача води в "ЛНР" з Петровської насосної станції. Про це повідомило підприємство Луганськвода в суботу, 14 вересня.\n"Через різке зниження тиску в Петровському магістральному водоводі із 07:30 аварійно зупинена Петровська насосна станція... У результаті була припинена подача води в села Раївка, Лиман, Світле, Шишкове, Стукалова Балка, Металіст, Цвітні Піски, Весела Гора, Привітне і Обозне Слов'яносербського району", - йдеться в повідомленні.\nІмовірно, порив трубопроводу стався на правому березі річки Сіверський Донець поблизу лінії зіткнення сторін. Обстеження цієї ділянки трубопроводу і аварійно-відновлювальні роботи з ліквідації пориву розпочнуться відразу ж після отримання погоджень із Спільним центром з контролю і координації режиму припинення вогню (СЦКК) і Спеціальною моніторинговою місією (СММ) ОБСЄ.\nЗазначається, що для уникнення серйозних збоїв у водопостачанні сіл вже виконано необхідні перемикання запірної арматури для подачі води з міських джерел.\n"При необхідності, за заявками селищних рад, буде здійснюватися підвезення води. Що стосується Луганська, то жителям східного масиву і частково центральної частини міста Луганська вода буде подаватися відповідно до встановленого графіка (ранок-вечір)", - уточнили на підприємстві.\nУкраїна 14 Sep, 15:35\nЗеленський представив главу Дніпропетровської ОДА\nУкраїна 14 Sep, 09:58\nПосол розповів, чому Зеленський і Трамп досі не зустрілися\nЗустріч президентів на полях Генасамблеї ООН у Нью-Йорку не замінить повноцінного візиту в Білий дім, вважає Валерій Чалий.\nЯкби в Офісі президента дослухалися порад посольства України в США, то візит Зеленського в Білий дім відбувся б відразу після інавгурації. Про це в п'ятницю, 13 вересня, Голосу Америки розповів посол Валерій Чалий.\n"Скажу так: якби в перші два тижні почули мої поради, то візит б уже був", - сказав посол України у США.\nПро які поради йшлося, Чалий не відповів.\n"Я не можу їх розкривати. Їх знає вище керівництво країни. Зараз уже, на мій погляд, час і дата не важливі. Важливим є наповнення. Але ясно, що це не повинно далеко затягуватися", - додав він.\nТакож, на думку посла, зустріч президентів протягом Генасамблеї ООН у Нью-Йорку не замінить візиту в Білий дім.\n"Буде коротка зустріч протягом Генасамблеї ООН У Нью-Йорку. Але це не замінить повноцінного візиту до Вашингтона і Білого дому. І не тільки зустрічі з президентом США, а й візиту до Конгресу, зустрічі з республіканцями і демократами, в Міністерстві енергетики, Міністерстві оборони, з держсекретарем, тобто з усіма тими, хто працює з Україною", - сказав Чалий.\nЗараз організацією візиту Зеленського у Вашингтон посольство України не займається. Чалий розповів, що це було ініціативою Офісу президента, який перейняв процес підготовки зустрічі двох президентів на себе.\nЧалий складає свої повноваження 15 вересня. До моменту призначення нового посла України в США обов'язки глави дипмісії буде виконувати один зі старших дипломатів посольства. Нового посла в Україні ще не призначили.\nУкраїна 13 Sep, 17:00\nКучма: По Донбасу готують на підписання документи\nУкраїна 13 Sep, 09:29\nДоба в ООС: 23 обстріли, один загиблий\nУкраїна 12 Sep, 11:47\nДБР розслідує розтрату 37 млн гривень на полігоні Широкий лан\nУкраїна 12 Sep, 11:32\nМы подготовили для вас подборку лучших новостных каналов.🔰\n🌐 Новости Политики - Новости политики Украины 📝\n🌐 Бизнес Украина - Новости украинского бизнеса 🏢🇺🇦\n🌐 Типичный Киев - Новости Киева👌\n🌐 Політика України - Читайте ТОП-новости политики!🧩\n🌐 Новости политики мира - Последние новости мира🌍\n🌐 Україна - Политика, факты, события. Узнавайте самые горячие новости здесь!💯\n🌐 Новини України - Читайте новости политики в Украине и мире в нашем канале 🇺🇦\n🌐 Новини світу - Главные мировые новости и события 📌\nУкраїна 12 Sep, 09:39\nАброськін залишиться заступником глави Нацполіції\nВ'ячеслав Аброськін сам підтвердив інформацію про те, що залишиться на посаді: каже, що у нього була розмова з Арсеном Аваковим.\nЗаступник глави Нацполіції В'ячеслав Аброськін залишиться на своїй посаді. Про він сам повідомив на своїй сторінці у Facebook у четвер, 12 вересня.\n"Так, у мене була розмова з міністром внутрішніх справ Арсеном Аваковим. Поки на сьогодні залишаюся на місці. Зараз у Маріуполі, де наші добровольці віддали зброю, яка потрібна для захисту держави, всього 10 тонн. Спасибі вам, брати, за захист нашої країни", - повідомив Аброськін.\nУкраїна 11 Sep, 14:49\nСхрон боєприпасів виявили в Донецькій області\nБільше тисячі патронів, десять гранат, шість тротилових шашок і детонатори знайшли за кілометр від житлових будинків.\nУ Костянтинівці в Донецькій області виявили сумку з десятьма гранатами, більш ніж із тисячею патронів, шістьма тротиловими шашками і детонаторами. Про це повідомила пресслужба Нацполіції області в середу, 11 вересня.\n"Вибухонебезпечний арсенал знайшов місцевий житель і повідомив поліцейським. На місці працювала слідчо-оперативна група Костянтинівського відділення поліції", - йдеться в повідомленні.\nВідстань до житлових будинків - близько кілометра. Правоохоронці забезпечили безпеку під час обстеження знахідки.\n"Боєприпаси й вибухівка вилучені працівниками Державної служби з надзвичайних ситуацій для подальшої утилізації", - відзначили в поліції.\nЗ початку року поліцейські Донецької області вилучили 537 гранат, 112 одиниць вогнепальної зброї і 80 кг вибухових речовин.\nУкраїна 11 Sep, 09:46\nЗеленський вніс Раду закон про реформу ДБР\nГлава держави визначив закон про ДБР як невідкладний, однак текст законопроекту поки оприлюднений.\nУ Верховній Раді зареєстровано законопроект №2116 про внесення змін до закону Про Державне бюро розслідувань. Про це повідомляється на сайті парламенту в середу, 11 вересня.\nЗакон покликаний удосконалити роботу ДБР. Ініціатором законопроекту виступив президент України Володимир Зеленський.\nЦей документ визначено як невідкладний, однак текст законопроекту поки оприлюднений. На сайті Ради вказано, що він переданий на розгляд керівництву парламенту.\nУкраїна 10 Sep, 12:40\nСпівробітник НАЗК копіював конфіденційну інформацію - ДБР\nУкраїна 9 Sep, 19:57\nУ Житомирській області гасять дві великі пожежі\nУ Бердичеві другу добу горить звалище сміттєвих відходів, а в селі Заріччя загорілася суха рослинність.\nУ Житомирській області десятки рятувальників гасять великі пожежі на звалищі в місті Бердичів та в районі села Заріччя Коростенського району. Про це повідомляє ДСНС у понеділок, 9 вересня.\nТак, біля Бердичева другу добу горить полігон твердих відходів.\n"З прибуттям на місце події пожежники встановили, що відбувається горіння сміття окремим вогнищем на загальній площі близько 700 кв. м", - йдеться в повідомленні.\nНайвища точка палаючого насипу сміття становить 10 метрів, а глибина прогарів - близько двох метрів. Гасіння пожежі ускладнюється неможливістю під'їзду техніки і доступу особового складу до окремих вогнищ пожежі. Рятувальники зробили 40 виїздів для заправки техніки водою.\nДо ліквідації пожежі залучено 23 людини і 10 одиниць техніки. Зараз ситуація контролюється. Загрози розповсюдження пожежі немає.\nА в селі Заріччя рятувальники ліквідовують загорання сухої рослинності. Вогонь знищив вісім старих дерев'яних будинків, з них два житлових будинки. Місцева жителька отримала незначні опіки.\nСтаном на 15:15 понеділка поширення вогню немає, ситуація контрольована. До гасіння залучено 23 людини і шість одиниць техніки.\nУкраїна 9 Sep, 10:35\nУкраїна накопичила рекордну кількість газу в ПСГ\nЗапаси газу в українських підземних сховищах досягли 60% і перевищили семирічний максимум.\nОбсяг газу в підземних сховищах України збільшився до 18,809 млрд куб. м, повідомляє пресслужба АТ Укртрансгазу.\n"Зараз у "підземках" вже понад 18,7 млрд куб м газу. Це максимальний рівень запасів у сховищах за останні сім років", - йдеться в повідомленні.\nУ компанії відзначають, що продовжують накачувати по 78 млн куб м газу на добу, і накопиченого запасу буде досить, щоб пройти найближчий опалювальний сезон.\nЗ ПСГ України газ протягом звітниої доби не відбирався.\nПри цьому в даних за 7 вересня вказано, що в Україну за добу надійшло зі Словаччини - 42,51 млн куб. м, з Угорщини - 19,08 млн куб. м, з Польщі - 6,99 млн куб. м газу.\nУкраїна 8 Sep, 15:47\nМіноборони показало військові навчання на Дунаї\nПротягом трьох днів українські і румунські моряки відпрацювали тактичні елементи за стандартами НАТО.\nУ гирлі річки Дунай завершилися двосторонні українсько-румунські навчання Риверин-2019. Сюжет про навчання зняла телерадіостудія Бриз, повідомляє Міноборони України в неділю, 8 вересня.\n"Учасники навчань відпрацювали питання тактичного маневрування, протимінні дії, пошук і порятунок людини, що впала за борт, а також провели доглядову операцію", - йдеться в матеріалі.


Велика Британія проводить обшуки у будинках родичів російських олігархів | Новини України - #Букви Велика Британія проводить обшуки у будинках родичів російських олігархів\nВелика Британія проводить обшуки у будинках родичів російських олігархів\nУ Великій Британії спеціальний підрозділ проводить обшуки в будинках родичів підсанкційних росіян, серед яких є олігархи та бізнесмени.\nСубота, 28 травня 2022, 11:18\nНаціональне агентство по боротьбі зі злочинністю (NCA) створило спеціальний підрозділ K-Cell. Його метою є створення перешкод для громадян РФ та бізнесменів наближених до Кремля, що потрапили під санкції.\n“NCA також співпрацює з агентами з нерухомості та спостерігає за тим, як гроші переміщуються через кордони, зокрема через криптовалюту” – заявив глава NCA Стів Смарт.\nВже було проведено три обшуки в будинках осіб, які є родичами або належать до близького оточення російських громадян, на яких накладено санкції.\n17 травня було проведено обшук у квартирі, яка належить російському олігарху. Це сталося через те, що один із членів його родини отримав на свій банківський рахунок переказ близько 400 тисяч фунтів стерлінгів.\nПідозра полягала в тому, що ці кошти передбачалися для оплати утримання майна та оплати рахунків. Тому була ймовірність того, що кошти надійшли від підсанкційної особи. А це означало, що було достатньо доказів, щоб виправдати ордер на обшук для пошуку доказів.\nА в березні у будинку іншого підсанкційного олігарха було виявлено та вилучено кілька десятків тисяч фунтів готівкою. Його рахунок на 1,5 млн фунтів заарештували.\nТакож був випадок отримання ордерів на заморожування банківських рахунків британського бізнесмена Грема Бонем-Картера. Підставами для підозри стало те, що гроші він отримав з активів мільярдера Олега Дерипаски.\n“Ми маємо значний досвід у цій сфері, використовуємо весь спектр можливостей, як прихованих, так і відкритих, і об’єднуємо нашу роботу з приватним сектором, а також іншими урядовими відомствами та агентствами”, – додав Стів Смарт.\nПроте NCA не розголошує, звідки вони отримують розвідувальні дані для проведення розслідувань.\nНагадаємо, що уряд Великої Британії повідомив про запровадження чергових санкцій проти Росії. У списку опинились 7 російських олігархів та політиків.\nКраїни-члени Європейського Союзу повідомили, що заморозили майже 23 млрд євро (24,5 млрд доларів) активів російського Центробанку. Однак у Брюсселі наголосили, що очікували побачити набагато більшу суму.\nПрокуратура США знайшла докази того, що російські олігархи, намагаючись уникнути Західних санкцій, ховають своє майно.\nТеги: британські санкції, Велика Британія, російсько-українська війна, санкції проти олігархів рф


01.06.2021 Ясінянська територіальна громада\nЗігріваючи теплом і любов’ю кожне дитяче серце, об’єднуючи зусилля заради майбутнього – ми виховуємо достойних українців, які неодмінно стануть гордістю держави. Діти – наше майбутнє, а значить – майбутнє Луцького району і всієї України. Саме від нас, дорослих, залежить, яким буде становлення маленької людини та як складеться її доля.\nЗ повагою, голова Ясінянської селищної ради Андрій Делятинчук , начальник Відділу освіти, культури, молоді та спорту Ясінянської селищної ради Ольга Гафіяк та начальник Служби у справах дітей Виконавчого апарату Ясінянської селищної ради Марія Гринюк!\nПопередній записЗі святом останнього дзвоникаНаступний записГравцям ФК «Говерла» вручили нову спортивну форму


Україна виводить «Либідя» в космос - Україна реалії\nУкраїнське державне космічне агентство має дату виходу сателіту «Либідь» на навколоземну орбіту. Як повідомив Павло Дегтяренко, який обіймає посаду голови агентства, перший телекомунікаційний сателіт України буде запущений у серпні наступного року.\nТака дата для запуску припускається, якщо канадський підрядник відновить роботу до кінця поточного року.\nСупутник створений для послуг телерадіомовлення — як регіонального масштабу, так і закордонного, а також для виконання задач по телефонії та поширення доступу в Інтернет.\nПредставник державного космічного агентства України підкреслив, що переговори з канадцями йдуть приблизно один рік. Якщо компанія MDA повернеться до роботи, фахівці закінчать проект впродовж восьми місяців.\nДегтяренко має й песимістичний варіант, згідно з яким канадська сторона поверне гроші через невиконання замовлення, а Україні доведеться розробляти нове космічне обладнання. У такому разі робота над проектом займе п’ять років.\nНагадаємо, що запуск «Либідя» відкладався кілька разів, починаючи с 2011 року.


Щоб насолоджуватися можливістю купання в критому комфортному басейні необов’язково мати в розпорядженні величезний заміський котедж. Є гідні варіанти будівництва басейну в квартирі, який стане особистим куточком для відпочинку і улюбленим місцем релаксації для домочадців.\nОднак перш ніж всерйоз розглядати можливість будівництва міні пулу, потрібно впевнитися в тому, що виконується ряд вимог:\nВільна площа в квартирі порівнянна з габаритами встановлюваного басейну\nНемає загрози обвалення стін і перекриттів за рахунок того, що в будівлі буде встановлена ??значна конструкція. Щоб підтвердити цю вимогу, можливо, доведеться вдатися до виклику фахівців-проектувальників, які оцінять наскільки безпечно і доцільно установка басейну в квартирі.\nНаявність дозвільних документів на будівництво від ряду контролюючих органів.\nЯкщо з виконанням вищевикладених правил у забудовника не виникло проблем, він може приступати до активних дій. Насамперед йому потрібно буде вибрати тип басейну. Для використання в квартирі придатне лише кілька варіантів, тому є сенс розглянути кожен з них.\nЯкщо басейн для квартири власники вибирають за критерієм доступною вартості, компактності і мобільності, то їм сподобатися одна ідея. Йдеться про надувному резервуарі. Він має кілька унікальних переваг:\n– проста процедура монтажу і демонтажу конструкції;\n– догляд за басейном не відніме багато сил, адже власникам не потрібно буде ретельно чистити, і знезаражувати його із застосуванням хлорних розчинів. Досить регулярно міняти воду і використовувати спеціальні щадні склади для її очищення.\nВитрати на покупку додаткового обладнання також не вдарять по сімейному бюджету. На відміну від стаціонарних басейнів, пристрій надувного резервуара передбачає використання очищувальних фільтрів, дорогих насосних вузлів та іншого обладнання для обробки води. Власникам квартири для того, щоб почати користуватися басейном, потрібно лише відвідати магазин, вибрати серед широкого асортименту пропозицій відповідну за формою і габаритами модель і встановити її в кімнаті. Потім наповнивши басейн водою комфортної температури в ньому можна поплавати.\nМініатюрний СПА-басейн може бути встановлений в будь-якій квартирі. Вміщуючи в себе 5-7 чоловік, він стане відмінним місцем для відновлення сил. Однак перш ніж витягти всі переваги наявності в квартирі особистого куточка для релаксу, власникам потрібно грамотно оцінити специфіку використання подібного резервуара.\nСеред плюсів басейну можна виділити наступні сторони:\n– можливість змінювати воду один раз в декілька місяців за умови використання грамотно налагодженої системи фільтрів;\n– можливість установки всередині резервуара сидінь з гідромасажем;\n– наявність функцій озонування води і підтримки заданої користувачем температури.\nСпірні моменти також не можна залишати поза увагою. До них відносять необхідність розрахунку навантаження, яку надасть басейн на плити перекриття, а також можливі складнощі з підключенням комунікацій і організацією зливу води з резервуара.\nСпецифіка використання басейнів в квартирі\nВажливо своєчасно подбати про гідроізоляції басейнів і контролі мікроклімату в приміщенні. Це може уникнути протікання і пов’язаних з ними проблем, а також запобігти появі грибка і поширення хвороботворних бактерій, спровокованих підвищеною вологістю повітря в квартирі.\nУ спекотний літній день і прохолодним зимовим вечором немає більш приємного проведення часу, ніж купання в комфортному і затишному басейні, особливо якщо він розташований в стінах міської квартири і відкритий для доступу 365 днів в році. Додаткове задоволення приносить і факт того, що спроектувати, встановити і виконати обробку гідравлічного споруди власник житла може своїми силами, не вдаючись до послуг професійних підрядників. Вартість проекту також невелика – всі необхідні для будівництва матеріали широко поширені. Вони є у продажу в будь-якому великому супермаркеті, тому для реалізації своїх ідей забудовнику потрібно лише запастися натхненням і виділити кілька тижнів з щільного робочого графіка для виконання основних кроків.\nЯк зробити столбчато-стрічковий фундамент


20 бер 10:24Новини Львів / Ситуації\nСьогодні, 20 березня, через ремонтні роботи частина вулиць Львова залишилась без водопостачання.\nТак, з 9.00 год до 13:00 год. припинено водопостачання на вулицях:\nНад Джерелом, та прилеглі у зв’язку з аварійною ситуацією на вуличному водопроводі.\nТакож з 9:30 до 13:00 год. припинено водопостачання на вулицях верхня Зелена, Дунайська, Дністерська, Луганська, Навроцького, Керченська, Вулецька, Півколо, Л.Алея, Вигін, Раковського, Жасминова, Орлина, Радість, Бузкова, Простора, просп. Червоної Калини,7, 7а та прилеглі до них у зв’язку з ліквідацією витоку на вул. Вулецька,14.\nДе у Львові завтра не буде водиЧастина Сихова залишилась без водопостачання: перелік вулицьЧерез ремонтні роботи деякі вулиці Львова залишились без водиМешканці деяких вулиць Львова тимчасово без водопостачання через витік водиУ двох районах Львова до вечора буде відсутнє водопостачання