1-st book – NKland\nКороткий курс загальної патології\nЗа редакцією Я. Я. Боднара, В. Д. Волошина\nПредмет і задачі патоморфології. Розвиток вітчизняної патоморфології. Методи патоморфологічних досліджень і їх значення для клініки. Основи танатології. Смерть і її ознаки. Патоморфологія – медико-біологічна наука, що вивчає структурні (матеріальні) основи хвороби із поглибленим клініко-морфологічним аналізом її перебігу з наступним використанням одержаних знань в практичній роботі лікаря-інтерніста. Як фундаментальна медико-біологічна наука патоморфологія перебуває на стику медичної теорії і практики. Основними задачами патоморфології (патологічної анатомії) в системі охорони здоров’я є:\nприжиттєва і посмертна діагностика хвороб;\nвивчення етіології, патогенезу і танатогенезу найпоширеніших недуг;\nконтроль за якістю клінічної діагностики та ефективності лікувального процесу;\nудосконалення професійної підготовки лікарів.\nФормування патологічної анатомії як прикладної (клінічної) медичної науки пов’язане з розвитком анатомії, позаяк опис будови органів при поодиноких розтинах тіла злочинців був першим джерелом патологоанатомічних спостережень. Проте протягом усієї епохи Середньовіччя кількість розтинів померлих від хвороб була досить обмеженою, що гальмувало перехід медичних знань від схоластичних до практичних. Так, англійський лікар і природознавець Вільям Гарвей, William Garway (1578–1657) зазначав, що дослідження одного тіла людини, яка померла від хвороби, більш важливе для розвитку медицини, ніж розтин десяти трупів повішаних людей. А Парацельс, справжнє ім’я Philippus Aureolus Theophrastus Bombast von Hohenheim (1493–1541), заперечуючи схоластичний підхід до трактування хвороб, стверджував: “Першими учителями в медицині є тіло та матерія природи. Вони навчають та показують: по них можна вивчати, у них навчатися, але навчатися у самого себе ти не можеш, тому що твоя власна фантазія є тільки викривленням істини… Не із умоглядних теорій повинна виникати практична медицина, а із практики повинна виходити теорія. Читання книг ще нікого не зробило лікарем, його створює практика, і тільки вона. Адже одне лиш читання – це лавочка? і віночок практики. Твоїми викладачами повинні бути очі досліду”. Вперше значення патологічної анатомії у формуванні клінічного мислення лікаря обґрунтував італійський патологоанатом Джованні Батиста Морганьї, Giovanni-Battista Morgagni (1682–1771). Він зазначав, що якщо дані автопсії не зіставляти з клінічними проявами хвороби – це даремно проведений розтин тіла. Ним описано морфологічні ознаки сифілітичного ураження шкіри, кісток, печінки, головного мозку, цирозу печінки і жовтої дистрофії печінки, гепатизації легені, туберкульозу легень, структурні прояви пошкодження серця і ендокарда при грудній жабі, головного мозку при апоплексії внаслідок ураження судин. Охарактеризував епілептичні напади, що зумовлені порушенням серцевого ритму, відмінності тромбу від посмертного згустку тощо. Його внесок в морфологічну науку влучно охарактеризував італієць Пуччінотті “Якщо іменем Морганьї назвати всі описані зміни в окремих органах, то більшу третину людського тіла необхідно було б назвати його ім’ям”. Завдяки працям Морганьї та викладеній у тритомному виданні “Керівництво патологічної анатомії” (“Handbuch der speciellen pathologischen Anatomie”. 1842–1846) систематизації, близько 30 000 спостережень автопсій, проведених особисто австрійським патологом Карлом Рокітанським (Rokitansky, Karl, 1804–1878), патологічна анатомія стала самостійною наукою. Основною причиною хворобливих змін Рокітанський вважав порушення хімічного складу рідин організму – дискразію. Прогресивним у його вченні було те, що місцевий патологічний процес він розглядав як прояв загального захворювання. Ним уперше на основі даних розтину описано перфоративну виразку шлунка, стеноз кишки, спонтанний розрив аорти, природжені дефекти перегородок серця тощо. Якщо Д. Морганьї можна вважати основоположником органної патології, Карла Рокітанського – гуморальної, то німецького патолога Рудольфа Вірхова (Rudolf Ludwig Karl Virchow, 1821–1902) – батьком клітинної патології. Застосувавши структурний принцип побудови організм,у Р. Вірхов дійшов висновку, що існування окремого організму – це сума життів автономних клітинних територій, а матеріальною першопричиною хвороби є ушкодження клітин. Це було кроком вперед порівняно із тканинною теорією Біша і гуморальною патологією Рокітанського у трактуванні розвитку хвороб. Клітинна теорія розвитку хвороб набула широкого розповсюдження і не втратила свого значення і в наш час. Основні наукові положення клітинної патології Р. Вірхов виклав у заснованому ним разом із Бенно Рейнхардом журналі “Archiv für pathol. Anatomie u. Physiologie u. für klin. Medicin”, який відомий як вірховський архів і має всесвітнє визнання та видається до нашого часу. Великого значення Р. Вірхов надавав методології викладання патологічної анатомії, методиці розтину, загальній організації прозекторської справи, історії медицини. Понад 100 його наукових праць присвячені характеристиці та патогенезу, термінології та класифікації загальних патологічних процесів і найважливіших захворювань людини. Використовуючи мікроскопічний метод, Р. Вірхов уперше описав патологічну анатомію запалення, емболії, тромбозу, флебіту, лейкемії, амілоїдозу, жирової дистрофії, туберкульозу, системного червоного вовчака. Тому Р. Вірхова доцільно вважати основоположником сучасної патологічної анатомії. Розвиток вітчизняної патоморфологічної школи в системі медичних факультетів перших університетів на теренах України (Львівський, Харківський, Київський, Новоросійський) Історія формування української патологоанатомічної школи сягає створення центрів наукового прогресу в університетах на теренах Східної Європи, передусім Львівського (20 січня 1661), тепер Львівський національний університет імені Івана Франка; Харківського Імператорського (17 листопада 1804), тепер Харківський національний університет імені Василя Назаровича Каразіна; Київського Святого Володимира (8 листопада 1833). тепер Київський національний університет імені Тараса Шевченка; Імператорського Новоросійського (1 травня 1865), тепер Одеський національний університет імені І. І. Мечникова. Засновниками вітчизняної патологоанатомічної школи вважаються Ергард Христіан Егіді та Данило Самійлович Самойлович. Як свідчать перші документальні джерела Е. Х. Егіді, лікар Ізюмського прикордонного госпіталю Харківської губернії у 1737–39 роках під час війни Росії й Австрії проти Туреччини виконав 7 розтинів трупів хворих, померлих від чуми. Він відзначав, що вся вісцера зовні мала натуральний вигляд, серце виповнене коагулянтними згустками крові; селезінка своєї консистенції не має, подібна до печеної крові, ухопиш – “розвалюється”; мезентеріальні лімфатичні вузли “були всі obstructae”, тобто з блокованою функцією; у жовчному міхурі багато “лімфи colorem sphacelicatum. У 1770 році чума набула характеру епідемії і захопила більшість міст право- і лівобережної України. У 1754 році на запрошення князя Г. О. Потьомкіна до Харкова прибув з метою ліквідації чуми один із засновників епідеміології Д. С. Самойлович, який мав досвід протичумних заходів, набутих ним у російсько-турецьку війну. Данило Самойлович одним із перших у Європі широко практикував розтини померлих від чуми. Основним завданням аутопсії він вбачав встановити “… де знаходиться смертельна отрута в тілі людини”. Результати дослідження порожнини черепа, черевної порожнини, шлунка, кишок, жовчного міхура, печінки були несуттєвими і не давали підстав вважати їх причиною смерті. Основною причиною смерті Д. Самойлович вважав ушкодження серця, адже порожнини його були розширені і виповнені жовтою речовиною, схожою на гусячий жир, що відмічав він при розтині померлих від інших хвороб. Результати його досліджень викладені в першій науковій праці, присвяченій патологічній анатомії чуми, – “Краткое описание микроскопических изсследованій о существе яду язвенного, которые проводилъ въ Кременчуге Данило Самойлович (1976). Значний влив на розвиток медицини в Україні та патологоанатомічної служби, зокрема, мала просвітницька діяльність Павла Кондоїді, Panaiota Condoidi (1710–1760), який, обіймаючи посаду штаб-лікаря, певний час жив на Україні. Він, достатньо ознайомившись із системою навчання в Київській академії, колегіях у Чернігові, Харкові, Переяславі, запровадив у медичних школах посади професорів та їхніх помічників, увів до програми курацію хворих учнями з участю їх в операціях і патологоанатомічних розтинах, викладання акушерства і гінекології, підготовку акушерок, заснував першу медичну бібліотеку. У 1754 році, обіймаючи посаду директора медичної канцелярії Росії, створив інструкцію стосовно розтину тіл померлих (“Инструкция, данная младшим госпитальным докторам генеральных госпиталей”), у якій приписувалося: “А тех больных, которых вы пользовали и умрут, с докладу и дозволения госпитального доктора, по проишествии от смерти 30, а не менее же 24 часов вам самому и своими руками в присутсвии тех, которые при том быть пожелают из докторов и лекарского чина служителей, анатомически открывать телеса или по крайней мере часть в жизни болезнею одержимую, для изыскания причины болезни, неуспешного лечения и смерти и, что найдется, показывать присутствующим и записывать подробно, обстоятельно и без утайки”. Хронологічно перший університет на теренах Східної Європи в Україні був заснований в м. Львові. В його структурі була відкрита перша вища медична школа Західної України, яка готувала патронів хірургії, цирульників, аптекарів. За сприяння протомедика Галичини Анджея Крупінського (Krupinski), автора першого друкованого підручника з медицини в Україні – “Опис хвороби”) вона увійшла до складу новоствореного медичного факультету. У 1939 році медичний факультет Львівського університету реорганізовано у Львівський державний медичний університет (тепер Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького). Вагомий внесок у вдосконалення викладання патологічної анатомії в Львівському медичному університеті належить таким визначним ученим, як А. Обжут, З. Дмоховський, В. Новицький, З. Альберт, М. В. Войно-Ясенецький Є. Г. Пальчевський, Д. Зербіно. Професор Андрій Обжут (1851–1910), учень засновника чехословацької школи патологоанатомів Ярослава Глави, у 1896–1910 рр. завідував кафедрою патологічної анатомії Львівського медичного університету. Прочитав першу лекцію для студентів III курсу “Про значення патологічної анатомії для медичної освіти” і здійснив перший патологоанатомічний розтин. Заснував архів патологоанатомічних розтинів, який зберігається і доповнюється, незважаючи на зміни влади і військові перипетії, до нашого часу, що стало початком наукового життя одного з найстаріших патологоанатомічних закладів України. А. Обжут стверджував студентам і лікарям, що чим глибші знання з патологічної анатомії, тим більше впевненості в діагностиці, кращі індивідуалізація і раціональне лікування, врешті – конкретніший епікриз. Його наукові здобутки узагальнені в низці публікацій: “Про участь крові у виникненні запального процесу” (1887); “ Про гігантські клітини у запальних інфільтратах і деяких пухлинах” (1887); “Про гістологію хвороби Брайта”; “Призначення патологічної медицини для медицини” (1897); “ Нові дані про гістологію амілоїдного переродження” (1900). Сумісно із своїм учителем видав “Підручник з патологічної анатомії“ (1901). З 1912 по 1920 рік кафедру патологічної анатомії очолював вихованець медичного факультету Варшавського університету професор Здіслав Дмоховські (Dmochowski Zdzislaw, 1864–1924). Основний напрямок наукових досліджень – патоморфологія і етіопатогенез ларингологічної патології, туберкульозу, удосконалення секційної техніки; запропонував теорію розвитку злоякісних новоутворів, описав морфогенез запальних ексудатів. У 1920–1941 роках кафедру очолював вихованець медичного факультету Ягеллонського (Краківського) університету Вітольд Новицький (Nowicki Witold, 1878–1941). Напрями наукових досліджень: патологічна анатомія й експериментальна терапія пухлин, зокрема, раку легень; патофізіологія гормональної регуляції, зокрема, вивчення впливу адреналіну на хромафінну тканину наднирників та морфологію нирок; патологічна анатомія інфекційних захворювань (дизентерія, черевний тиф, паратиф), риносклероми, сполучної тканини при інфекційних хворобах; патолого-анатомічна казуїстика – дослідження аневризму артерій мозку, вроджених вад кишки, патології червоподібного відростка, абсцесів печінки, зумовлених аскаридами, та ін.; історія розвитку медичної освіти та науки у Львові. В. Новицький у числі 25 львівських учених, переважно поляків, разом із сином, асистентом кафедри мікробіології, був розстріляний німецькими окупантами в ніч з 3 на 4 липня 1941 року. У роки фашистської окупації кафедру очолювали учні В. Новицького – доцент Зіновій Альберт (1941–1942), доцент Гелена Катеджина Шустер (1942–1944). У 1945–1945 рр. кафедру очолював Зігмунд Альберт. У тяжкі повоєнні роки (1946–1952) кафедрою завідував вихованець медичного факультету Середньо-Азійського університету Михайло Валентинович Войно-Ясенецький. Під його керівництвом колектив кафедри наполегливо відновлював навчально-методичну та наукову діяльність, реорганізовував прозекторську справу в західному регіоні України. Напрями наукових досліджень: патологічна анатомія поворотного тифу, дизентерії, склероми. Встановлено, що джерелом клітин Мікуліча при риносклеромі є клітини макрофагальної системи. Опубліковано монографію М. В. Войно-Ясенецького “Патологическая анатомия и патогенез малярии” (1950) і розділ до багатотомного підручника з патологічної анатомії. У 1952 році кафедру очолив вихованець Київського медичного інституту, учень академіка М. Ф. Мельникова-Развєдьонкова професор Євген Гнатович Пальчевський (1899–1966). Наукові дослідження співробітників кафедри за період його керівництва були спрямовані на з’ясування патологічної анатомії риносклероми, рикетсіозу, раку, прикарпатського зобу, сполучної тканини при різних дисгормонозах, пухлинних та інфекційних процесах. У 1966 році вчена рада Львівського державного медичного інституту обрала на завідувача кафедри патологічної анатомії одного з провідних клінічних патологів України, засновника нового розділу патологічної анатомії – патоморфології лімфатичної системи, доктора медичних наук, професора Дмитра Деонисовича Зербіно (1926 р. народ.), члена-коресподента НАН і академіка НАМН України, вихованця Оренбурзького і Чернівецького медичних інститутів. Докторську дисертацію “Патологическая анатомия и патогенез некоторых видов недостаточности лимфообращения” Д. Д. Зербіно захистив у 1965 р. у Львівському медичному інституті Д. Д. Зербіно вперше обґрунтував теорію недостатності лімфообігу. На підставі структурних змін детально вивчив патологічну анатомію слоновості (хронічної лімфоедеми), дав визначення резорбтивної, бар’єрно-елімінативної і транспортно-елімінативної функцій лімфатичної системи. Завершенням циклу цих досліджень стала монографія “Общая патология лимфатической системы” (К. : Здоров’я, 1974). За його керівництва з’ясовано малорозроблені питаня уражень мікроциркуляторного русла (“Дисеміноване внутрішньосудинне згортання крові” (Медицина, 1987). судин неатеросклерозного генезису – васкулітів і ангіопатій, а також артеріосклерозу (“Васкуліти і ангіопатії” (К., Здоров’я, 1977), а також збірка матеріалів симпозіуму “Васкуліти, ангіопатії, ангіодисплазії”, Львів, 1983). Д. Д. Зербіно запропонував номенклатуру екологічної патології. Антропогенні екологічні ситуації і гострі екологічні захворювання відображені в монографіях “Антропогенні екологічні катастрофи” (1991) “Чернівецька хімічна хвороба: нове екологічне захворювання?” (1998, співавт. А.М. Сердюк) і “Екологічні катастрофи у світі та в Україні” (2005, співавт. М. Р. Гжегоцький). Опублікував цикл статей і дві монографії з проблем наукової творчості – “Научная школа как феномен” (1994) і “Наукова школа: лідер і учні” (2001). Ним вперше було створено і очолено на теренах України Інститут клінічної патоморфології, а кафедру патологічної анатомії очолив доктор мед. н., професор Юрій Миколайович Поспішіль. 17 січня (29 січня за новим стилем) 1805 року був відкритий ще один із найстаріших університетів Східної Європи – Харківський Імператорський. У складі перших 4 факультетів був і медичний. У 1921 році жіночий медичний інститут (заснований у 1910 році), який входив до структури Імператорського, реорганізовано у Харківський державний медичний університет, теперішній Харківський націона́льний меди́чний університет. Яскравими представниками харківської патологоанатомічної школи були Д. Ф. Лямбль, В. П. Крилов, М. Ф. Мельников-Развєдьонков, Г. Є. Земан, А. І. Струков, Г. Л. Дерман і А. Ф. Яковцова. Вілем Душан (Душан Федорович) Лямбль (1824–1895), за походженням чех, вихованець Празького університету патологічну анатомію студіював у Яна Длагуги, колишнього асистента К. Рокітанського. З 1860 до 1871 року викладав нормальну і патологічну анатомію в Харківському університеті. Як адепт Віденської школи, трактував із зазначених позицій патологоанатомічні зміни, виявлені при автопсіях. Наукові здобутки узагальнив у “Патологічній анатомії” у вигляді записок, гравірованих на камені. У 1859 році описав джгутикові найпростіші паразити в тонкій кишці, відомі в наш час як самостійний рід Lamblia intestinalis. Крім того, його ім’ям названо “лямблівські ворсинки” – симптом пізньої фази абактеріального ендокардиту, описаний в статті “Papillare exkreszenzen an der semilunar-klappe der aorta”, (1856). У співавторстві із Йозифом фон Лешнером опублікував німецькою “Спостереження і дослідження в області патологічної анатомії і гістології” (Beobachtungen und Studien aus dem Gebiete der pathologischen Anatomie und Histologie). Описані також м’язи Лямбля (більш відомі під терміном м’язи Боумена) – гладкі м’язові волокна війчастого тіла, які разом із медіальними і циркулярними волокнами натягують капсулу кришталика в процесі акомодації. Після переїзду в 1871 році Д. Ф. Лямбля до Варшавського університету кафедру патологічної анатомії упродовж року очолював професор загальної патології І. М. Оболенський, а в 1872 році рада професорів Харківського університету обрала завідувачем вихованця Імператорської С.-Петербурзької Медико-Хірургічної академії Крилова Володимира Платоновича (1841–1906). В. П. Крилов є засновником вчення про антропометрію і типи тілобудов. Вивчав патологічну анатомію сифілітичного ураження легень, трихінельозу та чуми. Любимим учнем В. П. Крилова був В. К. Високович, якого він визнавав достойним призначення екстраординарним професором кафедри. Але в цей час звільнилася кафедра патологічної анатомії в Університеті Св. Володимира у Києві. В. К. Високович був затверджений на цю кафедру. Після відставки професора В. П. Крилова рада професорів університету обрала в 1902 році ординарним професором приват-доцента, вихованця Московського університету, Миколу Федотовича Мельникова-Развєдьонкова (1866–1937). Наукові дослідження Миколи Мельникова-Развєдьонкова були спрямовані на вивчення патологічної анатомії сибірки, актиномікозу. Він відкрив новий метод консервування мікропрепаратів із збереженням забарвлення і обґрунтував доцільність застосування з цією метою методик Кайзерлінга. Його метод був базовим при бальзамуванні тіла В. І. Леніна. Йому належать “Практичний курс патологічної гістології” (1909, 1916), “Актиномікоз центральної нервової системи” (1930), “Патогістологія набряку” (1934), “Патоморфологія алергічних процесів”. У 1927 році обраний Академіком АН УРСР. У 1932 році вченою радою 1-го Харківського медичного інституту було обрано завідувача і професора кафедри патологічної анатомії, вихованця Московського і Донського (м. Ростов-на-Дону) університетів Георгія Євгеновича Земана (1896–1936). За короткий проміжок його завідування (1932–1937) співробітниками кафедри було опубліковано 35 наукових праць стосовно патоморфології алергічних реакцій, туберкульозу та токсикозу. У лютому 1938 року оголошено Вченою радою 1-го Харківського медичного інституту конкурс на заміщення вакантної посади завідувача кафедри патологічної анатомії. В конкурсі взяли участь такі відомі вчені- морфологи: А. І. Струков, П. С. Сиповський, Ф. Й. Пожариський та С. М. Дережанов. Перемогу отримав вихованець Воронезького університету, учень професорів-патологоанатомів О. І. Абрикосова і В. Г. Штефко – Анатолій Іванович Струков (1901–1988). Основним напрямком наукових досліджень була патоморфологія туберкульозу. За період його керівництва кафедрою Харківського медичного інституту отримано нові дані стосовно морфогенезу первинного туберкульозу у дітей і вторинного туберкульозу. Відтворено в експерименті на кроликах туберкульоз кісток. З 1941 до 1944 року співробітники кафедри продовжували свою діяльність в евакуації в м. Чкалові (нині – Оренбург). З 1945 року продовжував наукову і громадську роботу в м. Москві. У коло його інтересів входили питання патоморфології атеросклерозу, гіпертонічної хвороби, інфаркту міокарда, колагенових хвороб. За цикл робіт з патоморфології ревматичних хвороб нагороджений Ленінською премією. А. І. Струков – Герой Соціалістичної Праці, академік АМН СРСР, член Німецької академії дослідників природи “Леопольдіна”, заслужений діяч науки РФ. Починаючи з 1945 року, кафедру патологічної анатомії Харківського медичного університету очолювали його вихованці – Дерман Григорій Львович (з 1945 по 1971 рр.), А. Ф. Яковцова (з 1971 по 2009 рр.), Марковський Володимир Дмитрович (з 2009 р. по 2014) і з 2014 р. – Сорокіна Ірина Вікторівна, Дерман Григорій Львович (1890–1983) – учень професора-патологоанатома С. Л. Ерліха. За висловом О. І. Абрикосова – достойний зайняти будь-яку кафедру патологічної анатомії. Наукові праці його присвячені онкологічній і серцево-судинній патології, вивченню ретикулоендотеліальної системи, експериментально-морфологічним дослідженням ролі легень, печінки і селезінки в ліпідному обміні, морфології жирової тканини плодів і новонароджених. Досліджував морфогенез туберкульозу, аліментарно-токсичної алейкемії. Вивчив і описав клітини Тюрка у хворих на висипний тиф, особливості морфології шлунково-кишкового тракту при скарлатині, міозити Анічкова при дитячих інфекційних хворобах, створив класифікацію черевнотифозних процесів. У 1971 році кафедру патологічної анатомії очолила Антоніна Федорівна Яковцова (народ. 1933 р.), засновник наукової школи, основним напрямком якої є вивчення патологічних процесів у системі “мати – плацента – плід” Нагороджена відзнакою Асоціації патологів України – медаллю Г. М. Мінха. Основні наукові праці А. Ф. Яковцової: “Антенатальна смерть плода” (1974), “Крупный плод” (1991), “Патологическая анатомия иммунной системы при крупноплодии и ЗВРП”(2002). У 1832 році цар Микола І з метою припинення ополячення теренів Східної Європи видав указ про скасування Віленської медико-хірургічної академії (м. Вільно, тепер Вільнюс) і Волинського Ліцею (м. Кременець) та перевести їх в Київ, створити на їх матеріальній базі новий вищий навчальний заклад (теперішній Національний університет імені Т. Г. Шевченка). Рішення про створення в його структурі медичного факультету було прийнято в 1840 році, а кафедри патологічної фізіології з патологічною анатомією – в 1842 році. Першу лекцію з патологічної анатомії прочитав вихованець Казанського університету професор Козлов Микола Іларіонович (1814–1889). Патологічну анатомію він викладав за власними записками, керуючись переважно творами Альберса (Франція), Рокітанського (Австрія), Гессе і Фогеля (Німеччина), Крювельє (Франція). Серед перших в Російській Імперії впровадив гістохімічний аналіз для визначення сутності хвороботворних процесів, систематизував при Київському університеті колекцію 555 сухих і 684 консервованих у спирті мікропрепаратів, переданих із ліквідованої Віленської медико-хірургічної академії. Проте матеріальна база кафедри залишалася злиденною. Тільки завдяки клопотанням Ю. І. Мацона у 1857 році було збудоване зручне побудоване із дерева приміщення для проведення розтинів. Мацон Юлій Іванович (Mazonn Julius Ferdinand, 1817–1885) – вихованець Дерптського університету. Виконуючи обов’язки лікаря Києво-Межигірської фаянсової фабрики (1848–1855 рр.), відзначив частоту у працівників фабрики ураження нирок. За цей час зібрав цінний патологоанатомічний матеріал, який узагальнив у першій в Україні дисертаціїній праці виконаної патологоанатомом “De primo gradu degenerationis renum in morbo Brightii”. За сприяння попечителя Київської навчальної округи М. І. Пирогова започаткував систематичні автопсії в університеті і розвивав прозекторську справу в Києві. Вперше в університетах України започаткував навчання студентів із використанням мікроскопу, тобто започаткував курс патогістології. Основні наукові праці Ю. І. Мацона присвячені мікроскопічній будові тканин при запаленнях, захворюваннях нирки і печінки. Після виходу у відставку професора Ю. І. Мацона завідувачем кафедри радою медичного факультету в 1876 році був обраний Прозектор Одеської міської лікарні доктор медицини, вихованець Московського університету Григорій Миколайович Мінх. Г. М. Мінх (1835–1896), провівши досліди на собі, довів факт у передаванні поворотного тифу кровосисних комах, видав монографію (“Чума в Росії”, 1898 у якій розкрив особливості перебігу чуми і шляхи інфікування. Ряд його праць присвячені дослідженню прокази (“Проказа на півдні Росії, 1884–1887 рр. Історія прокази в Тверській області”, 1894), а також довів, що кишкова і легенева форми сибірки мають одне походження. Завдяки клопотанням і старанням Г. М. Мінха кафедра патологічної анатомії набула вищого розвитку і була реорганізована у 1889 році в Патологоанатомічний інститут університету який проіснував у такому статусі до 1936 року. У пам’ять про подвижницьку працю Г. М. Мінха, Асоціація патологів України у 2002 році започаткувала вищу нагороду асоціації – медаль Г. М. Мінха. У 1895 році Патологоанатомічний інститут очолив вихованець Харківського університету, учень професора В. П. Крилова Володимир Костянтинович Високович (1854–1912). Його наукові праці присвячені експериментальному дослідженню інфекційних хвороб, започаткував учення про захисну роль ретикулоендотеліальної системи, застосував масові щеплення проти черевного тифу, довів мікробну етіологію цереброспінального менінгіту. Брав участь в експедиціях по боротьбі з епідеміями чуми і холери. Основні його наукові здобутки оприлюднені в працях: “Об отношении золотухи к бугорчатке”, (1890); “Ползучая саркома лица и костей черепа”. (1896); “Случай многокамерного эхинококка печени” (1899); “Два случая первичной саркомы печени” (1900); “О холере” (1905); “Патологическая анатомия” (1911); “Патологическая гистология” (1911). У 1913 році кафедру патологічної анатомії Патологоанатомічного інституту очолив вихованець Університету Св. Володимира, учень В. К. Високовича професор Володимир Михайлович Константинович. Наукові праці його були спрямовані на вивчення патогенезу і патологічної анатомії дистрофій, запалення, туберкульозу і риносклероми. У 1921 році кафедру патологічної анатомії Патологоанатомічного інституту очолив вихованець Петербурзької Військово-медичної академії Кучеренко Павло Олександрович (1882–1936). Докторська дисертація “К вопросу об отложении гликогена в почке при сахарном мочеизнурении (Отложение гликогена и полисахаридов в почке при различных экспериментальных условиях)” була захищена ним у 1918 р. Наукова спрямованість кафедри була спрямована на вивчення проблем започаткованих В. К. Високовичем. Окрім цього продовжувалося вивчення патології ендокринної системи, онкологічних захворювань, риносклероми; проводились дослідження осередків ендемічного зобу в Україні. З 1939 року впродовж 30 років кафедру очолював учень професора П. О. Кучеренка, заслужений діяч науки УРСР, вихованець Київського державного медичного інституту, професор Євген Іванович Чайка (1902–1976). Наукові інтереси співробітників кафедри були спрямовані на з’ясування патології сполучної тканини, реактивності нервової системи в патологічних умовах, вікових змін внутрішніх органів; судинної системи нирок і печінки при гіпертонічній хворобі, експериментального грипу. У 1939–1941 рр. під керівництвом Є. І. Чайки колектив кафедри розробив новий науковий напрямок – стан гематопаренхіматозних бар’єрів у нормі та при патології. Під час Другої світової війни кафедра була евакуйована до м. Челябінська, де в найкоротші терміни розгорнула роботу з вивчення проблем сепсису, аліментарних дистрофій та інфекцій. У повоєнний час головним науковим напрямком діяльності колективу кафедри залишалось вивчення патології сполучної тканини та гістогематичних бар’єрів внутрішніх органів при серцево-судинних захворюваннях, інфекціях, хірургічній патології. З 1970 року протягом 20 років кафедру очолювала заслужений діяч науки УРСР, дійсний член Інтернаціональної академії патології, вихованка Томського медичного інституту, учениця професора Є. І. Чайки, професор Олександра Пилипівна Кисельова (1918–1995). Олександра Пилипівна удосконалювалася з питань гістохімії в Англії у професора Пірса, що дало їй можливість широко впроваджувати зазначені методики в Україні. Наукові інтереси співробітників кафедри були спрямовані на вивчення закономірностей структурних змін і патогенезу патологічних процесів в органах та тканинах при ішемічній хворобі серця й обґрунтування її фармакологічної корекції. На основі тогочасних досягнень гістохімії, гістоензимології, електронної мікроскопії і морфометрії були сформульовані перспективні напрямки щодо патоморфологічної складової кардіології, гепатології, гастроентерології, нефрології. Основні наукові дані оприлюднені у таких її монографіях; “Нефросклероз”, “Ультраструктурні зміни нирок при гідронефрозі”, “Легеневе серце”. З 1990 року до серпня 2013 року кафедру патологічної анатомії очолював вихованець Київського медичного інституту, учень професора Є. І. Чайки, заслужений діяч науки і техніки України, професор, дійсний член Інтернаціональної академії патології Володимир Миколайович Благодаров (1939–2013). Основні напрямки науково-дослідної роботи кафедри на цьому етапі – обґрунтування об’єктивних критеріїв патологоанатомічної діагностики зі з’ясуванням сутності різноманітних патологічних процесів при серцево-судинних захворюваннях, хворобах дихальної і сечостатевої систем, шлунково-кишкового тракту тощо. На основі цих даних створено оригінальні варіанти комп’ютерних програм навчально-контролюючого типу для підвищення ефективності навчально-методичної роботи. Поряд із Львівським, Харківським і Київським університетами провідне місце у формуванні медичної освіти і розвитку патологоанатомічної служби в Україні належить медичному факультету Новоросійського університету (тепер Одеський національний університет імені І. І. Мєчнікова). Новоросійський університет був заснований у 1862 році, а медичний факультет у його складі – у 1900. Першим директором і організатором кафедри патологічної анатомії у 1902 році за рекомендацією декана медичного факультету професора В. В. Підвисоцького був призначений вихованець Імператорського Московського Університету Кишенський Дмитро Павлович (1858–1933), а з 1913 року – ректором Новоросійского університету. Основні його наукові праці: “К вопросу о водобоязни” (“Врач”, 1887); “Ueber Actinomycesreinculturen” (“Ach. f. exp. Path. u. Pharmak.”, 26, 1888); “К этиологии столбняка и об его отношении к септицемии новорожденных” (“Медицинское Обозрение”, 1889). “Zur Aetiologie der cerebro-spinalen Mäningitis” (“Arch. f. allg. Path.”, том VII, 1896); “К вопросу о происхождении эозинофильных клеток и кристаллов Charcot-Leyden’a в мокроте у страдающих бронхиальной астмой” (“Русский Архив Патологоанатомов”, 1896); “Об отложении извести в легких и желудке” (“Медицинское Обозрение”, 1900); “Primarer Plattenepithelkrebs der Nierenkelche und Metaplasie des Epothels der Nierenkielche, des Nierenbeckens und des Ureters” (“Ziegl. Beitr.”, том 30, 1901, и “Русский Архив”, 1901); “Zur Frage über die Fettresorption im Darmrohr und den Transport des Fettes in andere Organe” (“Ziegl. Beitr.”, том 32, 1902); “Патологическая анатомия чумы” (“Чума и холера в Одессе в 1910 г. Патологоанатомическая часть”; Одесса, 1911); “Эпидемия азиатской холеры в Одессе в 1910 г. Патологическая анатомия”. У 1919 році директором Інституту патологічної анатомії з викладанням патологічної анатомії, у 1921 році завідувачем і професором кафедри був затверджений вихованець медичного факультету Московського університету барон фон Тизенгаузен Михайло Михайлович (1877–1945). Наукові дослідження М. М. Тизенгаузена присвячені переважно патоморфології пухлин, грипу, віспи, інфекційної жовтяниці, а до основних його наукових праць належать: “Конспект-схема по частной патологической анатомии”(1924); “Программа по курсу общей патологической анатомии. Схемы и планы” (1928); “Лекции по курсу специальной патологической анатомии, Выпуск 1. Патологическая анатомия острых инфекционных болезней” (1938); “Краткое руководство по технике патологоанатомических вскрытий. Пособие для студентов медицинских институтов” (1939). У 1944 році.кафедру патологічної анатомії очолив доктор медичних наук, професор Давид Мойсеєвич Хаютін (1896–1957) – вихованець Новоросійського університету та Одеської державної медичної академії. Основні його наукові праці присвячені патологічній анатомії злоякісних пухлин і гельмінтозів. Описав шляхи метастазування раку яєчника, сечового міхура, легень, а також рідкісні випадки вроджених вад серця. У 1956 році вченою радою Одеського державного медичного інституту імені М. І. Пирогова був обраний на завідувача кафедри патологічної анатомії і професора доктор медичних наук Євген Олександрович Успенський (1901–1977) – вихованець Московського університету. Кафедра опрацьовувала патологію нервової системи, морфогенез атеросклерозу і географічну патологію. Слід зазначити, що учні проф. Успенського доц. М. Й. Вальчук і ас. Б. І. Дубчак наказом МОЗ України у 1957 році скеровані на організацію кафедри патологічної анатомії у новоутвореному Тернопільському медичному інституті. У 1974 р. завідувачем і професором кафедри обрано доктора медичних наук Неонілу Мартинівну Коврижко (1922 р. народ.) – вихованку Київського медичного інституту. Докторську дисертацію “Изменения в хромаффинной системе в связи с возрастом и патологией. Морфологическое и гистологическое исследование” Н. М. Коврижко захистила в жовтні 1970 р. у Київському медичному інституті. Кафедра опрацьовувала морфологію надниркових залоз, центральної нервової системи та внутрішніх органів при лікованому і нелікованому електробольовому шоку, вивчала дію на організм стандартних і синтезованих транквілізаторів. З 1984 до 2006 року кафедрою патологічної анатомії завідував вихованець Одеського медичного інституту, член міжнародної академії патології Даниленко Анатолій Іванович (нар. 1937 р.) Заснував наукову школу в Одеському національному медичному університеті з питань вивчення морфогенезу плацентарної недостатності, пристосувальних та компенсаторних ***процесів? у плаценті при різній акушерській патології, вроджених вад розвитку. Зазначений науковий напрямок успішно вирішує із співробітниками кафедри його учениця Ситнікова Варвара Олександрівна (нар. 1960 р.). У 2008 році вона успішно захистила докторську дисертацію “Патоморфологічні особливості фетоплацентарного комплексу при гіпоксії і синдромі затримки розвитку плода”.\nМетоди патоморфологічних досліджень\nОсновними методами посмертної діагностики недуг є макроскопічний (аутопсія) і мікроскопічний (некропсія), прижиттєвої – мікроскопічний (біопсія, цитологія) і експеримент. До додаткових методів належать біологічний (бактеріологічний, вірусологічний, серологічний, гематологічний, метод тканинних культур), хімічний (гістохімічний, імуногістохімічний, атомна абсорбціометрія, кількісний аналіз, якісний аналіз, біохімічний), фізичний (гістоауторадіографія, рентгенографія, рентгеноструктурний аналіз, ультразвукова діагностика). Призначення АУТОПСІЇ:\nудосконалення науково-пізнавального процесу. При розтині фіксується не тільки кінцева, термінальна фаза розвитку недуги, а й встановлюється її морфогенез. Наприклад, стадії формування кардіального (мускатного, портального, дрібновузликового) цирозу печінки або вторинного туберкульозу. На основі отриманих знань розробляються нові й у досконалюються існуючі класифікації хвороб;\nконтроль за якістю роботи лікувально-профілактичного закладу. Встановлюють розбіжність або відповідність клінічного та патологоанатомічного діагнозів, причини смерті. Завдяки вивченню останніх можна спрямувати зусилля колективу на майбутнє їх усунення. Наприклад, встановлено, що у кардіологічному відділенні часто реєструють як безпосередню причину смерті – набряк легень. Шляхом аналізу можна встановити причину неправильного діагнозу. Це може бути низька кваліфікація лікаря, недостатнє застосування реанімаційних заходів або необґрунтоване використання лікарських середників тощо. Аутопсія використовується для аналізу ефективності застосування нових діагностичних процедур, лікарських засобів, хірургічних методів лікування;\nвиявлення і попередження інфекційних захворювань, особливо карантинних;\nнавчання студентів та практикуючих лікарів. Недаремно на фронтоні секційного залу Сорбонни в Парижі в XIV сторіччі було написано: “Тут є місце, де смерть навчає жити”. Саме аналіз помилок діагностики, лікування повинен бути обов’язковим для кожного лікаря. М. Пирогов зазначав: “Медичні помилки – це особливо важлива наука”. Визначення лікарської помилки дав І. Давидовський: “Це добросовісна омана лікаря, і, якщо ця омана сталася, немає кращого способу удосконалення, як вивчення своїх помилок”. Крім цього, немає кращої науки, як побачити зміни органів і систем власними очима. Саме завдяки аутопсіям були створені прекрасні атласи з анатомії Леонардо да Вінчі, Рембрандта, М. Пирогова;\nвідкриття нових захворювань, їх етіології та патоморфогенезу, наприклад, опис родинної гіпертрофічної кардіоміопатії, низки спадкових і уроджених недуг, пріонових хвороб, хронічного гастриту типу В, лихоманки Ебола тощо. У проведенні аутопсії існує певний порядок і методи її проведення. Після встановлення факту біологічної смерті лікарем стаціонару тіло покійника перебуває у палаті протягом двох годин. На стегні зеленкою пишуть прізвище, ім’я, по батькові, дату і час смерті, відділення. Зазвичай до руки прикріпляють прогумовану бірочку, на якій вказують зазначені паспортні дані. Останній метод більш доцільний у тих лікувально-профілактичних закладах, у яких відзначають поодинокі випадки смерті. При виносі тіла і наступному його дослідженні необхідно дотримуватись усіх морально-етичних і професійних вимог. До етичних вимог відносять збереження лікарської таємниці стосовно всього, що виявлено при розтині. Слід також пам’ятати, що у покійника, тіло якого служить для науки, є родичі і близькі. Професор В. Груберг, наприклад, вимагав від студентів і тих, які працюють у препарувальній, знімати капелюхи, “оскільки носіння капелюхів не відповідає гідності приміщення”. Бажано застерегти молодших медичних працівників, що трупні гіпостази можуть спотворити обличчя при розміщенні тіла спиною догори. Не слід забувати, що після встановлення факту біологічної смерті необхідно закрити очі, підв’язати нижню щелепу, накрити тіло чистим простирадлом тощо. Одночасно з тілом покійника в морг подають повністю заповнену медичну карту стаціонарного хворого. Перед розтином тіла померлого прозектор знайомиться зі всіма даними стосовно життя, хвороби і смерті хворого, які можна почерпнути з медичної карти стаціонарного хворого, з’ясовує у лікуючого лікаря відсутні факти, які стосуються перебігу недуги та вмирання. Інколи доцільно уточнити деякі дані навіть у родичів, особливо у випадках короткочасного перебування хворого у стаціонарі. Уважно вивчаються лабораторні, інструментальні та інші методи дослідження, методи лікування, дози лікарських засобів, ужитих хворим, діагнози, винесені на титульну сторінку медичної карти, а також усі робочі діагнози, зафіксовані у щоденниках. Вивчення цих обставин переслідує ще одну важливу мету – виключення або встановлення наявності судово-медичного аспекту. Бажано, щоб прозектор, вивчивши всі необхідні дані, сам сформулював діагноз, який може не збігатися з діагнозом лікуючого лікаря. Цим заходом, як вказує П. Калітієвський, прозектор певною мірою ставить себе в положення лікуючого лікаря, що особливо важливо для взаєморозуміння між патологоанатомом і клініцистом.\nПроводити розтин при денному освітленні, оскільки штучне освітлення змінює кольоропередачу.\nОдягнути халат і поверх нього прогумований фартух, а також нарукавники. Рекомендують використовувати анатомічні рукавиці. Це дасть можливість запобігти заразним хворобам, а також проникненню трупної отрути через можливі дефекти шкіри.\nЗовнішній огляд тіла покійника. Встановлюють стать, конституцію, живлення, стан покривів, наявність ознак смерті, висипки, крововиливів, ран, виразок, набряку тощо. Бажано, щоб лікуючий лікар підтвердив паспортні дані покійника. Іноді за станом покровів можна попередньо передбачити причину смерті, наприклад, отруєння окисом вуглецю (чадним газом). Спорідненість CO до гемоглобіну приблизно в 240 разів більша, ніж у кисню. Тобто крива дисоціації Hb-СО зсунута далеко вліво порівняно з кривою дисоціації Hb-O2. Це означає, що зв’язування гемоглобіну з окисом вуглецю практично незворотне. Коли критично велика кількість молекул гемоглобіну зв’язується з окисом вуглецю, людина помирає. Комплекс Hb-СО надає крові яскраво-червоного кольору (відповідно шкіра і внутрішні органи набувають такого ж відтінку), ця характерна особливість отруєння окисом вуглецю, може бути використана і для прижиттєвої діагностики, і при розтині.\nОсновний секційний розріз. Необхідно слідкувати за тим, щоб він не проходив через післяопераційні розрізи, рубці та інші дефекти.\nДетальний огляд порожнин із виявленням особливостей положення і взаєморозміщення органів, наявність злук, ексудату, випоту, сторонніх тіл тощо.\nВилучення з порожнин органів і їх дослідження (розміри, маса, колір, консистенція, форма тощо) із одночасним взяттям некропсії, а також, залежно від поставлених перед прозектором завдань, матеріалу для бактеріологічного, серологічного, біохімічного і вірусологічного досліджень. Інколи проводять рентгенологічне дослідження кісток.\nКороткий підсумок із формулюванням патологоанатомічного діагнозу, причини смерті, наявності можливих розходжень між клінічним і патологоанатомічним діагнозами, з’ясування додаткових питань, які цікавлять клініцистів.\nВперше методику аутопсії запропоновував Р. Вірхов. У подальшому її вдосконалювали Кіарі, Летюль, Абрикосов, Шор. Методи останніх двох є найпоширенішими у прозекторській практиці. О. Абрикосов пропонує досліджувати органи за порожнинами. Спочатку виймають у комплексі органи шиї і грудної порожнини. Потім окремо кишечник, печінку, шлунок і дванадцятипалу кишку одним комплексом, сечові шляхи і статеві органи теж одним комплексом. Г. Шор запропонував метод повної евісцерації органів, який полягає у вилученні органів шиї, грудної, черевної порожнин і малого таза у вигляді єдиного суцільного комплексу. Цей метод досить зручний при дослідженні тіл пацієнтів, які померли від післяопераційних втручань. У таких випадках доцільно детально обстежити ділянку операційного поля, а саме стан хірургічних швів, судин, наявність і характер ексудату, правильність виконання операції. Протоколювання розтину проводять у патологоанатомічному документі – карті патологоанатомічного дослідження (розтину). Вона складається з таких частин: паспортної, описової, патологоанатомічного діагнозу і клініко-патологоанатомічного епікризу. У паспортній частині є дані стосовно прізвища, імені, по батькові покійника, його віку, адреси, номера карти спостереження стаціонарного хворого, професії і спеціальності, дати прийняття в лікарню і смерті, діагнозів. У протокол розтину вносять також короткий витяг із карти спостереження про особливості етіології, клінічних проявів, інструментальних і лабораторних показників, методів лікування. Зауважимо, що бажано вказати спеціальність, а не “пенсіонер”, а також характерні ознаки хвороби, що дали можливість встановити зазначений у клініці діагноз. Порядок заповнення описової частини різний. У даний час спостерігають тенденцію до її спрощення, відхід від класичної форми викладу. Неприпустиме вживання загальних термінів, наприклад, “атеросклероз”, “аденома”, “пневмосклероз” тощо замість опису патоморфологічних проявів, або порівняння величини патологічних змін з такими предметами, як грецький горіх, горошина, яйце, замість точної вказівки розмірів. Слід пам’ятати, що патологоанатомічний опис – це юридичний документ, а тому навіть незначні зміни, які, на думку патологоанатома, не варті уваги, при подальшому дослідженні можуть мати першорядне значення. Тим більше недоцільно застосовувати карти розтину, у яких лише підкреслюється характер патологічних змін. Такий шлях часто призводить до помилок, які важко виправити. Фотографування та запис на відеоплівку теж слід вважати допоміжними методами протоколювання. Основна вимога, яку висувають до описової частини протоколу, – це достатня повнота і ясність, які поєднуються, по можливості, зі стислістю викладу. У прозекторській практиці широко використовують такі форми реєстрації патологоанатомічних змін:\nза анатомічними системами організму;\nза ходом розтину;\nза попередньо визначеним місцем ураження системи, відповідно до особливостей випадку, а в подальшому – за ходом дослідження інших систем.\nЗавжди рекомендують описову частину розпочинати із зовнішнього огляду тіла, реєстрації живлення, стану шкірних покривів, слизових, очей, волосся, нігтів, характеру набряку тощо. Вже за цими ознаками можна припустити наявність тієї чи іншої патології. Запис протоколу бажано проводити безпосередньо після розтину, не відкладаючи на наступний день, найкраще під диктовку за ходом виконання розтину або ж із використанням диктофона. За описовою частиною протоколу слідує формулювання патологоанатомічного діагнозу на основі макроскопічної діагностики і при потребі з використанням експрес-методів. Формулювання діагнозу бажано проводити у присутності лікуючих лікарів перед туалетом тіла. Діагноз – це медичний висновок про патологічний стан здоров’я обстежуваного, наявність захворювання (травми) або про причину смерті, виражений в термінах, передбачених Міжнародною класифікацією хвороб, травм і причин смерті. Встановлення його є завершальним етапом аналізу даних анамнезу, клініки, лабораторно-інструментальних досліджень, результатів макро- і мікроскопічного морфологічного дослідження. Відповідно до етапів діагностичного процесу розрізняють такі його варіанти:\nдіагноз при тривалому спостереженні за станом здоров’я дільничними або сімейними лікарями, а також при проведенні профілактичних спостережень; діагноз при госпіталізації в лікувально-діагностичний заклад;\nклінічний діагноз, з приводу якого проводили лікування. Це завершальний клінічний діагноз, який встановлює лікуючий лікар при виписуванні хворого зі стаціонару або ж у випадку смерті;\nпатологоанатомічний (судово-медичний) діагноз, який встановлює патологоанатом (судмедексперт) на основі дослідження секційного або біопсійного матеріалу. Сучасні клінічний і патологоанатомічний діагнози повинні відображати нозологію, етіологію, патогенез, морфофункціональні прояви і прогноз захворювання. Тобто, патологоанатомічний діагноз повинен включати всі етапи пізнавального процесу: спостереження, морфофункціональну характеристику патологічних змін, визначення нозологічної належності захворювання (формальний діагноз), визначення етіології, взаємовідношення і послідовність виникнення морфологічних проявів із врахуванням даних анамнезу, клінічних проявів і комплексу результатів прижиттєвих лабораторно-інструментальних і морфологічних досліджень (клінічний діагноз даного хворого або померлого), а також визначення прогнозу у випадках встановлення діагнозу на основі дослідження біопсій.\nСлід мати на увазі, що кожна нозологічна одиниця містить у собі як причину, так і можливий наслідок, які реалізуються тільки в певних умовах. Причина і наслідок взаємопов’язані можливістю і дійсністю, випадковістю і вірогідністю. При цьому зв’язок причини із випадковістю включає в себе варіабельність наслідку при одній і тій же причині, а можливість переходу причини в наслідок визначається вірогідністю. При оформленні патологоанатомічного діагнозу необхідно врахувати, що:\nодна причина може призвести до одного наслідку;\nодна причина може призвести до множинних наслідків;\nодин наслідок може бути викликаний множинними причинами;\nпричина і наслідок можуть спричинити смерть хворого;\nпричина і наслідок можуть змінити прояви хвороби (патоморфоз).\nЛікуючі лікарі і патологоанатоми часто по-різному трактують і розуміють одні й ті ж явища, їх місце серед інших виявлених у хворого процесів як з точки зору причини і наслідку, їх значення у перебігу хвороби, так і з діагностичних позицій. Клініцисти часто встановлюють основною нозологічною одиницею той прояв хвороби або ускладнення, на які були спрямовані їх лікувальні або реанімаційні заходи. Саме з цього випливає, що без єдиних принципів трактування і реєстрації патологоанатомічних процесів сумісна робота лікуючих лікарів і патологоанатомів виявиться малоефективною і не принесе тієї користі для клінічної практики і підвищення кваліфікації лікаря, яка повинна бути її результатом. Завершальний діагноз – це результат складного процесу зіставлення і осмислення численних фактів, зібраних лікарем в процесі лікування, в основі якого лежать закони формальної і діалектичної логіки. Формулювання діагнозу – це не формальний етап, а висновок мислення лікаря у словесній формі. Отже, повинні бути чіткі принципи його виразу, які зрозумілі як лікуючому лікарю, патологоанатому, так і при статистичному аналізі смертності населення. Клінічний і патологоанатомічний діагнози складаються з таких розділів:\nУскладнення основного захворювання.\nОсновним захворюванням необхідно вважати ту нозологічну форму, яка сама по собі або внаслідок патогенетично пов’язаних ускладнень призвела до функціональних розладів, що обумовили клініку хворого і спричинили смерть. Наприклад, виразкова хвороба шлунка, рак легені, крупозна пневмонія, ревматизм тощо. При цьому недоцільно перерахувати симптоми і синдроми, якими підміняють нозологічну одиницю. Клініко-патологоанатомічний епікриз – це найскладніший для формулювання розділ протоколу розтину. Це синтез клінічного перебігу хвороби із даними, виявленими при морфологічному дослідженні, встановленням етіології, патогенезу, морфогенезу і механізму смерті. У ньому прозектор викладає свій погляд на особливості даного випадку. У клініко-патологоанатомічному епікризі потрібно відобразити такі питання:\nОбґрунтування діагнозу: основного захворювання, ускладнення, супутніх захворювань.\nВияснення ланок танатогенезу і встановлення первинної і безпосередньої причини смерті.\nАналіз проявів патоморфозу (вплив лікарських заходів на клініко-морфологічні прояви хвороби).\nЗіставлення діагнозів за рубриками (основне захворювання, його ускладнення і супутні хвороби) із вказівкою причини розходження діагнозів.\nВияснення своєчасності діагностики і госпіталізації із оцінкою впливу цього фактора на лікувальний процес і наслідок захворювання.\nЧіткої схеми написання клініко-патологоанатомічного епікризу немає, оскільки у кожному конкретному випадку можливий інший підхід. Іншими словами, це суб’єктивний погляд прозектора на хворобу з використанням морфологічного аналізу. Проте, враховуючи, що більшість обсягу його змісту присвячується аналізу клініки і лікування, можливостям ранньої догоспітальної і госпітальної діагностики, застосуванню необхідних діагностичних заходів, своєчасності госпіталізації, динаміці діагностичного процесу, доцільності оперативного втручання, характеристиці терапії, реанімаційних заходів, основні ці питання доцільно вирішувати колегіально, за активної участі лікуючих лікарів, на засіданні лікарсько-контрольної комісії, клініко-атологоанатомічній конференції. Тільки таким чином можна відобразити прорахунки медичного мислення та організації лікувально-профілактичної роботи у кожному окремому випадку. Некропсія (від грец. nеkrоs – мертвий і орsіs – зір, дивитись) – дослідження, яке проводять з метою підтвердження або заперечення виявлених макроскопічних проявів патологічних процесів на клітинному та субклітинному рівнях. Біопсія (від грец. bіоs – життя і орsіs – зір, дивитись) – мікроскопічне вивчення тканин живих людей. Біопсія може бути як терміновою (дослідження тканин під час операції), так і плановою – для уточнення діагнозу або при профілактичних оглядах. Щоб провести термінове дослідження, використовують метод виготовлення заморожених зрізів або відбитків. Останній застосовують для цитологічних досліджень. Основне призначення біопсій – це встановлення точного прижиттєвого діагнозу. Матеріалом для біопсій служать тканини, отримані хірургічним способом, а для цитології – секрети (сеча, мокрота, слиз, виділення молочних залоз тощо), відбитки з тканин і зіскрібків, а також клітини, отримані шляхом пункційної тонкоголкової аспірації із тканин молочної залози, печінки, лімфатичних вузлів, легень, підшлункової залози тощо. За допомогою допоміжних методів дослідження визначаються патоморфологічні зміни на субклітинному і молекулярному рівнях. Так, електронно-мікроскопічно виявляють гістогенез низки пухлин, імуногістохімічно – гормони, рецептори, муноглобуліни, антигени, ферменти, ядерні гени, а гістохімічно – різні класи білків, жирів, вуглеводів, метали і ферменти. Експеримент у патологічній анатомії використовується досить рідко. Проте відомо, що існування деяких захворювань можна довести, використовуючи експериментальну модель. Прикладом може бути зараження морських свинок сечею хворих на туберкульоз нирок. У наших умовах все частіше використовується гібридизація іп situ. Суть гібридизаційної технології базується на тому, що основи нуклеїнових кислот комплементарні одні до одних в одному ланцюзі. Використання позначених проб дозволяє виявити в клітинах комплементарні нуклеїнові кислоти. Останні можуть бути частиною нативної ДНК клітини, частиною іРНК, яка несе інформацію з певних генів або є частиною геному вірусу. Таким чином, у клітині морфологічно можна виявити, де локалізується або відсутня мішень. За допомогою зазначеного методу можна встановити наявність вірусу папіломи, цитомегаловірусу, вірусу герпесу. На сучасному етапі розвитку медицини внаслідок широкого впровадження у лікарську практику нових гормональних препаратів, антибіотиків, хіміопрепаратів, а також через забруднення довкілля ксенобіотиками відзначають суттєві зміни в клініці, морфології і наслідках недуг, тобто патоморфоз. Він спричиняється також впровадженням у лікарську практику нових реанімаційних заходів, штучного кровообігу, апаратного дихання і трансплантації органів. Лікарі стали частіше зустрічатися з комбінацією декількох тяжких хвороб. Перед ними постала проблема “патології терапії”, тобто хворобливих станів, обумовлених лікарськими заходами. Вказані зміни в медичній практиці ускладнили патологоанатому самостійне визначення патогенезу багатьох процесів, особливо танатогенезу. Для розв’язання цих проблем все частіше впроваджується практика сумісного з лікуючими лікарями обговорення виявлених морфологічних фактів. Крім цього, в наш час широко розповсюджена вузька спеціалізація патологів. Так, патологоанатоми, які працюють в онкодиспансерах, тубдиспансерах, кардіологічних диспансерах, інфекційних лікарнях тощо, стають вузькими спеціалістами. Часто в таких закладах їх робота зводиться до трактування вузького кола захворювань. Це стосується і науково-дослідних інститутів та лабораторій, у яких такі спеціалісти виконують підсобну роботу на замовлення, формально описують виявлені морфологічні зміни і віддають іншим для аналізу та інтерпретації. Часто це трапляється в лабораторіях, де проводять експерименти, наприклад, з вивчення дії нових лікарських засобів. У таких умовах патологоанатом стає морфологом, спеціалістом з вузьким діапазоном мислення, обмеженим даними своєї методики і клінічного спрямування закладу, де він працює. Як показує практика, більшу частину свого робочого часу патологоанатом загальної практики витрачає на прижиттєву діагностику недуг. Але, використовуючи такі форми біопсії, як пункційну, аспіраційну, трепанобіопсію тощо, а також цитологічний, хімічний та фізичний методи, патологоанатом контролює перебіг лікувального процесу і динаміку захворювання в цілому. До його послуг у наш час звертаються хірурги, онкологи, гастроентерологи, нефрологи, кардіологи. Саме вивчення біопсії нирок, печінки, шкіри дозволило розширити уявлення про патогенез гломерулопатій, вірусних гепатитів, ревматичних хвороб, визначити їх клініко-морфологічні форми. Сьогодні патологоанатом не обмежується лише констатацією патологічного процесу, а все частіше дає визначення його стадій, прогнози. Якщо раніше досить було діагностувати наявність раку або саркоми, то тепер такий діагноз є неповним. Від патологоанатома вимагають чітко диференціювати гістологічну належність пухлини, ступінь зрілості, адже від цього залежить характер лікарських заходів. Саме це зумовило широке впровадження гістохімічних, електронно-мікроскопічних, морфометричних, імунологічних, морфологічних досліджень. Все частіше для інтерпретації біопсій використовують клініко-лабораторні дані, тому що було б неправильно, широко застосовуючи додаткові методи, давати оцінку патологічному процесу лише за даними морфології. Адже відомо, що інколи біопсію беруть не в типовому місці, а отже, морфологічний діагноз може не збігатися з клінічним. У такому разі в обговоренні результатів беруть участь клініцисти, які є зацікавленими і рівноправними учасниками діагностичного процесу.\nСмерть та її ознаки\nСмерть – це незворотна зупинка життєдіяльності всіх органів і систем живого організму, який з моменту смерті перетворюється на тлінне тіло. Розрізняють чотири стадії розвитку смерті:\nПреагонія – від кількох годин до кількох діб – затьмарюється свідомість, з’являється задишка і тахікардія, знижується артеріальний тиск.\nАгонія (від грецького – боротьба) характеризується глибоким пригніченням життєво важливих функцій – втрачається свідомість, згасають рефлекси, різко послаблюється діяльність серця й апарату дихання, з’являються: • аритмія; • судоми; • параліч сфінктерів; • набряк легень; • зниження температура тіл.\nКлінічна смерть – повна відсутність пульсу, дихання, але обмін речовин може зберігатися на мінімальному рівні, тому на цьому етапі можливе оживлення організму (реанімація).\nБіологічна смерть – повна, незворотна зупинка життєдіяльності всіх органів і систем живого організму.\nРеанімаційні заходи спрямовані насамперед на відновлення дихання і діяльності серця. До них належать штучна вентиляція легень, масаж серця, дефібриляція серця. Час від початку клінічної смерті, протягом якого можливе і доцільне оживлення, обмежений тривалістю життя нейронів кори великих півкуль в умовах гіпоксії (5–6 хв). Преагонію, агонію та клінічну смерть відносять до термінальних станів. Для біологічної смерті характерні такі посмертні зміни: Ранні:\nохолодження тіла. Внаслідок припинення після смерті вироблення тепла, температура тіла поступово знижується до температури зовнішнього середовища. Інколи при септичних станах, смерті від правця, теплового удару внаслідок продовження біохімічних процесів зниження темпів охолодження можуть бути загальмовані;\nтрупне заклякання, ущільнення скелетних м’язів. Розпочинається через 1,5–2 години із м’язів щелепи, потім охоплює м’язи верхніх кінцівок, тулуба і, нарешті, нижніх кінцівок. Розслаблення наступає у зворотному напрямку. Причина трупного заклякання не повністю з’ясована;\nтрупні плями – це посмертне стікання крові під власною вагою в нижчерозташовані ділянки тіла, скупчення її, переповнення дрібних судин і просвічування через шкіру. Трупні плями мають вигляд темно-багрових ділянок і стрічок на шкірі відлогих частин тіла. Розподіл крові залежить від положення тіла, у якому воно перебувало після смерті;\nтрупне висихання – виникає внаслідок випарювання вологи з поверхні трупа. Воно починається найперше на місцях, позбавлених епідермісу, на слизових оболонках губ і очей.\nЧерез 2–3 доби розпочинаються пізні трупні зміни, які тривають до повного розкладання тіла (гниття, руйнування тваринами) або його консервації (муміфікація, жировіск, торф’яне дублення, зберігання у консервуючих речовинах).


Здається мені, що у пластовому житті, подібно, як у приватному, насуваються аж надто часто порівнання, спогади, аналогії, насувається на уста цей такий притаманний вислів: “За наших часів воно було інакше”.\nІ коли тепер вертаємося думками в часи, коли ми починали пластувати – це нічого дивного.\nЯк сильно роки змінили підхід до пластування, як змінилися поняття, доказує ось хоч би такий приклад. Нещодавно чула я, як хтось, ідучи на пластові сходини, не хотів сказати цього батькам, бо… наслухавшись про пластову таємницю, хотів здійснити її таким способом. А все ж, не так вже і давно були часи, коли пластова таємниця не була пластовою чеснотою, яку треба вивчити – а життєвою конечністю, що органічно виростала з пластового будня.\nЯ вже буладекілька місяців в перемиському інституті, а все таки відчувала, що я не зовсім з’єднана зі спільнотою, що їй на ім’я було: шоста кляса. Передусім бачила, що під поверхнею цієї спокійної, зразкової кляси діють ще якісь підземні, таємні течії, до яких я вже зовсім не мала доступу. Хоча як балакучі й повні отвертої щирости до себе дівчата в тому віці – вміли мовчати як закляті, коли було треба.\nЯ завважила, як деколи зникають на довший час деякі з товаришок, щоб вернутися опісля до занять з так само непроглядним обличчям як спершу, я бачила, як Марушка часто проходжується зі старшими товаришками й веде живі розмови, які завжди переходили на злободенні теми, коли хтось посторонній зближався. І моє повне амбіцій серце сильно боліло, що стою осторонь цих таємниць.\nАж одного дня почала зі мною розмову “осьмачка” Наталка. Притоку дав предмет нашого вічного страху й ненависти, професор літератури, Поляк – та його нетактовні виступи.\nА там наші розмови стали частіші і все щиріші. Бувало вже, що Наталка, обнявши мене впів, проходжувалася по широкому коридорі гімназії, а я крадькома дивилася, яке це враження робить на моїх товаришок, що все ще не могли знайти спільної мови зі “зарозумілою львов’янкою”.\nВкінці одного разу Наталка запитала мене, чи маю охоту вчитися з нею і ще кількома товаришками українознавства, що його так скупо вчили в гімназії з огляду на гостру контролю польської влади. Розуміється, це може відбуватися тільки потайки. Але цього Наталка не потребувала підкреслювати.\n“Завтра о четвертій на піддаші інституту” – сказала мені, так між двома фізичними правилами, що ми їх саме голосно вивчали, байдужим тоном Марушка.\nЯ не могла дочекатися умовленої години. Обдумувала ввесь стратегічний плян і пильно стежила, що роблять інші товаришки. Це була пора, коли ми, інститутки, сиділи у своїх клясах і вивчали лекції на наступний день. Мені, що перший раз в житті ішла на конспіраційні сходини, здавалося, що я напевно в цій своїй дорозі натраплю на цілу масу перепон. Але, розуміється, дійшла до цілі цілком просто і зі здивуванням застала там уже шість своїх товаришок і це таких, що їх найменше сподівалася зустріти.\nМій прихід не викликав ніяких коментарів, ані запитань. Певне всі вже знали про це давніше, а мені в цій хвилині здавалося, що теплий погляд Наталки відбився і в очах цілого гуртка та перший раз проломив льоди між мною “новою” й іншими.\nІ гутірка Наталки була,здається, призначена в першу чергу для поінформування мене. Вона говорила про заборону Пласту, про потребу продовжування самовиховної роботи між молоддю без легальних рямців і про переслідування польської влади. Ми сиділи тісним кругом на запорошених сходах і вікні, а Наталка оповідала нам про Сокіл, спільні ватри і мандрівки, про пластову дружбу і додержання таємниці.\nСходини відбувалися правильно щотижня, але місце і пора змінялися часто. Ми знайомилися під проводом Наталки з матеріялом до першої проби, хоч ніколи ніодним словом не говорилося про нашу приналежність до таємного Пласту та про те, чи такий існує.\nЗаписувати Наталка майже не позволяла так, що все треба було відразу вивчати на пам’ять. В конечних випадках кружляв між нами один однісінький примірник “Життя в Пласті”, який найчастіше переховувався в Марушчинім сіннику. В нашій клясі існували два чи три гуртки, але, що ми всі, здається, знаємо конспірацію від колиски – не знали ми взаємно про себе, а єдиним лучником була Марушка Кацабан.\nЦе саме було під Юрія, коли Марушка прийшла з великою новиною.\n– Увечері по загашенні світел сходимо до руханкової залі – буде присяга.\nДень тягнувся в безконечність, повний ожидання і неспокою, як воно буде. В голові роїлося від плянів, як улаштувати ту вечірню виправу.\nМоя спальня сусідувала з кімнатою “Пані Орисі”, яку ми всі так любили і рівночасно боялися як вогню. Вона саме в тому часі була нашою опікункою в інституті й у наших спальнях панувала військова дисципліна. Пані професор була всюди й усе бачила і тому висмикнутися з кімнати після “нічної тиші” здавалося мені майже неможливим до здійснення.\nВкінці прийшов вечір. Точно, як звичайно, о дев’ятій Орися прийшла згасити світло і всі розмови замовкли. Крізь дерев’яну стінку було чути не лише розмови, але кожний стукіт – а з Орисею не було жартів. Довгу хвилину я лежала зовсім непорушно, одягнена, аж рішилася на пробу встати. Не знаю, чи мої товаришки справді вже спали, чи просто не хотіли зачіпати, але до дверей я дійшла без найменших перепон. З кімнати Орисі пробивався вузький струмок світла і мені здавалося просто неможливим пройти туди без спостереження. Ось стане зараз на порозі віч-на-віч зі мною і що тоді? Серце билося з цілої сили, але добра стара долівка не заскрипіла, як це було її звичаєм, і я опинилася на сходах, а вкінці й у руханковій залі.\nТам ворушилися вже тіні, які часом впадали в дорогу світла, що його кидала вулична ліхтарня і я могла пізнавати обличчя. А було кого бачити! Справді “цвіт” гімназії з трьох вищих кляс, найкращі в науці, спорті й товариському житті.\nЯ віднайшла свій гурток і ми шепотом перекидалися словами. Все ще з’являвся хтось новий, тіні переливалися, але тиша повна вичікування держала всіх цупко в руках.\nЯк воно буде, хто буде відбирати присягу, чи побачимо вкінці когось з тих таємних провідників, що невидною рукою кермують нашого працею? – “Може приїхав хтось зі Львова?” – впало не то питання, не то здогад, біля мене Але в тій хвилині, ті, що близько дверей, заметушилися, хтось новий увійшов, двері зачинилися і всі застигли на своїх місцях. А від гурту при дверях відорвалася одна тінь і в кількох енерґійних кроках станула в смузі світла.\nЯ не вірила своїм очам – це була… Орися. Але так добре знайомий голос розвіяв мої останні сумніви і на його наказ ми станули в лаві. І понеслися у темряві слова пластової присяги з дрижачих уст кілька десяток дівчат: “У пам’ять давної предківської слави Вкраїні обіти складаю отсі. ..”\nВ залі державної школи, де ми стільки разів відбували зненавиджені “паньствовотвурчі поранки” – складали ми перед учителькою цієї ж школи першу в житті таємну присягу.\nНаш перемиський курінь розсипався по всьому світі і втратив контакт зі собою. Навіть цих тоді так близьких, вже давно немає. Наталка від років за мурами бельгійського манастиря, Марушка за залізною заслоною, Славка на Личаківському кладовищі, Лідка здається десь в Австралії і так можна б довго вичисляти. Навіть не знаю, чи хоч одна, що переживала зі мною цю присягу, буде читати ці рядки.\nЧас таємного Пласту давно закінчився. Ми тепер в новій такій дуже інакшій стадії пластування. Але цей один момент моєї присяги залишився в мене на ціле життя добре в пам’яті і не притьмарили його ніякі пізніші великі чи малі переживання.\nМолоде Життя. – 1953. – Ч.1. – С.6-8.


Ільхам Алієв фактично виставив ультиматум Вірменії. | Збруч\nВін назвав умови припинення вогню в Нагірному Карабасі.\nПрезидент Азербайджану Ільхам Алієв, звертаючись в неділю, четвертого жовтня, до нації, назвав свої умови припинення вогню в Нагірному Карабасі. «Наша умова – нехай нам нададуть графік виведення вірменських збройних сил з окупованих територій. Тоді ми відновимо режим припинення вогню», – заявив глава азербайджанської держави, слова котрого цитує інформаційний портал Trend.\nКрім того, Алієв звинуватив керівництво Вірменії, а також низку європейських країн, які, на його думку, бажали зберегти статус-кво в Нагірному Карабасі, в загостренні конфлікту в регіоні. За словами Алієва, він багато разів звертався до Мінської групи ОБСЄ, світової спільноти з проханням вплинути на Єреван, запровадити санкції проти вірменського керівництва, але так і не був почутий.\n«Сьогодні ми відновлюємо історичну справедливість. Тому що карабаська земля – це наша споконвічна історична земля. Азербайджанський народ століттями жив, творив, будував на цих землях. Але протягом довгих років – близько 30 років – вірменські кати окупували нашу землю, знищили всі наші історичні, релігійні, культурні пам'ятники», – зазначив азербайджанський президент.\nАлієв закликав Єреван вибачитися перед народом Азербайджану і публічно заявити, що Карабах – це не Вірменія. Тільки після цього, за його словами, Азербайджан повернеться за стіл перемовин.\nУ промові Алієв розповів про населені пункти, які за минулий день взяла під свій контроль азербайджанська армія у ході масштабної наступальної операції: «Сьогодні азербайджанський народ перебуває у втісі… Сьогодні славна Азербайджанська армія звільнила такі населенні пункти: місто Джебраїл, село Кархула, село Шюкюрбейлі, село Юхари Марал'ян, село Черек, село Дашкесан, село Хоровлу, село Деджал, село Махмудлу, село Джафарабад».\nНагадаємо, що бої за Нагірний Карабах між Вірменією і Азербайджаном поновилися 27 вересня після того, як Азербайджан почав масштабну військову операцію на лінії зіткнення, заявивши про «контрнаступ для припинення бойової активності збройних сил Вірменії та залагодження безпеки цивільного населення».\nОфіційну заяву опублікувало Міністерство закордонних справ.\nДокументом фактично закріплено військову поразку Єревана.\nКерівники МЗС Азербайджану і Вірменії провели перемовини в Женеві.\nСторони погодилися принаймні не атакувати мирне населення.


Звіт про робочий візит делегації АсМАП України, очолюваної Президентом Костюченко Л.М. до Республіки Польща.\nПроведена робоча зустріч делегації АсМАП України, очолюваної Президентом Костюченко Л.М. та перевізників Волинсько-Рівненського регіону з представниками Ягодинської митниці на чолі з начальником митниці Кучман В.М. та представниками прикордонної служби на чолі з першим заступником командира Луцького прикордонного загону Аветюк В.С.\nОбговорювалися проблемні питання уніфікації та прискорення контрольних процедур, зокрема:\nспільний контроль на кордоні;\nвідкриття безпосередньо в п/п Ягодин консультативного пункту;\nоформлення консолідованих вантажів;\nспрощення митних процедур при переміщенні через митний кордон України не підакцизних товарів без оформлення ПП і ПД, за умови застосування процедури МДП;\nнеобхідність надання експортних транзитних декларацій;\nзменшення кількості автомобілів, які підлягають огляду;\nуникнення дублювання дій внутрішніх митниць і митниць на кордоні\nвстановлення часових нормативів лабораторних досліджень відібраних зразків експортних товарів та інші.\nПрийнято рішення узагальнити та направити пропозиції щодо вдосконалення системи роботи пунктів пропуску до Держмитслужби України.\nУчасники зустрічі надали пропозиції щодо питань для обговорення в рамках робочого візиту делегації АсМАП України до Республіки Польща.\n20-25 січня 2006 року\nВідбувся робочий візит до Республіки Польща Президента АсМАП України Костюченка Л.М. на чолі делегації у складі: Чалий С.І., голова Ради перевізників-учасників АсМАП України Волинської і Рівненської областей, Устименко В.В., голова Ради перевізників-учасників АсМАП України Львівської та Івано-Франківської областей, Кокот С.О., директор навчально-консультаційного Центру, Медведєва О.К., заступник начальника Департаменту координації перевезень АсМАП України.\nВ рамках зазначеного візиту делегація АсМАП України зустрілася з перевізниками, які працюють на українському ринку, або зацікавлені у започаткуванні співробітництва з українськими транспортними фірмами. Обговорювалася ситуація на ринку міжнародних перевезень, необхідність створення рівних умов для ведення бізнесу, опрацювання спільної позиції в питаннях формування політики стосовно лімітів на дозволи, обмеження ввезення палива до Польщі та інші.\nПольські перевізники підтримали позицію українських перевізників щодо відміни обмеження на безмитне ввезення палива до Польщі (200 л). Українська сторона запропонувала розглянути можливість запровадження дозволів в/з третіх країн. Польські перевізники, в свою чергу, пропонують запровадити бездозвільну систему. Після дискусії Сторони досягли домовленості детально опрацювати це питання, визначити спільну позицію та винести його на розгляд Змішаної українсько-польської комісії з питань автомобільного транспорту.\nНа думку Сторін спільні погоджені дії АсМАП України та ZMPD сприятимуть прийняттю виважених рішень компетентними органами України і Польщі.\nДелегація взяла участь в Конференції на тему „Нові ринки – можливості і небезпека для перевізників на фоні останніх змін в ЄС”.\nВ рамках конференції проведено переговори з Головним інспектором дорожнього транспорту п. С. Кучмариком, керівником Департаменту надзору Головної інспекції дорожнього транспорту п.Є. Кучманським, Головним інспектором дорожнього транспорту Люблінського воєводства п.З.Манька.\nБуло наголошено, що останнім часом мають місце багато нарікань українських перевізників на упереджене ставлення з боку польських контролюючих органів.\nГоловний інспектор на автомобільному транспорті п. С.Кучмарик повідомив, що навіть він, міністр, не може вплинути на рішення інспектора, польське право передбачає лише один шлях вирішення спірних питань – подання скарги вищій інстанції. При цьому необхідно витримати термін подання скарги – до 14 діб. Також він порекомендував подавати такі скарги оформлені належним чином на польській, або англійській мові і запевнив, що вживе необхідних заходів для своєчасного і об`єктивного їх розгляду.\nПеред представниками Головної інспекції на автомобільному транспорті РП були порушені питання, які виникають в українських перевізників і отримано такі відповіді:\nпідтверджено раніше досягнуті домовленості щодо виконання перевезень автотранспортними засобами вантажопідйомністю до 3,5 тонн або загальною масою до 6 тонн без дозволів (вимагали дозвіл для автомобіля вантажопідйомністю 3,2 тонн і загальною масою 7 тонн);\nпри виконанні перевезень автомобілем ЄВРО-2 по дозволу ЄВРО-1 необхідно мати повний пакет сертифікатів відповідності ЄВРО-2, а не тільки сертифікат заводу (такий підхід, на нашу думку, є нелогічним і, з метою уникнення непорозумінь, нами буде підготовлено письмовий запит);\nпри виконанні перевезень по дозволу ЄВРО-0 автомобілем ЄВРО-1 і вище, при наявності повного пакету сертифікатів відповідності екологічним вимогам необхідно придбати картку оплати доріг для екологічно чистих автомобілів (мали місце вимоги картки оплати доріг для автомобіля ЄВРО-0);\nнеобхідно забезпечувати безумовне виконання положень Конвенції ЄУТР щодо режиму праці і відпочинку водія.\nВ рамках візиту проведено також зустріч з Директором департаменту автомобільних доріг і дорожнього транспорту Міністерства транспорту і будівництва РП п. М. Вронським, та заступником директора у дорожнього бюро (займається дозволами) п.К.Стахль\nСторони обмінялися інформацією щодо стану розвитку автомобільного транспорту.\nПосилаючись на статистичні дані, Костюченко Л.М. повідомив, що нами разом з ZMPD вивчається можливість запровадження дозволів в/з третіх країн. Звернув увагу на нерівні умови роботи на ринку міжнародних перевезень польських і українських перевізників. Зокрема, українські перевізники платять за проїзд по польським автодорогам, а польські перевізники в Україні звільненні від аналогічних плат. Польща в порушення Угоди про міжнародне автомобільне сполучення обмежила безмитне ввезення пального 200л.\nПовторюються випадки не виконання раніше досягнутих домовленостей щодо права використання універсальних дозволів для здійснення транзитного перевезення в одному напрямку, а потім у зворотному напрямку на підставі нього завантаження на території іншої договірної сторони до країни реєстрації транспортного засобу і навпаки, або до третьої країни за умови проїзду транзитом через країну реєстрації транспорту. 5 січня 2006 року затримано автомобіль, який виконував перевезення за маршрутом Польща-Україна-Естонія. 24.01.06 Люблінською інспекцією затримано автомобіль, який виконував перевезення Польща-Україна –РФ. Висувається вимога надати трьохсторонній дозвіл. Костюченко Л.М. передав відповідні матеріали п. М.Вронському, який доручив п.К.Стахль розібратися в причинах виникнення непорозумінь, провести відповідну роз`яснювальну роботу серед транспортних інспекторів.\nП. М.Вронський, з розумінням поставився до порушених проблем, але щодо відміни обмеження на безмитне ввезення палива до Польщі (200 л), то питання може вирішити лише Парламент РП, що є дуже проблематичним.\nКостюченко Л.М. наголосив на проблемі, яка виникла у зв`язку з введенням нових бланків дозволів і необхідністю заповнення водієм п.5 дозволу та звернувся з проханням відмінити цю вимогу і повернути сплаченні кошти підприємствам, які через відсутність відповідної інформації понесли збитки, заплативши штрафи.\nП.М.Вронський погодився доручити юридичному підрозділу всебічно вивчити це питання і прийняти відповідне рішення. Також він повідомив, що з урахуванням клопотання АсМАП України введення в дію цієї вимоги відкладене до 1 лютого 2006 року.\nП.М.Вронський повідомив, що Департамент активно працює над створенням умов для запровадження цифрових тахографів. Звернув увагу, що з травня 2007 року Україна повинна бути готова до контролю цих пристроїв і запропонував провести семінар по цифровим тахографам.\nЗа результатами зустрічі Сторони підтвердили налаштованість на плідну співпрацю.\n25 січня проведено повторну зустріч з Головний дорожнім інспектором п. С.Кучмареком.\nКостюченко Л.М. знову наголосив на проблемі, яка виникла у зв`язку з введенням нових бланків дозволів і необхідністю заповнення водієм п.5 дозволу та звернувся з проханням відмінити цю вимогу і повернути сплаченні кошти підприємствам, які через відсутність відповідної інформації понесли збитки, заплативши штрафи.\nП. С.Кучмарек повідомив, що це питання опрацьовується спільно з Директором доріг і дорожнього транспорту п. М.Вронським, всебічно вивчається і буде прийняти відповідне рішення. Також він повідомив, що з урахуванням клопотання АсМАП України введення в дію цієї вимоги відкладене до 1 лютого 2006 року.\nКостюченко Л.М. звернув увагу, що повторюються випадки не виконання раніше досягнутих домовленостей щодо права використання універсальних дозволів для здійснення транзитного перевезення в одному напрямку, а потім у зворотному напрямку на підставі нього завантаження на території іншої договірної сторони до країни реєстрації транспортного засобу і навпаки, або до третьої країни за умови проїзду транзитом через країну реєстрації транспорту. 5 січня 2006 року затримано автомобіль, який виконував перевезення за маршрутом Польща-Україна-Естонія. 24.01.06 Люблінською інспекцією затримано автомобіль, який виконував перевезення Польща-Україна – РФ. Висувається вимога надати трьохсторонній дозвіл. Звернувся з проханням допомогти врегулювати питання, зокрема, щодо затримки 24.01.06 Люблінською інспекцією автомобіля ТОВ “СУСКБ-ТРАНС”, який виконував перевезення Польща-Україна – РФ. Висувається вимога надати трьохсторонній дозвіл. Костюченко Л.М. передав відповідні матеріали. п. С.Кучмарек взяв це питання під особистий контроль.\nУкраїнська делегація попросила п.Міністра надати відповідні нормативні документи, якими керується Головна дорожня інспекція.\nОтримана згода підготувати пам`ятку для водіїв до березня п.р.


Краватка чоловіча Schonau&Houcken FAREPS-81 – купить в Киеве и Украине > Mystery: описание, фото, цены, отзывы\nКраватка чоловіча Schonau&Houcken FAREPS-81\nЕлегантна стильна чоловіча краватка від німецького бренду європейської якості. Краватка чоловіча Schonau&Houcken FAREPS-81 ідеально підходить для чоловіків будь-якого віку і статури. Потрібно пам'ятати, що чим ширше піджак в плечах, тим ширше повинна бути чоловіча краватка. Брендова краватка зроблена з якісного поліестеру, стійка до впливу світла, приємна на дотик, легко переться і швидко сохне, не мнеться, не втрачає свій вигляд після численних прань. Краватка чоловіча Schonau&Houcken FAREPS-81 додасть оригінальності іміджу носія, чудово підходить як на офіційні заходи, так і для щоденного носіння. Стильна чоловіча краватка дуже елегантно виглядає з діловими костюмами, класичними сорочками, джинсами, піджаками будь-якого фасону. Дуже круто така краватка поєднується з підтяжками. При правильному догляді краватка буде довго зберігати свій первинний вигляд. Порадуйте себе і своїх близьких якісним брендовим аксесуаром.\nМодификации Краватка чоловіча Schonau&Houcken FAREPS-81\nКраватка чоловіча Schonau&Houcken FAREPS-82, червоний тон 210грн\nКраватка чоловіча Schonau&Houcken FAREPS-83, рожевий тон 210грн\nОписание и характеристики для Краватка чоловіча Schonau&Houcken FAREPS-81\nКолір: основний блакитний\nполіестерова краватка купить, чоловіча краватка із поліестеру купить, купить блакитну чоловічу краватку


ТАТУ ЗІ ЗНАКОМ ЗОДІАКУ КОЗЕРІГ - Тату-салон «Альянс»\nТАТУ ЗІ ЗНАКОМ ЗОДІАКУ КОЗЕРІГ\nHome Значення татуювань ТАТУ ЗІ ЗНАКОМ ЗОДІАКУ КОЗЕРІГ\nНа думку кращих фахівців в області тату мистецтва , для сучасної людини побачити на тілі малюнок, татуювання стало досить звичним і поширеним явищем. Хоча при цьому, звичайно ж, люди діляться і на таких, які просто не терплять ніяких малюнків і досі вважають це негожим і навіть жахливим. На щастя, таких думок з кожним роком все менше і менше!)\nІ ось вже зробити татуювання в Києві стало настільки звичайною справою, що зустріти її на тілі перехожого стало дуже частою і не дивною справою. Кожна людина намагається у своїх малюнках показати свою індивідуальність і унікальність, внести в тату щось особисте, важливе для нього. При цьому і досить популярною причиною нанесення татуювання на тіло є просте бажання виділятися, стати більш яскравим, привабливим і може навіть чимось загадковим і таємничим.\nТому не дивно, що одним з найпоширеніших татуювань, ідей і натільних малюнків залишаються знаки зодіаку. Для кожної людини є свій знак, і кожен приділяє йому своє особливе значення, вірить у його силу і здатність вплинути на долю, характер і майбутнє. Одним з таких знаків є зодіакальний знак Козерога.\nВсі ті, хто цікавиться темою знаків зодіаку і їх впливом на долю і характер людини, народженої під цим сузір’ям, в певний період року, знають відмітні характеристики і риси кожного з них. Наприклад, вважається, що зазвичай людина знака зодіаку Козеріг має досить стриманий, спокійний характер, вона мовчазна та досить непросто сходиться з новими людьми. Принаймні, так кажуть гороскопи..)\nЯкщо ж звернутися до історії, то можна дізнатися, що Козероги свій початок в історії беруть ще з часів Стародавньої Греції. Зазвичай цю міфічну істоту зображують у вигляді козла з риб’ячим хвостом. Але у стародавні часи, можна зустріти Козерога у вигляді красивого чоловіка, у якого на голові росли козлячі роги. І тоді його називали ще Паном. Як свідчать міфи і легенди, Пан по батьківській лінії був напівбогом. Тому його мати, проста смертна, побачивши, що її дитина має на голові роги і веде себе дивно і швидше нагадує чортівню, не так як нормальні діти, вона від неї відмовилася… На щастя, бог-отець не побоявся особливостей сина і забрав його до себе на Олімп, місце де мешкали всі боги. Маленький Пан був настільки активним, жвавим, веселим і смішним, що його полюбили всі жителі Олімпу, він став улюбленцем.\nАле подорослішавши, Пан не захотів залишатися на Олімпі і прийняв рішення оселитися в лісах. Його улюбленим заняттям була гра на сопілці, любив пасти овець і часто водився з лісовими німфами, які просто не могли встояти перед харизмою напівбога. Гуляючи також і по поселеннях з людьми, він нерідко приносив радість і щастя їм, адже відомо було про його веселий і радісний характер. Але і разом з тим, Пан мав досить вибуховий характер, імпульсивний. Люди часто боялися його чимось розгнівати. В деякому вигляді, така репутація допомагала богам Олімпу тримати людей і землі в порядку, слухняності. Це їм було на руку. Тому вони на знак подяки і поваги нагородили Пана сузір’ям Козерога.\nУ мистецтві татуювання головним завданням охочого зробити тату з Козерогом є не тільки вибір сюжету і ескізу для майбутнього натільного малюнка, але і стиль, в якому він буде виконаний. Вважається, що обраний стиль також може впливати і на посил, значення тату, які людина хоче виділити у своєму ескізі.\nОтже, першим цікавим і відповідним стилем в татуюванні є графіка. До речі, для татуювання зі знаками зодіаку це є найпопулярнішим стилем. Для графіки характерне використання різних ліній, точок, рисочок. Саме в такому варіанті і виконується малюнок. Тату буде виглядати чітко і просто в той же час. Найбільш підходящим стиль буде для графічного варіанту знака зодіаку Козеріг.\nЩе одним актуальним стилем є нео-Традішнл. Характерними особливостями цього стилю є барвистість, яскравість, чіткість, обсяг і деталізація. Такий стиль більш підходить для варіанту із зображенням Козерога в давньогрецькому сприйнятті, в образі веселого і активного Пана.\nЗавжди дуже цікаво буде виглядати татуювання в стилі реалізм. Даний випадок не стане винятком. Реалізм заслужено вважають одним з найскладніших стилів тату. Адже тут потрібно відобразити все, навіть найдрібніші деталі, що б татуювання дійсно здавалося живим і реалістичним. Також оригінально буде виглядати Козеріг в образі того ж Пана з чоловічим обличчям, рогами і копитами козла.\nДуже часто знаки зодіаку виконують в стилі мінімалізм. До речі, це також підкреслить скритність і скромність даного знака. Не складно напевно і за назвою стилю здогадатися, що малюнок виконується в невеликих розмірах, досить просто, без зайвих деталей. Мабуть, такий простий малюнок відмінно підійде для тих, хто хоче сховати від сторонніх очей своє татуювання, але при цьому воно зазвичай несе дуже глибокий сенс і значення для свого володаря.\nЩе одним підходящим для тату зі знаком зодіаку є стиль дотворк. Вважається, що такий вибір найчастіше роблять чоловіки. Причиною цього може бути громіздкість тату в цьому стилі, їх контрастність і яскравість. Відмінною характеристикою дотворка є виконання малюнка точковою технікою. Найчастіше саме в чорному кольорі, іноді досить сміливо і оригінально виглядають доповнення ще й червоним кольором.


Сьогодні у Львові відбулись урочистості з нагоди 24-ї річниці виведення війсь з Афганістану – Новини – Управління соціального захисту ЛМР\nСьогодні у Львові відбулись урочистості з нагоди 24-ї річниці виведення війсь з Афганістану\nГоловна / Новини / Сьогодні у Львові відбулись урочистості з нагоди 24-ї річниці виведення війсь з Афганістану\nП’ятниця, 15 Лютого 2013, 16:17\nАфганська війна тривала з 25 грудня 1979 по 15 лютого 1989 (2238 днів). Всього у війні Радянська Армія втратила понад 14 тис. чоловік, поранення і контузії отримали більше 53 тис. чоловік.\nВідтак, аби вшанувати пам’ять за загиблими у цій війні і віддати данину шани ветеранам, які повернулись сьогодні у Львові відбулась урочиста хода ветеранів, представників влади та просто небайдужих львів’ян. Хода розпочалась від площі Петрушевича через Центральну частину міста й до пам’ятника загиблим у війні, що на вул. Батуринській. До слова, в заході взяли участь й працівники управління соціального захисту Львівської міської ради.\nСьогодні в м. Львові на обліку в управлінні соціального захисту перебуває понад 1,1 тис. осіб з числа учасників бойових дій чи інвалідів війни в Афганістані, серед яких: інваліди війни І групи – 7 осіб; інваліди війни ІІ групи – 33; інваліди війни ІІІ групи – 30 осіб; члени сімей загиблих – 59.\nУрочистості з нагоди вшанування ветеранів війни в Афганістані організовані Львівською обласною організацією “Українська спілка ветеранів Афганістану”.


Робота в Хмельницькому навчання кар'єра | Вакансія на посаду Сторож в місті Хмельницький\nПотрібен сторож на підприємство.\nСторож, Підприємство, з/п 350 грн. 21.01.2019\nСторож, Підприємство, з/п 1 800 грн. 28.12.2018\nСторож, Проскурівська 45, ОСББ, з/п 2200 грн. 13.12.2018\nСторож-охоронник, Організація, з/п за домовленістю 11.09.2018\nСторож-підсобник на ставок, Підприємство, з/п 6 000 грн. 11.07.2018\nОхоронець-сторож, Компанія, з/п 3 000 грн. 11.06.2018\nСторож на підприємство, Підприємство, з/п за домовленістю 22.05.2018\nСереда, 23 Січня 20:58\nнайти работу в Чернигове работа мерчендайзер


Як визначити стать равлики |ЯкПросто\nВ останні роки равлики стали популярними домашніми тваринами. Крім відомих ампулярій, що живуть у захоплених акваріумістів, зараз багато тримають гігантських африканських Ахатина — величезних сухопутних равликів. Зрозуміло, для успішного розведення вихованців вам знадобляться чоловіча та жіноча особини, тому важливо знати стать равликів.\nБільшість сухопутних равликів — гермафродити. Це означає, що вони володіють як чоловічими, так і жіночими репродуктивними органами. Однак запліднити сама себе сухопутна равлик не може. Для спаровування необхідно дві особи, які стають «обличчям до обличчя» один до одного, так, що їх статеві отвори знаходяться один навпроти одного, тоді і відбувається передача генетичного матеріалу. У ході спостережень було встановлено, що старі равлики частіше беруть на себе жіночу роль, в той час, як молоді особини — чоловічу. Тому, якщо ви хочете отримати потомство від ваших вихованців, але у вас містяться лише дорослі равлики, підсів до них молоду особину, і все вийде.\nАмпулярій — це одні з небагатьох раздельнополих равликів. Відомі випадки, коли равлики цього виду міняли підлогу. Ампулярії роду Pila впадають в сплячку перед тим, як перетворитися на протилежну стать, а в роду Pomacea це може відбуватися в будь-який час. Зрозуміло, стать равлики можна визначити, розкривши її, однак навряд чи цей спосіб підійде вам. Зате існує кілька простих і безболісних методів.\nДля того щоб зрозуміти підлогу равлики, витягніть її з води, покладіть кришкою вгору і почекайте, поки кришка відкриється. Подивіться в раковину, справа вгорі мантії у самця буде видна оболонка пеніса. Зрозуміло, недосвідчений очей може відразу не розпізнати цю відмінність, однак якщо ви покладете поряд кілька ампулярій і порівняйте будову їх статевої системи, ви зрозумієте різницю.\nВи також можете почекати, коли ваші равлики почнуть спаровуватися. У ампулярій саме самець наповзає на самку.\nЩе один спосіб визначити стать ампулярій — виміряти гирла раковин равликів. У самців гирла раковин за формою ближче до кола, ніж у самок. Якщо ви є щасливим володарем акваріума, заселеного ампулярій, ви можете виміряти гирла раковин равликів у двох напрямках і розібратися, хто з них хто.


glenmarkclassics.co.nz Відгуки | законний або фішинговий?\nчи є glenmarkclassics.co.nz законним чи афера?\nМи збираємо дані з більш ніж 40 джерел, щоб визначити Рейтинг Довіри. Ми ще не зібрали всю необхідну інформацію про glenmarkclassics.co.nz. Будь-ласка, оновіть сторінку через 5 хвилин скориставшись посиланням нижче. Приносимо наші вибачення за незручності.\nglenmarkclassics.co.nz має дуже низький рейтинг довіри. Чому?\nglenmarkclassics.co.nz має дуже низький рейтинг довіри відповідно до нашого алгоритмом. Однак комп'ютери можуть помилятися. Веб-сайт має сильний індикатор того, що є шахрайством, але може бути безпечним для використання. Ми рекомендуємо вам перевірити веб-сайт за допомогою нашого check list або безпосередньо зв'язавшись з компанією.\nФакти про glenmarkclassics.co.nz ( що це? )\nРейтинг glenmarkclassics.co.nz переглянуто 32 разів.\nРейтинг glenmarkclassics.co.nz останньо перевірявся 13-07-2019. Хотіли б мати оновленi цифри? Використовуйте посилання "Оновити дані" внизу цієї сторінки.


Каблучка "Мокуме. Софора". Червоне золото, травлене срібло\nГоловна Магазин Мокуме ґане Каблучка мокуме «Софора». Червоне золото, травлене срібло\nКаблучка мокуме з червоного золота та травленого срібла\nКаблучка мокуме «Софора». Червоне золото, травлене срібло\nРозміри каблучки в наявності --- Оберіть розмір каблучки --- 19,6 (Київ)\nА які картини найкращі у вашому житті? Ми говоримо не про Рафаеля чи да Вінчі, а про ті картини, що ви намалювали своїм серцем. А серце малює найкраще тоді, коли в ньому живе любов. До себе, до світу, до близьких людей.\nВона виготовлена з двох металів: червоне золото і срібло. Традиційно при виготовленні мокуме ми оксидуємо срібло, роблячи при цьому лінії сплаву більш чіткими і контрасними. Але в даній каблучці ми не чорнили срібло, а залишили його натуральний колір і відтінок. Каблучка вийшла ангельски світлою і ніжно-пастельною.


Створення сучасних зон дозвілля та відпочинку на території скверу 60-річчя Перемоги | Громадський Проект Кривий Ріг\nСтворення сучасних зон дозвілля та відпочинку на території скверу 60-річчя Перемоги Брав участь\nПроект «Створення сучасних зон дозвілля та відпочинку на території скверу 60-річчя Перемоги» спрямований на створення комфортних умов відпочинку громади. Проектом передбачено встановлення нових комфортних лавок; сучасних елементів дитячого майданчику; озеленення клумби.\n210 900 грн\nВадима Гурова вулиця, Металургійний район, Кривий Ріг\nНа даний час сквер 60-річчя Перемоги перебуває у незадовільному стані. На всій території скверу потріскане, зруйноване часом та різноманітними ремонтними роботами (як то встановлення зовнішнього освітлення) асфальтове покриття, зламані та вкрай застарілі й понівечені лавки. Клумба, що розташована перед будівлею колишнього кінотеатру, заросла бур’яном. Дитячий майданчик, розташований у сквері, має обмежену кількість елементів, які є не сучасними та не цікавими для дітей. Не зважаючи на такий стан, сквер 60-річчя Перемоги є улюбленим місцем відпочинку мешканців прилеглих будинків, серед яких багато дітей віком від 0 до 16 років. У сквері знаходиться братська могила 93 радянських воїни, які загинули в боях за визволення міста Кривого Рогу у лютому 1944 року. Щонайменше 2 рази на рік у сквері проходять урочисті заходи районного масштабу. Під час святкування у сквері відпочивають робітники підприємств району, школярі, студенти та мешканці міста. На території скверу проходять виступи дитячих колективів та ветеранських організацій, різноманітні розважальні заходи. Але, через незадовільний стан лавок та застарілий, обладнаний примітивними елементами, дитячий майданчик, дозвілля носить не дуже комфортний характер. Крім того, покриття дитячого майданчику являє собою суцільний пил. Перед будівлею колишнього кінотеатру “Космос” розташована велика клумба, яка вже понад 10 років не оновлюється. На ній вставлено два великі вазони, де повинні висаджуватись квіти. На сьогодні клумба має дуже депресивний вигляд.\nМетою проекту є забезпечення високих стандартів якості життя мешканців, а саме: створення умов для красивого, безпечного комфортного відпочинку та змістовного дозвілля.\nУ разі виконання проекту у сквері 60 річчя Перемоги буде створена приваблива для відпочинку мешканців району територія. Це забезпечить комфортне дозвілля для мешканців міста. Благоустрій скверу має стати органічною частиною інфраструктури району, естетичним куточком для проведення культурно-масових заходів тощо. Перспективними наслідками реалізації проекту є: - створення механізму залучення громадськості до вирішення проблем та прийняття управлінських рішень органами місцевого самоврядування; - формування культури відпочинку та спілкування мешканців; - демонстрація позитивних результатів співпраці громади та влади у розвитку території, у тому числі щодо благоустрою міста; - використання набутого досвіду для подальшої співпраці.\nЗавданнями проекту є: -\tдемонтаж старих елементів благоустрою -\tпридбання та встановлення нових комфортних лавок; -\tоновлення чи то встановлення сучасних елементів дитячого майданчику та покриття на ньому; -\tозеленення клумби, що розташована перед будівлею колишнього кінотеатру «Космос».\nСамойленко Крістіна Ігорівна\nКонтактні дані відповідальної особи\n29.08.18 Публікація проєкту\n29.08.18 Статус проєкту : На розгляді\n02.10.18 Статус проєкту : Успішно пройшов оцінку


Поряд з Індонезією знайдено підводний човен з нацистами | Versal\nНімецька субмарина часів Другої світової війни була виявлена аквалангістами біля берегів Індонезії. Як повідомляється, на борту човна знайшли 17 скелетів нацистських моряків, але піднімати підводний човен на поверхню не планується, оскільки це може вимагати дуже великих фінансових витрат і праці.\nЗа припущенням істориків, мова може йти про німецької підводного човна U-168, яка встигла знищити кілька кораблів союзників. Затоплена вона була 5 жовтня 1944 року голландської підводним човном. При цьому капітанові 26 морякам вдалося врятуватися.\nЗа словами керівника групи дослідників Національного археологічного центру Бамбанга Буди Утомо, іноземна підводний човен була знайдена ними вперше. Цю знахідку експерти назвали екстраординарною, яка дасть додаткові дані про роль Яванського моря під час Другої світової війни.