Подальші перспективи мінського процесу в оцінках експертів | Лисичанск как он есть | Лисичанский городской информационный портал\n10.01.2017 Комментарии к записи Подальші перспективи мінського процесу в оцінках експертів отключены Короткая ссылка на новость\nМінські домовленості вже другий рік поспіль залишаються головною платформою врегулювання конфлікту на Сході України. Проте, зупинивши повномасштабні бої на Донбасі та зменшивши інтенсивність обстрілів, до повного вирішення конфлікту вони поки що не наблизили. За час дії мінських домовленостей з боку політиків і експертів висловлювався ряд критичних аргументів щодо їхнього змісту, процедури узгодження й підписання, статусу підписантів, відповідності підписаного документа українському законодавству тощо. Багато хто закликав до невиконання домовленостей і навіть до їх денонсації. Попри це, Україна та її західні партнери, щоправда, з різних міркувань, визнають ситуативну необхідність мінських домовленостей, залишаючись на позиціях продовження зусиль з імплементації прийнятого в Мінську плану врегулювання.\nЯк заявив Президент України П. Порошенко в інтерв’ю турецькому телеканалу TRT World під час перебування з офіційним візитом у Туреччині 9–10 березня, Україна протягом року поверне під свій контроль окуповані території Донецької й Луганської областей. П. Порошенко також зазначив, що Україна, на відміну від РФ, дотримується взятих на себе в Мінську зобов’язань (http://dt.ua/POLITICS/poroshenko-rozpoviv-koli-ukrayina-poverne-donbas-202104_.html).\nОдним з найбільш очевидних мотивів, що спонукає Україну визнавати життєздатність мінських угод і намагатися їх виконувати, є їх прямий зв’язок із санкціями проти Росії. «Мінський процес залишається єдиним шляхом врегулювання конфлікту на Сході України. І поки усі пункти угоди не будуть виконані, Росія залишатиметься під дією санкцій», – заявила під час зустрічі з П. Порошенком у Берліні А. Меркель (http://www.radiosvoboda.org/content/article/27527088.html). Тож логічним виглядає припущення про те, що чим довше триватиме мінський процес, тим довшими будуть санкції щодо Росії. Виходячи з цього, багато політиків і експертів запевняють, що нібито П. Порошенко спеціально затягує процес, щоб вимотати агресора, адже західні санкції серйозно вдарили по Росії. Щоправда, цей аргумент спростовує президент російського Інституту економічного аналізу А. Ілларіонов. За його словами, якщо економічна криза в Росії в 2015 р. призвела до падіння ВВП на 3,7 %, то в Україні ВВП впав на 12 %. Таким чином, незважаючи на «вимотування» російської економіки західними санкціями, вона все одно «просіла втричі менше, ніж українська».\nНезважаючи на економічний спад у Росії, Кремль не полишає намірів використовувати жорстку зовнішню політику в 2016 р., ідеться в доповіді керівника Нацрозвідки США Д. Клеппера. Він підкреслив, що приховане застосування Росією військових і воєнізованих сил в Україні «продовжує викликати тривогу» в сусідніх з РФ країнах, включаючи союзників по НАТО. «Рівень насильства на Сході України зменшився, але цілі Москви в Україні щодо утримання довгострокового впливу на Київ і спроб розчарування України інтегруватися в західні інститути, очевидно, будуть залишатися незмінними в 2016 р.», – зазначив глава Національної розвідки США.\nВодночас, як вважає експерт Московського центру Карнегі М. Кожанов, Кремль не цікавить економічний добробут Росії. В. Путіна значно більше хвилює політичний вплив і стратегічні вигоди, обумовлені ним (http://dt.ua/WORLD/putin-gotoviy-pozhertvuvati-dohodami-rosiyi-v-obmin-na-politichniy-vpliv-na-iran-bloomberg-169933_.html).\nЕксперт «Майдану закордонних справ» О. Хара, акцентуючи увагу на сподіваннях ЄС щодо впливу на політичний процес економічних проблем РФ, зазначає, що це правило діє в демократичних країнах, а не в РФ. «Путіна не сильно зачіпають економічні проблеми. Він розуміє, що повинен досягти своїх політичних цілей у Європі, а потім це дасть змогу повернути витрачені гроші» (http://ukr.obozrevatel.com/politics/95104-modalna-kapitulyatsiya-diplomat-rozpoviv-scho-ukraini-navyazuyut-v-parizhi.htm).\nЗ точки зору представника України в політичній підгрупі тристоронньої контактної групи в Мінську Р. Безсмертного, мінський процес не може бути змінений альтернативою, поки не буде виконано два компоненти – звільнення військовополонених і припинення вогню. «Є дві речі, заради яких мінський процес треба продовжувати, поки не знайдено відповіді в інших форматах. Треба витягти з полону тих людей, які там знаходяться, та зробити максимум, щоб припинити обстріли й мінімізуючи кількість жертв. Як тільки ці дві речі будуть реалізовані, стане зрозуміло, яку роль можуть відігравати далі всі учасники цього процесу, тоді можна буде говорити про якісь інші механізми», – вважає Р. Безсмертний.\nЗа його словами, безпекова компонента, яка ще не виконана, – це те, заради чого потрібно зберігати цей діалог, тому що це «нитка в майбутнє», яка дасть можливість далі говорити про інші речі (http://zik.ua/news/2016/03/01/bezsmertnyy_vvazhaie_shcho_\nЗ іншого боку, невиконання Україною мінських угод теоретично може викликати серйозні міжнародно-правові наслідки. На цьому наголошує голова правління Міжнародного центру перспективних досліджень\nВ. Філіпчук (http://www.icps.com.ua/viyna-na-donbasi-chomu-minski-domovlenosti-staly-pastkoyu-dlya-ukrayiny). Він роз’яснює, що самі по собі документи під назвою «Протокол за підсумками консультацій тристоронньої контактної групи», «Меморандум про виконання положень Протоколу за підсумками консультацій тристоронньої контактної групи» або «Комплекс заходів по виконанню мінських угод» не проходили процес підготовки, узгодження, підписання або ратифікації, який передбачено Законом України «Про міжнародні договори України». Під ними немає підпису жодного з посадових осіб (глав держав, глав урядів і міністрів закордонних справ), які, відповідно до Віденської конвенції про право міжнародних договорів, можуть укладати договори без пред’явлення повноважень.\nПевну легітимність переліченим документам надала декларація президентів РФ, України, Франції й канцлера ФРН на підтримку документа «Комплекс заходів з виконання мінських угод». Однак легітимність такого інструменту, як декларація, може значно відрізнятися від легітимності міжнародного договору.\nУ міжнародному праві термін «декларація» може означати як міжнародно-зобов’язуючий документ, так і документ, який не має зобов’язуючої сили й лише демонструє наміри сторін. У сучасних міжнародних відносинах декларації, як і заяви, стали звичайним способом фіксації політичних (а не правових) зобов’язань. Аналіз мінської декларації глав держав не залишає сумнівів в її політичному, а не міжнародно-правовому характері.\nТому, навіть з урахуванням цієї декларації, у правовому сенсі статус мінських угод станом на 12 лютого 2015 р. був рівнозначний статусу, наприклад, прес-комюніке після зустрічі глав держав. В українській зовнішній політиці статус цієї декларації можна порівняти, наприклад, з відомими й часто використовуваними спільними заявами за результатами самітів Україна – ЄС. Документи такого типу, які зазвичай узгоджуються усно і навіть не підписуються, покладають на сторони заяви вагомі політичні зобов’язання. У разі невиконання такої декларації або заяви сторона, яка це допустила, просто втрачає політичну довіру іншого боку й міжнародного співтовариства. І все.\nУ мінській угоді, на перший погляд, ситуація аналогічна – це суто політичні зобов’язання Президента П. Порошенка. Але виключно політичними вони були до 17 лютого 2015 р., коли Росія підготувала і проштовхнула на Раді Безпеки ООН резолюцію 2202 (2015), яка прямо пов’язана з «Комплексом заходів щодо виконання мінських угод». Сам текст резолюції містить не тільки посилання на цей документ, а й повний його текст у додатку, як і повний текст згаданої вище декларації глав чотирьох держав.\nТому, з точки зору міжнародного права, мінські угоди є частиною резолюції Радбезу ООН. Резолюції ж ООН відповідно до ст. 25 Статуту організації є обов’язковими для виконання всіма її членами. Таким чином, недотримання пунктів мінських угод – це порушення резолюції РБ ООН. Міжнародне право має переважну силу над національним, а Рада Безпеки, яка відповідно до ст. 24 Статуту ООН, несе «головну відповідальність за дотримання миру і безпеки», відповідно до розд. 7 Статуту, може здійснити будь-які дії для відновлення миру, у тому числі і примус до миру шляхом санкцій.\nЛогічно, що понести відповідальність за невиконання мінських угод і стати об’єктом можливих санкцій теоретично може та зі сторін конфлікту, яка не виконує домовленостей. Згідно зі ст. 2 мінських угод, як це зафіксовано в дод. 1 згаданої Резолюції ООН, сторонами конфлікту чітко вказані Україна й ОРДЛО (окремі райони Донецької і Луганської областей). Росія в «Комплексі заходів» не згадується. Росію згадують тільки двічі в декларації глав держав – і кожен раз спільно з ЄС у контексті необхідності вирішення стурбованості РФ щодо Угоди про асоціацію між Україною та ЄС. Таким чином, консультації з РФ щодо Угоди про асоціацію також є частиною наших міжнародних зобов’язань.\nЗ іншого боку, дві статті в мінських угодах мають чіткі тимчасові зобов’язання з визначенням сторони, яка повинна їх виконати – України.\nВ інших випадках положення або не виписані чітко, або ж їх виконання покладено на Україну і збройні формування. У мінських угодах також немає ні слова про відповідальність РФ за дії терористів з ОРДЛО. Тому Росія може почати вимагати санкції щодо України через невиконання, наприклад,\nп. 11 додатка до Резолюції 2202 про «прийняття нової Конституції, узгодженої з представниками окремих територій».\nБезперечно, переконаний В. Філіпчук, у нинішніх умовах проштовхнути рішення в РБ ООН з приводу санкцій щодо України РФ не зможе. Почати ж навколо цього торги зможе, як і використовувати фіксацію мінських угод у формі резолюції Радбезу. Експерт вважає, що це серйозний козир у руках росіян, за який вони зможуть щось виторгувати.\nОчевидно, Росія має великий інтерес у тому, щоб були послаблені або скасовані санкції. Приїзд прем’єр-міністра Росії Д. Медведєва на Мюнхенську конференцію з питань безпеки та сигнали, що пролунали з його боку, говорять про те, що Росія, у принципі, хоче говорити й досягнути зрештою якоїсь домовленості. Однак ключова проблема полягає в тому, що росіяни не йдуть на компроміси. Немає жодних пропозицій з російської сторони.\nНімецький політолог, керівник програм Східної Європи й Центральної Азії Німецького товариства зовнішньої політики Ш. Майстер цю ситуацію пояснює тим, що «Мінськ-2» – це максимум того, чого російська сторона хотіла, тож вони б діяли нерозумно, якби нині пішли на компроміс. Крім того, усе відбувається на тлі очікувань, що дедалі сильніша критика санкцій проти Москви всередині самого Євросоюзу, можливо, призведе до того, що штрафні заходи будуть якимось чином послаблені й без того, щоб Росії взагалі довелося йти на якісь компроміси.\n«Я думаю, це і є розрахунок російської сторони. Адже і з боку Франції, і з боку Італії, і з боку інших країн останнім часом лунають заяви, що санкції у сьогоднішній формі, можливо, в червні не мають бути подовжені. Водночас росіяни роблять Україну винною у невиконанні мінських угод і не бачать жодної провини зі свого боку. Це, на мою думку, і є актуальна тактика Москви: мовляв, Україна – погана, водночас росіяни потрібні Заходу для вирішення конфлікту в Сирії та інших. Тож вони сподіваються на послаблення чи скасування санкцій», – зазначає Ш. Майстер (http://ukr.obozrevatel.com/news/84062-nimetskij-ekspert-do-ukraini-visuvayut-vimogu-yaku-nemozhlivo-vikonati.htm).\nВодночас, за словами німецького політолога, на тлі кризи біженців Німеччина і Франція хочуть якимось чином позбутися української теми й чинять тиск, аби цієї мети досягнути. З якогось моменту українська тема вже не має тієї пріоритетності, яку вона мала раніше. Складається враження, що Німеччина і Франція чинять дедалі більший тиск саме на Україну, а не на Росію, яка продовжує говорити з позиції сили й займає безкомпромісну позицію щодо України.\nУсередині Європейського Союзу поширюються ініціативи щодо пошуку порозуміння з Росією і налагодження деякої співпраці щодо виконання нею мінських угод. Російська дипломатія й так звані «друзі Путіна» у ЄС наполегливо працюють над тим, щоб переконати міжнародну спільноту, нібито мінські угоди зриває Україна. Зокрема, незважаючи на те що досі не виконані початкові пункти «Мінська-2» про повне припинення вогню, відведення зброї, звільнення всіх полонених і заручників, протягом минулого року в Мінську наполягали на виконанні Україною інших 12 пунктів.\nСпочатку ключовим питанням стала конституційна реформа в Україні, яка прописана в домовленостях. Україна мала, за умови виконання пунктів угоди щодо введення в дію законів про часткову амністію бойовикам, про особливості самоврядування окремих районів і проведення там місцевих виборів за українським законом, завершити до кінця 2015 р. конституційну децентралізацію з «урахуванням особливостей окремих районів Донецької та Луганської областей, узгоджених з представниками цих районів».\n31 серпня 2015 р. Верховна Рада в першому читанні схвалила проект конституційної децентралізації, у п. 18 перехідних положень якої записали згадку про «окремі райони». Голосування супроводжувалося протестами під Верховною Радою та загибеллю чотирьох бійців Нацгвардії, у яких кинули бойову гранату.\nПроект децентралізації критикують українські радикальні сили, звинувачуючи владу в наданні Донбасу «особливого статусу». Не подобається проект і представникам «ЛНР» і «ДНР», які наполягають, що документ з ними не узгоджували. Вони вже кілька разів представляли на переговорах у Мінську свої проекти змін, які повністю відкидала українська сторона. З іншого боку, саме українську версію згадки про окремі райони в Конституції підтримали європейські партнери України, наполягаючи, що проект треба ухвалити.\nОстаточне голосування проекту мало відбутися до кінця січня, проте українська влада вирішила відкласти голосування. Верховна Рада змінила регламент роботи й дала можливість голосувати за децентралізацію на сесії, яка триватиме аж до липня 2016 р. Також для легітимації цього рішення депутати попросили Конституційний Суд роз’яснити, чи означають слова «наступна» й «чергова» безпосередньо наступну за номером сесію після тієї, на якій законопроект був попередньо схвалений, чи будь-які інші наступні сесії. Судді у своєму рішенні щодо тлумачення положення «на наступній сесії Верховної Ради» зазначили, що Верховна Рада самостійно встановлює, на якій з наступних сесій ухвалювати законопроект про внесення змін до Конституції (http://www.ccu.gov.ua/uk/publish/article/305229).\nСуть рішення Конституційного Суду, за оцінкою DT.UA, зводиться до того, що терміни «наступна» й «чергова» не означають чергову за номером сесію Верховної Ради, що відбувається слідом за тією, на якій законопроект про внесення змін до Конституції був попередньо схвалений; «наступною» та «черговою» можна вважати будь-яку сесію ВР, що відбулася пізніше.\nОскільки в рішенні не зазначаються часові обмеження щодо термінів остаточного внесення конституційних змін, це фактично дає можливість розглядати конституційні законопроекти кілька років і навіть парламентами різних скликань (у тексті рішення КС пояснюється, що це «дає народним депутатам України час для додаткового аналізу змісту цього законопроекту, з’ясування можливих наслідків внесення змін до Основного закону України тощо»). На думку DT.UA, таке рішення, по суті, легалізує процедуру внесення конституційних змін, не передбачену безпосередньо Конституцією. Фактично ж, це рішення КС дає змогу владі як завгодно довго відтягувати остаточне голосування за конституційні зміни, що стосуються «особливостей місцевого самоврядування в окремих районах Донецької і Луганської областей», уникаючи при цьому формальних звинувачень в ігноруванні мінських угод (http://dt.ua/POLITICS/konstituciyniy-sud-znehtuvav-konstituciyeyu-i-dogodiv-poroshenku-202803_.html).\nЗрештою у ЄС, зокрема в Німеччині, визнали, що українське сусупільство не сприймає ідеї конституційної децентралізації, та й у Верховній Раді немає 300 голосів, щоб ухвалити відповідні зміни Конституції. «Ближче до кінця січня у ФРН зрозуміли, що заводять самі себе у глухий кут, висуваючи до України вимогу, яка точно не буде виконана. Та ще й погрожуючи Києву у відповідь зняти санкції з Росії! – пише редактор «Європейської правди» С. Сидоренко. – Ніхто в Україні не хоче повторення подій 31 серпня, із заворушеннями та вибухами під Верховною Радою після того, як зміни до Конституції були ухвалені в першому читанні» (http://novynarnia.com/2016/02/24/zamist-zmin-konstitutsiyi-yes-teper-vimagaye-vid-ukrayini-viboriv-v-ordlo/).\nУтім, маючи певні важелі тиску на Україну, якій необхідна європейська допомога й підтримка, Європа намагається задіювати їх, щоб змусити Київ виконувати взяті на себе зобов’язання з мінського процесу. Це було очевидним під час лютневого візиту до України міністрів закордонних справ Німеччини і Франції Ф. -В. Штайнмайєра та Ж. -М. Ейро, а також під час зустрічі у «нормандському форматі» 3 березня в Парижі.\nПід час візиту міністрів стало очевидним, що Євросоюз висуває на перший план інший пункт мінських угод, який має виконати Україна, насамперед проведення в ОРДЛО місцевих виборів. Нову вимогу виголосив Ф. -В. Штайнмайєр на прес-конференції в Києві. «Усі пункти “Мінська” є чинними. Але ми дуже уважно стежимо за їх послідовністю, і наступним пунктом є проведення виборів», – пояснив він. Пізніше глава МЗС Німеччини неодноразово порушував це питання під час спілкування зі ЗМІ й навіть вступив у дискусію з українським колегою П. Клімкіним, який спробував довести, що Донбас не готовий проводити вибори за стандартами ОБСЄ, а розпочинати виборчий процес, не переконавшись у його чесності, просто немає сенсу. «Ситуація з безпекою не може бути виправданням тому, щоби ми припинили рухатися до схвалення закону про вибори», – відповів німецький дипломат (http://novynarnia.com/2016/02/24/zamist-zmin-konstitutsiyi-yes-teper-vimagaye-vid-ukrayini-viboriv-v-ordlo).\nЯк зазначають ЗМІ, пункт щодо проведення виборів на території ОРДЛО не є новим – він справді присутній і в «Мінську-1», і в «Мінську-2», але є п. 12 мінських домовленостей. Він передбачає, що вибори мають відбутися за українським законодавством, а також за стандартами та під контролем ОБСЄ.\nУкраїна наполягає, що досі не виконані перші пункти «Мінська» щодо повного припинення вогню, відведення зброї й обміну заручниками, а тому говорити в таких умовах про вибори зарано. Натомість представники Росії та бойовиків стверджують, що небажання проводити місцеві вибори є порушенням мінських угод з боку України.\n«І в Берліні, і в Парижі, і у Вашингтоні, і в Києві досі вважають, що мінські угоди продовжують діяти. Навіть попри те що терміни їх виконання – зірвані. І всі вважають чинною вимогу про те, що Україна має включити в Конституцію норму про особливі повноваження Донбасу. Але негайного їх виконання – попри постійні обстріли і постачання російської зброї до “ДНР”, “ЛНР” – від нас уже не вимагають. І це, безумовно, добре. А погано, що, натомість, вимагають інше», – пише ЄП (http://novynarnia.com/2016/02/24/zamist-zmin-konstitutsiyi-yes-teper-vimagaye-vid-ukrayini-viboriv-v-ordlo).\nЯк зазначає видання, «продовжуючи санкції проти РФ, європейські лідери хочуть бути готові “продати виборцю” це рішення (про подальші санкції). Тобто пояснити, чим воно обґрунтоване. Мовляв, “Україна дуже хотіла виконати “Мінськ”, робила те-то і те-то, а Росія нічого не робила, і тому санкції проти Москви діятимуть ще рік”». З іншого боку, дедалі більш поширеними є версії про те, що ЄС прагне якнайшвидше відновити розірвані економічні зв’язки з Росією, аргументуючи свій крок прогресом у виконанні мінських домовленостей.\n«Після візиту Порошенка в Німеччину та зустрічі з Меркель і подальшого приїзду Штайнмайєра в Україну німецька сторона переконалася, що через ряд причин українське суспільство й політики не готові вносити зміни до Конституції України. Це питання зняли з порядку денного. Але країни-партнери шукають інші конфігурації, які дозволили б їм через якийсь час налагодити відносини з РФ і виправдати можливе непродовження санкцій після 31 липня», – вважає політолог В. Войтков (http://www.slovoidilo.ua/2016/03/01/pogljad/bezpeka/vybory-mozhut-zavershytysya-tym-shho-bojovyky-opynyatsya-ne-v-doneczku-a-na-hrushevskoho-ekspert).\nВін констатує, що у європейському суспільстві наростають негативні настрої, пов’язані з економічними втратами, питаннями розширення ЄС і ЗВТ, біженцями, мігрантами й реформами. «Для Заходу зараз важливо розв’язати проблему Донбасу, і вони шукають якийсь варіант, конфігурацію, нехай навіть неприйнятну для української сторони. Навіть до того, щоб прямо або побічно Донбас залишився під впливом РФ», – зазначає політолог.\nОчевидно, що проведення виборів у нинішніх умовах означає, що Донбас залишається в орбіті впливу РФ. Тому, за словами В. Войткова, Україна не повинна погоджуватися на будь-які вибори, які дадуть можливість РФ нав’язати нам Донбас на своїх умовах. «Вибори в таких умовах можуть завершитися тим, що ми легалізуємо бойовиків, які через деякий час сидітимуть уже не в Донецьку, а на Грушевського», – проаналізував ситуацію В. Войтков.\nНезважаючи на те що від України наразі вимагають лише ухвалити закон про вибори на Донбасі, а не проведення реального голосування, навіть цю вимогу ЄС в Україні вважають нереальною. «Погодження закону вже зараз суперечить і здоровому глузду, і навіть тексту “Мінська-2”. Там сказано, що спершу ми маємо погодити в “мінському форматі” модальності, тобто ключові принципи проведення виборів. А знаєте, як проходить зараз це погодження? Представники “ДНР”, “ЛНР” виступають проти участі українських партій, проти того, щоби там працювали загальноукраїнські ЗМІ і т. д. Хоча мінські домовленості вимагають іншого. Тобто зараз ми навіть “модальності” не узгодили. Як можна вимагати від нас ще й закону на цьому етапі?» – наголошує один з депутатів, що брав участь у переговорах з міністрами.\nПереміщення теми проведення виборів на непідконтрольних Україні територіях Донецької й Луганської областей на перший план у переговорах щодо Донбасу засвідчила також зустріч у «нормандському форматі» на рівні міністрів закордонних справ Німеччини, Франції, України й Росії, що відбулася 3 березня в Парижі.\nУ своїй заяві після завершення переговорів Ф. -В. Штайнмайєр зазначив, що «“Мінськ” необхідно швидше реалізувати, тому що в іншому випадку ми ризикуємо втратити легітимність і авторитет наших зусиль. У підсумку Київ і Москва повинні вирішити, чого вони хочуть: або щоб конфлікт продовжував тліти з регулярною ескалацією, або, нарешті, прийняти сміливі рішення і йти на компроміси, які необхідні, щоб привести до успіху “Мінськ”. Невеликих кроків вже недостатньо, щоб заспокоїти ситуацію, щоб подолати конфлікт», – сказав він.\nНімецький міністр підкреслив, що за останній час вдалося домогтися прогресу у сфері безпеки, «але ми повинні чесно заявити, що у всіх інших, особливо в політичних питаннях, у кінцевому рахунку насправді руху вперед немає».\n«Що стосується домовленостей про вибори, ми серйозно займаємося можливими компромісами щодо закону про місцеві вибори. Ясно одне: ці вибори не можуть бути відкладені і не можна чекати поки рак свисне. Вони є основною передумовою для забезпечення прогресу в політичному процесі», – заявив міністр.\nВін додав, що 32 невдалі засідання робочої групи красномовно говорять про труднощі в досягненні необхідних компромісів. «Правда полягає в тому, що позиції сторін, як і раніше, далекі одна від одної. У найближчі кілька тижнів ми очікуємо інтенсивних перегорів, які сприятимуть досягненню угоди. Нарешті ми говорили про безпеку виборів. Це основна вимога – без безпеки не може бути виборів. Ми попросили ОБСЄ до кінця березня надати концепцію розгортання міжнародної місії, щоб забезпечити необхідні заходи безпеки. Це все прогрес, але з обмеженим рухом. Не більше і не менше! Більшого сьогодні домогтися не вдалося! На жаль!» – повідомив\nФ. -В. Штайнмайєр.\nУтім він закликав Київ і Москву йти на компроміси. «…У Парижі ми мали в черговий раз дійсно важкі, навіть спірні дискусії. І чесно кажучи, ми не можемо бути задоволені. Ні ситуацією на місцях, ні сьогоднішніми результатами. Після довгих годин (сьогодні в Парижі), уже після\n11 нормандської зустрічі глав МЗС, можу сказати: нічого не буває просто. Будь-який прогрес у мінському процесі досить складний. За кожну деталь франко-німецьких пропозицій іде боротьба, завзята боротьба між Росією і Україною», – ідеться в заяві.\nФ. -В. Штайнмайєр зазначив, що іноді в нього створюється враження, що в Москві та Києві залишають без уваги, наскільки серйозна ситуація, під яким великим тиском перебувають усі сторони переговорного процесу.\nМіністр закордонних справ Німеччини впевнений, що існує реальна загроза військової й політичної ескалації, яка підриває всі подальші спроби реалізації мінських домовленостей. На його думку, вибори в Донбасі допоможуть забезпечити прогрес у політичному процесі і їх не можна далі відкладати.\nГлава МЗС України П. Клімкін зі свого боку запевнив, що ніяких висновків щодо виборів у Донбасі на переговорах у «нормандському форматі» не погодили. Він наголосив, що про вибори на Донбасі можна говорити лише після вирішення безпекових питань, а також організації ефективного контролю ОБСЄ за пунктами пропуску на кордоні, «щоб повністю припинити потік російської зброї, найманців та регулярних військ».\nВодночас керівник російського МЗС зазначив, що Росія була готова підтримати пропозицію Німеччини і Франції провести вибори до липня\n2016 р., але проти цього була Україна.\nЗустріч глав МЗС «нормандської четвірки» в Парижі показала, що мінські домовленості зайшли в глухий кут через різне бачення алгоритму їх реалізації, зазначив експерт Центру ім. О. Разумкова М. Пашков. «Усі учасники переговорів говорили про неможливість зіштовхнути з мертвої точки переговорний процес. Так, це відповідає дійсності. Мінський процес перебуває у глухому куті», – вважає М. Пашков (http://ukr.obozrevatel.com/politics/78591-vijna-trivae-ekspert-poyasniv-chomu-minskij-protses-v-gluhomu-kuti.htm).\nЗа словами експерта, основна проблема – кардинально різні позиції РФ та України. Кремль нічого не робить для мирного врегулювання. З іншого боку, Україна акцентує увагу на почерговому алгоритмі реалізації мінських угод. «Сама ситуація перевернута. Київ акцентує на мирі та політичному врегулюванні, а Москва на політичному врегулюванні за умов продовження обстрілів. Тому важко говорити про якусь перспективу на майбутнє. Ситуація в глухому куті», – резюмував М. Пашков.\nПоказово, що українські експерти, які зазвичай досить критично ставляться до успіхів України на переговорах у «мінському форматі», цього разу оцінили результати, точніше відсутність результатів, позитивно (http://www.bbc.com/ukrainian/politics/2016/03/160304_paris_meeting_vc).\n«Можливо, вперше від початку війни Україна “уперлася”: немає безпеки – немає виборів. Не здати позицію – це вже результат», – заявив колишній дипломат Б. Яременко. Він вважає, що якби Україна й раніше так принципово відстоювала свою позицію, то вдалося б не допустити багатьох помилок.\nПредставник України в політичній підгрупі контактної групи\nР. Безсмертний також висловив позитивну оцінку зустрічі. «На 80 % українська делегація свою позицію відстояла. Тому дуже високо ціную те, що відбулося, і позитивно оцінюю позицію української сторони», – заявив він.\nПопри те що західні партнери заявляли про високі очікування від зустрічі в Парижі, за словами Р. Безсмертного, в України такого відчуття не було. «Від зустрічі були скромні очікування, ми розуміли настрій російської сторони. І тут річ не в позиції Німеччини чи Франції», – зазначив політик. За його словами, Україна планувала на зустрічі пояснити партнерам причини ситуації, яка складається на Донбасі, і розставити акценти, хто за це відповідає. Також Україна планувала висловити свої пропозиції виходу із ситуації, яка склалася через те, що термін виконання “Мінська” минув 1 січня і треба шукати механізми імплементації домовленостей.\n«Позиція європейських країн пояснюється спробою пошуку механізмів розв’язання ситуації, а не тиску на Україну. Вони бачать такі підходи – вибори. Але не можу сказати, чи вони вимагали, чи пропонували, чи наполягали на виборах», – додав Р. Безсмертний.\nПолітолог В. Фесенко стриманіше оцінює результати зустрічі. «Це не перемога і не зрада, а криза переговорного процесу і мінського формату», – вважає він. Експерт вказує, що тему виборів як інструменту вирішення конфлікту просувала Росія за допомогою Німеччини і Франції. За його словами, ці дві країни на сьогодні справді бачать такий вихід, проте невдовзі вони відмовляться від такої жорсткої вимоги. «З точки зору цих країн – це найкращий інструмент реінтеграції Донбасу. Давайте дочекаємось, коли слідом за ілюзією про конституційні зміни, які нібито сприятимуть розв’язанню конфлікту, розвіється й ілюзія про вибори», – пропонує В. Фесенко. Він нагадує, що не так давно ключовою вимогою Заходу були зміни до Конституції, але там зрозуміли, що знайти 300 голосів у Верховній Раді за згадку про особливі повноваження Донбасу не вдасться.\n«Зустріч у Парижі була спробою реанімації мінського процесу. Поки що пацієнт ледь живий і спроби реанімації тривають», – додав експерт, зауваживши, що вже влітку всі сторони можуть зрозуміти: формат «Мінська» треба змінювати через неефективність.\nР. Безсмертний, який веде переговори щодо виборів у мінській контактній групі, нагадує, що жодного прогресу щодо них немає. «Діалог щодо виборів буде продуктивним лише за умови розв’язання безпекової складової та обміну незаконно утримуваних у полоні», – наполягає він. Без вирішення цих перших пунктів мінських домовленостей, за його словами, ні українське суспільство, ні парламент не сприймуть проведення виборів у «республіках» і визнання їх Україною. Також Р. Безсмертний вказує, що поки всі пропозиції української сторони щодо умов проведення виборів протилежною стороною не сприймаються.\nЯк наголошує В. Фесенко, наполеглива позиція німецького міністра В. -Ф. Штайнмайєра щодо виборів пов’язана з прагненням багатьох німців і його соціал-демократичної партії швидше налагодити відносини з Росією. Але позиція А. Меркель і її партії дещо інакша.\nЕксперт Центру ім. О. Разумкова М. Пашков підкреслив, що форсування виборів на Донбасі, яке підриває позиції України при продовженні фактичної війни, продиктоване інтересами Німеччини. «Заява Штайнмайєра про те, що в першому півріччі 2016 р. необхідно провести вибори на Донбасі, повністю вкладається в німецьку логіку й потреби», – запевнив він (http://www.global-analityk.com/noviny). «Позиція Німеччини диктується тим, що у ЄС сьогодні проблеми. Тому Берліну потрібен проривний успіх в цьому році, поки Німеччина головує в ОБСЄ. За рахунок кого? Це вже другорядне питання для Берліна, але першорядне для Києва», – сказав М. Пашков.\nЕксперт упевнений, що РФ розуміє слабкість Німеччини. «Росія підігрує Берліну – імітує миротворчий процес. Вони підтримують ініціативу про вибори. Для Кремля це важливо для зняття санкцій влітку цього року», – зазначив М. Пашков.\nНа думку політолога, професора політології Києво-Могилянської академії, наукового директора Фонду «Демократичні ініціативи» О. Гараня, наявність суперечностей у позиціях України й Росії на переговорах щодо Донбасу цілком зрозумілі. Перед цими країнами стоять різні завдання: Україна прагне врегулювати конфлікт, а Росія – закінчити його на своїх умовах, залишивши за собою всі важелі впливу на регіон (http://www.dif.org.ua/ua/mass_media/navisho-shzhlivogo.htm).\n«Так що суперечності між українською і російською стороною мене не дивують, чого не скажеш про останні заяви міністра закордонних справ Німеччини Ф. -В. Штайнмайєра, який вважає, що вибори в Донбасі мають відбутися у першій половині 2016 р.\nЗараз уже початок березня, а у нас не те, щоб не почалася підготовка до виборів, навіть елементарного перемир’я немає. Як він хоче провести вибори до середини року, якщо тривають перестрілки, обмін полоненими не відбувається, а Росія не збирається скорочувати свою присутність на окупованій частині Сходу України? Це суперечить здоровому глузду», – вважає політолог.\nО. Гарань констатує, що німецький дипломат робить заяви, які неможливо виконати, адже очевидно, що говорити про вибори неможливо, якщо для них не створено базових умов. «Як можна проводити вибори на окупованій території? Адже вони не будуть вільними. Чи на Заході хочуть провести вибори лише для того, щоб поставити галочку? Позиція Німеччини і Франції, як на мене, не дуже конструктивна. Це схоже на прийняття умов Путіна, який окупував частину українських земель, а тепер пропонує провести на них вибори», – переконаний експерт.\nПозиція України в цій ситуації, на його погляд, абсолютно аргументована і виправдана, але дуже важливо, щоб до неї прислухалися наші західні партнери й не переклали на нас відповідальність за відсутність просування в мінському процесі.\nЦілком справедливою вважає позицію України в питанні виборів на Донбасі німецький політолог, керівник програм Східної Європи і Центральної Азії Німецького товариства зовнішньої політики Ш. Майстер (http://ukr.obozrevatel.com/news/84062-nimetskij-ekspert-do-ukraini-visuvayut-vimogu-yaku-nemozhlivo-vikonati.htm). На його думку, до України висувають вимогу, яку неможливо виконати. «Адже вони не можуть у цих регіонах із відкритим кордоном з Росією провести вільні та чесні вибори, які б відповідали стандартам ОБСЄ. І це закладено в мінських угодах уже при їх народженні».\n«Я вважаю ці угоди проблематичними і неправильними, у такій формі, як зараз, непридатними до виконання. Навіть якщо Штайнмайєр наполягатиме на їх реалізації 10 чи 20 разів і голова ОБСЄ дуже постарається щодо цього, однак вони не функціонуватимуть, – переконаний експерт. – Як можуть відбутися вільні вибори за умови, що Україна не контролює своїх кордонів з Росією? Адже там немає безпеки, там неможливо проводити передвиборну кампанію, немає партій, не існує вільних ЗМІ. Тобто в угоді неправильно записана послідовність, немає точності щодо певних пунктів, ну і, звичайно, відсутність волі щодо змін у причетних до цього процесу сторін» (http://uapress.info/uk/news/show/121264).\nЗ іншого боку, німецький політолог прогнозує, що розчарування Берліна та Парижа переговорним процесом щодо конфлікту на Донбасі зрештою призведе до менш активної участі Німеччини і Франції в пошуку розв’язання цієї проблеми. «Уже зараз можна спостерігати зростання розчарування в Берліні та Парижі тим, що стосується України. Адже, з одного боку, ми маємо внутрішньополітичну кризу в Києві та не маємо прогресу в плані реформ, на який було покладено багато сподівань. З іншого – Україна не втілює в життя те, чого від неї очікує Німеччина та Франція в рамках мінського процесу. Тож наслідком може бути послаблення підтримки України», – припускає політолог.\nГлухий кут у переговорах дедалі більше схиляє до висновку, що «нормандський формат» більше не працює, вважає Ш. Майстер, однак наразі жодної альтернативи йому немає, так само як немає альтернативи й мінському процесу. Утім, на його думку, не виключено, що у якийсь момент до пошуку рішення конфлікту будуть підключені американці, що відповідає інтересам росіян. Вони хочуть говорити про ці проблеми й конфлікти в підсумку саме з ними та думають, що лише американці зрештою є тими, хто може скасувати санкції й вирішити цей конфлікт. Тобто один з можливих варіантів – США будуть включені в новий формат.\nБерлінський політолог, співробітник німецького відділення Фонду Маршала, експерт по Центральній і Східній Європі Й. Форбріг вважає, що посилення тиску на Київ з боку Німеччини та Франції є небезпечним. «Ми зараз в ситуації, коли з метою врятувати мінський процес Берлін і Париж дуже тиснуть на Київ, щоб змусити його піти на поступки щодо деяких політичних моментів. Сподіваючись на те, що Москва може в якийсь момент повторити цю готовність до компромісів. На мій погляд, це дуже небезпечно», – говорить експерт.\nПо-перше, зазначає Й. Форбріг, «такий тиск фактично штовхає Київ прийняти рішення, яким він зараз чинить супротив, прийняти зобов’язання, які є дуже суперечливими всередині країни. Для Києва і для багатьох в Україні прийняття зобов’язань щодо виборів, щодо децентралізації є навіть політично дуже складним, що ми бачили по голосуванню у Верховній Раді».\nПо-друге, у цьому може вбачатися зрада Києвом українських інтересів. «Люди абсолютно справедливо бачать, що прийняття таких зобов’язань призведе до втрати Україною суверенітету над черговою частиною території країни, після анексії Криму», – наголошує Й. Форбріг. З політичної точки зору, це дуже важливо, якщо взагалі можливо, додає він і уточнює, що «це робить тиск Берліна і Парижа в багатьох відношеннях дуже небезпечним».\nЕксперт фонду «Наука і політика» Німецького інституту міжнародної політики й безпеки С. Стюарт вважає, що навряд чи в найближчому майбутньому і Росія, і Україна робитимуть «істотно більше» в рамках «Мінська», ніж вони роблять нині. Росія, зокрема, не зацікавлена в тому, щоб дозволити зробити окуповані території більш відкритими, у тому числі для спостерігачів ОБСЄ. Замість цього вона вважає за краще робити акцент на зобов’язаннях України в мінських домовленостях. Українські керівники у свою чергу не мають підтримки великої частини еліти й населення для подальшого виконання мінських угод. Принаймні доти, доки Росія та сепаратисти не зроблять кроків для забезпечення безпеки на окупованих територіях. «Таким чином ми зараз у безвиході», – констатує С. Стюарт.\nНа думку експерта, в Україні подальше виконання мінських угод багато в чому залежатиме від результату нинішньої внутрішньополітичної боротьби. Хоча, уточнює С. Стюарт, прихід більш орієнтованої на реформи команди не обов’язково внесе корективи у ставлення до мінських домовленостей. То того ж це може навіть ускладнити процес отримання голосів при ухваленні необхідних законів. «Але важливо пам’ятати, що відмова від мінських угод навряд чи приведе до появи кращих і більш працюючих домовленостей. Крім того, це може поставити під питання санкції ЄС проти Росії, які зараз зв’язали з повним виконанням мінських домовленостей», – попереджає С. Стюарт.\nНа думку аналітика, до того, як переходити до «суперечливіших політичних пунктів» мінського пакету, треба концентруватися на перших семи або восьми з тим, аби створити «безпечнішу й гуманнішу ситуацію» на окупованих територіях Донбасу. Обидві сторони – Україна, з одного боку, і Росія із сепаратистами, з іншого боку, – повинні зробити свій внесок для того, аби перемир’я дотримувалося і відбувався обмін полоненими. Росія повинна використовувати свій вплив на сепаратистів з тим, аби ті дали можливість спостерігачам ОБСЄ потрапити у всі куточки окупованих територій. Також у рамках контактної групи під егідою ОБСЄ повинна вестися дискусія про те, які групи потраплять під амністію. І нарешті, обидві сторони повинні збільшити зусилля для поліпшення гуманітарної ситуації шляхом спрощення доступу до логістичних центрів, створених Києвом. Росія і сепаратисти зобов’язані дати постійний доступ на територію міжнародним гуманітарним організаціям. «Лише помітні успіхи щодо цих позицій можуть створити передумови для того, щоб говорити про виконання завершальних пунктів, тих, які стосуються конституційних змін, проведення виборів і встановлення контролю над кордоном», – резюмує С. Стюарт.\nДиректор Інституту глобальних стратегій, політолог В. Карасьов, погоджуючись з тим, що процес реалізації мінських угод зайшов у глухий кут, вважає, що українська влада не може реалізувати їх виконання через відсутність підтримки в парламенті, латентної урядово-парламентської кризи і мілітаризованого настрою суспільства (http://www.global-analityk.com/noviny).\nЗа його словами, «усе вперлося в політичне врегулювання, яке не може розпочатися без вирішення питань, пов’язаних з воєнно-тактичною ситуацією, безпекою та гуманітарними проблемами. У свою чергу, проблеми гуманітарного характеру, ситуація з безпекою, відведенням озброєнь і т. д. не може бути остаточно вирішена до того, як буде розпочата повномасштабна реалізація політичної частини угод. Таким чином, ми бачимо замкнене, а точніше, порочне коло, яке в черговий раз затягує реалізацію мінських угод у черговий глухий кут», – констатує В. Карасьов. На його думку, усе йде навіть не до заморожування конфлікту в Донбасі, а до його консервації.\n«Ситуація не може повторити Придністровський сценарій заморожування конфлікту. По-перше, у Придністров’ї давно вже не ведуться воєнні дії ні в якому варіанті – ні в великому, ні в малому. По-друге, Придністров’я торгує з Європейським Союзом через іншу частину Молдови. І по-третє, Придністров’я не межує безпосередньо з Російською Федерацією, у той час як на Донбасі, незважаючи на схожість ситуації, вона принципово відрізняється: територія сильно мілітаризована, напхана технікою, військами, зброєю, людьми зі зброєю, йдуть перестрілки, гинуть люди. Економіка в розвалі і занепаді, поруч Російська Федерація, яка так просто не відступиться від своїх цілей як щодо так званих “ДНР/ЛНР”, так і щодо України. Так що, скоріше за все, ситуація консервується, а це означає, що великої війни не буде, але і миру не буде. Будуть стріляти», – вважає експерт.\nЯк зазначив політолог, у Заходу немає серйозних важелів впливу на Російську Федерацію, крім санкцій, які вже діють. «Інша справа, що у Росії є важелі впливу на “ЛНР/ДНР”, але це буде залежати від того, які важелі і з яким ступенем тиску буде використовувати Захід по відношенню до України», – пояснив політолог.\nВ. Карасьов вважає, що тиск Заходу на Україну не буде результативним. «Політична система України знаходиться в кризі. Якщо є збій у прийнятті політичних рішень, то ніякі важелі тиску на Україну нічому не зарадять. Навіть якби було велике бажання сьогодні в української влади зрушити з мертвої точки мінський процес, то вона це не може зробити з багатьох причин: через відсутність підтримки в парламенті, через наявність латентної урядово-парламентської кризи і мілітаризованого настрою суспільства. Якщо за всіма опитуваннями трохи більше однієї третини населення України віддає перевагу воєнному вирішенню конфлікту в Донбасі, як можна ось так просто піддатися на вмовляння, тиск та інші способи примусу Заходу стосовно української влади? Так цю владу просто зметуть, якщо вона буде діяти виключно виходячи з міркувань наших західних партнерів», – упевнений В. Карасьов.\nЗа його словами, вивести мінський процес з патової ситуації могла б зустріч «нормандської четвірки» на рівні глав держав. «Але, думаю, що найближчим часом її не буде, тому що Олланду і Меркель не до того – вони втомилися і охололи. Тим більше що сам конфлікт у Донбасі має “застиглий характер”: великої війни немає, а на інше сьогодні, очевидно, розраховувати не доводиться нікому», – пояснив експерт. На думку політолога, необхідно чекати, поки час сам розставить свої акценти у вирішенні конфлікту на Донбасі. «Оскільки цього не можуть зробити суспільство і політики, значить це може зробити тільки час, а вже тоді історія розсудить», – підсумував В. Карасьов.\nО. Мельник з Центру ім. О. Разумкова наполягає, що на сьогодні немає кращої альтернативи мінському процесу, тобто роботі тристоронньої контактної групи, що стосується безпекових питань, розмінування територій, гуманітарних питань, звільнення полонених. Такий формат має право на існування доти, доки сторони не повернуться за стіл переговорів і не будуть підписані інші угоди, які б могли дійсно розглядатися як угоди з урегулювання конфлікту. Він назвав кілька можливих варіантів пошуку шляхів урегулювання, які спільно напрацювало експертне середовище (http://www.radiosvoboda.org/content/article/27546845.html).\n«Один із варіантів – формат підписантів Будапештської угоди. Також це може бути формат “Женева плюс”. У будь-якому разі було б доцільно, щоб Європа, Європейський Союз був представлений як організація, а не лише двома столицями Берліном і Парижем. Є більш важлива ключова проблема, яку наразі навряд чи вдасться швидко вирішити. Це те, що Росію мають посадити за стіл переговорів як сторону конфлікту. Це абсурдна ситуація, коли начебто всі розуміють, хто стоїть за сепаратистами на Донбасі, хто їм постачає зброю, при цьому продовжують робити вигляд і вести публічний діалог з Росією як з арбітром. Поки це буде продовжуватися, навряд чи буде якесь рішення, – каже О. Мельник. – Як компромісний варіант, можна переглянути текст мінських угод і розташувати все в логічній хронологічній послідовності, де на першому місці мають бути безпекові заходи: припинення вогню, відведення озброєнь, роззброєння всіх незаконних формувань, виведення іноземних військ. При цьому важливо вказати, саме якої держави іноземні війська повинні бути виведені, передачу контролю над кордоном, і поставити вибори лише як останній крок на шляху врегулювання конфлікту».\nВажливим кроком на цьому шляху стало прийняття українським парламентом постанови, яка закликає світову громадськість засудити триваючу агресію Росії проти України. «Верховна Рада вимагає від Російської Федерації негайно припинити окупацію Автономної Республіки Крим та Севастополя, окремих районів Луганської та Донецької областей», – ідеться в постанові від 18 лютого (http://ukr.segodnya.ua/politics/pnews/eksperty-ukraina-nachala-igru-na-smenu-formata-peregovorov-po-donbassu-rossii-ugotovana-novaya-rol-692916.html).\nТакож народні депутати вимагають від Росії припинити фінансування бойовиків на Донбасі, постачання військової техніки й озброєння. Український парламент вимагає від РФ виконати в повному обсязі вимогу Резолюції Генасамблеї ООН від 27 березня 2014 р. «Територіальна цілісність України», положень мінських домовленостей і комплекс заходів щодо їх виконання від 12 лютого 2015 р.\nФактично, як вважає директор Інституту глобальних стратегій В. Карасьов, ця Резолюція розрахована на те, щоб вийти з вузьких рамок мінських угод, у які втиснута Україна. «І в мінському процесі, і в “нормандському форматі” РФ формально не є учасником конфлікту, вона є “спонсором” мирного процесу, хоча насправді вона реально є учасником. Завдання української дипломатії і політики в тому, щоб РФ була визнана саме агресором, тоді це розширює рамки мінського процесу», – пояснив він.\nВодночас більш дієвим, на думку експертів, стало б прийняття відповідних законів про визнання Росії агресором і статус окупованих територій, що створило б підстави для підняття на Генеральній Асамблеї ООН питання про визнання Росії агресором. Паралельно з цим потрібно ініціювати консультації учасників Будапештського меморандуму про надійні механізми запобігання подальшій агресії з боку Росії.\nУсі ці дії, звісно, Росія може використати як привід для чергової ескалації, але ціна такої ескалації зросте для Росії в рази. Захід змушений буде продовжити санкції і поводитися більш відповідально. Таким чином, можливо, Україна отримає шанс припинити війну на Донбасі (http://zaxid.net/news/showNews.do?donbas_u_skladi_ukrayini__strategichna_pomilka_poroshenka&objectId=\nТакож попереду багато роботи й щодо запуску формату «Женева плюс», про який уже говорив Президент П. Порошенко та ідею створення якого підтримали в Єропарламенті. Але успішність формату «Женева плюс», як, утім, і всіх інших переговорів стосовно Донбасу і Криму, сьогодні багато в чому залежить від того, як вирішиться ситуація в Сирії, вважає В. Карасьов. «Якщо там РФ покаже, що є військове вирішення конфлікту, нам буде набагато важче. Не кажучи про те, що у РФ може з’явитися спокуса військового вирішення проблеми на Донбасі», – припускає він (http://ukr.segodnya.ua/politics/pnews/eksperty-ukraina-nachala-igru-na-smenu-formata-peregovorov-po-donbassu-rossii-ugotovana-novaya-rol-692916.html).\nПри цьому В. Карасьов зазначив, що в разі геополітичного ослаблення Росії в України з’явиться шанс вийти з вузьких рамок «мінського» й «нормандського форматів» і перевести переговори в широкий формат «Женева плюс». Але це не означає, що Київ повинен, склавши руки, чекати, що ситуація зіграє на його користь. «Якщо ми будемо геополітично слабшати, за нас ніхто не буде робити нашу геополітичну роботу, навіть якщо РФ буде геополітично слабшати. Зараз все буде залежати від тієї геополітичної динаміки, яку будемо демонструвати ми і буде демонструвати РФ», – сказав В. Карасьов.\nТим часом закон про вибори в «окремих районах» обговорювався на засіданні політичної підгрупи тристоронньої контактної групи в Мінську 10 березня. Представник України Р. Безсмертний заявив, що сторони не дійшли згоди. Жодних конкретних проектів або концепцій не обговорювали. Київ укотре порушив питання про використання пропорційної системи, про обов’язкову участь всеукраїнських політичних партій, про надання активного й пасивного виборчого права внутрішньо переміщеним особам. Опоненти вкотре ці пропозиції відкинули.\nЗа даними DT.UA (http://gazeta.dt.ua/internal/hodinnya-po-minskomu-polyu-_.html), робота над виборчим законодавством для ОРДЛО ведеться за рамками мінського процесу й без особливого афішування. Видання стверджує, що відповідальним за підготовку документа Президент призначив свого представника в парламенті Р. Князевича. Р. Безсмертного, чия участь у роботі над проектом видавалася б логічною, П. Порошенко вирішив до процесу не залучати. Розробляється новий закон, за інформацією DT.UA,\nу контакті з представниками Німеччини і Франції, які, не повідомляючи українській стороні, не просто діляться з Кремлем усією необхідною інформацією, а й консультуються з представниками Росії з приводу окремих положень майбутнього закону.\nКрім того, як стверджує DT.UA, П. Порошенко нібито зацікавився «планом Медведчука», що передбачає створення в ОРДЛО адміністрацій, які очолили б фігури, що влаштовують і Київ, і Москву. Ними начебто стали Р. Ахметов і Ю. Бойко. За даними видання, П. Порошенко вже провів попередні переговори з обома й обидва нібито погодилися. В. Путіна з цією пропозицією ознайомили, однак згоди ще не отримали.\nРеалістичність такого сценарію, звичайно, викликає сумніви. Так, представник України в політичній підгрупі тристоронньої контактної групи по врегулюванню ситуації на Донбасі Р. Безсмертний не вірить у сам факт існування подібного плану, а пропозиції В. Медведчука щодо ставлеників на Донбасі не сприймає всерйоз. Утім, голова парламентської фракції «Опозиційний блок» Ю. Бойко вже прокоментував чутки про своє можливе призначення главою «окремих районів Донецької та Луганської областей». «Ми ведемо консультації з владою про те, щоб допомогти імплементувати мінські угоди, припинити конфлікт і повернути Україні неконтрольовану територію і людей, що живуть там. Не тільки особисто я, але і члени Опозиційного блоку готові взяти участь у тому форматі, який дасть можливість виконати це завдання», – зазначив Ю. Бойко (http://hvylya.net/news/digest/boyko-prokommentiroval-sluhi-o-naznachenii-glavoy-ordlo.html).\nВін нагадав, що Опозиційний блок із самого початку наполягав на необхідності виконання мінських домовленостей для досягнення миру в країні й повернення територій, які нині не контролюються українською владою, до складу України. «Ми націлені на те, щоб там пройшли вибори в рамках українського законодавства, після чого ці території повернулися до складу України. Адже як тільки тут з’явиться легітимна влада, визнана Києвом, почнеться процес відновлення економічних і політичних відносин. Ми хочемо допомогти нашій країні, щоб конфлікт на сході був завершений, і готові взяти участь у будь-якому форматі, який дозволить цього домогтися», – резюмував Ю. Бойко.\nЩе одним можливим варіантом розвитку подій щодо Донбасу DT.UA вважає просування Президентом П. Порошенком ідеї проведення референдуму, на якому громадяни України мають висловити своє ставлення до автономії «відторгнутих» територій Донбасу. Мотив зрозумілий: якщо громадяни скажуть «так», Президент зніме із себе відповідальність за проштовхування через Верховну Раду рішень, небезпечних для його рейтингу; якщо скажуть «ні», він може виправдати зрив мінських домовленостей волею народу.\nНові аспекти до експертних прогнозів щодо подальшої долі мінського процесу внесло рішення В. Путіна щодо виведення російських військ із Сирії. За словами співдиректора програм зовнішньої політики та міжнародної безпеки Центру ім. О. Разумкова О. Мельника, такі дії Росії стали несподіванкою для західного співтовариства. При цьому серед причин, які змусили В. Путіна зробити цей крок, висловлюються версії, зокрема, і безпосередньо пов’язані з Україною (http://www.uceps.org/ukr/expert.php?news_id=6053).\nВиходячи з того, що в російському суспільстві за останні два роки сформувався великий запит на мілітаристську риторику й постійні «перемоги», очевидно, що російській публіці буде дуже складно «продати» відхід із Сирії як велику перемогу. Логічно очікувати, що буде спроба знову «перемкнути» російського глядача на події «в Україні». В останні дні, констатує О. Мельник, навіть на деяких опозиційних російських каналах частка новин з України, яка мала тенденцію до зменшення, уже займала третину новинного ефіру.\nВиходячи з цього, слід, на думку експерта, серйозно розглянути два можливі сценарії розвитку ситуації.\nПерший сценарій може бути умовно позитивним. В. Путін спробує піти на певне врегулювання конфлікту в Україні шляхом зниження ескалації, шляхом якихось поступок. В обмін він захоче отримати те, що вигідно Кремлю без застосування сили. Це насамперед стосується тиску Заходу на українську владу стосовно проведення (визнання) виборів на непідконтрольній частині Донбасу, внесення змін до Конституції, амністії. Тобто Росія тиснутиме на виконання тієї частини мінських угод, які насамперед залежать від України.\nПри цьому не треба забувати, що метою таких дій В. Путіна буде не врегулювання конфлікту, а досягнення тих цілей, які спочатку ставилися: створення анклаву, через який можна буде контролювати центральну владу в Києві – як внутрішні, так і зовнішньополітичні рішення.\nДругий сценарій, який не можна виключати, може бути пов’язаний з необхідністю демонстрації російській публіці чергової порції військових перемог. У цьому випадку першому сценарію передуватиме чергова серйозна ескалація, можливо зі «звільненням» якихось ключових об’єктів, на кшталт Ясинуватського транспортного вузла.\nДиректор політико-правових програм Центру ім. О. Разумкова\nЮ. Якименко у свою чергу не відкидає варіанта, коли В. Путін, забравши свої війська із Сирії, може перевести свою увагу на Україну. «Я цілком допускаю, що може відбутися розворот Путіна в наш бік. Адже, по суті, у нього звільняться руки від однієї проблеми, а отже, з’являться великі можливості для акумуляції своїх сил тут. Тому я б такий варіант розвитку подій не виключав», – говорить експерт (http://www.uceps.org/ukr/expert.php?news_id=6052).\nВодночас якщо уявити, що В. Путін дійсно знову зосередиться на Україні, то прогнозувати, чи не захоче він вийти далеко за межі Донбасу, на сьогодні дуже складно. На думку Ю. Якименка, передбачити, чим може закінчитися повномасштабна військова операція наступального характеру, неможливо. Він вважає, що з політичної точки зору, з точки зору мінського процесу, а також з точки зору міжнародної реакції, це отримало б дуже негативну оцінку, і вдарило б по самій Росії. «Насамперед, це було би контрпродуктивно, оскільки всі прекрасно розуміють, що Сирія виникла тому, що потрібно було відвернути увагу від української проблеми. Зараз ситуація навпаки знову поверне увагу світової громадськості до української проблеми. У такому разі Росія знову виступить у ролі того, ким її давно потрібно було б визнати – агресором, стороною конфлікту, а не просто країною, яка нібито чомусь може впливати на “ДНР” і “ЛНР”.\nЯ думаю, тут швидше можливий дещо інший сценарій: буде постійна спроба провокації нестабільності й дестабілізація політичної ситуації в Україні. По-перше, це стосуватиметься окупованих районів, а по-друге, це може отримати вихід за межі Донбасу з концентрацією зусиль, спрямованих на дестабілізацію ситуації в інших регіонах України. Це буде діяльність методами спецслужб, провокація конфліктів, теракти, тобто це будуть такі дії внутрішнього характеру, які можуть створити нестабільність в Україні», – прогнозує експерт.\nПри цьому, наголошує Ю. Якименко, «кінцева мета Путіна лишається незмінною: Україна не повинна стати успішним європейським проектом, а навпаки, повинна стати зоною постійної політичної нестабільності. Україна повинна стати державою, яку роздирають конфлікти, яка не може існувати без зовнішнього управління. По суті, це повинно привести до підтвердження тези Путіна про те, що української нації немає і бути не може, а Україна не є державою, оскільки українці не можуть мати своєї державності. Звичайно, для Росії Україна не повинна стати прикладом успішної внутрішньополітичної трансформації. Ось це і є метою Путіна».\nОтже, підсумовуючи, варто зазначити, що мінські домовленості, попри суперечливість і непослідовність їхніх положень, невиконаність у повному обсязі жодного з пунктів і навіть визнання їх непридатними до виконання в нинішньому вигляді, наразі залишаються загальновизнаною та поки що безальтернативною платформою вирішення конфлікту на Сході України. Утім, за висновками експертів, змінити «мінський формат» можливо. Непаритетність зобов’язань сторін і недієвість мінських угод дають підстави Україні ініціювати їх перегляд або розширення кола учасників переговорів. Крім того, варіанти розвитку ситуації навколо Донбасу залежатимуть від можливої зміни політичних еліт унаслідок очікуваних найближчим часом виборів у США, Німеччині, Франції, а також від здатності української влади відстоювати інтереси держави на міжнародній арені, зміцнюючи у тому числі її авторитет виваженими рішеннями й покращуючи імідж кардинальними реформами.\nТарасенко Н. Подальші перспективи мінського процесу в оцінках експертів [Електронний ресурс] / Н. Тарасенко // Резонанс. – 2016. – № 20. – С. 5–24. – Режим доступу:http://nbuviap.gov.ua/images/rezonans/2016/rez20.pdf.\nПодальші перспективи мінського процесу в оцінках експертів\t2017-01-10\nПредыдущий «Авось» Лебедева и Дунаева не прошел. Как кандидат от «Оппоблока» «кинул» жителей Станично-Луганского района\nСледующий Как на Луганщине хотят распилить «переселенческий» миллиард гривен


Танцюристи з Володимира здобули срібло на міжнародному турнірі - «Волинь» — незалежна громадсько–політична газета\nЯрина Шуляр та Роман Боярчук\nСлово Правди (архів)\nЗнай наших! 21.10.2019, 12:29\nТанцюристи з Володимира здобули срібло на міжнародному турнірі\nЗмагалися аж 1600 артистів\nТанцюристи клубу спортивного танцю «StarLight» із Володимира-Волинського Роман Боярчук та Ярина Шуляр вибороли друге місце у Міжнародному турнірі спортивного бального танцю «Ukr Dance Cup 2019» в Харкові, інформує сайт міської влади.\nВихованці клубу спортивного танцю «StarLight» з Володимира-Волинського Роман Боярчук та Ярина Шуляр в категорії «Юніори 1 Rising Star – LA» з-поміж 33-х учасників вибороли друге місце. Оцінювали майстерність танцівників судді з Росії, Німеччини, Італії, США, Литви, Нідерландів, Англії та України.\nНагадаємо, що юні танцюристи стали срібними призерами у категорії «Junior 1 Open LA WDC» під час змагань зі спортивних танців WDC AL WORLD CHAMPIONSHIP 10-Dance & WDC AL WORLD CUP BALLROOM & LATIN «Freedom Dance Cup», які відбулися 21-22 вересня у місті Радом (Республіка Польща). Неабияких зусиль для того, аби пара виступала на достойному рівні, доклали їх молоді та креативні тренери Станіслав та Софія Кузнєчихіни.


Як влаштувати крапельний полив з пластикової пляшки | Школа Життя\n09.06.2021 Цікаво знати0328\nЯк влаштувати крапельний полив з пластикової пляшки\nСвоєчасний полив рослин – важлива умова для догляду за городом влітку. А погода нині така, що наші рослини можуть залишитися без потрібної кількості вологи. Це означає тільки одне: полив рослин доводиться здійснювати вручну.\nОднак в літній період у багатьох немає можливості щодня їздити на дачу. Що ж робити? Відповідь, як все геніальне, просто: зробити крапельний полив з пластикових пляшок своїми руками. До речі, підійде він не тільки для дачі, але і для квартири.\nЯк організувати пасивний полив рослин\nВізьміть дві пластикові пляшки: дволітрову і півторалітрову. Відміряйте 10 см від дна дволітрової ємності, а потім канцелярським ножем або ножицями відріжте цю частину. Втисніть її в землю так, щоб вона не злетіла від вітру.\nУ дно поставте півторалітрову пляшку. Маркером відзначте на ній рівень дволітрової пляшки. У 2 см донизу від лінії виріжте отвір розміром приблизно 1 квадратний сантиметр.\nЩоб вода рівномірно надходила до рослини, будемо використовувати капілярні властивості матеріалів. Для цього візьміть аркуш фольги і вологу смужку бавовняної тканини. Загорніть тканину в фольгу. Вставте отриману трубку в дно дволітрової пляшки і зігніть її.\nПотім, прикривши отвір пальцем, наповніть півторалітрову пляшку водою і встановіть її в дно дволітрової ємності. Трубку, з якої буде поступово капати вода, акуратно простягніть до місця поливу. Протягом 10 хвилин після того, як вода з пляшки повністю заповнить все дно, почне працювати полив. Інтенсивність поливу можна регулювати, щільніше скручуючи трубку з фольги.\nПівторалітрової пляшки з водою може вистачати на період від одного до чотирьох тижнів. Налагодити полив можна, відрегулювавши трубку і заміривши швидкість витрати води. Для того, щоб пасивний полив рослин з пластикової пляшки працював тиждень, в землю повинна потрапляти одна крапля кожні 25 секунд. Якщо ви хочете систему налаштувати на чотири тижні, інтервал між краплями повинен становити 2 хвилини.\nТаким чином ви можете розробити ідеальну систему поливу не тільки для своїх грядок, але і для кімнатних рослин. Тепер у відпустку – зі спокійною душею.


Металлосайдінг корабельна дошка – чим хороший, ціни і вартість металевого сайдинга | Ремонт та вироби своїми руками\nМеталлосайдінг корабельна дошка – чим хороший, ціни і вартість металевого сайдинга\nМеталлосайдінг – це облицювальний матеріал, який використовується для покриття фасадів різних будівель, будь то магазин або житловий будинок. Цей матеріал став вже класичним, так як використовується повсюдно. Існує кілька видів цього покриття: корабельна дошка, колода, фасадні панелі.\nКорабельна дошка – чим хороший цей вид сайдинга\nЦіни на такий сайдинг\nМеталлосайдінг корабельна дошка називається саме так, тому що по вигляду нагадує саме дошку, яку обшивають кораблі.\nЦі стінові панелі з металу міцні і надійні (до того ж легкі), що не скажеш про обробку з натуральних матеріалів. Не піддаються впливам зовнішніх факторів, тобто, наприклад, з легкістю витримають від – 55°З до +100 °С.\nМають кріплення за допомогою «невидимих замків» і подвійний профіль. По-друге, монтується тільки горизонтально, на відміну, приміром, від фасадних панелей (вони і вертикально, і горизонтально). Також під ним можна сховати всі недосконалості будови, так як фактура і колірна гамма металевого сайдинга буде цьому сприяти. Фасадні панелі можуть модифікуватися під мармур, цегла і так далі – ще одна різниця.\nВзагалі, за металевим покриттям доглядати в принципі не треба – не скупчується бруд і фарбування не потрібна. Ну, і, по-третє, панелі не вимагають довгого монтажу, а створене покриття в результаті надає фасаду охайний і привабливий зовнішній вигляд.\nВ цілому, ціна формується в залежності від тих побажань і умов, які висуне потенційний покупець. Металеві листи можуть мати довжину до 6 метрів максимум і ширину від 0,260 м і теж до 6 м; ширину – 0,5 див.\nІснує 3 типи покриття: преміум, прем’єр, стандарт – цей факт буде значно впливати на кінцеву вартість металосайдингу. До того ж, вартість буде враховувати обсяг (кількість) панелей, які необхідно виготовити, а також фактуру і колір. Крім всього вище перерахованого облицювання включає ще й елементи у вигляді різних куточків, нащільників і кріпильних виробів. В середньому ціна за 1 кв. м сайдинга варіюється від 200 до 500 рублів, монтаж – у межах 300 кв. м.\nЗвичайно ж, велику роль у формуванні вартості відіграє виробник, тому необхідно попередньо, перед покупкою, вивчити кілька фірм для того, щоб зробити грамотний вибір. Популярний оздоблювальний матеріал цінується своєю простотою і одночасно неповторною естетикою.


Насіння льону • Десналенд\nНасіння льону кількість\nКатегорія: Продукты из льна\nНасіння льону використовуються як смачна і цінна дієтична добавка при приготуванні всіляких холодних страв, будь-яких фруктових і овочевих салатів, капусти, вінегретів і соусів. Лляне насіння можна додавати в будь-які готові каші, в картопляне пюре, в готові перші і другі страви.\nНасіння льону – це самий багате рослинне джерело незамінних вищих поліненасичених жирних кислот: Омега-3, Омега-6, Омега-9. Ці життєво важливі кислоти, які наш організм не здатний виробляти самостійно, і отримувати їх ми можемо тільки з їжі, яку вживаємо.\nЗа змістом Омега-3 і Омега-6 насіння льону перевершують всі інші продукти звичайного раціону людини. Якщо Омега-6 міститься і в інших продуктах, то Омега-3 в достатній кількості міститься тільки в риб’ячому жирі і в насінні льону.\nЗа змістом Омега-3, насіння льону в 2 рази перевершують риб’ячий жир. Особливо це важливо для жінок.\nУ насінні льону міститься від 30% до 42% харчових волокон, 7% з яких – клітковина, яка є необхідним компонентом харчування людини. Вона забезпечує моторну функцію шлунково-кишкового тракту, ефективно очищаючи організм людини.\nБудьте першим, хто залишив відгук “Насіння льону”“ Скасувати відповідь\nБорошно лляне 450 г\n36.00 грн Додати у кошик\n195.00 грн Додати у кошик


Вирощування нарцисів | Сад і город\nHOME / Поради дачника / Вирощування нарцисів\nНарциси поширилися з Китаю по всьому світу як декоративні рослини і стали особливо популярні в Росії. Вони здатні рости як в квартирах і будинках, так і в саду на дачах. Обробіток рослин досить специфічно і вимагає наявності певних умов. Для цього необхідно знати, як виростити нарциси, і уміти застосовувати знання з практики, а також правильно доглядати за насадженнями.\nЯк вирощувати нарциси у відкритому грунті\nНарциси віддають перевагу ділянкам без протягів. За наявності близько залягаючих грунтових вод обов’язково потрібно дренажну систему. Для рослин потрібно досить освітлені ділянки, проте прямі промені сонця здатні знищити їх. В зв’язку з цим ділянка має бути трохи затінена.\nГрунт має бути вологоємким і мати високу міру аерації. Рівень кислотності не повинен перевищувати 7. Нарциси здатні нормально розвиватися поряд з іншими цибулинними рослинами, проте в якості попередників ці культури не підходять із-за наявності загальних інфекційних захворювань.\nОптимальними різновидами грунтів для нарцисів є супіски і суглинки. Надмірно важкі грунти можуть бути полегшені за рахунок торфу, який в об’ємі половини відра вноситься на кожен квадратний метр ділянки. Після цього ділянку перекопують і розрівнюють її поверхню. Разом з цим рекомендується наситити грунт комплексними мінеральними добривами.\nЯкщо наявний грунт не відповідає заявленим вимогам для нарцисів, його можна самостійно зробити більше відповідним для цієї культури. Так, на чорноземних грунтах вносять перемелену солому і річковий пісок в співвідношенні 2:1. На глинистих грунтах землю покращують за допомогою торфу і піску, а на піщаниках використовують спеціальні добрива, а також чорнозем. На ділянках, що закисляють, проводять вапнування, застосовуючи з цією метою деревну золу або вапно.\nНарциси краще і найзручніше обробляти на піднесених борозенках. Щоб забезпечити наявність таких грядок, вимагається підготує почвосмесь, до складу якої входять наступні компоненти:\nДо суміші додають гній, що перепрів, який вже полежав не менше 5 років.\nВажливо! Свіжий гній не використовують, він здатний спалити корінці рослин.\nНа основі освіченої суміші і насипають грядки необхідної висоти, або ж засипають суміш в спеціальні піддони, збиті з дощок. На кожен квадратний метр такого грунту вносять по одній столовій ложці фосфорно-калійних добрив.\nДля посадки використовуються тільки самі кращі і повноцінно сформовані цибулини, які характеризуються правильною формою і діаметром від 6 см Усі некондиційні екземпляри, а також хворі і травмовані відбраковуються. Відібрані цибулини поміщають в тканинний мішечок з перлітом для кращого збереження. Безпосередньо перед посадкою посадочний матеріал обробляють фунгіцидами.\nінші статті Посадка вишні весною в Підмосков'ї\nНарциси: вирощування цибулинами\nЗалежно від погодно-кліматичних умов в регіоні обробітку, процедуру проводять в серпні-жовтні. Цибулинам потрібний приблизно місяць на те, щоб сформувати достатню кореневу систему. У цей місяць рослини не повинні піддаватися дії негативних температур.\nГлибина закладення цибулин варіюється від 13 см на грунтах, що обважнюють, з теплим кліматом, і до 26 см в холодних умовах на легких грунтах. Підмерзання грунту не повинне зачіпати посадочний матеріал, також як і грунтові води не повинні торкатися цибулин. Для полегшення проведення процедур по відходу, ширину міжрядь залишають рівній півметру.\nВажливо: для освіти діток з більшим розміром цибулини саджають ближче один до одного і на меншу глибину закладають в грунт.\nДля захисту від підмерзання використовують мульчуючі матеріали: торф, перемішаний з соломою і перегноєм. Після настання перших негативних температур насадження додатково укривають висохлою травою або соломою. Після настання весни мульчу і укриття необхідно якнайшвидше прибрати, поки вони не спровокували гниття.\nЯк виростити нарциси з насіння\nНарцис саджають насінням або при розмноженні диких екземплярів, або в селекційному розведенні для висадження отриманих гібридів. Насіння поміщає в заздалегідь заготовлені ємності і вирощує їх при температурі біля +20С. Через два тижні обробітку розсади, температуру поступово знижують до +15С.\nДодаткова інформація: цей спосіб відрізняється тривалістю, оскільки насінні рослини необхідно ростити близько 2-3 років до початку їх повноцінного розвитку.\nНарциси: вирощування і відхід\nПоливши і температура\nЛук Суворова-вирощування і відхід\nОтримати якісні насадження нарцисів можна лише при забезпеченні для них повноцінних умов зростання. Зрошування найбільш важливі для рослин в посушливі періоди. Потреба у волозі залишається актуальною до тих пір, поки ще існує надземна частина рослин. Коли припиниться фаза цвітіння, полив дозволить насадженням накопити якомога більше поживних елементів. Якщо на ділянці відсутня мульча, то після кожного зрошування проводять розпушування грунту і видалення смітних рослин.\nПочаток фази цвітіння і її тривалість во-многом визначаються температурним режимом грунту і повітря. Оптимальні значення цих показників для повноцінного зростання нарцисів :\n+10 °З для грунту;\n+15 °З для повітря.\nВ період бутонізації рослини підгодовують комплексними мінеральними препаратами. Для цього в 10-літрову ємність з водою засинають по одній чайній ложці сульфату калію, суперфосфату і сечовини і ретельно усі перемішують. На кожен квадратний метр насаджень вносять по 5 л приготованого розчину.\nінші статті Чому кролики гризуть клітини і що робити\nКвітучі нарциси підгодовують сумішшю азотних, фосфорних і калійних речовин. З цією метою в 10 л води розводять 1 чайну ложку нитроаммофоски і 2-Агрикола.\nУ дощовитих умов допускається провести одну підгодівлю на початку весни сухими препаратами. Для цього на 1 м2 вносять одну столову ложку деревного попелу, а також по одній чайній ложці наступних препаратів :\nЛук Батун-вирощування з насіння\nНайбільш небезпечними захворюваннями для нарцисів є різна гнилизна і фузариоз. Рослини вражаються такими шкідниками, як:\nцибульні і горбкуваті журчалки;\nкореневий або цибульний кліщ;\nНавесні, перед формуванням бутонів насадження обробляють відповідними інсектицидами і акарицидами. При цьому необхідно в точності дотримуватися інструкції по застосуванню, намагаючись не перевищувати концентрацію. Коли завершиться цвітіння, рослини обприскують наступними речовинами:\nмідний купорос (100 г препарату на 10 л води, по 200 мл робочої рідини на квадратний метр);\nХом (40 г / 10 л води, норма витрати така ж, як і у попередньому випадку).\nЯк розмножуються нарциси\nЯк і у випадку з більшістю культурних рослин, розмноження нарцисів має на увазі два основні способи: вегетативний і насінний.\nЦей метод має на увазі собою використання цибулин. Материнські цибулини необхідно викопувати разом з 3-4 дочірніми, такими, що утворилися в процесі вегетаційного періоду. Посадочний матеріал ретельно очищають, видаляючи зів’ялі частки. Після цього від загальної маси відбраковують уражені хворобами або істотні механічні травми, що отримали, зразки. У здорових цибулин, що залишилися, знімають лушпиння і промивають їх в чистій воді.\nСлідом за цим посадочний матеріал на півгодини поміщають в ємність з розчином перманганату калію для знезараження. Після вказаного проміжку часу цибулини готові до розмноження. Від материнського екземпляра спочатку відділяють ті зразки, які самостійно відвалюються без додаткових зусиль. Потім настає черга цибулин, що залишилися, які щільніше прикріплені. Отримані частинки визначають в затінене приміщення для просушування, а потім закладають на зберігання в місце, в якому підтримується постійна температура на рівні +17С.\nЗверніть увагу: не слід занадто затягувати зі зберіганням цибулин, оскільки з часом вони втрачають необхідну для вкорінення і проростання вологу. Оптимальний період зберігання посадочного матеріалу дорівнює двом місяцям.\nВегетативний спосіб завжди застосовується при розмноженні сортових насаджень нарцисів. Він дозволяє зберегти в потомстві ті ознаки і властивості, які властиві сорту.\nінші статті Садові клумби\nДля здійснення цього методу слід зібрати насіння влітку або у кінці осені і відразу ж, не давши їм просохнути, перейти до їх посадки. З цією метою насіння закладає у відкритий грунт або в почвосмесь спеціального ящика на глибину, рівну діаметру сім’я в потрійному розмірі. Упродовж перших двох років обробітку рослини не турбують, даючи їм повноцінно розростатися і зміцнюватися. На третій рік насадження пересаджують на постійне місце зростання. Цвітіння нарцисів, вирощених так само, відбувається зазвичай на третьо-четвертий рік.\nНегативною стороною цього способу є занадто сильне розщеплювання ознак в потомствених рослинах. Воно не дозволяє передати новим екземплярам ознаки материнської рослини і тому підходить для розмноження тільки диких рослин. Необхідно точно знати, як виглядає насіння нарциса, оскільки ці дрібні чорні точки часто плутають з іншим насінням.\nОсобливості обробітку нарцисів в горщику\nШирина місткості для нарцисів домашніх повинна варіювати в межах від 10 до 14 см, висота ж повинна складати близько 15 см Оптимальним варіантом являються горщики з кераміки або глини. У таку ємність саджають по 2-4 цибулини, залежно від їх габаритів і сортової приналежності.\nНа дні горщика роблять декілька наскрізних отворів. Їх потрібно для того, щоб зайва волога могла витекти через них замість того, щоб застоюватися в місткості, викликаючи гнильні процеси.\nДата посадки багато в чому залежить від сортових особливостей рослин. Проте, посадка на початку вересня дозволяє до зими почати цвітіння нарцисів. Якщо ж цибулини висаджуються у кінці листопада-початку грудня, то квітучі рослини будуть отримані до 8 березня.\nДно місткості усипають дрібними камінчиками, галькою і іншим дренажним матеріалом шаром заввишки в три пальці. Решту простору горщика заповнюють спеціальною почвосмесью. Цибулини висаджують, трохи заглиблюючи їх в грунт. Їх верхівки повинні трохи стирчати над краями посудини.\nВажливо! Слід зберегти між цибулинками певну просторову ізоляцію, щоб вони ні в якому разі не стикалися між собою.\nВідразу після посадки проводять помірний полив. Місткості для швидкого вкорінення переміщають в затемнене приміщення, температура в якому варіює в межах +3.+8 °З, і залишають там на три місяці, після усього повертають назад. Упродовж цього періоду насадження повинні провітрюватися, але без протягів. Подальший догляд є типовим для усіх нарцисів.\nЗнаючи, як вирощувати нарциси, можна легко отримати хороші насадження рослин. Упродовж тривалого періоду часу вони радуватимуть садівників і квітникарів барвистими квітками.\nДобриво з кропиви: зелена підгодівля рослин\nПосадка і відхід за повстяною вишнею\nТомат Золота теща: характеристика і опис сорту\nСмоління клейке (звичайна) : особливості посадки і відходу