Скачати 353.06 Kb.\nРозмір 353.06 Kb.\nГіпермаркет Знань>>Українська література>>Українська література 10 клас>> Українська література: «Літературний процес 70-90-х років ХІХ ст.»\nУКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА У МИСТЕЦЬКОМУ КОНТЕКСТІ\nВся наша надія — в нас, вся сила — в народі!\nУ Східній Україні вдалося отримати дозвіл тільки на видання кількох альманахів. Серед них — «Луна» (1881), «Рада» (1883, 1884), «Нива» (1885), «Степ» (1886), «Складка» (1887, 1893, 1896, 1897). Твори українських письменників з'являлися також у науковому журналі «Киевская старина» (1882—1906).\nПродовжуючи традиції епічної творчості Григорія Кві-тки-Основ'яненка, Тараса Шевченка, Марка Вовчка, Пантелеймона Куліша, Олекси Стороженка, українські прозаїки 70 — 90-х років XIX ст„ збагатили літературу і в ідейно-тематичному, і в жанровому та стильовому плані.\nЯк і в попередні періоди розвитку нової української літератури — дошевченківський і шевченківський, центральною темою прози залишається селянська. Це зумовлювалося кількома факторами. По-перше, тема життя і побуту хлібороба, його праці на землі — одна з найдавніших у всесвітній культурі. її корені знайдемо ще у найдавніших міфах, усній поезії всіх народів. Це й не дивно, адже перші кроки людини пов'язані з освоєнням світу, пізнанням природи-годувальниці. По-друге, селянська цивілізація не тільки найстародавніша, найдовгові-чніша, а й найпоетичніша. Ці її характерні прикмети особливо притаманні українському селянству, його високій духовності, неповторній ментальності, що засвідчив наш фольклор. Селянство і в XIX ст. залишалося основою української нації, що викликало неослабний інтерес митців до його життя, етики, моралі, мрій і сподівань. По-третє, царські власті забороною писати про соціальні верстви, які не спілкуються українською мовою (наприклад, про інтелігенцію, службовців, військових), змушували письменників постійно звертатися до селянської теми.\nЗвісно, в цьому позитивним було те, що українські митці постійно шукали нові грані теми, обновляли її. Іван Нечуй-Левицький, Панас Мирний, Олександр Кониський, Іван Франко, Борис Грінченко показували не тільки за-кріпачене, а й пореформене українське село, пролетари-зацію селянства. Промовистим прикладом можуть служити оповідання і повісті Івана Франка з циклу «Борислав», оповідання Бориса Грінченка з шахтарського побуту.\nУ сферу художніх спостережень письменників поступово входить життя інших соціальних груп — міщанства, чиновництва, вчительства, офіцерства. Життя цих верств було легше висвітлювати західноукраїнським белетристам, де не було офіційних заборон щодо таких тем. Отже, там з'являються повісті Івана Франка «Для домашнього огнища», «Основи суспільності», «Лель і Полель», Михайла Павлика «Пропащий чоловік», Євгенії Ярошинської «Перекинчики», оповідання Наталії Кобринської. Життя духівництва та дрібної шляхти змальовується в повістях Івана Нечуя-Левицького «Причепа» та «Старосвітські батюшки та матушки».\nІван Франко осуджує антинародну суть тих освічених за народний кошт урядовців, які, підлабузнюючись до властей, догоджаючи сильним експлуататорського суспільства, дбали тільки про власну кишеню («Рутенці», «Свиня», «Опозиція»). Східноукраїнські прозаїки намагаються створити позитивний образ молодого інтелігента («Хмари» Івана Нечуя-Левицького, «Семен Жук і його родичі», «Юрій Горовенко» Олександра Кониського, «Сонячний промінь», «На розпутті» Бориса Грінченка). Разом з тим з їхніх творів правдиво поставали і ситуації, пов'язані з крахом світлих ідеалів культурників.\nУкраїнська проза збагачується жанрово. Поряд з оповіданням, до якого звертаються Іван Нечуй-Левицький (цикл «Баба Параска та баба Палажка»), Олександр Кониський («Народна педагогія»), Іван Франко («Задля праз-ника»), Борис Грінченко («Екзамен», «Олеся»), з'являється новела з її стрімкими, часто несподіваними сюжетними поворотами («Лови» Панаса Мирного, «Липа на межі» Євгенії Ярошинської, «Самітна нива» Тимофія Бордуляка), народжується поезія в прозі («Морське серце», «Хвиля» Дніпрової Чайки).\nЖанрові різновиди характеризують повість. Тільки в творчості Івана Нечуя-Левицького виділяються повісті ро-динно-побутова («Кайдашева сім'я») і соціально-побутова («Бурлачка»). З'являються повісті ідеологічно-проблемні («Лихі люди» Панаса Мирного, «Сонячний промінь» Бориса Грінченка, «Юрій Горовенко» Олександра Конисько-го)> публіцистичні («Юрко Куликів» Михайла Павлика). Іван Франко на історичному матеріалі пише повість «Захар Беркут» з виразними ознаками соціальної утопії.\nНа якісно вищий рівень підноситься романна проза. Серед творів цього епічного виду — написаний раніше, але опублікований майже через чверть століття соціальний роман Анатолія Свидницького «Люборацькі», що переріс жанрові рамки сімейної хроніки. Панас Мирний при допомозі брата Івана Білика започаткував жанр українського соціально-психологічного роману («Хіба ревуть воли, як ясла повні?»), підніс його своєю «Повією» на ще вищий рівень органічним синтезом художнього дослідження різних сторін дійсності з проникливим аналізом внутрішнього світу людини. Відповіддю на актуальні вимоги життя став проблемно-ідеологічний роман («Хмари», «Над Чорним морем» Івана Нечуя-Левицького, «Лель і Полель» Івана Франка)\nЗбагачується, вдосконалюється форма компонування життєвого матеріалу в епічних творах. Замість широко розповсюдженої раніше оповіді, тобто зображення від першої особи (Григорій Квітка-Основ'яненко, Марко Вовчок), тепер домінує розповідь, густонасичена такими драматичними елементами, як внутрішній монолог, діалог, полілог (Пантелеймон Куліш, Панас Мирний). Розповідь, тобто об'єктивізована манера викладу зображуваного, викладу від третьої особи, давала змогу запроваджувати у твір широкі описи — портретні, пейзажні, інтер'єрні, що сприяло панорамному показу дійсності («Микола Джеря» Івана Нечуя-Левицького, «Серед темної ночі» і «Під тихими вербами» Бориса Грінченка, «За водою» Панаса Мирного). Впадає в око прагнення прозаїків психологічно вмотивовувати поведінку персонажів, розкривати внутрішні імпульси їхніх вчинків («Дві московки», «Бурлачка» Івана Нечуя-Левицького, «Дзвоник», «Покупка» Бориса Грінченка, повісті й романи Панаса Мирного).\nПлеяда самобутніх талантів (Іван Франко, Пантелеймон Куліш, Михайло Старицький, Борис Грінченко, Яків Що-голів, Іван Манжура, Павло Грабовський) визначає шляхи розвитку української поезії 70 — 90-х років XIX ст.\nЗ віршів цієї книжки постав образ нового ліричного героя — мужнього борця за свободу, рівність, братерство людей. Цей герой покладає великі надії на вільний розвиток думки, науки, освіти, культури, за допомогою яких можна поліпшити життя знедолених, безправних трудівників. Поет гостро засуджує світ соціальної несправедливості, закликає до побудови суспільного ладу, де людина матиме умови для гармонійного розвитку і щасливого життя.\nДемонструючи багатющі можливості українського слова, Франко сміливо використовує лексично-фразеологічні ресурси рідної мови, запроваджує в лірику науково-філософську, політично-публіцистичну лексику.\nРізнобічність таланту Франка засвідчила збірка лірики «Зів'яле листя» (1896), вірші якої передають глибину внутрішніх переживань людини, розвиток її інтимного почуття. Збіркою «Мій Ізмарагд» (1898) поет сягнув вершин у царині філософської поезії, оновлення змісту і форми жанрів притчі й легенди.\nПлідно працює у цей час Пантелеймон Куліш: видає збірки лірики «Хуторна поезія» (1882), «Дзвін» (1893), багато перекладає, зокрема з Байрона, Ґете, Шіллера, Гейне. Вже після смерті поета вийшла збірка його перекладів і переспівів «Позичена кобза» (1897). Невсипуща багатогранна діяльність Куліша підпорядковувалася головному завданню — піднести своїх краян до розуміння здобутків світової цивілізації, необхідності їх засвоєння, показати світові красу творчого генія рідного народу. Поет, адресуючи українському народові переклади творів Шекспіра, писав:\nСправжнім продовжувачем шевченківських традицій у поезії Франко назвав Михайла Старицького, котрий вперше заговорив про роль інтелігенції в громадському житті, створив образ мислячої особистості, яка не може миритися з підневільним існуванням. Ліричний герой його віршів звертається до українських інтелігентів із закликом присвятити життя служінню рідному народові, Поет покладає найщиріші сподівання на «завзятців-юнаків», що «возлю-били Україну». Прагнення бачити рідний край вільним і щасливим виливаються в гірких роздумах,:\nУ світі минулої звитяги козацтва, в героїці запорозької старовини намагається знайти відраду ліричний герой Якова Щоголіва. Образи козацького поля, «славою багатого», запорожців, що ревно оберігали «батьків завіт», характеризують романтичні вірші поета на патріотичну тему. Впадає в око зв'язок цих творів з фольклорною традицією: скажімо, запорожці, які «гуляють» у Дикому Полі, повертаються на Січ з походу веселі, у дорогих жупанах, змальовані у тому ж світлому, оптимістичному дусі, що й козаки у народних думах та історичних піснях.\nПриваблюють пейзажні поезії Щоголіва: з них постають колоритні малюнки рідної авторові Слобожанщини. З таких віршів, як «Зимній ранок», «Травень», «Вечір», «Степ», «Осінь», «Листопад», можна скласти поетичний календар української природи. Твори поета завжди пройняті щирою схвильованістю, в них значне смислове навантаження несуть конкретні деталі:\nПоезія Олександра Кониського, Івана Манжури, Бориса Грінченка вводить читача у світ бідняцької хати, в настрої бурлацько-наймитської молоді, змушеної продавати свої руки заможним ґаздам. А Павло Грабовський, з болем говорячи про бідняцьку недолю, йде далі: звинувачує світ насильства, створює образи тих, хто мужньо виступив на герць з охоронцями кривди і беззаконня. «Тьмою окрите», непривітане» життя сміливих подвижників, «і в минулому могили, і попереду хрести», однак герої Грабовського знаходять у собі мужність стати на прю з темним мороком реакції, виявитись дужчими духом за ворога.\nУ складних, несприятливих умовах творилася українська поезія, та все ж вона висловлювала не тільки стогін знедолених, а й кликала до боротьби, стверджувала віру в перемогу світлих людських ідеалів. Творчість поетів цього часу позначена інтенсивними художніми пошуками жанрового збагачення лірики та ліро-епосу, використанням Найрізноманітніших віршових розмірів та строф. Поезія утвердилася як визначне мистецьке явище у духовному житті українського народу.\nДРАМАТУРГІЯ, ТЕАТР, МУЗИКА\nНова українська драматургія, початок якій поклала в 1819 р. славнозвісна «Наталка Полтавка» Івана Котляревського, розвивалася двома річищами — просвітительсько-реалістичним і романтичним. Іван Котляревський, Григорій Квітка-Основ'яненко, звернувшись до селянського життя, показували долю звичайної людини головним чином у морально-етичному освітленні, торкаючись, звичайно, й окремих питань соціального характеру. Перші зразки історичної драматургії («Сава Чалий», Переяславська ніч» Миколи Костомарова, «Назар Стодоля» Тараса Шевченка) позначені романтичними прийомами у розгортанні конфліктів, моделюванні поведінки дійових осіб.\nПостійні переслідування українства не сприяли розвитку цього літературного роду, адже, крім аматорських театральних труп, упродовж багатьох десятиріч Україна не мала професійного національного театру. Певне пожвавлення в розвитку сценічного мистецтва розпочинається з кінця 50-х років XIX ст., коли в різних регіонах України — у Немирові та Кам'янці-Подільському, Чернігові, Вобринці та Єлисаветграді, Кременчуці, Києві, Одесі — аматорські трупи раз у раз починають виставляти п'єси Українських драматургів.\nОскільки репертуар був обмеженим, самі театральні Діячі змушені були братися за перо, щоб поповнити його п єсами на українські теми. Марко Кропивницький та Михайло Старицький вдаються до інсценізації повістей і поем інших письменників. їхню увагу привернули насамперед твори, в яких змальовувалося життя українців — побут, звичаї, обряди, минуле народу.\nТак було пристосовано до сцени повісті Миколи Гоголя зі збірки «Вечори на хуторі поблизу Диканьки» і «Тараса Бульбу», Крім «Назара Стодолі», зажили сценічним життям поеми й балади Тараса Шевченка «Катерина», «Тополя», «Гайдамаки», «Титарівна», «Сотник»» Ці інсценізації поряд з п'єсами Івана Котляревського, Григорія Кві-тки-Основ'яненка ставали орієнтиром на дальшому шляху розвитку національної драматургії і театру. Слово Шевченка, Гоголя, що залунало зі сцени, злободенні соціальні й морально-етичні проблеми, які порушувалися в інсценізованих творах, повнокровні характери набували значення естетичної норми для нових, оригінальних п'єс українських драматургів.\nВодночас Марко Кропивницький, Михайло Стариць-кий, Іван Карпенко-Карий, які були ентузіастами піднесення рідного театрального мистецтва, пишуть чимало оригінальних драм, комедій, водевілів, історичних п'єс, які, пройшовши цензуру, часто ще до їх надрукування виставляються на сцені. До репертуару національних труп залучаються драми Івана Франка, Панаса Мирного, пристосовуються до сцени окремі п'єси інших авторів, важливі змістом, але недостатньо викінчені в художньому плані.\nЗ ініціативи Марка Кропивницького та Миколи Садов-ського наприкінці 1881 р. в Кременчуці, Харкові, Полтав}, Києві акторами російської трупи Григорія Ашкаренка було з успіхом поставлено кілька українських драм. А восени 1882 р, Кропивницький створив у Єлисаветграді українську професійну трупу, до складу якої ввійшли Марія Заньковецька, Олександра Вірина, а також три брати То-білевичі — Микола Садовський (театральний псевдонім — від дівочого прізвища матері), Іван Карпенко-Карий (від імені батька та прізвища улюбленого героя з Шевченкової драми «Назар Стодоля»), Панас Саксаганський (прибране ім'я від назви місцевої річки Саксагань) та їхня сестра Марія Садовська-Барілотті. Багато зусиль для матеріального зміцнення трупи, організації оркестру доклав Михайло Старицький.\nЗложилася трупа,— писав Франко про цей театральний колектив,— якої Україна не бачила ані перед тим, ані потому, трупа, котра робила фурор не тільки по українських містах, а й також у Москві та Петербурзі, де публіка часто має нагоду бачити найкращих артистів світової слави. Гра українських артистів — то не була дилетантська імпровізація (гра актора, не передбачена текстом п'єси.— Ред.), але здобуток сумлінних студій, глибокого знання українського народу, освітленого інтуїцією (здогад, передбачення.— Ред.) великих талантів».\nУкраїнський театр перебував у винятково тяжкій матеріальній скруті. Трупа, не маючи постійного приміщення, змушена була часто переїжджати з міста у місто. Вистави інколи доводилося влаштовувати у непристосова-них приміщеннях — ярмаркових балаганах, холодних залах, в часом і в сільських клунях. Не вистачало костюмів, декорацій, музичних інструментів. Актори жили впроголодь у незатишних номерах дешевих готелів, страждали від безперервних мандрувань. Усе це болісно відбивалося на діяльності театральних труп, здоров'ї, психічному стані акторів. І все ж ніщо не могло зупинити викликаного назрілими суспільними і національними проблемами розвитку сценічного мистецтва.\nОднак українська драматургія з честю вийшла з таких складних випробувань, стала міцною основою для розвитку високоідейного сценічного мистецтва.\nНа західноукраїнських землях українські вистави з'являються у 1848 р. У Коломиї на аматорській сцені було поставлено п'єсу Івана Озаркевича «Дівка на відданню, або На милування нема силування», що являла собою пристосовану до галицьких умов переробку «Наталки Полтавки» Івана Котляревського. У 1850 р. там же було поставлено переробку п'єси Григорія Квітки-Основ'яненка «Сватання на Гончарівці», здійснену тим же автором.\nМузика була обов'язковою складовою частиною вистав, здійснюваних західноукраїнськими трупами у Львові, Перемишлі, Коломиї. Зокрема, п'єси місцевих авторів супроводжувалися музикою Михайла Вербицького («Підгі-ряни» Івана Гушалевича), Івана Лаврівського («Роксола-на» Григорія Яхимовича). На Буковині з успіхом ішли драматичні твори письменника і композитора Сидора Во-робкевича «Гнат Приблуда», «Убога Марта», написані на місцевому матеріалі.\nСемен Степанович Гулак-Артемовський (1813 — 1873), племінник відомого поета-байкаря Петра Гулака-Артємовського, написав першу українську лірично-комічну оперу «Запорожець за Дунаєм» (1863). Сам автор у перших виставах виконував роль запорожця Івана Карася. Опера завжди йшла з успіхом у театрі корифеїв та й сьогодні входить до репертуару оперних і музично-драматичних театрів. Популярність опери зумовлена патріотичною ідеєю (щастя для людини можливе тільки на рідній землі), колоритними образами героїв, майстерністю поєднання ліричних колізій, сцен, мелодій з гумористично-комедійними, щедрим використанням народних пісенних і танцювальних елементів.\nПетро Іванович Ніщинський (1832 — 1896) уславився музично-драматичною картиною «Вечорниці» (1875) до вистави Шевчєнкової драми. У картині творчо використано образи й мотиви різних фольклорних жанрів — дум, невільницьких плачів, історичних пісень, побутових, жартівливих, танцювальних мелодій. «Вечорниці» композиційно основані на поєднанні оркестрових, сольних та хорових пісенних номерів. Вінцем твору є хор «Закувала та сива зозуля», пройнятий патріотично-волелюбним пафосом, сповнений суворо драматичними, елегійно-емоційними й бурхливо гнівними інтонаціями. Композитор музично-пісенними засобами передав нескорений дух українського народу, висловив його гнів до іноземних поневолювачів, підкреслив оптимістичну впевненість у перемозі над ворогом. Ніщинський також поклав на музику низку народних пісень, писав романси.\nМикола Миколайович Аркас (1853 — 1909) гармонізував чимало українських народних пісень. В опері Катерина», написаній за однойменною поемою Тараса Шевченка, трагедія героїні розгортається на широкому тлі народного життя. Композитор майстерно використав Мелодії народних пісень і танців, що увиразнило емоційність опери.\nМикола Віталійович Лисенко (1842 — 1912) — геніальний український композитор, основоположник національної музики. Його творча діяльність була надзвичайно широкою і багатогранною. Він збирав і уважно вивчав народні пісні, гармонізував і опублікував кілька сотень фольклорних творів. Обробляючи народні пісні, композитор прагнув глибше розкрити зміст і образність кожної з них, зберігши всі характерні особливості їхньої мелодики.\nСправжньою скарбницею вокальної музики є цикл творів Лисенка «Музика до «Кобзаря» Тараса Шевченка». Тут є кантати («Б'ють пороги», «Радуйся, ниво неполи-тая»), хори («Іван Гус», «Іван Підкова», «Ой нема, нема ні вітру, ні хвилі»), пісні й романси («Якби мені черевики», «Ой одна я, одна», «Туман, туман долиною», «Садок вишневий коло хати»). Композитор створив низку вокальних творів на слова Уїльяма Шекспіра («Пісні Офелії»), Генріха Гейне («У мене був коханий, рідний край»), Адама Міцкевича («Моя милованка»), Івана Франка («Не забудь юних днів»), Лесі Українки («Не дивися на місяць весною») та інших поетів.\nТворчо використовуючи традиції народної музики, спираючись на досягнення європейської класики, Лисенко підніс українську оперу до рівня світових зразків цього жанру. Його опери позначені високим професіоналізмом, глибиною музичного розкриття складного світу людини. Композитор створив такі різновиди опери: монументальну історико-героїчну народну драму («Тарас Бульба»), лірично-побутову оперу («Різдвяна ніч»), лірично-фантастичну («Утоплена»), сатиричну («Енеїда»), феєрію («Відьма»), комічно-казкову для дітей («Коза-дереза», «Пан Коць-кий»), оперу-«хвилинку» («Ноктюрн»), музично-драматичні сцени («Сапфо»).\nЛисенко збагатив також жанр оперети («Чорноморці»), написав музику до театральних вистав трагедії Шекспіра «Гамлет», драм Гоголя («Простак»), Старицького («Остання ніч»), Кропивницького («Глитай, або ж Павук») та інших.\nВ якому б музичному жанрі Лисенко не виступав, всюди відчувалась рука великого майстра. У цьому зв'язку Костянтин Станіславський писав українському вченому й письменникові Агатангелу Кримському: «Якщо Чайков-ського ми називаємо чародієм російської музики, то Лисенка — цього чудового і чаруючого красою своєї музики композитора — ми сміливо можемо назвати сонцем української музики». Яскрава національним колоритом музика Лисенка мала значний вплив на дальший розвиток цього виду мистецтва в Україні. її традиції знайшли продовження в творчості композиторів перших десятиріч XX ст.— Миколи Леонтовича, Кирила Стеценка, Якова Степового, Станіслава Людкевича, під її впливом формувалася музика Левка Ревуцького й Михайла Вериківсь-кого, Василя Верховинця і Григорія Верьовки, Михайла Скорульського й Костянтина Данькевича.\nСУЗІР'Я САМОБУТНІХ ТВОРЧИХ ІНДИВІДУАЛЬНОСТЕЙ\nПропаганда українського художнього слова, донесення його багатства і краси здійснювалися не тільки виступами критиків, рецензентів, літературознавців, а й театральними та музичними діячами. Про заслуги діячів українського театру реформатор російської сцени Костянтин Станіслав-ський сказав: «Такі українські актори, як Кропивниць-кий, Заньковецька, Саксаганський, Садовський — блискуча плеяда майстрів української сцени — ввійшли золотими літерами на скрижалі історії світового мистецтва».\nІ названі вище актори, й такі митці, як Іван Карпен-ко-Карий, Михайло Старицький, Ганна Затиркевич-Кар-пинська, Ганна Борисоглібська, були талановитими творчими індивідуальностями. Всі вони були прекрасними драматичними акторами, мали гарний голос і виконували пісні, розуміли своєрідність художнього узагальнення в літературі і відмінність його в сценічному мистецтві. Михайло Старицький так оцінював акторську майстерність братів Тобілевичів: «На мою думку, найталановитішим з братів Тобілевичів треба визнати Миколу Садовського, хоч він і не завжди грає рівно. Найдосконалішим з технічного боку — Саксаганського, а найглибшим і, так би мовити, найґрунтовнішим — Івана Карповича Карпенка-Карого».\nСправді, Іван Карпенко-Карий (1845 — 1907) навіть у ролях епізодичних персонажів умів знайти і підкреслити якусь характерну рису, що виділяла дійову особу п'єси. Його гра відзначалася життєвою достовірністю, глибоким проникненням у внутрішній світ літературних ге-Роїв, прагненням передати найтонші порухи їхньої душі. « кожному жесті й слові актора було те неповторно індивідуальне, що характеризує справжнього митця. З особливою майстерністю він виступав у виставах власних п'єс, виконуючи ролі Герасима Калитки («Сто тисяч»), Пузиря («Хазяїн»), старшини Михайла Михайловича («Бурлака»), Терешка («Суєта»).\nМарко Кропивницький (1840 — 1910), що мав, за спогадами Софії Тобілевич, «гарне лице і величну постать, а крім того, живу, веселу і вразливу вдачу, був великим гумористом у житті й на сцені. Він умів наслідувати і відтворювати аж до найтонших нюансів життєві типи, копіювати їхні жести, характер, інтонації». Це, звісно, не означає, що Кропивницький виступав тільки в комічних ролях. Він володів багатогранним талантом перевтілення: скажімо, у його виконанні ролі Бичка з власної драми «Глитай, або ж Павук» було зведено воєдино всі риси цього типу — хижацтво, лицемірність, святенництво, зухвальство. Кропивницький, формуючи трупу, наполегливо шукав акторів освічених, з природним сценічним обдарованням, розумів, що й таку молодь необхідно постійно виховувати.\nМихайло Старицький (1840 — 1904) прославився як талановитий режисер. Він завжди прагнув показати яскраве сценічне видовище. Цьому завданню митець підпорядковував найрізноманітніші художні засоби, зокрема органічно поєднував виразність звучання слова з музичними мелодіями, з танцювальними ритмами, з яскравою живописною колоритністю декорацій.\n«Люблю і свято шаную майстерність актора, бо талант — велика річ! — говорив Старицький.— Але потрібно той талант оправити у художні рамці, так як вправляється дорогоцінне каміння. Тільки на тлі прекрасних декорацій та іншого художнього оформлення може на всю красу розгорнутися талант актора». Не випадково в поставлених ним виставах значне місце відводилося тим явам і картинам, де можна було якнайповніше використати фольклорно-етнографічний матеріал, де б на повний голос за-звучала народна пісня, закружляв танець.\nПанас Саксаганський (1859 — 1940) як режисер постійно шукав шляхи й засоби посилення емоційного впливу вистав на глядачів. Він прагнув, щоб глядачі не тільки хвилювалися від побаченого й почутого, а й думали над суспільними і морально-етичними проблемами, порушеними у виставі. Саксаганський надавав великого значення вокальній стороні вистав: у цьому зв'язку в його трупі був створений гарний хор, в музичному репертуарі виступали актори з красивими сильними голосами.\nЯк актор Саксаганський з однаковим успіхом виступав у різних ролях. Він володів майстерністю перевтілення, змінюючи голос, жести, поставу» Він міг майже одночасно грати смішного дивака Копача і мужнього Гната Голого з п'єс Івана Карпенка-Карого, старого Шпоньку з комедії Як ковбаса та чарка, то минеться й сварка» Михайла Старицького і МОЛОДОРО ентузіаста Івана Барильченка з комедії «Суєта» Карпенка-Карого.\nМикола Садовський (1856 — 1933) був незрівнянним у героїчних ролях* Прекрасні зовнішні дані — велична постава, виразне обличчя, голос, який передавав усі відтінки душевних порухів людини,— сприяли його успіху на сцені. За кілька десятиріч акторської діяльності він створив галерею різнопланових образів. Це трагедійні образи Богдана Хмельницького й Тараса Бульби з драм Старицького, Сави Чалого з п'єси Карпенка-Карого, Воєводи з «Мазепи» Юліуша Словацького. В історії театрального мистецтва почесне місце належить сценічним драматичним образам, створеним Садовським: Назара з драми Тараса Шевченка, Гната з Безталанної» Івана Карпенка-Карого, Степана-невольника з п'єси Марка Кропивницького.\nСадовський постійно дбав про збагачення репертуару п'єсами молодих українських драматургів — Бориса Грінченка, Любові Яновської, Олександра Олеся. Він переклав українською мовою п'єси Миколи Гоголя, Льва Толстого, Антона Чехова.\nДраматичні актори водночас були й обдарованими співаками, що давало можливість режисерам збагачувати театральні вистави музичними партіями, інсценізувати опери й оперети. Так, Садовський на сцені ставив опери Миколи Лисенка, Дмитра Січинського, Станіслава Моню-шка, Бедржіха Сметани. Марко Кропивницький знав багато старовинних українських пісень, чудово виконував їх у власному супроводі на бандурі, створив популярний романс «Соловейко», поклав на музику пісні «Де ти бродиш, моя доле?», «За сонцем хмаронька пливе». Йому належить музичне оформлення вистав власних п'єс «Не-вольник», «Вій», «Зальоти соцького Мусія». На високому професійному рівні виконувала народні пісні Марія Са-Довська-Барілотті. Вона співала також партії Наталки Полтавки, Одарки («Запорожець за Дунаєм» Семена Гулака-Артемовського), виступала в ролі Марусі («Дай серцю волю, заведе в неволю» Марка Кропивницького). «По-на-родному» виконувала пісні Ганна Затиркевич-Карпинська.\nМарія Заньковецька (1860 — 1934) — актриса широкого діапазону, що високо піднесла українське сценічне мистецтво.\nЗ особливою силою талант Заньковецької розкривався в драматично-трагедійних ролях. Уже під час першої репетиції в трупі Марка Кропивницького, коли артистка зворушливо проспівала пісню Наталки, оркестранти влаштували їй бурхливу овацію. Кожний жест, кожне слово Заньковецької в ролі Олени з драми Кропивницького «Глитай, або ж Павук» вражали непідробною достовірністю і щирістю. Лев Толстой був глибоко зворушений виставою «Наймичка» Карпенка-Карого, в якій актриса, виконуючи роль Харитини, з глибоким психологізмом передала страждання дівчини-сироти. Тонкий художній смак Заньковецької виявився у внесенні нею деяких корективів у драму Панаса Мирного «Лимерівна», що сприяло глибшій соціальній і психологічній вмотивованості поведінки головної героїні, зокрема її самогубства.\nРеалістична гра Заньковецької з особливою виразністю підкреслювала антигуманну сутність гнобительської соціальної системи. Переконливе розкриття трагедій «безталанних» і «наймичок» не тільки проймало болем серця глядачів, а й породжувало в них почуття обурення діями сильних світу цього. Блискучі сценічні виступи Заньковецької .доводили, за спогадами Садовського, що «в мужицькому, змученому працею тілі, під драною свитиною б'ється чисте серце, гаряче серце».\nЗаньковецька майстерно виступала й у комедійних ролях (Одарка — «Запорожець за Дунаєм» Гулака-Артемов-ського, Тетяна — «Суєта» Карпенка-Карого, Пріська — «По ревізії» Кропивницького, Цвіркунка — «Чорноморці» Старицького). Вона була природною в кожній сцені, чарувала і зворушливою піснею, і гумористичною приказкою, щирим, веселим сміхом.\nСцена часом залишалася єдиною трибуною, з якої летіло між люди українське художнє слово.\nЩо засвідчують твори народного ужиткового мистецтва? Чи виявляються в них риси української національної ментальності? Якщо так, то конкретно з'ясуйте, в яких саме художніх формах. Які види і форми народного декоративно-ужиткового мистецтва збереглися у вашому регіоні й досі? Схарактеризуйте їх, визначте їхню роль у духовному житті народу.\nУ чому, на вашу думку, полягає відмінність між літературними образами персонажів і образами, створеними скульпторами, живописцями, графіками? З'ясуйте це, порівнявши відповідні твори. Бажано зіставлення проводити на основі прочитаного літературного твору й ілюстрацій до нього (можна використати ілюстровані видання творів Шевченка, Старицького, Панаса Мирного, Франка).\nПри зіставленні творів літературних, скульптурних, малярських, графічних на певну тему відзначайте характерні стильові прийоми — реалістичні чи романтичні.\nДоведіть, що взаємодія різних видів мистецтва позитивно позначилася на них, що такі процеси сприяли збагаченню національної культури.\nУ чому виявилося піднесення української щератури та національного мистецтва на новий рівень? Чи відбулося наближення кращих творів літератури і мистецтва до досягнень, наявних у культурах інших європейських народів? Свої відповіді аргументуйте аналізом творів.\nПроведіть диспут на тему «Українська література 70—90-х років XIX ст. у національному художньому контексті». Використовуйте власні враження від художніх творів, історико-літературних досліджень, театральних вистав, опер чи концертів, а також інформацію про образотворче мистецтво Ознайомтесь зі спогадами про письменників і митців, з біографічними творами про них.\nВоропай О. Звичаї нашого народу: Етнографічний нарис.— Т. 1, 2.—К., 1991.\nДанилюк А. Українська хата.— К., 1991.\nДенисюк І., Скрипка Т. Дворянське гніздо Косачів.— Львів, 1999.\nЄфрємов С. Без синтезу: До життєвої драии Куліша // Єфремов С. Літ.-крит. статті.— К., 1993.\nЛозко Г. Українське народознавство.— К., 1995.\nМаланюк Є. Нариси з історії нашої культури.— К., 1992.\nМаркович П, Українські писанки Східної Словаччини.— Пряшів, 1972.\nНаливайко Д. Українська реалістична література в порівняльно-типологічному зрізі// Хроніка—2000: Наш край,— К., 1993.— Вип, 5 (7).\nНариси з історії українського мистецтва.— К«, 1966\nНечуй-Левицький І. Світогляд українського народу.— К., 1992.\nСалига Т. Слово благовісту//Салига Т. Імператив (Літературознавчі статті, критика, публіцистика).— Львів, 1997.\nСтеповик Д. Скарби України.— К., 1992.\nУкраїнська культура: Лекції за редакцією Дмитра Анто, новича.—К., 1993.\nФранко І. З остатніх десятиліть XIX віку //Франко І» Зібр. творів; У 50 т.—К., 1982.—Т. 41.\nЦимбалістий Б. Родина і душа народу//Українська\nдуша,—К., 1992. '\nШевчук В. Дорога в тисячу років.—1990.\nШерех Ю. Другий «Заповіт» української літератури// Шерех Ю. Третя сторожа: Література. Мистецтво. Ідеології.— К., 1993,\nВідлига початку 70-х років була знаменна посиленням громадянської активності, створенням у Києві Південно-Західного відділу Російського географічного товариства (1873), що став осередком наукового українознавства і об'єднав діяльність таких потужних вчених і митців, як Павло Житецький, Володимир Антонович, Михайло Драгоманов, Павло Чубинський, Микола Лисенко, Михайло Старицький та інші. За три роки вони здійснили колосальну працю зі збору, видання і дослідження українського фольклору, вивчення історії, мовознавства та мистецтва. Ця праця була перервана указом царя 1876 року, який передбачав заборону українського друкованого слова навіть під нотами пісні, завезення української книжки з-за кордону, друкування перекладів творів українською мовою.\nУкраїнська література означеного періоду має особливість, яка виокремлює її з-поміж інших літератур світу: вона перебувала у постійному зв'язку з національно-визвольним рухом свого народу. Михайло Грушевський наголошував: «Історія нашої літератури є заразом історією нашого відродження національного і культурного... Українське слово вирятувало народ від видимої загибелі».\nПісля 1876 року центр культурного і літературного життя було перенесено з Києва до Львова. У Галичині активно діють товариство «Просвіта», засноване 1868 року, Літературне товариство імені Шевченка (1875), реформоване 1892 року в Наукове товариство імені Шевченка, організовуються бібліотеки, читальні, драматичні та хорові гуртки. Газети і журнали українською мовою («Правда», «Зоря», «Діло») дали можливість друкувати твори українцям, що жили по різні боки кордону. Іван Франко організував видання часописів «Громадський друг», «Дзвін», «Молот», «Світ», «Житє і слово». Завдяки Наталії Кобринській у Львові в 1887 році з'явився жіночий альманах «Перший вінок».\nНезважаючи на урядові заборони і обмеження друкованого слова, в Україні з'явилися митці, чия творча індивідуальність і нині чарує читача своєю яскравістю і глибиною, — Іван Нечуй-Левицький, Панас Мирний, Борис Грінченко, Михайло Старицький, Іван Карпенко-Карий, Іван Франко та інші.\nМіжпредметні паралелі. Найвидатнішими представниками реалізму вважаються Іван Тургенєв, Федір Достоєвський, Лев Толстой — у російській літературі, Чарлз Діккенс — в англійській, Оноре де Бальзак, Гюстав Флобер, Стендаль, Еміль Золя — у французькій. Серед європейських = реалістів слід виокремити письменника, з яким пов'язують і утвердження натуралізму. Це Еміль Золя (1840—1902) — і автор «Руґон-Маккарів» — серії із 12 романів, які його уславили. Еміль Золя розробив основні засади натуралістичної і естетики. Від художнього твору він вимагав документаль-І ної точності, а від митця — скрупульозного спостереження | та вивчення дійсності. Він закликав не уникати змалю-~ (ЗСІНН& відразливих деталей навколишнього світу, у власних = творах показував життя соціального дна, хворобливу \_ психіку людини тощо. В Україні натуралізм не набув і істотного поширення, хоча й мав певний вплив на художні 1 шукання Івана Нечуя-Левицького («Бурлачка»), Івана 1 Франка («На дні», твори бориславського циклу).\nРозвиток української поезіі в останнє тридцятиріччя ХІХ століття пов'язаний з іменами таких митців, як Пантелеймон Куліш, Леонід Глібов, Юрій Федькович, Олена Пчілка, Михайло Старицький, Павло Грабовський, Борис Грінченко, Яків Щоголев, Іван Манжура, Іван Франко, Володимир Самійлен-ко, Леся Українка. Саме їм належить заслуга проблемно-тематичного і жанрово-стильового збагачення поезії, розширення її образної та ритмомелодичної систем. Серед цього суцвіття талантів виокремлюються дві постаті. Перша — Михайло Старицький, який «завершає собою пошевченківську пору в поезії, пору повільного відходу від тем Шевченка та його манери. Він з найбільшою яскравістю проголошує потребу перекладів як стимул і початок дальшого розвитку мови; в громадянській ліриці він виразно звертається від пророків та Старого Заповіту до громадянської поезії росіян; він перекладає Гейне і користується ним у власних спробах запровадити нові ліричні жанри» (Микола Зеров). Саме Старицькому належить заслуга виховання молодої літературної генерації 80-х — початку 90-х років ХІХ століття («Плеяда»). Леся Українка неодноразово стверджувала, що найбільше значення з попередників для неї мали Куліш і Старицький. Друга постать — Іван Фран-ко — новатор, законодавець поетичної культури, митець, який випробував і модифікував усі поетичні жанри та метричні системи. До вершин світової поезії належать його збірки «З вершин і низин», «Зів'яле листя», поема «Мойсей».\nПостійним об'єктом уваги прозаїків було передусім сільське життя («Микола Джеря», «Кайдашева сім'я» Івана Нечуя-Левицького, «Лихо давнє і сьогочасне» Панаса Мирного). «Історію народу в особах» написали українські майстри слова, показавши життя робітників на шахтах («Батько та дочка» Бориса Грінченка) і нафтових промислах (бориславський цикл Івана Франка), чиновництва («П'яниця» Панаса Мирного), духовенства («Старосвітські батюшки і матушки», «Афонський пройдисвіт» Івана Нечуя-Левицького), зобразивши злодійське середовище («На дні» Івана Франка, «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» Панаса Мирного та Івана Білика). Проблему формування національно свідомого інтелігента порушив Іван Франко у романах «Перехресні стежки», «Лель і Полель».\nЖанрове багатство української прози у 70—90-х роках визначається активним побутуванням жанрів оповідання (цикл «Баба Параска та баба Палажка» Івана Нечуя-Левицького, «Каторжна», «Дзвоник» Бориса Грінченка), новели («Лови» Панаса Мирного), повісті та роману. Два останні жанри в епоху реалізму зазнали особливого розквіту та жанрових варіацій. Так, в означений період функціонують повість соціально-побутова («Микола Джеря» Івана Нечуя-Левицько-го), родинно-побутова («Кайдашева сім'я» Івана Нечуя-Левицького), повість-хроніка («Старосвітські батюшки і матушки» Івана Нечуя-Левицького), ідеологічно-проблемна («Лихі люди» Панаса Мирного, «Сонячний промінь» Бориса Грінченка), історична («Захар Беркут» Івана Франка, «Оборона Буші» Михайла Старицького).\nНазваний «сімейною хронікою», цей твір переріс задекларовані жанрові рамки. Панас Мирний та Іван Білик виступили творцями жанру соціально-психологічного роману («Хіба ревуть воли, як ясла повні?», «Повія»). Роман проблемно-ідеологічний з'явився з-під пера Івана Нечуя-Левицького («Хмари», «Над Чорним морем») та Івана Франка («Лель і По-лель»). Незважаючи на заборону опрацювання певних тем (історичної, з життя української інтелігенції), написано історичні романи «Князь Єремія Вишневецький», «Гетьман Іван Виговський» Івана Нечуя-Левицького.\nНа зміну оповіді від першої особи приходить об'єктивізова-на манера викладу зображуваного від третьої особи. Це розширило можливості художньої виразності прозового письма, що виявилися у широкому застосуванні описів — портретів, пейзажів, інтер'єрів. Панорамності зображуваного світу сприяли авторські відступи, характерні для великих епічних полотен другої половини XIX століття. Визначальними рисами українського письменства 70—90-х років були віра у суспільно-перетворюючу роль художньої літератури, вплив на неї національно-визвольного руху. Епічні твори Івана Нечуя-Левицького, Панаса Мирного, Івана Франка та інших створили надійний ґрунт для подальшого розквіту української художньої прози.\nВ умовах заборон українського друкованого слова важливого значення набувала українська драматургія. Для неї у 70— 90-х роках були властиві широка соціальна проблематика, нові герої, досконала художня форма. Сценічно втілені п'єси Марка Кро-пивницького, Михайла Старицького, Івана Карпенка-Карого, Бориса Грінченка, Івана Франка розширювали сферу впливу української літератури, її функціональні можливості. У Російській імперії театральна сцена була єдино можливим офіційним місцем, де звучала українська мова. Театр корифеїв (Марко Кропивницький, Михайло Старицький, Іван Карпенко-Карий) став найкращою суспільною, національною і естетичною школою. «Склалася трупа, якої Україна не бачила ані перед тим, ані по тому, трупа, котра збуджувала ентузіазм не тільки в українських містах, а й у Москві, і в Петербурзі, де публіка часто має нагоду бачити найзнаменитіших артистів світової слави. Гра українських артистів була не дилетантською імпровізацією, а наслідком сумлінних студій, глибокого знання українського люду та його життя, освітленого інтуїцією великих талантів» (Іван Франко).\nДо різножанрових досягнень драматургії аналізованої доби відносять твори «Глитай, або ж Павук» та «Доки сонце зійде, роса очі виїсть» Марка Кропивницького, «Не судилось», «Талан» Михайла Старицького, «Мартин Боруля», «Хазяїн»,\n«Сто тисяч», «Суєта», «Житейське море» Івана Карпенка-Карого, «Лимерівна» Панаса Мирного, «Степовий гість», «Серед бурі» Бориса Грінченка, «Учитель», «Сон князя Святослава», «Украдене щастя» Івана Франка.\nМіжпредметні паралелі. Український театр останньої третини ХІХ століття був музично-драматичним. Семен | Гулак-Артемовський написав першу українську лірично-= комічну оперу «Запорожець за Дунаєм». Петро Ніщинський | є автором музично-драматичної картини «Вечорниці» до | вистави Тараса Шевченка «Назар Стодоля». Микола = Лисенко на матеріалі п'єси «Наталка Полтавка» створив і оперу.\nПідсумуйте прочитане. 1. Чим відзначалося літературне життя в Україні у другій половині ХІХ століття? 2. Коли були підписані І Валуєвський циркуляр та Емський указ? Як вони позначилися на і перебігу культурного життя? 3. З'ясуйте значення Південно-I Західного відділу Російського географічного товариства у розвитку українознавства. 4. Схарактеризуйте подвижницьку діяльність І громад початку 70-х років ХІХ століття. 5. Коли і де було відкрите і Наукове товариство імені Тараса Шевченка? 6. Назвіть україн-I ських письменників, чия творчість припадає на 70—90-і роки і ХІХ століття.\nПоміркуйте. Поясніть причини того, що українською літературною столицею наприкінці 50-х — на початку 60-х років був Петер-1 бург, на початку 70-х — Київ, а після 1876 — Львів.\nРобота в парах. Один з учнів має розповісти про заснування і функціонування українських газет та журналів у Галичині, їх І значення у розвитку української літератури. Інший — з'ясувати і ситуацію з періодичною пресою і неперіодичними виданнями на І Східній Україні в останній третині ХІХ століття. Учні можуть = доповнювати один одного.\nРобота в групах. Поділіться в класі на дві групи, кожна з яких схарактеризує зміст циркуляра міністра внутрішніх справ Росії та царського указу 1863 і 1876 років щодо українських книг і періодичних видань. З'ясуйте особливості літературного життя в Україні після підписання цих документів. Доповідають про результати спільної роботи окремі учні від кожної групи.\nСеменюк Г.Ф., Ткачук М.П., Слоньовська О.В., Гром’як Р.Т., Вашків Л.П., Плетенчук Н.С. Українська література 10 клас


Українські війська штурмують Слов’янськ – терористи відступають — 5 канал\nУкраїнські війська штурмують Слов’янськ – терористи відступають\nУкраїнські силовики відбили у терористів телевежу під Слов’янськом.\nПро це агенції "Интерфакс" повідомив представник штабу так званої "самооборони" міста. З його слів, зараз тривають бої в Андріївці та Семенівці – це передмістя Слов’янська. Сепаратисти відходять вглиб міста, українські війська продовжують наступати.\nУ соцмережах місцеві мешканці повідомляють про потужні вибухи – зокрема, підірвана і горить автозаправка в Семенівці – та дуже інтенсивну стрілянину.\nРаніше ектремісти штурмували блокпости українських військових на околицях Слов’янська. Напередодні вдень у місті не працювали крамниці і установи, цивільних вулицями не було – лише озброєні екстремісти. Подекуди – зводили нові барикади. Прості ж мешканці міста запевняли: єдине чого прагнуть – це миру та спокою. Але навіть втекти звідти не мають можливості – виїзди з міста заблоковані барикадами.\nПутін секретним указом нагородив 300 працівників ЗМІ за "об'єктивне висвітлення подій в Криму"\nФСБ убило чоловіка, який стріляв по ході патріотів в Одесі - Ляшко\nтерористи війська Слов'янськ


На Буковині схопили злодюжку, який обікрав церкву - Релігійна правда\nЧернівецькі правоохоронці схопили зловмисника, який вламувався до церков на території обласного центру. Про це повідомляє пресслужба ГУНП в Чернівецькій області. “Правоохоронці оглянули місця злочину, опитали можливих очевидців і проаналізували відеоматеріали. Співробітники поліції встановили прикмети порушника та з’ясували, що він проник до декількох храмів на території Чернівців. В одному з них таки знайшов гроші й незаконно заволодів …\nЧернівецькі правоохоронці схопили зловмисника, який вламувався до церков на території обласного центру.\n“Правоохоронці оглянули місця злочину, опитали можливих очевидців і проаналізували відеоматеріали. Співробітники поліції встановили прикмети порушника та з’ясували, що він проник до декількох храмів на території Чернівців. В одному з них таки знайшов гроші й незаконно заволодів ними”, – повідомили правоохоронці.\nВідпрацювавши коло осіб, які могли бути причетними до вказаної крадіжки, поліцейські розшукали зловмисника. Ним виявився 28-річний житель Черкаської області. Чоловік раніше вже потрапляв у поле зору правоохоронців за скоєння майнових злочинів.


Код города Tadjourah (Код міста / Код зони)\nМісто або регіон: Tadjourah\nКод міста Tadjourah - 2751. Для фіктивного номера телефону 9995541 та коду регіону (код города / код міста) 2751 дзвоніть 2751 9995541. Tadjourah знаходиться в Джибуті.\nПрефікс коду регіону (код города / код міста) присвоює номер телефону абонента певній локації. Окрім коду регіону (код города / код міста) існують інші типи префіксів: префікси міжнародних країн, префікси мобільних операторів та префікси різних сервісів. Вони поєднуються для кількох цілей. Під час дзвінка з однієї країни в іншу у випадках, коли одержувач дзвінка має стаціонарний телефон, префікс країни поєднується з кодом регіону (код города / код міста) та номером абонента. Для фіктивного номера телефону 9995541, коду регіону (код города / код міста) 2751 (Tadjourah) та Телефонний код країни 00253 дзвоніть 00253 2751 9995541. Якщо дзвінок здійснюється на мобільний пристрій, код регіону (код города / код міста) поєднується з префіксом мобільного оператора та номером абонента. Якщо дзвінок здійснюється абоненту в тій самій країні, код регіону (код города / код міста) можна пропустити. У випадку національних дзвінків з одного стаціонарного телефону на інший телефонний код також може бути пропущений у багатьох країнах, коли обидва абоненти мають однаковий код регіону (код города / код міста). Зокрема, у країнах, де абоненти мають змогу зберегти свій номер телефону після переїзду в інше місце чи місто, код регіону (код города / код міста) - у даному випадку 2751 - також потрібно вводити.\nПослуги, доступ до яких здійснюється через сервісні префікси, можуть стягувати плату не тільки з телекомунікаційних компаній, але і з компаній, які пропонують ці послуги. Як результат, ряд сумнівних компаній пропонують послуги, які є малокорисними, але спричиняють суттєві витрати. Щоб ще більше збільшити свій прибуток, подібні сервіси намагаються утримати абонентів на лінії якомога довше. Наглядові органи регулярно вживають заходів проти таких постачальників, але на це не можна розраховувати. Крім спеціальних номерів, які можна ідентифікувати за допомогою їх префіксів, існують також номери швидкого набору. Найвідомішими є аварійний номер 112 у Європі та 911 у Північній Америці. Ці номери можна використовувати по всій країні без префіксів, наприклад, без Телефонний код країни +253 (00253) або коду регіону (код города / код міста) 2751 (Tadjourah).\nЯкщо, перебуваючи в Джибуті, користувач бажає зателефонувати абоненту в Tadjourah, окрім коду міста, знадобиться Телефонний код країни, до якої потрібно зателефонувати. Телефонний код країни Джибуті починається з +253 (00253), таким чином, якщо, перебуваючи в Україна, користувач бажає зателефонувати на номер в Tadjourah, потрібно додати до такого номера префікс +253 2751. В цьому разі нуль перед кодом області пропускається. Для фіктивного номера телефону 9995541, коду регіону (код города / код міста) 2751 (Tadjourah) та Телефонний код країни 00253 дзвоніть 00253 2751 9995541.


Пригода на галявині (укр.)\nГоловна » Прес-центр Русанівського ліцею » Пригода на галявині (укр.)\nОдного разу зібралися музичні інструменти Лісової філармонії на свою раду. Вона проходила на зеленій галявині, уквітчаній запашними конваліями. Кого тут тільки не було?! Смичкові, ударні, мідно-духові — тобто всі. Раду не скликали декілька років. Тому для всіх це було несподіваною, але приємною подією, адже можна поспілкуватися, відірвавшись від напружених концертів, гастролей. Навіть завітав орган. Він зайняв ледь не весь простір галявини. Влаштовуючись якнайзручніше, орган ледь не сів на трикутник, який пробігав повз нього.\nГоловою ради було фортепіано. — Хвилинку уваги,— почало воно говорити. — До нас надійшов лист з сусідньої галявини. У ньому йдеться про те, що ведмедик По бажає якомога швидше навчитися грати на будь-якому музичному інструменті: він має зіграти на концерті «Мелодії лісу» і всіх вразити. Відтак постає запитання: «На якому інструменті найлегше навчитися грати?» Які є пропозиції? — Гадаю, моя кандидатура є найкращою,— радісно вигукнув трикутник,— адже, щоб на мені грати, треба тільки відчуття ритму. — Ні, я з тобою не згодна,— відповіла гітара,— одним лише ритмом вразити когось надто важко, хоч і навчитися це робити легко. А ось моє звучання вразить кого завгодно, та й струни всі під рукою — не треба далеко тягнутися. На моєму грифі 6 струн, 19 ладів і можна зіграти аж 43 звуки. — Я також не гірша,— обурилася сопілка. — Дми собі в отвір та затискуй інші — і поллється чиста й задушевна мелодія. Правда, для цього ще й слух не завадить.\nНа галявині зчинився такий галас!.. Кожний музичний інструмент казав, що на ньому найлегше грати,а мелодії виходять просто неповторні. Не вимовив жодного слова лише орган, який розумів, що він є нелегким, — як не дивись! Суперечка вже триває годину, дві, три…\nТа ось на галявину завітав зайчик Митько. Він у своєму житті ніколи не бачив такої кількості інструментів! І вони не грають, а голосно сперечаються. Коли зайчик дізнався, стосовно чого суперечка, голосно розсміявся, аж упав на травичку. — Ну що ви, друзі мої , не варто сперечатися!— якось дуже впевнено почав Митько. — Якщо хочеш навчитися щось робити гарно, швидко не вийде. Адже хто поспішить, той людей насмішить. —А й правду говорить зайчик, — погодились інструменти та припинили безглузду суперечку.\nА як же наш ведмедик По? Він таки виступив на концерті — зіграв на сопілці, ніжній, сором’язливій. Але це сталося за рік. Навіть увесь зал устав. А вже за сім років наполегливого навчання По майже віртуозно грав на скрипці! Зайчик Митько став відомим співаком у Лісовій опері.\nКурбатова Софія, 7 клас, 2013 рік


"відблиски". Все новости, помеченные "відблиски" на Мета Новостях.\nДисплей захищений загартованим склом Corning Gorilla Glass 5. Xiaomi Mi 9T має потрійну камеру, ширококутний об’єктив, висока роздільна здатність, телеоб’єктив, штучний інтелект, і висувну селфі камеру. Тут встановлений акумулятор великої ємності з тривалим терміном служби, NFC, зчитувач відбитків… — вчера, 22:46\nОнлайн відкриття виставки Романа Яціва «Відблиски» Онлайн відкриття виставки Романа Яціва «Відблиски» — вчера, 22:21\nІталійський викладач Чезаре Ката склав неперевершений список завдань на літо для своїх учнів. Чим більше ви зможете сказати, тим більше зможете осмислити. Італійський викладач Чезаре Ката склав неперевершений список завдань на літо для своїх учнів. Чезаре Ката, який викладає в приморському містечку… — 22.05.20 13:21\nВід COVID-19 на Виноградівщині помер ромський барон\nСвій баронський титул очільник ромської громади успадкував від батька. Василь БЕДЗІР, Урядовий курєр Ще не так давно, наприкінці квітня у поселенні ромів, що в селі Підвиноградів на закарпатській Виноградівщині, захворювання на COVID-19 не фіксувалися. Але на початку травня ситуація помінялася й… — 14.05.20 19:47\nРання діагностика глаукоми є профілактикою сліпоти\nГлаукома - це деструктивна хвороба сітківки ока, яка провокує поступовий розвиток сліпоти. Вчені з Інституту офтальмології Лондонського королівського коледжу за допомогою штучного інтелекту розробили тест на раннє виявлення глаукоми. Він робить можливим почати лікування хвороби за півтора роки до…


В Запоріжжя привезли мощі святого Спиридона — Надобраніч\nсереда, 27.05.2009 09:27\nВладика йосиф подбав про те, щоб святиня потрапила на нашу землю. Священна реліквія перебуватиме в нашому місті цілих три дні. Але не менш цінним є те, що саме на його прохання на Україну з Греції прибули мощі святого Чудотворця Спиридона Триміфунтського, пише «Комсомолка».\nА Владика Йосип, Єпископ Запорізький і Мелітопольський, домовився про те, аби мощі святого Спиридона побували і на запорізькій землі. Цікаво, що заради цього графік їх перебування в Україні довелося продовжити на три дні. Так довго священна реліквія не перебувала в одному з міст України!\n— Святих мощей не буде ні в Дніпропетровську. ні в Миколаєві. ні в Одесі, – розповідає Владика Йосиф. — Не тільки запорожці, але й жителі сусідніх міст і областей приїдуть спеціально, щоб прикластися до мощей святого Спиридона.\nНазад в Грецію, на острів Корфу, мощі відвезуть спеціальним чартерним рейсом, який оплатили постійні меценати нашого регіону В’ячеслав Богуслаєв і Володимир Кальцев .\nСпиридону Тримифунтскому звертаються з проханнями про гарну погоду, наприклад, про дощі в посуху. Люди, які мають проблеми з законом, можуть попросити святого про справедливому вирішенні в юридичних справах, адже коли-то Чудотворець зупинив воду в річці для того, щоб на суді врятувати свого друга від наклепу.\n— Якщо людина винна, вона, звичайно, повинен зазнати покарання, — пояснює Владика Йосиф. — а якщо він винен – Господь його виправдає, і помічником в цьому буде саме Спиридон Триміфунтський.\nКажуть, що якщо людина звернеться з щирою молитвою до цього святого і попросить у нього допомоги у складній життєвій ситуації (особливо це актуально в період кризи), то Чудо-творець Спиридон обов’язково пошле йому світлу думку і підкаже, як знайти вихід.\nЗа словами Єпископа Запорізького і Мелітопольського Йосипа, подяки від парафіян, яким допоміг святий Спиридон, надходять постійно, але що ж саме змінилося в їхньому житті, люди не розповідають.\nДЕ МОЩІ ПРОБУДУТЬ\nСвященна реліквія прибула до Свято-Покровський собор вчора ввечері, 26 травня.\nПо закінченню молебні мощі Спиридона хресним ходом були передані у Свято-Андріївський собор. З допомогою ДАІ на тому відрізку шляху, по якому несли християнську реліквію, було перекрито рух. Протягом трьох днів у всіх охочих буде можливість прикластися до святих мощей і помолитися Чудотворцю.\n29 травня мощі Спиридона Триміфунтського убувають з України назад до Греції, на острів Корфу.\nСвятитель Спиридон Триміфунтський народився на острові Кіпр.\nТримифунтским був названий тому, що був обраний єпископом міста Тримифунта.\nСвятий Спиридон відомий своєю щедрістю і великодушністю. Все, що мав, він віддавав на потреби ближніх і мандрівників. За це Господь нагородив його даром зцілювати невиліковно хворих. Одного разу своєю молитвою святитель повернув до життя мертвого немовляти, а потім і його матір, яка померла від щастя, побачивши таке диво.\nОдного разу вночі злодії спробували вкрасти овець Спиридона, але вищі сили зв’язали злочинців і не дали їм згрішити. Вранці Чудотворець побачив пов’язаних і змилосердивсь над ними: розв’язав, наставив на шлях істинний, подарував по вівці і відпустив.\nКороткий опис статті: молитва св спиридона Владика йосиф подбав про те, щоб святиня потрапила на нашу землю. Священна реліквія перебуватиме в нашому місті цілих три дні. Запоріжжя, привезли мощі святого, Спиридона Регіони, Запоріжжя, мощі, святий Спиридон Триміфунтський\nДжерело: В Запоріжжя привезли мощі святого Спиридона


УНІТАЗИ - «Сантехмаркет»\n Позиції з 1 по 20 з 122 всього\nПоказати на сторінці: 8122040\nУнітаз-компакт Палітра МС Алкапласт беж, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз-компакт Палітра МС Алкапласт беж. Тип установки: Підлоговий\nУнітаз-компакт Палітра МС Алкапласт салатів, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз-компакт Палітра МС Алкапласт салатів. Тип установки: Підлоговий\nКомпакт EASY 011 3/5, купити в Києві, доставка по Україні\nКомпакт EASY 011 3/5, з сидінням дюропластовім антибактеріальним, вільно падаючим, легкознімним, 360х400х630 мм\nУнітаз підвісний EASY, купити в Києві, доставка по Україні\nПідвісний унітаз, колір білий 370х515x355 мм\nУнітаз-компакт Омега ЖС Алкапласт чорний. Тип установки: Підлоговий\nУнітаз PARVA PAR010 / PAR011, купити в Києві, доставка по Україні\nЧаша унітазу Cersanit Parva PAR010 / PAR011, 360х595 мм\nУнітаз підвісний ARTECO, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз підвісний ARTECO 36х51,5\nУнітаз EKO 2000 E020 / E021, купити в Києві, доставка по Україні\nЧаша унітазу CERSANIT EKO 2000 E020 / E021\nУнітаз EKO 2000 E 030 / E 031, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз компакта CERSANIT EKO 2000 Е030 / 031\nКомпакт PRESIDENT Р010, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз-компакт, з бічним підведенням води і горизонтальним випуском, сидіння з поліпропілену, колір білий, 375х400х645 мм\nУнітаз PRESIDENT P010 / P011, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз компакта CERSANIT PRESIDENT P010 / P011\nУнітаз PRESIDENT P020 / P021, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз компакта, з бічним підведенням води і вертикальним випуском, колір білий, 355х400х670 мм\nКомпакт MR031 3/6, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз компакт MR031 3/6, комплектується поліпропіленової кришкою. Розмір 625х370х750\nКомпакт MR031 3/6 Soft Close, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз компакт MR031 3/6, комплектується поліпропіленової кришкою Soft Close. Розмір 625х370х750\nКомпакт MR031 3/6 з кришкою з дюропласт, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз компакт MR031 3/6, комплектується кришкою з дюропласт. Розмір 625х370х750\nКомпакт KORAL 010 3/6 з кришкою з поліпропілену, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз-компакт, з бічним підведенням води і горизонтальним випуском, сидіння з поліпропілену, колір білий, 355х400х650 мм\nКомпакт KORAL 011 з сидінням з поліпропілену, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз-компакт, з нижнім підведенням води і горизонтальним випуском, сидіння з поліпропілену, колір білий, 355х400х650 мм\nКомпакт KORAL 031 3/6 з кришкою з поліпропілену, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз-компакт, з нижнім підведенням води і косим випуском, сидіння з поліпропілену, колір білий, 355х400х650 мм\nУнітаз підвісний DELFI, купити в Києві, доставка по Україні\nПідвісний унітаз, колір білий 350х525х360 мм\nУнітаз підвісний YASMINA з кришкою, купити в Києві, доставка по Україні\nУнітаз підвісний CERSANIT Yasmina c кришкою Soft Close, 525х350\nКупити унітаз в Києві\nДосить складно уявити собі, квартиру, будинок, і будь-яке інше установа без туалетної кімнати, обладнаної порцеляновими або фаянсовими сантехнічними виробами. Щоб кожна людина відчувала себе комфортно вдома або на роботі, ми пропонуємо купити унітаз в інтернет-магазині Santehmarket.in.ua.\nСьогодні це технологічна продукція, що забезпечує користувачеві максимальний рівень комфорту і гігієни. У деяких моделях реалізований принцип економного витрати води, що відповідає вимогам сучасних тенденцій.\nЯкщо вам ближче звичні форми, можна купити підлоговий унітаз.\nУ нашому каталозі представлені моделі з боковим, нижнім і універсальним підведенням води.\nВи заощадите місце в приміщенні і збережіть корисну площу, якщо купите підвісний унітаз.\nВиріб кріпиться до стіни, завдяки чому не порушується розкладка керамічної плитки на підлозі.\nСучасні виробники санфаянса випускають унітази різного дизайну і конфігурації, купити які можна в інтернет-магазині Santehmarket.in.ua за низькими цінами, що дозволяє навіть самому вимогливому покупцеві підібрати модель з урахуванням всіх своїх переваг і фінансових можливостей.\nУнітази можуть бути класифіковані в такий спосіб:\nпідлогові, монтовані до підлоги за допомогою спеціальних болтів і гайок;\nпідвісні, у яких ніжка-підставу відсутня, а сам унітаз монтується на стіну до спеціальної металевої рамі всередині неї - інсталяції.\nЗалежно від конфігурації чаші виділяють унітази:\nз поличкою (горизонтальний виступ в чаші): перевагою такої конструкції є відсутність бризок при експлуатації;\nбез полички: така конструкція полегшує підтримання чистоти.\nЗлив бачка унітазу може бути одинарним або подвійним. При одинарному зливі в чашу випускається відразу вся рідина з бачка, при подвійному - є можливість зливати лише частина вмісту. Унітаз з подвійним зливом дозволяє значно знизити споживання води, тому він є найкращим вибором для великих сімей.\nПеред покупкою унітазу рекомендується вивчити розташування каналізаційних труб і розтруба в приміщенні. З урахуванням чого можна купити модель з косим, горизонтальним або вертикальним випуском води, який максимально підійде до розтруба, а також істотно полегшить монтаж і підключення виробу.\nВ інтернет-магазині Santehmarket.in.ua можна купити будь-які унітази. Різноманітність моделей з чашами різної форми дозволяють вибрати варіант для приміщення будь-якого інтер'єрного стилю. Низькі ціни в поєднанні з високою якістю товарів роблять кожну покупку вигідною.\nНаш інтернет магазин продає сучасні унітази з кераміки які відрізняються різноманітністю конструкцій:\nЗ високим (підвісним) бачком,\nКомплекти з унітазу і інсталяції,\nА також - сидіння для унітазів\nПеред тим як купити унітаз, слід визначитися з конструкцією вироби. Залежно від типу монтажу розрізняють такі різновиди:\nпідлогові. Це класичний варіант унітазів. Вироби встановлюються на деякій відстані від стіни;\nпідвісні. Це більш дорогі за вартістю унітази, які монтуються на стіну санвузла. Це оптимальне рішення для малогабаритних кімнат;\nприставні. Такі моделі розміщуються біля стіни туалету. Використовуйте цей варіант, якщо бажаєте залишити максимум вільного простору в приміщенні.\nКрім цього, у нас Ви можете за доступною ціною придбати унітази для дітей. Від «дорослих» моделей вони відрізняються меншими розмірами і незвичайним яскравим дизайном.\nОсновне місце в нашому каталозі унітазів займають, безумовно, вироби з санфаянса. Вони досить міцні і здатні прослужити не одне десятиліття. Дорожчі за ціною унітази виготовляються з санфарфора. Незалежно від матеріалу виробництва поверхню виробів є максимально гладкою, щоб не вбирати запахи і сторонні включення.\nПідбирається з урахуванням зростання найнижчого члена сім'ї, який буде користуватися цим пристроєм.\nВона визначається формою чаші, бачка, випуску. Перераховані параметри підбирають, орієнтуючись на особливості санвузла і власні переваги.\nКрім цього, конфігурація залежить від управління (звичайне кнопкове / важільне або за допомогою системи інсталяції).\nБуває покриттям або підвісним. Унітази преміум-класу переважно комплектуються бачками, що вбудовуються в стіну.\nОсобливу популярність отримали козирькові конструкції. Але поряд з ними представлені моделі тарельчатого і воронкоподібного типу.\nБуває прямим і зворотним. Останній відрізняється більшою ефективністю, так як потік води омиває всю чашу.\nМи виконуємо продаж унітазів як стандартної конструкції, так і суміщених з біде. Сантехніка останнього типу виконує функції відразу двох виробів, що вигідно і за вартістю, і за певному місці в кімнаті. Також Ви можете замовити в нашому інтернет-магазині унітаз з антибактеріальним покриттям. Воно відповідає за високий рівень гігієнічності. А спеціальне антігрязевое покриття забезпечує простоту прибирання.\nІнтернет-магазин Santehmarket.in.ua пропонує купити унітази в Києві і з доставкою в усі інші міста України. У каталозі представлені моделі різних цінових категорій - від дешевих до елітних, що дозволяє підібрати сантехніку під свій бюджет. Щоб замовити унітаз, оформіть покупку на нашому сайті або зателефонуйте нашим менеджерам.


• Закарпатські ДАІшники подякували водіям за пристебнуті ремені безпеки • ЗакарпатПост •\nЗакарпатські ДАІшники подякували водіям за пристебнуті ремені безпеки\n16.11.2012 16.11.2012 post 276 Views\nЗаступник начальника Управління ДАІ Закарпатської області Юрій Вейкай звертався до водіїв, які не були пристебнуті ременем безпеки із закликом переглянути своє легковажне відношення до пасивних засобів безпеки.\nЯк він зазначив: «Не пристебнутий ремінь безпеки не лише робить водія правопорушником, але і лишає можливості уберегтися у разі дорожньо-транспортної пригоди». Добросовісні ж водії почули слова подяки, а маленькі пасажири не залишилися без корисних подарунків – світлоповертаючих стрічок.\nПрофілактичну бесіду з водіями-порушниками провів і начальник відділу ДАІ міста Ужгорода – Олексій Співак. У «найаварійнішій» точці обласного центру – на вулиці Минайській він розповів водіям про 6 травмованих та 1-го загиблого саме на цій ділянці дороги. Можливо, таких наслідків вдалося би уникнути, якщо пасажири були б пристебнуті, а водії пропускали пішоходів.\nНа автодорогах державного значення сполученням Мукачево – Рогатин – Львів та Київ – Чоп стається найбільше дорожньо-транспортних пригод у яких травмуються та гинуть люди, про що красномовно свідчать вінки обабіч. Саме тут, бути небайдужими до інших, висококультурними та законослухняними водіїв закликали командир взводу з обслуговування стаціонарного поста №2 – Владислав Лазар та заступник командира взводу з обслуговування стаціонарного поста №1 – Степан Чегіль.\nТакож, 16 листопада у Ужгороді правоохоронцями запланований ще один захід – масова здача крові для постраждалих у ДТП та всіх інших кому вона так необхідна. Працівники Державтоінспекції закликають всіх небайдужих долучитися до акції (м.Ужгород, вул. Л.Толстого, 15), адже саме Ваша краплина крові може врятувати чиєсь життя!\nПро це повідомили в Управлінні ДАІ УМВС України в Закарпатській області.\n← Ректор двох вузів провів неанонсовану прес-конференцію для обраних журналістів\nНа Берегівщині засідала райрада →


06.11.2013 Результати навчальної конференції\n6 листопада 2013 р. в Центрі роботи з дітьми та молоддю за місцем проживання відбулася відкрита навчальна конференція «Нові освітні технології - засіб підвищення якості виховного процесу в позашкільній освіті». Головною метою конференції стала можливість поділитися практичним досвідом застосування нових освітніх технологій в сфері позашкільної освіти, ознайомитися з проектною діяльністю організацій, що діють в сфері організації дозвілля дітей та молоді...\n30.09.2013 Змагання з футболу «3х3». Шлях до фіналу.\nЗмагання з футболу "3х3" "Шлях до фіналу" 28 та 29 вересня біля гуртожитків педагогічного університету відбулися групові ігри з футболу "3х3" серед команд клубів за місцем проживання. Протягом всіх матчів на полі тривала запекла боротьба за перемогу. Емоційна напруга зростала з кожною хвилиною гри, команди які перемагали, не приховували своїх емоцій та дуже весело и голосно святкували перемогу...\n23.09.2013 АНОНС! Футбол 3х3\nВже на наступних вихідних в в клубах за місцем проживання пройдуть традиційні змагання з футболу 3х3. Співорганізаторами заходу є Центр роботи з дітьми та молоддю за місцем проживання, Асоціація футболу 3х3 та міський центр фізичного здоровя населення "Спорт для всіх". Захід пройде за підтримки обласного осередку НОК України. Змагання відбудуться ,біля гуртожитків педагогічного університету (поле для міні-футболу) 28-29 вересня та 5 жовтня...\n14.09.2013 "День відкритих дверей" в клубах за місцем проживання\nНа минулих вихідних в Центрі роботи з дітьми та молоддю за місцем проживання пройшла важлива подія – «День відкритих дверей». Вже традиційно, шостий рік поспіль, дитячі клуби відкрили свої двері для всіх бажаючих активно, з користю та весело проводити своє дозвілля. В клубі «Фортуна» до заходу підійшли зі всією серйозністю. Активну участь в заході взяли педагог-організатор клубу та керівники гуртків...\n04.09.2013 АНОНС! День відкритих дверей\nДоброго дня! Вітаємо всіх з початком нового навчального року і запрошуємо до клубів за місцем проживання! Основний набір вихованців до клубів проходить до 15 вересня. Тож поспішіть вибрати клуб та гурток, який цікавить саме вас! Записатися до клубу, дізнатися про його діяльність, взяти участь в цікавих іграх та конкурсах ви зможете на 14 вересня на "Дні відкритих дверей". План проведення "Дня відкритих дверей": - 14 вересня 09...


Володимир Кличко vs Леннокс Льюїс. Відомі боксери зробили свій вибір\nБільшість ставить британця вище\nТелекомпанія BT Sports провела опитування серед чемпіонів світу з боксу на тему того, хто б виграв бій між Володимиром Кличком і Ленноксом Льюїсом, якби такий відбувся.\nВпевнену перемогу здобув Леннокс Льюїс. За співвітчизника віддали свої голоси Джо Кальзаге, Карл Фремптон, Девід Хей і Ріккі Хаттон. Також підтримав Льюса американець Джамел Херрінг і інші відомі боксери.\nКличко-молодший отримав один голос від Шакура Стівенсона.\nРаніше британці запитували чемпіонів, хто виграв би бій між братами Кличками.\nДжерело — BT Sports\nЛеннокс Льюїс може повернутися в ринг заради бою проти Майка Тайсона\nВІДЕО. Чекаємо на повернення? Володимир Кличко показав відео зі спарингу\nОлександр ПОВЄТКІН: «У Володимира Кличка сильний удар»\n05:00 UFC 259: Ян Блахович – Ісраель Адесанья. Дивитися онлайн. LIVE трансляція - MMA 1015\n04:55 Анатолій БЕЗСМЕРТНИЙ: «Будемо потроху змінювати команду» - Футбол 110\n04:32 Джозеф Бенавідес – Аскар Аскаров. Відео бою - MMA 100\n04:26 Челсі – Евертон. Прогноз на матч Сергія Нагорняка - Футбол 257\n04:17 Андрій МЕДВЕДЄВ: «Стаховський знову проявив спортивний подвиг» - Теніс 148\n04:01 Інтер – Аталанта. Прогноз на матч В'ячеслава Грозного - Футбол 1476\n03:56 Рожеріо Бонторін – Кай Кара-Франс. 5 секунд не витримав. Відео нокауту - MMA 76\n03:42 Дніпро-1 – Олександрія. Прогноз на матч Сергія Нагорняка - Футбол 3 933\n03:34 Джерело: Вільярреал відмовився від передматчевого тренування в Києві - Футбол 2 262\n03:23 Україна – Хорватія. Дивитися онлайн. LIVE трансляція - Футзал 71\n03:19 ВІДЕО. Королева ночі. Як Різатдінова спародіювала Полякову - Художня гімнастика 902\n03:05 Атлетіко – Реал. Прогноз на матч В'ячеслава Грозного - Футбол 1 707\n02:58 Богдан ЧОРНОМАЗ: «Головним було не зробити фальстарт» - Легка атлетика 1 134\n02:42 Дніпро-1 – Олександрія. Дивитися онлайн. LIVE трансляція - Футбол 62\n02:36 Шеффілд Юнайтед – Саутгемптон – 0:2. Відео голів і огляд матчу - Футбол 41\n02:34 Ліверпуль – Фулхем. Прогноз на матч чемпіонату Англії - Футбол 62\n02:30 Чому поєдинок Ян - Стерлінг має виправдати очікування фанів UFC - MMA 1 747\n02:25 Календар боїв українців 2021 у боксі: Богачук, Сіренко, Вихрист та інші - Бокс 3412\n02:21 Рух – Десна. Прогноз на матч Сергія Нагорняка - Футбол 604\n02:15 Кенні ШИЛС: «На нас чекають важкі матчі проти збірної України» - Футбол 304\n18:00 Біатлонний сезон-2020/21: розклад, анонси, трансляції, результати - Біатлон 6 195945\n00:05 Не хотів продавати Металіст! Ярославський розкрив деталі угоди з Курченком - Футбол 31 74733\n06:30 ЯРОСЛАВСЬКИЙ: «Курченко мені розрізав серце, порізавши килим з емблемою» - Футбол 20 52833\n09:07 Список Шевченка. Чому без гравців Зорі і Буяльского? - Футбол 239 47174\n19:30 ВІДЕО. Чистий гол скасовують! Гельзін обматюкав суддю у прямому ефірі - Футбол 226 45243\n16:05 Кубок Девіса. Україна - Ізраїль – 3:2. Текстова трансляція - Теніс 35 30918\n05:26 КОПОЛОВЕЦЬ: «У Мілевського були Ferrari, гарні жінки, а зараз він у Минаї» - Футбол 4 26057\n00:05 Ян Блахович – Ісраель Адесанья. Прогноз і анонс на бій - MMA 24980\n12:55 Нове-Мєсто-2021. Джима посіла 2 місце у спринті - Біатлон 32 22657\n16:59 Олімпік – Шахтар – 0:1. Текстова трансляція матчу - Футбол 339 18727


На вихідні в Україні у розпалі бабине літо – SkyNewsZP\nНа вихідні в Україні у розпалі бабине літо\nНа заході країни від п’ятниці до понеділка — комфортні +24…+25 °С. За прогнозом Sinoptik.ua, на початку тижня в деяких районах можуть пройти дощі, але температура істотно не зміниться. Вночі буде прохолодно, до +12 °С.\nСхід України: 10-13 вересня в Луганській та Донецькій областях буде спекотно, до +27 °С. У Харківській області повітря прогріється до +24 °С. Найближчими днями — сонячно й сухо. У вихідні невелика хмарність не зіпсує загального настрою ідеальної ранньої осені.\nУ Києві 10-13 вересня бабине літо подарує затишне тепло +23…+24 °С. Вночі буде до +15 °С. Але «як одягнутися», щоб не спітніти й не замерзнути? Якщо, наприклад, температура повітря у суботу у Києві о 6 ранку +14 °С, о 9 ранку +16 °С, а в середині дня — вище +20 °С, потрібно одягатись за принципом «капусти», щоб легко можна було зняти теплий верхній одяг.\nДвох запорізьких нардепів від «Слуги народу» облили зеленкою — фото\nСьогодні, 21 липня, в Києві поблизу ВР активісти…\nЗапорізька область зайшла на вихідні із…\nУ Запорізькій області через негоду на тиждень понад 600 будинків залишилися без газу (ФОТО)\nМинулого тижня на території Запорізької…\nЗапорізький будівельник Сабашук повідомив, що є запорукою виконання зобов’язань перед інвестором\nЗапорізький ДБК, слід говорити відверто,…


У Дніпрі дві шахрайки виманили у школярок гроші та золоті прикраси — «Лица»\nГлавная → Новости → Происшествия → У Дніпрі дві шахрайки виманили у школярок гроші та золоті прикраси\nПро це повідомив відділ комунікації поліції Дніпропетровської області за матеріалами Дніпровського ВП.\nЯк з’ясували правоохоронці, у травні поточного року на проспекті Пушкіна до трьох 11-річних дівчат підійшли жінки та запропонували «зняти порчу». Для цього, за словами шахрайок, їм необхідно принести з дому гроші та прикраси. Зі слів дівчат, вони ніби під дією гіпнозу зібрали у квартирі всі цінні речі та віддали шахрайкам. Після того, як зловмисниці отримали бажане, вони дали дівчатам «заклинання», яке потрібно прочитати в найближчій школі. А коли школярки повернулися, жінок з їх речами уже на місці не було.\nПоліція звертається до мешканців Дніпра. Якщо ви стали жертвою жінки на фото, зверніться до поліції за телефоном (056) 745 41 98.\nТэги: шахрайство, поліція


Бджолиний Віск, купити Бджолиний Віск в Україні\nЧи знаєте ви таємниці Бджолиного Воску?\nВіск – це ще одне багатство природи. Я читав багато статей і наукових досліджень про нього. І скрізь написано дуже складно і незрозуміло для пересічного читача. Але все ж, не можна недооцінювати та не звернути уваги на цей дорогоцінний будівельний матеріал бджіл. Днями, подорожуючи просторами інтернету, я знайшов дуже повну і доступну статтю про віск, яку рекомендую прочитати. Хочу висловити подяку автору цієї статті. Тепер і ви можете дізнатися наскільки чудовий цей природній матеріал, і як його можна використовувати для своєї користі.\nБджолиний віск – це один із самих унікальних продуктів на Землі, всі секрети, якого ще й досі повністю не розкриті людством. Завдяки великій кількості корисних властивостей, бджолиний віск широко використовується в багатьох галузях, особливо в медицині і фармацевтиці, ну і, звичайно ж, в косметології.\nБджолиний віск виділяється із спеціальних воскових залоз, які розташовані на нижній стороні черевця бджоли, і зазвичай виробляти його здатні тільки молоді бджоли, вік яких становить від 10-ти до 20-ти днів. Бджоли добре виділяють віск тільки при задовільному годуванні медом і пилком.\nДля виробництва 1 кг воску бджоли витрачають біля 4 кг меду.\nВіск використовується бджолами як основний матеріал для будівництва щільників, а також в якості консерватора для збереження інших важливих продуктів, наприклад, меду.\nСклад бджолиного воску є досить таки складним. Не будемо вдаватися в подробиці, важливо відзначити лише те, що він багатий вітаміном А, який просто необхідний для живлення і поліпшення стану шкіри.\nТакож хочеться відзначити, що, не дивлячись на свій розвиток, людина досі не вміє створювати віск штучно, а може лише тільки очищати його від залишків меду та інших механічних домішок. Отриманий в результаті чистий натуральний бджолиний віск вже можна сміливо використовувати в натуральній косметиці, медицині, виготовленні муляжів, наочних посібників, які застосовуються в стоматологічній практиці, виробництва свічок, покриття деяких видів сиру для запобігання від висихання.\nКолір бджолиного воску може коливатися від білого до темно-жовтого відтінку. Для застосування в косметології рекомендується використовувати жовтий віск, так як саме в ньому присутній великий вміст вітаміну А, який при відбілюванні воску попросту руйнується.\nБджолиний віск володіє чудовими пом'якшувальними, живильними і протизапальними властивостями. Продукти на основі бджолиного воску добре впливають на поліпшення стану шкіри, а також сприяють швидкому загоєнню її різних ушкоджень (запалення, ранки, опіки та ін.).\nБджолиний віск досить повільно всмоктується в шкіру, утворюючи на ній як би захисну воскоподібну плівку, але при цьому не забиває пори. Така плівка істотно уповільнює процес зневоднення і старіння шкіри, роблячи її ніжною, гладкою та еластичною.\nБджолиний віск не розчиняється у воді, в гліцерині, і практично не розчинний у спирті. Але при цьому він добре розчиняється в жирних і ефірних маслах.\nПлавитися віск починає при температурі 63 - 65° С.\nМайте на увазі, що бджолиний віск не рекомендується розплавляти в металевому, чавунному, залізному або мідному посуді. Так як відбувається взаємодія жирних кислот, що містяться у воску з окремими видами металу, в результаті чого утворюються шкідливі солі. Найкраще для цієї мети підійде посуд з нержавіючої сталі, алюмінієвий, емальований або ж дерев'яний посуд.\nТермін зберігання бджолиного воску досить тривалий, навіть при звичайній кімнатній температурі. Рекомендується зберігати в темному сухому місці.\nМи застосовуємо віск для виготовлення різних мазей та натуральної косметики.


Ярмоленко заявив, що в першому таймі Нігерія скористалася помилками України\n00:00, 11 вересня 2019\nГравець збірної України - про матч проти Нігерії.\nРезультат поєдинку прокоментував вінгер української дружини Андрій Ярмоленко:\n- Нам сьогодні протистояв хороший суперник. Думаю, що було дуже багато помилок з нашого боку. Вже на наступному зборі розберемо їх і будемо рухатися далі.\nНастрій у нас був хороший. Я вже говорив, якщо ти приїжджаєш до збірної, то тут не можна розділяти гри на товариські і офіційні. Як можна не віддаватися на 100% на полі, коли стадіон заповнений, коли приходить стільки уболівальників?\nУ нас були проблеми в першому таймі через контратак Нігерії. Ми поступилися їм в деяких моментах. Вони дуже швидкі і скористалися нашими помилками. У другій половині гри ми перебудувалися і зуміли зупинити суперника, при цьому самі змогли забити.\nЗ кожною грою я відчуваю себе краще і краще. Але мені ще потрібен час, все це розуміють. Я пропустив 10 місяців, це була тільки четверта гра після повернення. Є якісь дрібні деталі, які можна відчути тільки під час ігор. На тренуваннях гравці бережуть і трохи шкодують один одного. Тому потрібно грати, щоб набрати оптимальну форму.\nМаркевич: Литовці потрапили під український каток


Оренда 2 кімнатна квартира вул Кульпарківська - Франківський район Львів-109355\nКульпарківська вул. Код: 100511\nЄвроремонт. Новий цегляний будинок. Є сигналізація. Якщо Вас цікавить саме ця пропозиція, тоді телефонуйте та вкажіть код менеджеру: 100511


24 січня 2018, 23:50\nРадіо Свобода продовжує публікацію документів із архівів Служби безпеки України, які відкрилися після Революції гідності.\nУ грудні 2017 року російський історик Андрій Берман опублікував архівний документ 2-го управління НКДБ СРСР, у якому розповідалося про плани чекістів «підібрати кандидатів» для відправки на Помісний собор РПЦ 1945 року. Цей собор став першим після знаменитої «зустрічі Сталіна зі священиками» і фактичної легалізації радянською владою Московського патріархату та останнім перед остаточною ліквідацією як окремої структури «Обновленської церкви», створеної більшовиками у 1922 році. Наприкінці документу пропонувалося: «Усім агентам із числа єпископів, учасникам передсоборної листопадової наради, після прибуття до Москви зв’язатися з працівниками 5-го відділу 2-го управління НКДБ СРСР». Нові відомості про те, як духовенство співпрацювало з Луб’янкою (або саботувало цю співпрацю, що теж траплялося), можна знайти в доповідній записці з архіву СБУ в Києві (архівний шифр – ГДА СБУ ф. 16, оп. 1, спр. 562, арк. 141–152), копію якої надав Радіо Свобода дослідник українських архівів Костянтин Богуславський.\n«Доповідна записка про роботу і поведінку агентури з числа єпископату російської православної церкви в Україні» складена народним комісаром державної безпеки УРСР генерал-лейтенантом Сергієм Савченком і адресована начальникові 2-го управління НКДБ СРСР Петрові Федотову. Вона датована 15 січня 1946 року і містить відомості про 7 єпископів, троє з яких визнані «ненадійними», а інші – «чесно працюють з нашими органами». У записці, яка, як випливає з її тексту, була не єдиним таким документом, згадуються тільки агентурні клички ієрархів, проте описані епізоди їхньої діяльності та інші деталі дозволяють з високою часткою ймовірності встановити особи цих людей. Документ, якщо вірити зробленим на ньому позначкам, був розсекречений ще в березні 2013 року, проте доступ до нього історики змогли отримати тільки зараз.\nЗміст записки коментує священик Української автокефальної православної церкви, історик і ведучий програми Російської служби Радіо Свобода «З християнської точки зору» Яків Кротов: «Ідентифікувати цих людей цілком можливо. Хоча у звіті і пропущені деякі топоніми, частина географічних назв усе-таки вказана, як і реальні імена та прізвища священиків, які не є головними фігурантами документа. Головним джерелом інформації для цього є довідник митрополита Мануїла Лемешевського про архієреїв Московського патріархату, деякі факти легко перевірити за допомогою матеріалів, доступних у відкритих джерелах в інтернеті».\n«2-е управління НКДБ – це управління контррозвідки: Україна у 1946 році сприймається як територія завойована, ба більше, яка межує з іншими нещодавно завойованими країнами, і в цьому сенсі ще не зовсім «внутрішня». Але і з інших джерел очевидно, що Кремль зберігав релігію насамперед із зовнішньополітичних міркувань, як один із каналів впливу.\nГенерал-лейтенант Петро Васильович Федотов народився у 1901 році, помер у 1963-му. У 19 років – цензор при «Кавтрудармії»: під такою назвою Троцький відродив ідею «казаків» – солдатів, які самі себе годують. Службу відбував у Грозному. У вересні 1937 року – стрімкий злет, переведений до Москви. Після ХХ з’їзду КПРС у 1956 році виключений з партії, звільнений у запас за службовою невідповідністю, «за грубі порушення соціалістичної законності». Але, звичайно, під суд не відданий.\nАвтор документа – головний чекіст України Сергій Романович Савченко (1904–1966) – навіть трохи молодший за Федотова. Народився у Скадовську (Херсонщина), судячи з багатьох українізмів у тексті – українець. До НК був узятий у 17 років діловодом, рівно піднімався кар’єрними сходинками, українських чекістів очолив під час Другої світової війни, у 1951 році перебрався до Москви, а в 1955-му теж був звільнений «за службовою невідповідністю». Савченко був ініціатором і організатором вбивства греко-католицького єпископа Теодора Ромжі 1 листопада 1947 року.\nВ Україні і в 1946 році, і пізніше було вдвічі більше діючих храмів, ніж у Росії: близько шести тисяч. Єпископи-українці, єпископи, поставлені для України, в подальшому служили в різних областях Росії, причому зазвичай приводили за собою і відповідні «команди». У карикатурному вигляді повторилася ситуація XVIII століття, коли українське духовенство активно «імпортувалося» до Росії, бо мало більш високий освітній рівень».\nАгент «Спокійний»: «виявляє тенденцію до ухилення від виконання доручених йому завдань розвідувального характеру», «встановлюються факти нелояльного ставлення до Радянської влади».\n«Агент «Спокійний» – це єпископ Борис Вік (1906–1965), саратовець (чому і виписав собі секретарку з Саратова, через що йому докоряють у записці). Вік починав церковне життя в обновленській церкві, у 1934 році перейшов до Московського патріархату, але у 1935 році був заарештований. Однак він був звільнений уже через півтора року, і тепер зрозуміло чому – став агентом. Поставлений на початку списку, мабуть, тому, що був першим висвячений у єпископи для новозавойованої України – 2 квітня 1944 року, з титулом єпископа Ніжинського, вікарія Чернігівської єпархії.\nЩо стоїть за словами «прибув до єпархії у березні 1944 року, маючи спеціальне завдання НКДБ СРСР розвідувального характеру»? Вік був вікарієм («заступником») єпископа, який за три місяці до його приїзду був заарештований, – Симона Іванівського, котрий пережив в Чернігові окупацію. Через рік, у 1945-му, Віка зробили єпископом Чернігівським, а Іванівський, який був старший за Віка на 18 років, провів 10 років на каторзі, на лісоповалі.\nВік характеризується у записці не дуже позитивно. Він написав усього три доноси на своїх священиків – мало! Має «тенденцію до ухилення від виконання» завдань. Йому дали завдання – боротися з єпископом Української автокефальної церкви, а він не бореться. Щоправда, тут самі чекісти припустилися помилки: єпископ Геннадій Шиприкевич, з яким вони вимагали від нього боротися, насправді встиг піти на Захід, помер у 1972 році в Канаді, де була і є величезна українська діаспора з біженців 1944 року.\nВік узяв собі сумнівного заступника, підкуповував уповноваженого у справах РПЦ, листувався з висланим професором Казанської духовної академії Н. В. Петровим. Вік – це відомо, хоча і не згадується в наведеному документі, – дуже пишно служив, що викликало невдоволення влади.\nЦікаво, що через кілька місяців після дати, якою датований документ, Віка разом з єпископом Сергієм Ларіним (теж колишнім обновленець) направили до Японії для возз’єднання Японської православної Церкви з Москвою. Американці Віка і Ларіна не пустили. Місія, найімовірніше, контролювалася контррозвідкою. Вік кілька разів керував єпархіями Московського патріархату за кордоном, зокрема, у США. Тож агентом він все-таки виявився «надійним».\nАгент «Кольцов»: «висловлює серед духовенства антирадянські настрої, призначає на кращі парафії священиків, підозрілих за антирадянською діяльністю та пов’язаних з оунівським підпіллям». «У гонитві за особистою наживою запровадив у своїй єпархії всілякі податки на священнослужителів».\n«Агент «Кольцов» – єпископ Феодосій Ковернинський (1895–1980). Корінний українець, священик з 1916 року, перейшов в обновленство, служив в Чернівцях. У 1945 році перейшов до Московського патріархату і був висвячений на єпископа Чернівецького і Буковинського. Звіт повідомляє, що у березні 1945 року з Ковернинського була знята судимість 1937 року. Серед репресованих Ковернинський не згадується – цілком можливо, що він був засуджений, але після згоди на вербування звільнений – як і Борис Вік.\nКовернинський, як випливає з документа, не вважається дуже благонадійним, кар’єри він не зробив, з 1956 року і до смерті жив у Києві. Можливо, його підвела надмірна жадібність, барвисто описана Савченком. Про Ковернинського зберігся дуже дивний анекдот, який саме пов’язаний з грошима: «Перебуваючи в Києві, він вирішив випробувати, як ставляться до нього інші архієреї. До свята Різдва Христового у 1976 році він послав кожному архієрею привітання і гроші в сумі 50 рублів з проханням молитися за нього за життя і після його смерті, і почав чекати результату: хто і як поставиться до його прохання. Тим архієреям, які не відповіли на його листа, він його повторив, бажаючи дізнатися: згодні вони молитися безкоштовно чи за гроші».\nАвтор записки Сергій Савченко дорікає Ковернинському за те, що той призначив благочинним якогось Юрія Стеф’юка, 1896 року, нібито активного члена ОУН. Дійсно, в ОУН був Юрій Стеф’юк, але він втік з німцями у 1944 році, а коли повернувся нелегалом у 1951-му, то був відразу заарештований і перевербований – виступив з книжкою, яка викриває ОУН («На світлу дорогу», Київ, 1962). Мабуть, причина цієї невідповідності – плутанина в картотеці НКДБ».\nАгент «Твердий»: «віддає парафії священикам-західникам», «веде дворушницьку лінію», «приховує дані про антирадянські настрої священства від УНКДБ», «групує навколо себе ворожий елемент», «істотних матеріалів про антирадянську діяльність духовенства не надає». «Взято в активну агентурну розробку».\n«Агент «Твердий» – це єпископ Вінницький і Брацлавський Варлаам Борисевич (1899–1975). Уродженець Волині, там і служив, за Пілсудського навіть потрапив під суд за нападки на католиків. Під час війни під бомбардуванням загинула його дружина. Савченко ним незадоволений: Борисевич почав ставити «своїх», священиків із Волині. Місцеве ж духовенство «стукало» на владику чекістам, і Савченко зажадав нетвердого в лояльності «Твердого» прибрати. Із січня 1946 року він дійсно був прибраний до рідної для нього Волинської кафедри.\nДійшло навіть до того, що віряни скаржилися на нього патріархові, – мовляв, владика не захищає церкву, а навіть навпаки. Патріарх, зрозуміло, заходів не вжив, навпаки, у 1961 році Борисевич очолив Білоруську церкву. При ньому закрилися сотні церков, припинила заняття Мінська семінарія. У 1963 році в агента «Твердого» стався інсульт, і на цьому його кар’єра закінчилася».\nАгент «Глєбов»: «веде активну роботу з ліквідації уніатської церкви», «активно включився в роботу щодо виявлення ворожого елемента», «перебуває під постійним агентурними наглядом».\n«Список агентів, які «чесно працюють з нашими органами», відкриває «Глєбов» – єпископ Макарій Оксіюк (1884–1961).\nОксіюк – великий візантолог, професор Київської духовної академії з 1917 року, став священиком у 1942 році, коли овдовів. 22 квітня 1945 року – вже після вербування – був висвячений на єпископа Львівського і Тернопільського. Ідея полягала в тому, що для боротьби з греко-католиками була потрібна перш за все «шанована» людина, як мінімум без «обновленської історії». Ліквідація Греко-католицької церкви була запланована у березні 1944 року, у квітні висвячують Оксіюка, коли він приїжджає до Львова, заарештовують очільника греко-католиків кардинала Йосипа Сліпого, у березні 1946 року проходить Львівський собор, на якому ліквідація і здійснюється – з участю «Глєбова». Ще через п’ять років його «кидають на Польщу»: Московський патріархат відбирає Польську православну церкву у Константинопольського, Оксіюк очолює «рейдерське захоплення» – операцію контррозвідки. У антирадянських зауваженнях не викритий, за греко-католиками полює справно, і все ж «перебуває під нашим постійним агентурними наглядом». «Довіряй, але перевіряй».\nАгент «Усов»: «виконував спеціальне завдання 2-го управління НКДБ СРСР», «провів велику роботу щодо виявлення агентури румунських і німецьких розвідувальних органів та іншого антирадянського елемента».\n«Агент «Усов» – єпископ Сумський і Охтирський Іларіон Прохоров (1889–1973). Священик ще дореволюційного висвячення, у 1938 році був на п’ять років відправлений на каторгу на Далекий Схід, 28 вересня 1945 року висвячений на єпископа. У 1947 році його нагородили орденом «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні», що досить пікантно, враховуючи, що він практично всю війну прожив в окупації. Суми були звільнені 2 вересня 1943 року, після чого Прохоров «перебував там протягом 2 місяців як представник Московського патріархату, виконуючи одночасно завдання 2-го управління НКДБ СРСР». Судячи з наступної фрази, він допомагав заарештовувати священиків, які були «румунськими та німецькими» розвідниками. Які німецькі розвідники могли бути в окупованому регіоні? Мабуть, мова просто про арешти всіх, хто здавався недостатньо «лояльним». Попрацювавши донощиком, Прохоров потім служив і в Росії – очолював Іванівську, Омську і Ростовську єпархії».\nАгент «Петров»: «використовувався управлінням НКДБ для розробки антирадянського підпілля іоаннітів і ворожого елемента з числа духовенства і церковників», «за допомогою Петрова розкрито і ліквідовано нелегальний монастир в м Лисичанську».\n«Агент «Петров» – це єпископ Донецький і Ворошиловградський (Луганський) Никон (Олександр Порфірович Петін, 1902–1956). Обновленець, у 1933 році засуджений на п’ять років каторги (відбув їх повністю). 21 травня 1944 року висвячений на єпископа, у липні прибув до єпархії і, судячи з того, що в жовтні про його діяльність чекісти посилали до Москви окремий звіт, встиг багатьох посадити. Цей звіт хвалить його за донос на дві нелегальні громади, які були ліквідовані (одна в Лисичанську).\nАле за «Петровим» наглядали двоє агентів-«стукачів» із найближчого оточення. Ще б пак – він пригрів у єпархії свого вчителя Нафанаїла Смердинского. У серпневому номері «Журналу Московської патріархії» за 1945 рік Смердинський друкує свою статтю, в якій вихваляє патріаршество як «повернутий рай»: «Титул «Святіший» невід’ємний від Патріарха, як земного глави Церкви, як земного образу Христа, посередника, провідника … милостей благодатних … від … Ісуса Христа, сан якого носить Патріарх» (с. 55).\nАгент «Павловський»: «характерною особливістю в роботі «Павловського» є представлення цінних перевірених агентурних матеріалів, на підставі яких управлінням НКДБ були успішно ліквідовані агентурні справи «САМОСТІЙНИКИ» і «КЛУБОК». «За матеріалами «Павловського» був заарештований священик Березюк Платон Маркович, який проводив у період окупації активну антирадянську діяльність».\n«Сьомий і останній агент у списку – «Павловський». Це «діамант» у «єпископській короні» чекістів, єпископ Антоній Кротевич (1889–1973). Син священика, висвячений був ще до революції, став обновленцем, перебрався до Москви і був настоятелем Софійської церкви, що навпроти Кремля. У 1937 році засуджений до 5 років таборів, звільнений у 1942-му. Висвячений на єпископа 14 серпня 1944 року.\nЗа його доносами було посаджено відразу дві групи православних. Кротевич очолював кілька єпархій у Росії, у 1961 році змінив у Мінську агента «Твердого» – Борисевича, довершуючи знищення тут семінарії. Будучи єпископом в Іванові, навіть спалив єпархіальну бібліотеку і архів, а будинок єпархіального управління подарував міській владі.\nІсторик А. Сухоруков відзначав, що «діяльність митрополита Антонія (Кротевича) в 1950–1960-і роки принесла багато бід Церкві», і висував дотепне припущення: «обновленське минуле митрополита Антонія багато що пояснює». Тільки от невдача: обновленське минуле було майже у всіх ієрархів Московської патріархії».\nЗа словами священика Якова Кротова, звіти чекістів показують: практично всі ієрархи Московського патріархату були агентами Луб’янки. Втім, не всі однаково старалися. Деякі, як видно з опублікованого документа, навіть мали «тенденцію до ухилення від виконання завдань». У 1946 році головною турботою українських чекістів була ліквідація Української греко-католицької церкви (УГКЦ). Єпископи виявилися в той час, перш за все, агентами зовнішньої політики Кремля. Єпископ Мукачівський Нестор Сидорук (1904–1951) у серпні 1946 року їздив до Угорщини, щоб прийняти під руку Москви тамтешніх православних. І що ж? Біографія Сидорука як дві краплі води схожа на біографії інших агентів – мабуть, чекісти мали тверду інструкцію: з Полтави, 4 роки каторги, після завоювання Полтави стає священиком, а в жовтні 1945 року – єпископом, бере участь у Львівському соборі. Помер єпископом Курська.\nУвесь початок 1946 року митрополит Микола Ярушевич (агентурне прізвисько поки не відоме) переконував паризьких православних повернутися до Московського патріархату – переконав митрополита Євлогія Георгієвського, але той у серпні помер, чим зірвав спецоперацію. Письменник і філософ Іван Ільїн писав тоді: «Наївна безпорадність іноді виражається у своєрідному «дальтонізмі»: людина раптом (або поступово) сліпне для одного «кольору», для певного сектора життя. Один увірував, що успіх Червоної армії становить честь і славу Росії… Інший увірував, що сан Всеросійського Патріарха робить людину «мудрою», «геніальною», «святою», «священномучеником» … і ось він уже шепочеться з чекістами в рясах, прислуговує у храмі єпископові-перебіжчику і мріє підім’яти під радянську церкву всі східні патріархати (клерикальний імперіалізм радянської церкви)… Одяг не гарантує нічого. Хіба ієрочекісти, які прилетіли до Парижа і спокусили митрополита Євлогія і митрополита Серафима (Лук’янова), були не в рясах? Хіба шулер не видає себе занадто бездоганним фраком і білосніжною сорочкою з діамантовими запонками?»\nСБУ в Запоріжжі вилучила зброю у представників пов’язаної з УПЦ (МП) організації «Радомир»\nАрхіви України: чекісти контролювали вибори патріарха РПЦ


Samsung Galaxy S8 і Note 8 не отримають нову оболонку One UI - ТехноФан\n7 листопада стартувала конференція Samsung для розробників, на якій приділили увагу згинаючимся екранам Infinity Flex, показали перший прототип гнучкого смартфона і розповіли про майбутнє фірмової оболонки для смартфонів.\nSamsung Experience канула в лету і десятої версії можна не чекати. Замість цього в січні Galaxy S9, S9 + і Note 9 отримають One UI з Android Pie, темної темою і переробленим зовнішнім виглядом. Спочатку з’явилася інформація, що інші смартфони отримають нову оболонку пізніше в 2019 році. Але, представник Samsung спростував чутки і сказав, що флагмани 2017 року, Samsung Galaxy S8, S8 + і Note 8 не отримають One UI.\nРаніше Samsung обіцяли випустити Android Pie для серій A і J, в тому числі, для Galaxy S8 і Note 8. А це означає, що оболонка смартфонів залишиться старою, оновиться тільки версія Android. У будь-якому випадку чекати оновлень варто не раніше лютого-березня 2019.\nСхожі новиниSamsungSamsung Galaxy Note 8Samsung Galaxy S8\nHiFiMan представила тріо навушників для цінителів якісного звуку