Серед стипендіатів імені Героїв Небесної Сотні – двоє львів'ян | Львівська мануфактура новин\nСеред стипендіатів імені Героїв Небесної Сотні – двоє львів’ян\n09 Липня, 15:55\nЦьогоріч 40 кращих студентів університетів вперше отримають академічні стипендії імені Героїв Небесної Сотні. Тих, хто гідний таких стипендій відбирала конкурсна комісія, до якої увійшли представники родин Героїв. Список переможців опублікували на сайті Міністерства освіти і науки.\nСеред студентів, які отримають стипендії, є львів‘яни.\nУ номінації “Гаографія” третьокурсниця Львівського національного університету ім. І. Франка Любов Загрійчук, а в номінації “Сценічне мистецтво” – четвертокурсник цього ж університету Олег Пригода.\nКрім того по 3 стипендії призначили за спеціальностями: “Географія” – імені Героя Небесної Сотні Ігоря Костенка; “Сценічне мистецтво” – імені Героя Небесної Сотні Сергія Нігояна.\nСтипендії призначають за результатами літньої сесії, тож виші мають після її закінчення підтвердити право кандидатів на академічну стипендію.\nЦьогоріч на здобуття стипендії імені Героїв Небесної Сотні заклади вищої освіти номінували 92 студентів. Із них конкурсна комісія відібрала 40 стипендіатів.


Готелі в м. Монтгомері з Hotels.comSee this page in Englishукраїнська (Україна)Бронюйте онлайн або по телефону На головнуСпеціальні пропозиціїГрупиHotels.com™ RewardsСлужба підтримкиВаші бронюванняДопомогаВідгук про веб-сайтЗалишити відгук про готельОбліковий записУвійтиСтворити обліковий записВаші бронюванняГотеліГотелі, ВеликобританіяГотелі в місті МонтгомеріГотелі в місті МонтгомеріПошук готелів у м. МонтгомеріНазва міста, визначного місця, готелю, адреса або поштовий індексПриїзд:Від’їзд: Точні дати мені не відоміНомерів:123456789+Номер 1:Дорослих:12345678Віком від 18 роківДітей:0123До 18 роківВік на момент приїзду:Дитина 1:-?-<11234567891011121314151617Показати пропозиціїЗберіть 10 діб – отримайте 1 безкоштовно*Не проґавте приховані ціни в певних готелях.12345678910=Популярні серед українських мандрівниківГотелі в місті МонтгомеріНайпопулярнішийThe Dragon HotelВідмінно 4,1 / 5( 65 перевірених відгуків )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 15 людей переглянули цей готель.Mellington Hall HotelВідмінно 4,2 / 5( 21 перевірених відгуків )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 10 людей переглянули цей готель.Nags Head InnВідмінно 4,6 / 5( 5 перевірених відгуків )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 8 людей переглянули цей готель.Готелі в межах 10 км від м. МонтгомеріThe Talbot HotelДобре 3,7 / 5( 35 перевірених відгуків )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 8 людей переглянули цей готель.Готелі в межах 15 км від м. МонтгомеріThe Red Lion InnНадзвичайно 4,8 / 5( 20 перевірених відгуків )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 7 людей переглянули цей готель.Abel's HarpЗадовільно 2,9 / 5( 10 перевірених відгуків )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 7 людей переглянули цей готель.The Castle HotelВідмінно 4,5 / 5( 11 перевірених відгуків )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 6 людей переглянули цей готель.Touchstone HouseПоки що відгуків немаєHotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 5 людей переглянули цей готель.Royal Oak HotelВідмінно 4,2 / 5( 13 перевірених відгуків )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 4 людей переглянули цей готель.Penygelli Country House ApartmentsНадзвичайно 5,0 / 5( 2 перевірених відгуки )Hotels.com™ RewardsЗа кожні 10 діб проживання в готелях отримайте 1 добу безкоштовно*! Протягом останньої години 4 людей переглянули цей готель.Переглянути більше готелів у м. МонтгомеріНещодавні бронюванняBig Bear Lodge4-зірковийвід 2 306 UAHRoyal Oak Hotel3-зірковийвід 2 079 UAHThe Dragon Hotel4-зірковийвід 1 614 UAHThe Lowfield Inn4-зірковийвід 1 647 UAHAffcot Lodge3-зірковийвід 2 471 UAHМожливість платити зараз або пізніше за більшість готелівБезкоштовне скасування більшості номерівГарантія найкращої ціниПерейти до карти готелів у м. МонтгомеріНайкращі готелі в місті МонтгомеріHotels.com допоможе вам знайти найкращі готелі у м. Монтгомері.\nЩоб вам було легше обрати ідеальний номер у готелі міста Монтгомері, Великобританія, на нашому сайті ви зможете з легкістю порівняти помешкання, у тому числі й наші найпопулярніші готельні мережі. На даний момент найпопулярнішим серед наших клієнтів готелем у місті Монтгомері є Nags Head Inn. За останню годину його забронювали 5 разів.


Лідер фракції “Батьківщини” в українській Верховній Раді, екс-прем’єр Юлія Тимошенко закликала ліквідувати “Нафтогаз“. На її думку, підприємство є зайвою “надбудовою”, де процвітає корупція. Свою позицію вона висловила в ефірі програми “Шустер LIVE” на телеканалі “112 Україна“.\n“Більшу частину українського газу видобуває компанія” Укргазвидобування “, і вона НАК” Нафтогазу “цей газ продає”, - наводить УНН її слова.\nТимошенко повідомила, що собівартість видобутку газу на Україні складає 23,5 долара за 1000 кубометрів. За її словами, ця сума бухгалтерської цифри, взятої з контракту між “Нафтогазом” і “Укргазвидобування” за видобуте паливо.\n“Якщо мені на тиждень дадуть трошки подивитися на бухгалтерські документи” Укргазвидобування “, я вам покажу, що ціна нижче насправді, ніж 23,5 долара. Тому що там все життя - відкати. Там все життя є завищені ціни, тому що на цьому живе весь корумпований політикум “, - заявила вона.\nТимошенко також переконана, що “Нафтогаз України” є непотрібною надбудовою, від якої потрібно позбутися. “” Укргазвидобування “видобуває газ,” Укртрансгаз “транспортує газ. А справжня реформа полягає в тому, щоб залишити ці дві реальні структури”, - сказала екс-прем’єр.\n“А надбудова - НАК” Нафтогаз “, яка покликана для того, щоб концентрувати всі гроші і потім творити там мегакорупцію - повинна бути ліквідована”, - додала вона.\nКрім того, Тимошенко виступила за якнайшвидше створення слідчої комісії у Верховній Раді, яка проаналізує підвищення тарифів на комунальні послуги, і висловила готовність її очолити.\n• ЗМІ: Тимошенко закликає уряд платити за газ повну ціну »»»\nЛідерка партії "Батьківщина" Юлія Тимошенко закликала уряд України платити повну ціну за газ, встановлену угодою з Росією, яке вона ж і підписала в 2009 році. • Україна погодилася купувати російський газ за високою ціною »»»\nДержавна компанія “Нафтогаз України” погодилася заплатити за російський газ, поставлений у січні-лютому 2008 року, по 321 долару за тисячу кубометрів. • Росія врятувала Україну від банкрутства - прем'єр-міністр України Азаров »»»\n“Якщо б не стодоларова знижка в ціні на газ, Україні сьогодні була б банкрутом”, - заявив Азаров. • "Газову війну" пояснили "іграми" Ющенко »»»\n“Газової війни” Росії й України в січні 2009 року не відбулося б, якби не “гри” екс-президента України Віктора Ющенка з компанією RosUkrEnergo. • Екс-прем'єра України Тимошенко етапували в колонію »»»


Прикарпатські правоохоронці затримали злодіїв, які пограбували гараж пенсіонера - 0342.ua\nПрикарпатські правоохоронці затримали злодіїв, які пограбували гараж пенсіонера\n14:45, 18 серпня 2015 р.\nЗловмисників затримали патрульні Калуського міського відділу невдовзі після вчинення злочину.\nПро злочин калуських правоохоронців повідомив 77-річний пенсіонер. Прибувши на місце події слідчо-оперативна група з’яясувала, що невідомі особи шляхом розбиття тильної стіни гаражного приміщення вчинили крадіжку велосипеда, болгарки, інструментів та електроточила. Про цю кримінальну подію були оповіщені всі патрульні наряди, - пише сайт 0342.ua з посиланням на прес-службу УМВС в Івано-Франківській області.\nОдин з них, перебуваючи неподальк зазначеного місця на маршруті патрулювання, помітив підозрілих чоловіків, які вночі переносили об’ємні речі. Правоохоронці поцікавилися звідки та куди їх переносять. Таким чином з’ясувалося, що ці особи щойно вчинили крадіжку. Правопорушниками виявилися 36-річний та 28-річний жителі Калуського району. Вони раніше вже притягалися до відповідальності за вчинення майнових злочиныв.\nЗа цим фактом розпочато кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України (Крадіжка). Викрадені речі вилучено та повернуто законному власникові. Чоловікам загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років.\nІвано-Франківськ новини Івано-Франківська пограбування гараж


Як вибрати сережки срібні родированні - Европарфум\nЧи можна серед різноманіття сучасних прикрас знайти ювелірні вироби, одночасно поєднують в собі вишуканість, високий стиль, актуальні тенденції та демократичні ціни. Можна, якщо мова йде про асортименті інтернет – магазину Сильверленд . У нас Ви зможете вибрати і купити по – справжньому оригінальні, красиві і якісні ювелірні прикраси з срібла, що мають відбиток державного пробірного клейма та опломбований ярлик з необхідними реквізитами. Сильверленд знає толк в якості прикрас, тому в наш каталог потрапляють тільки ті вироби, які відповідають всім вимогам галузевих стандартів. Ми зібрали для вас найцікавіші і стильні ювелірні прикраси з срібла, купити які можна через інтернет, перебуваючи в будь-якій точці. Також хочемо вам порекомендувати Ювелирные укрешения из золота и серебра магаззин Сильверленд\nДля того, щоб виключити помилку у виборі прикрас, кожен товар доповнено докладним описом, що включає склад і пробу, вид вставок (при їх наявності), вага, розміри і ціну. До опису товару обов’язково додаються якісні фотографії прикрас, щоб ви могли отримати повне уявлення про ювелірні вироби з срібла, які хочете купити. Одне з важливих достоїнств нашого інтернет – магазину – широкий, постійно оновлюваний асортимент цікавих срібних виробів на будь-який смак.\nСтильні срібні браслети різних типів плетіння, зі вставками і без них.\nЕфектні, модні брошки з срібла, виконані в різноманітних стилях.\nОригінальні, масивні або лаконічні срібні кольє.\nЕксклюзивні кільця зі срібла, дизайн яких викликає захоплення.\nСрібні підвіски на будь-який випадок життя.\nЧудові сережки зі срібла, які можна підібрати в комплект до інших прикрас або купити окремо.\nРізноманітність стилів і матеріалів оформлення вражає уяву. У каталозі представлені ювелірні прикраси з срібла, для дизайнерського оформлення яких використана позолота, родированні, кольорова емаль і неймовірна кількість різноманітних вставок.\nКупити оригінальний подарунок за демократичною ціною буває непросто. Ювелірні прикраси з срібла – це як раз той випадок, коли невисока ціна дозволяє обрати нетривіальний, довговічний і витребуваний подарунок, який запам’ятається надовго. Інтернет – магазин – це вигідні ціни, що дозволяють придбати ювелірні прикраси з срібла дуже недорого, порадувати себе і своїх близьких, не завдаючи шкоди бюджету.\nСильверленд ювелірний інтернет – магазин.\nФото: Sergey Nivens/Rusmediabank.ru Тиждень буде активною і багатозадачного. Знаки вогню будуть намагатися взяти на себе багато, часом навіть занадто.


Читати Франц Кафка «Карна колонія» :: БУЛ\nГоловна » К » Кафка Франц » Карна колонія\n— Оце власне апарат, — мовив офіцер до вченого подорожника і оглянув якимось захопленим поглядом добре відомий йому апарат. Подорожник, здавалося, лише з ввічливості прийняв запрошення коменданта, який запропонував йому відвідати страту одного солдата, засудженого за непослух і образу начальства. Та й у самій карній колонії не було дуже великого зацікавлення цією стратою. Принаймні тут, у цій глибокій, невеликій піщаній долині, оточеній голими схилами, крім офіцера й подорожника, був лише приречений, тупа, широкоморда людина з розкуйовдженим волоссям і неохайним обличчям, та один солдат, що тримав важкий ланцюг, від якого відбігали малі ланцюги, що ними був зв’язаний по руках і ногах та за шию приречений; ці ланцюги поєднувалися сполучними ланцюжками. А зрештою, приречений виглядав так по-псячому покірно, що, здавалося, його можна було пустити вільно бігати по схилах, і вистачило б свиснути перед початком екзекуції, щоб він сам прийшов.\nПодорожник мало цікавився апаратом і майже байдуже ходив сюди й туди за спиною приреченого, а тим часом офіцер робив останні приготування — то він залазив під глибоко вкопаний у землю апарат, то сходив по драбині, щоб перевірити верхні частини. Власне це була та праця, яку можна б доручити машиністові, але офіцер дуже пильно виконував її сам, чи то тому, що був особливим прихильником цього апарату, а чи не було кому іншому довірити цю працю.\n— Тепер усе готове! — вигукнув він нарешті і зліз із драбини. Він був надзвичайно змучений, дихав широко відкритим ротом і мав дві тонкі жіночі хусточки, заткнуті за ковнір мундира.\n— Одначе ці мундири важкі для тропіків, — сказав подорожник, замість, як того сподівався офіцер, зацікавитись апаратом.\n— Певно, — мовив офіцер і почав мити замащені оливою й мазутом руки в поставленому для цього відрі з водою, — але вони нагадують батьківщину, ми не хочемо її забувати. Ну, от ви тепер бачите цей апарат, —додав він одразу, витираючи руки рушником і одночасно показуючи на апарат. — Досі потрібна була ручна праця, але далі апарат працюватиме вже сам.\nПодорожник кивнув головою і стежив далі за офіцером. А той усе пильно оглядав, щоб уникнути будь- яких випадковостей, і потім сказав:\n— Звичайно трапляються ушкодження, але я сподіваюся, що їх сьогодні не буде, хоч на них завжди треба вважати. Апарат повинен бути безперервно в русі дванадцять годин. Якщо ж і трапляться ушкодження, то лише незначні, і ми їх негайно полагодимо.\n— Може присядете? — запитав він нарешті, витягнув один плетений стілець із купи їх і запропонував його подорожникові; той не міг відмовитися; він сидів тепер на краю ями, яку обводив байдужим поглядом. Вона була не дуже глибока. По один бік ями лежала валом викопана земля, по другім боці стояв апарат.\n— Я не знаю, — сказав офіцер, — чи комендант уже пояснив вам апарат?\nПодорожник зробив невиразний рух рукою; офіцерові цього тільки й треба було, бо тепер він міг пояснювати сам.\n— Цей апарат, — сказав він і взявся за шатун, на який спирався, — винахід нашого попереднього коменданта. Я теж працював від найперших спроб і брав участь у всіх роботах аж до останнього вивершення. Але заслуга винаходу належить тільки йому одному. Чи чули ви про нашого попереднього коменданта? Ні? Отже я не перебільшу, коли скажу, що устаткування всієї карної колонії — справа його рук. Ми, його друзі, знали вже під час його смерті, що устаткування колонії творить таку цілість, що наступник його, хоча б він мав тисячу нових планів у голові, принаймні протягом багатьох років не зможе нічого змінити в старому. Наші передбачення виправдались, новий комендант мусів це визнати. Шкода, що ви не знали нашого попереднього коменданта! Але, — перепинив себе офіцер, — я базікаю, а ось же перед нами стоїть його апарат. Він, як ви бачите, складається з трьох частин. З бігом часу для кожної з цих частин витворились певні народні назви. Нижня називається ліжком, верхня — кресляр, а ця середня частина має назву борони.\n— Борона? — запитав подорожник. Він не дуже пильно прислухався. Сонце почало занадто сильно припікати в цій незатіненій долині, так що важко було стежити за думкою. Тим більше дивував його офіцер, що в тісному парадному мундирі, обтяженому еполетами й обвішаному шнурами, так захоплено пояснював свою справу, а до того ще, говорячи, кидався то там, то тут притискаючи ключем мутри. Здавалося, в такому самому стані, як подорожник, був і солдат. Він замотав на обидві руки ланцюги приреченого, сперся однією рукою на свою рушницю, звісив голову і був байдужий до всього. Подорожника це не дивувало, бо офіцер говорив по-французькому, а французької мови не розумів, звичайно, ні солдат, ні приречений. Тим більше впадало в око, що приречений усе ж силкувався стежити за поясненнями офіцера. З якоюсь сонливою настирливістю він завжди переводив погляд на те, що якраз пояснював офіцер, і коли цього останнього зараз питанням перепинив подорожній, він так само, як і офіцер, подивився на нього.\n— Так, борона, — сказав офіцер, — назва підхожа. Голки розміщені, як у бороні зуби, та й ціле рухається, як борона, лише що на одному місці і багато чіткіше. Зрештою, зараз ви зрозумієте це. Сюди на ліжко кладеться приречений. — Я хочу спочатку описати апарат, а тоді вже розпочати саму процедуру. Тоді вам краще буде стежити за нею. Тут ще одна зубчатка в креслярі дуже стерлася, вона голосно рипить, коли починає рухатись; тоді ледве чи можна буде пояснювати; тут, на жаль, дуже важко здобути запасні частини. — Отже, тут, як я сказав, ліжко; воно все вкрите шаром вати. Ви дізнаєтеся потім, для чого. На цю вату кладуть животом приреченого, звичайно, голого. Ось тут ремені для рук, тут для ніг, тут для шиї, щоб його прив’язувати. Тут скраю, в головах ліжка, де чоловік, як я вже сказав, спочатку лягає долілиць, є оцей повстяний чіп, який можна легко регулювати, щоб він припадав чоловікові якраз до уст. Його призначення — перешкодити кричати й кусати язика. Звичайно чоловік мусить узяти в рот повсть, бо інакше нашийний ремінь зломить йому карк.\n— Це вата? — запитав подорожник і схилився наперед.\n— Так, звичайно, — відповів офіцер, сміючись, — помацайте самі.\nВін схопив руку подорожника і провів нею по ліжку.\n— Це спеціально препарована вата, тому її так трудно впізнати з вигляду, про її призначення я ще скажу потім.\nПодорожник вже дещо призвичаївся до апарату; заслонивши долонею очі від сонця, він дивився на апарат угору. Це була велика споруда. Ліжко й кресляр мали однаковий обсяг і виглядали, як дві темні скрині. Кресляр підносився яких два метри над ліжком. По кутах вони були зв’язані чотирма мідяними штангами, які на сонці майже сліпучо блищали. Між скринями на сталевій линві рухалася борона.\nОфіцер ледве чи помічав попередню байдужість подорожника, але зате дуже втішився теперішнім його зацікавленням, тому він робив паузи в поясненнях, щоб дати час подорожникові безперешкодно спостерігати. Приречений наслідував подорожника; не маючи змоги прикрити очі рукою, він кліпав відкритими очима вгору.\n— Отже чоловік лежить, — мовив подорожник, відхилився на спинку стільця й схрестив ноги.\n— Так, — сказав офіцер, збив трохи назад шапку і провів рукою по гарячому обличчі, — тепер слухайте! Як ліжко, так і кресляр мають свої власні електричні батареї, ліжко потребує їх для себе, кресляр для борони. Щойно чоловіка прив’яжуть, ліжко починає рухатися, воно тремтить дрібними, дуже швидкими порухами одночасно як в боки, так і вгору та вниз. Подібні апарати ви бачили в лікувальних закладах, лише що всі рухи нашого ліжка точно розраховані; вони мусять найточніше відповідати рухам борони. На цю борону властиво покладається виконання вироку.\n— А як звучить вирок? — запитав подорожник.\n— Ви цього не знаєте? — мовив здивовано офіцер і прикусив губу. — Пробачте, якщо мої пояснення, можливо, безладні; я дуже прошу вас вибачити. Раніше мав звичку давати пояснення сам комендант; але новий комендант ухиляється від цього почесного обов’язку; та що він навіть такому високому гостеві, — подорожник спробував обома руками боронитися проти такого вшанування, але офіцер наполягав на цьому виразі, — навіть такому високому гостеві не довів до відома форми нашого вироку, це знову новина, яка… — з його уст рвалося прокляття, але він опанував себе й тільки сказав: — Я не знав про це, не моя в тому вина. Зрештою, я в кожному разі готовий пояснити типи наших вироків, бо ношу тут, він ударив по нагрудній кишені, — відповідні малюнки попереднього коменданта.\n— Малюнки самого коменданта? — запитав подорожник. — Отже він сполучав у собі все: був солдатом, суддею, конструктором, хіміком, креслярем?\n— Так, — сказав офіцер, хитнувши головою, з зосередженим, замисленим поглядом. Потім він уважно подивився на свої руки; вони здалися йому не досить чистими, щоб доторкатися до малюнків; тому він пішов до відра і помив їх ще раз. Потім витягнув невелику шкіряну теку й сказав:\n— Наш вирок не звучить суворо. Приреченому виписується на тілі бороною заповідь, яку він порушив. Цьому приреченому, наприклад, — офіцер показав на чоловіка, — на тілі буде виписане: Шануй своїх старших!\nПодорожник на мить подивився на чоловіка; а той, коли офіцер показав на нього, схилив голову і, здавалося, напружив усі сили слуху, щоб про щось довідатися. Але рухи його товстих, стиснутих уст ясно показували , що він нічого не міг зрозуміти. Подорожник хотів ще поставити різні питання, але, глянувши на чоловіка, лише запитав:\n— Чи знає він свій вирок?\n— Ні, — мовив офіцер і відразу ж хотів продовжувати свої пояснення, але подорожник перервав його:\n— Він не знає свого власного вироку?\n— Ні, — мовив офіцер, потім зупинився на одну мить, наче вимагаючи від подорожника точнішого обґрунтування його питання, а далі сказав:\n— Було б недоцільно йому про це говорити. Він відчує це на власній шкірі.\nПодорожник хотів уже замовкнути, як відчув, що приречений спрямував на нього свій погляд; здавалося, він питав, чи може той схвалювати такий процес. Тому подорожник, що вже був відхилився назад, схилився знову й ще запитав:\n— Але знає він, бодай взагалі, що він засуджений?\n— Теж ні, — мовив офіцер і засміявся до подорожника, наче очікуючи від нього ще якогось дивного відкриття.\n— Ні, — сказав подорожник і провів рукою по чолі, — отже чоловік ще й тепер не знає, як сприйнято його оборону?\n— Він не мав нагоди боронитися, — мовив офіцер, дивлячись убік, наче б говорив сам до себе і не хотів засоромити подорожника розповіддю про ці самозрозумілі йому речі.\n— Він мусів мати нагоду боронитися, — сказав подорожник і підвівся з стільця.\nОфіцер зрозумів, що йому загрожує небезпека надто довго затриматись на поясненнях апарату, тому він приступив до подорожника, сперся на його руку, показав на приреченого, що саме тепер, коли увага так очевидно зосередилася на ньому, струнко випростався — солдат теж натягнув ланцюги — і сказав:\n— Справа виглядає так. Я запрошений сюди, до карної колонії, на суддю. Не зважаючи на мою молодість. Бо я й при попередньому коменданті у всіх карних справах невідступно був з ним і найкраще знаю апарат. Принцип, на підставі якого я вирішую, такий. Провина завжди безсумнівна. Інші суди не можуть дотримуватися цього принципу, бо вони багатоголові і мають ще вищі суди над собою. Тут цього немає — або принаймні не було за попереднього коменданта. Правда, новий комендант уже виявив охоту втручатися в мій суд, але досі мені вдавалося боронитися від нього та вдаватиметься й далі. — Ви хотіли б пояснення цього випадку; він так само простий, як і інші. Один капітан заклав сьогодні вранці скаргу, що цей чоловік, що приставлений до нього слугою і спить під його дверима, проспав службу. Він мав обов’язок при кожному ударі годинника вставати й салютувати перед дверима капітана. Звичайно, обов’язок неважкий і потрібний, бо він як для охорони, так і для прислуги повинен бути бадьорим. Минулої ночі капітан хотів поглянути, чи виконує слуга свій обов’язок. При ударі двох годин він відкрив двері і побачив, що той, скорчившись, спав. Він узяв нагая і вдарив його в обличчя. Замість схопитися й попросити пробачення, цей чоловік схопив свого пана за ноги, струснув його й вигукнув: «Кинь геть нагая, або я тебе з’їм». Такий хід справи. Капітан годину тому прийшов до мене, я записав його свідчення — і відразу ж вирок. Потім я наказав закувати цього чоловіка в кайдани. Якби я спочатку його викликав і допитував, вийшла б лише плутанина. Він брехав би, якби вдалося викрити його брехню, він вигадав би нову брехню і т. д. А тепер я вже тримаю його й не випущу. — Чи тепер усе ясно? Але час минає, екзекуція мусіла вже початися, а я ще не скінчив пояснювати апарат.\nВін змусив подорожника сісти, приступив знову до апарату й почав:\n— Як бачите, борона відповідає формі людини, ось борона для верхньої частини тулуба, тут борона для ніг. Для голови призначений тільки оцей маленький різець. Ясно вам? — він схилився дружньо до подорожника, готовий до найдокладніших пояснень.\nЗморщивши чоло, подорожник дивився на борону. Розповіді про судовий процес його не вдовольняли. Одначе він мусів погодитися, що йшлося тут про карну колонію, що тут потрібні особливі заходи і все без винятку мусіло відбуватися за військовими приписами. А крім того, він покладав ще якісь надії на нового коменданта, який, очевидно, хоч і повільно, мав намір увести новий судовий порядок, що не лишилося непомітним навіть для обмеженої голови цього офіцера. Перебираючи ці думки, подорожник запитав:\n— Комендант буде присутній при екзекуції?\n— Невідомо, — відповів офіцер, неприємно вражений несподіваним питанням, і його дружня міна пересмикнулась:\n— Саме тому мусимо поспішати. Я навіть змушений буду, хоч і прикро мені, скоротити свої пояснення. Але я міг би завтра, коли апарат буде знову вичищений, — він дуже забруднюється, це його єдина хиба, — подати докладніші пояснення. Отже зараз лише найконечніше. — Коли людина лежить на ліжку і воно починає здригатися, борона опускається на тіло. Вона сама наставляється так, що ледве доторкається гостряками до тіла; коли вона наставиться, оця сталева линва натягається, як штанга. І тоді починається гра. Непосвячений не помітить зовні ніякої різниці в карі. Борона, здається, працює однаково. Дрижачи, вона вколюється своїми гостряками в тіло, яке поза тим ще дрижить від ліжка. Щоб дати змогу кожному перевірити виконання вироку, борону зроблено зі скла. Певні технічні труднощі викликало закріплення голок у склі, але по багатьох спробах це вдалося. Ми не боялися ніяких труднощів. І тепер кожен через скло може бачити, як відбувається запис на тілі. Може, хочете підійти ближче і поглянути на голки?\nПодорожник підвівся повільно, підійшов і нахилився над бороною.\n— Ви бачите, — мовив офіцер, — два роди голок у різноманітному розташуванні. Кожна довга має при собі коротку. Пише сама довга, а коротка випорскує воду, щоб змивати кров і завжди зберігати ясність напису. Кривава вода відводиться потім сюди, до малої ринви, і спливає нарешті в цю головну ринву, вивідна рура якої виходить у яму.\nОфіцер точно показував пальцем шлях, яким мусіла відходити кривава вода. Коли він, якомога більше унаочнюючи, рухом обох рук показав, куди входить вивідна рура, подорожник підвів голову й хотів, мацаючи назад руками, повернутися до свого стільця. Тоді він з жахом побачив, що й приречений, за його прикладом підійшов на запрошення офіцера оглянути зблизька устаткування борони. Він трохи натягнув ланцюгом заспаного солдата і схилився над склом. Подорожник хотів його прогнати, бо те, що він робив, мабуть, каралося. Але офіцер стримав однією рукою подорожника, другою взяв брилу землі і кинув її на солдата. Той рвучко підвів очі, побачив, на що зважився приречений, впустив рушницю, впер ноги закаблуками в землю, рвонув приреченого так, що той відразу впав, і потім дивився на нього, як той перевертався й бряжчав ланцюгами.\n— Підведи його! — закричав офіцер, зауваживши, що подорожник надто вдивився у приреченого. Подорожник навіть перехилився через борону, не помічаючи її, і хотів лише побачити, що сталося з приреченим.\n— Поводься з ним уважно! — знову крикнув офіцер. Він оббіг апарат, сам схопив приреченого за плечі і поставив його, що ще довго ковзався на ногах, з допомогою солдата.\n— Тепер я вже знаю все, — сказав подорожник, коли офіцер повернувся до нього.\n— Крім найголовнішого, — відповів той, схопив подорожника за руку й показав угору:\n— Там у креслярі міститься зубчатий механізм, який визначає рух борони, а той зубчатий механізм пристосований до креслення, на якому записаний вирок. Я маю ще креслення попереднього коменданта. Ось вони, — він витягнув з кишені кілька аркушів у шкіряній течці, — але, на жаль, я не можу дати їх вам до рук, бо це найдорожче з усього, що я маю. Сядьте, будь ласка, я покажу їх вам з отакої віддалі, тоді ви все добре бачитимете.\nВін показав перший аркуш. Подорожник радо сказав би щось схвальне, але він бачив лише лабіринтоподібні, багатократно перехрещені лінії, які так густо вкривали папір, що ледве можна було розпізнати білі поля між ними.\n— Читайте, — сказав офіцер,\n— Я не можу, — відповів подорожник.\n— Одначе тут дуже виразно, — сказав офіцер.\n— Дуже майстерно, — ухильно відповів подорожник, — але я не можу розшифрувати.\n— Так, — сказав офіцер, засміявся й знову сховав течку, — це не каліграфічне письмо для школярів. Його треба довго читати. Звичайно, ви теж нарешті розібрали б його. Природно, тут не може бути простий напис; він не повинен вбивати відразу, а лише пересічно за дванадцять годин; по шостій годині настає поворотний пункт. Отже, багато, багато прикрас мусить оточувати напис як такий; справжній напис обтягає тіло лише вузьким пасом, решта тулуба призначається для прикрас. Чи можете ви тепер оцінити працю борони і всього апарату? — Тож дивіться!\nВін зіскочив на драбину, повернув колесо, гукнув униз: «Увага, відступіться вбік!» — і все пішло в рух. Якби колесо не скреготало, було б розкішно. Наче спантеличений цим колесом, що заважало, офіцер погрозив йому кулаком, потім винувато розвів руками до подорожника і з поспіхом зліз униз, щоб звідси спостерігати хід апарату. Щось було ще не в порядку, що помічав лише він, тому поліз знову вгору, поринув обома руками в нутро кресляра, потім, щоб скоріше спуститися вниз, замість скористатися драбиною, зсунувся по штанзі і закричав, щоб його було чути в шумі, подорожникові в вухо:\n— Ви розумієте процес? Борона починає писати; коли вона скінчить писати перший шар напису на спині людини, повернеться шар вати і повільно переверне тулуб боком, щоб підставити бороні нову площу. Тим часом обписані ранами місця ляжуть на вату, яка внаслідок особливого препарування відразу зупиняє кров і підготовляє напис до наступного поглиблення. Оці зубці по краях борони при дальшому обертанні відривають вату від ран, кидають її в яму, і борона знову має працю. Перші шість годин приречений живе майже як звичайно, лише терпить великий біль. По двох годинах повсть викидається, бо людина вже не має сили кричати. До цієї огріваної електрикою миски в головах кладеться рижова каша, яку людина може споживати, якщо має охоту, скільки досягне язиком. Жоден не пропускає цієї нагоди. Я не знаю винятків, а мій досвід великий. Лише біля шостої години тратиться охота до їжі. Тоді я звичайно схиляюсь отут на коліна і спостерігаю це явище. Людина рідко ковтає останній раз. Вона лише обертає жоване в роті і випльовує його До ями. Я не можу тоді нахилятися, бо все полетіло б мені в обличчя. Але як стишується людина коло шостої години! Навіть найбожевільнішому повертається розум. Це починається з очей. А потім поширюється далі. Видовище, що може спокусити кожного лягти й собі під борону. Далі відбувається звичайно, лише людина починає розшифровувати напис, вона стягує уста наче вслухаючись. Ви бачили, що нелегко розшифрувати напис очима; але наш чоловік шифрує його своїми ранами. Звісно, це довготривала праця. Для довершення її потрібно йому шість годин. Аж тоді борона простромлює його наскрізь і викидає в яму, де він розпластується в сукровиці й ваті. Так кінчається суд, і ми, я і солдат, закопуємо його.\nПодорожник схилив вухо до офіцера і, заклавши руки в кишені, приглядався до праці машини. Приречений теж придивлявся до неї. Він трохи схилився і стежив за рухами голок, коли солдат, на знак офіцера, розрізав йому ззаду ножем сорочку й штани так, що вони зсунулися з приреченого; він хотів схопити падаючий одяг, щоб прикрити свою наготу, але солдат підвів його і стряс з нього останнє лахміття. Офіцер зупинив машину, і в тиші, що тепер запала, приреченого поклали під борону. Розв’язали ланцюги і натомість затягнули ремені; у першу мить приречений відчув полегшення. А потім борона осіла ще трохи нижче, бо це була досить худа людина. Коли гостряки доторкнулися до нього, мороз пішов йому по шкірі; тим часом, як солдат порався коло його правої руки, він, не знаючи сам куди, простягнув ліву, але це був напрям, де стояв подорожник. Офіцер безупинно дивився збоку на подорожника, наче намагаючися вичитати з його обличчя враження, яке справляла на нього екзекуція, що її він бодай поверхово вже пояснив.\nРемінь, призначений для руки, урвався; мабуть, солдат натягнув його занадто сильно. Офіцер мусів помагати, коли солдат показав йому одірваний шматок ременя. Офіцер теж перейшов на його бік і сказав, обертаючися до подорожника:\n— Машина дуже припасована; трапляється, що іноді щось урветься чи зламається, але з цього не можна робити помилково загального висновку; зрештою ремінь негайно замінимо; я застосую тут ланцюг; щоправда, від цього порушиться еластичність рухів правої руки. — І, накладаючи ланцюг, мовив він далі:\n— Засоби на утримання машини тепер дуже обмежені. За попереднього коменданта до моїх послуг була каса, призначена тільки для цієї мети. Тут був склад, у якому зберігалися найрізноманітніші запасні частини. Запевняю вас, що я майже марнотратив, я маю на увазі раніше, не тепер, як запевняє новий комендант, який використовує кожну нагоду, щоб нищити старе устаткування. Тепер він сам керує касою машини, і коли я посилаю за новим ременем, вимагається, як речовий доказ, порваний, новий приходить аж за десять днів, але дуже поганої якості і мало придатний. І коли я тим часом користуюся машиною без ременя, ніхто тим не турбується.\nПодорожник міркував: рішуче втручатися в чужі справи завжди річ ризикована. Він не був ні громадянином карної колонії, ні громадянином держави, якій вона належала. Якби він осуджував екзекуцію або хотів перешкодити їй, йому могли б сказати: чужинцю, мовчи; на це він не мав би що відповісти, хіба міг би додати, що він у цьому випадкові сам нічого не розуміє, бо подорожує з єдиним наміром спостерігати, а в жадному разі не зміняти чужі судові порядки. Але тут справа була все ж дуже спокуслива. Несправедливість процесу і нелюдськість екзекуції були безсумнівні. Ніхто не міг запідозрити подорожника в якихось корисних намірах, бо приречений був йому чужий, не земляк, людина, що не могла викликати його співчуття. Сам подорожник мав рекомендації високих урядів, прийняли його тут з великою пошаною, а що його запрошено на цю екзекуцію, це, здавалося, навіть вказувало на те, що від нього жадають висновку про цей суд. Це тим імовірніше, що комендант, як він тепер більше ніж ясно почув, не був прихильником цього процесу і майже вороже ставився до офіцера.\nРаптом подорожник почув гнівний окрик офіцера. Саме як він не без зусилля засунув у рот приреченому повстяного чопа, приречений з почуттям нестримної огиди заплющив очі й почав блювати. З поспіхом офіцер зірвав його з чопа вгору і хотів обернути головою до ями, але було вже пізно: нечисть розпливалася по машині.\n— У всьому винен комендант! — скричав офіцер і непритомно поточився вперед на мідяну штанґу, — машина забрудниться мені, як хлів.\nВін показав подорожнику тремтячими руками, що сталося.\n— Чи не силкувався я годинами переконувати коменданта, щоб за день до екзекуції не давали їсти. Але новий поблажливий порядок тримається іншої думки. Комендантові дами напихають чоловікові повну горлянку солодощів, заки його відведуть. Він усе своє життя живився смердючою рибою, а тепер мусить їсти солодощі! Хай би й так, я нічого не мав би проти, але чому не дають нової повісті, яку я випрошую вже чверть року. Як візьмеш без огиди до уст цю повсть, яку смоктали й кусали понад сто вмираючих?\nПриречений поклав голову й виглядав дуже мирно, а солдат заходився сорочкою приреченого чистити машину. Офіцер підійшов до подорожника, що в якомусь передчутті ступив крок назад, але офіцер схопив його за руку і відвів набік.\n— Я хочу одверто сказати вам кілька слів, — мовив він, — чи дозволите?\n— Звичайно, — відповів подорожник і слухав з опущеними очима.\n— Цей процес і ця страта, милуватися якою ви маєте сьогодні нагоду, не має тепер у нашій колонії жадного одвертого прихильника. Я єдиний її заступник і одночасно єдиний заступник спадщини старого коменданта. Про дальшу розбудову процесу я не можу й думати, я вживаю всі свої сили, щоб зберегти те, що є. Коли жив старий комендант, у колонії було повно його прихильників; частково я маю силу переконливості старого коменданта, але мені зовсім бракує його влади; наслідком цього прибічники розлізлися, їх ще багато, але вони не признаються.\nКоли ви сьогодні, в день страти, підете до каварні і прислухатиметесь навколо, ви, можливо, почуєте лише двозначні зауваження. Все це прибічники, але під теперішнім комендантом і при його сучасному світогляді вони мені зовсім не потрібні. І тепер я питаю вас: чи повинна через цього коменданта і його дам, що впливають на нього, загинути, — він показав на машину, — оця праця цілого життя? Чи можна допустити до цього? Навіть бувши лише чужинцем пару днів на нашому острові? Але не можна гаяти часу, бо щось готується проти мого судівництва; відбуваються вже наради в комендатурі, на які мене не запрошують; навіть ваші сьогоднішні відвідини, здається мені, знаменні для загального становища; вони — боягузи і посилають наперед вас, чужинця. Як відрізнялась екзекуція за попередніх часів! Уже за день до страти долина повнилася людьми; всі сходилися, щоб лише побачити; наступного дня рано з’являвся комендант з своїми дамами; фанфари будили весь табір, я рапортував, що все готове; товариство — жаден вищий урядовець не смів не з’явитися — розташовувалось навколо машини; ця купа плетених стільців лише жалюгідний лишок з тих часів. Свіжовичищена машина блищала; майже до кожної екзекуції я брав нові запасні частини. Перед сотнями очей — всі глядачі стояли навшпиньки аж до отих схилів — сам комендант клав приреченого під борону. Те, що тепер може робити простий солдат, була тоді моя, президента суду, праця, і це робило мені честь. А тоді починалась екзекуція! Жаден фальшивий звук не порушував праці машини. Багато хто вже зовсім не дивився, лежачи з заплющеними очима в піску; всі знали: тепер говорить справедливість. У тиші чути було лише стогони приреченого, приглушені повстю. Тепер уже не вдається витиснути з приреченого сильніші стогони, яких не могла б заглушити повсть; а тоді голки, що пишуть, скапували їдку рідину, якої сьогодні не можна вже вживати. І от надходила шоста година! Годі було вдовольнити всі прохання бажаючих, щоб дивитися зблизька. Комендант з властивою йому проникливістю наказував, щоб насамперед дати змогу дивитися дітям; але я силою свого становища міг бути присутній завжди; часто сидів я тут навшпиньки з двома дітьми, праворуч і ліворуч, на руках. Як ловили ми всі вираз просвітлення на змученому обличчі; як завмирали ми в сяйві цієї здійснюваної і вже доконаної справедливости! Що за часи, мій друже!\nОфіцер, очевидячки, забув, хто перед ним стояв; він обняв подорожника і поклав голову на його плече. Подорожник почував себе дуже розгублено і нетерпляче дивився через голову офіцера. Солдат закінчив чищення і насипав з бляшанки рижової каші до миски. Ледве зауваживши це, приречений, що, здавалося, вже цілком відпочив, почав діставати язиком кашу. Солдат усе відштовхував його, бо каша призначалася для пізнішого часу; але не менш непристойне було те, що солдат пхав туди свої брудні руки й жадібно їв кашу приреченого.\nОфіцер швидко опанував себе.\n— Я не хотів розчулити вас, — сказав він, — я знаю, що неможливо сьогодні розбудити відчуття тих часів. А зрештою, машина ще працює й діє сама собою. Вона діє сама, хоч і стоїть самотньо в цій долині. І трупи все ще падають під кінець праці у незбагненно ніжному леті до ями, хоч і не збираються, як колись, наче мухи, сотні людей навколо ями. Тоді мусіли ми навколо ями спорудити сильні поруччя, що давно вже знесені.\nПодорожник хотів відвернути своє лице від офіцера і безцільно оглядався навколо. Офіцерові здавалося, що він оглядає порожнечу долини, тому він схопив його руки, обкрутився навколо нього, щоб упіймати його погляд, і запитав:\n— Ви бачите ганьбу?\nАле подорожник мовчав; офіцер відступив від нього на мить; розставивши ноги, узявшися в боки, стояв і дивився в землю. Потім підбадьорююче засміявся до подорожника і сказав:\n— Вчора я був поблизу вас, коли комендант вас запрошував. Я чув запрошення. Я знаю коменданта. Я відразу зрозумів мету його запрошення. Хоч він і має досить сили, щоб виступити проти мене, одначе не зважується, а хоче усунути мене вашим вироком, вироком шанованого чужинця. Його розрахунок точний; ви другий день на острові, ви не знали старого коменданта і його поглядів, ви в полоні європейського світогляду, можливо, ви принциповий ворог смертної кари взагалі і такої машинової страти особливо, крім того, ви бачите, що страта відбувається без участі громадськості, похмуро, на вже дещо ушкодженій машині — взявши все це разом (так думає комендант), ви дуже легко могли б вважати мою процедуру неправильною. А коли ви вважаєте її неправильною, ви (я все говорю з погляду коменданта) не будете мовчати, бо ви певно покладаєтесь на свої випробувані переконання. Ви бачили багато відмінностей різних народів і навчилися поважати їх, тому ви, очевидно, не висловлюватиметеся проти процедури з усією рішучістю, як це ви може зробили б на своїй батьківщині. Але комендантові це зовсім і не потрібне. Вистачає одного побіжно, необачно кинутого слова. Не конче воно мусить відповідати вашим переконанням, аби лише йшло назустріч його бажанню. Я певен, що він дуже хитро випитуватиме вас. А його дами сидітимуть колом і наставлятимуть вуха; ви, прикладно, скажете: «У нас судова процедура інакша», або «У нас перед вироком допитують підсудного», або «У нас, крім смертної, є й інші кари», або «У нас тортури були тільки за доби середньовіччя». Все це зауваження так само правильні, як і самозрозумілі для вас, невинні зауваження, які не стосуються моєї процедури. Але як сприймає їх комендант? Я бачу його, цього доброго коменданта, як він відразу відсуває стільця набік і поспішає на балкон, я бачу його дам, як вони поспішають за ним, я чую його голос — дами називають його громовим голосом, — і ось він мовить: «Великий дослідник Заходу, що його завданням є дослідження судівництва в усіх країнах, щойно сказав, що наше старомодне судівництво нелюдське. На підставі висновку такої особистості я, природно, не вважаю можливим терпіти це судівництво. Отже відсьогодні я наказую…» і так далі. Ви хочете втрутитись, бо ви не сказали того, що він оголосив, ви не назвали моє судівництво нелюдським, навпаки, згідно з вашим глибоким переконанням ви вважаєте його найлюдянішим і найгіднішим людини, ви захоплені цією машинерією — вже пізно; ви не пройдете на балкон, уже наповнений дамами; ви хочете звернути на себе увагу; ви хочете кричати; але дамська рука затуляє вам уста — і я загинув разом з твором старого коменданта.\nПодорожник мусів стримувати посмішку; отаке легке було завдання, яке він вважав занадто важким. Він уникливо промовив:\n— Ви переоцінюєте мій вплив; комендант читав мої рекомендації, він знає, що я зовсім не знавець судових процедур. Якби я висловив якусь думку, це була б думка приватної людини, нічим не значніша від думки першого- ліпшого і в кожному разі багато менш варта від думки самого коменданта, який у цій карній колонії, скільки я знаю, має дуже широкі права; якщо його думка про цю процедуру така певна, як ви гадаєте, тоді я боюся, що цій процедурі прийшов кінець, навіть тут зайва моя скромна допомога.\nЧи тепер офіцер зрозумів? Ні, він ще не зрозумів. Він жваво замотав головою, кинув короткий погляд на приреченого й солдата, що стрепенулись і відсахнулися від рижу, підійшов зовсім близько до подорожника, подивився йому не в обличчя, а десь на сурдут і мовив тихіше, ніж попередньо:\n— Ви не знаєте коменданта; ви стоїте супроти нього і нас усіх — пробачте цей вираз — до певної міри нейтрально; ваш вплив годі було б переоцінити. Я був щасливий, коли почув, що ви самі будете присутні на екзекуції. Це розпорядження коменданта було спрямоване проти мене, але я обернув його на свою користь. Ви чули моє пояснення без впливу фальшивих нашіптувань і зневажливих поглядів — чого при першій участі в екзекуції не можна було б уникнути, — бачили машину і тепер маєте намір побачити екзекуцію. Ваш висновок уже певний; якщо є ще які дрібні сумніви, їх усуне вигляд екзекуції. А тепер я прошу вас: допоможіть мені проти коменданта!\nПодорожник не дав йому говорити далі.\n— Як же б це я міг, — вигукнув він, — це зовсім неможливо. Я так само не можу вам допомогти, як і зашкодити.\n— Ви можете, — сказав офіцер.\nПодорожник зі страхом побачив, що офіцер стискав кулаки.\n— Ви можете, — повторив офіцер ще настирливіше. — Я маю один план, який мусить удатися. Ви вважаєте, що ваш вплив недостатній. Я знаю, що він достатній. Але припустімо, що ви маєте рацію, хіба в такому випадкові не слід для збереження цієї процедури спробувати все можливе, навіть недостатнє? Отже слухайте, щоб ви сьогодні в колонії якомога стримувалися висловлювати свою думку про судів ництво. Коли б вас не запитали прямо, ви не смієте говорити самі; ваші уваги мусять бути короткі й невиразні; вони повинні помітити, що вам важко говорити про це, що ви роздратовані, що ви, на випадок потреби одверто, мусіли б рішуче вибухнути прокльонами. Я не вимагаю, щоб ви говорили неправду, зовсім ні; ви повинні лише відповідати коротко, наприклад: «Так, я бачив екзекуцію», або «Так, я чув пояснення». Оце й тільки, нічого більше. Для роздратування, яке вони повинні помітити в вас, є досить причин, може навіть з вини самого коменданта. Він, природно, цілковито не розумітиме справи і прийме на свій рахунок. На цьому будується мій план. Завтра в комендатурі під головуванням коменданта відбудеться велике засідання всіх вищих урядовців. Збудовано ґалерію, яку завжди заповнюють глядачі. Я змушений брати участь у нарадах, але мене розриває огида. Ну, і вас у всякому разі напевне запросять на засідання; коли ви сьогодні дотримуватиметесь мого плану, запрошення перетвориться на настирливе прохання. Але якби з якихсь невідомих причин вас усе таки не запросили, ви мусите вимагати запрошення; що тоді ви його дістанете, немає сумніву. Отже ви сидите завтра з дамами в ложі коменданта. Він часто кидатиме погляди вгору, щоб переконатися, чи ви там. Після різних байдужих, смішних, розрахованих лише на слухачів справ — здебільшого це портове будівництво, завжди те саме портове будівництво! — мова перейде на судівництво. Коли б цього не сталося з волі самого коменданта або справа відтягувалась, тоді я сам потурбуюся, щоб це сталось. Я встану й складу звіт про сьогоднішню екзекуцію. Дуже стисло, тільки звіт. Подібні звіти там не практикуються, але я зроблю. Комендант, як завжди, подякує мені з дружньою усмішкою, а потім ви не втримаєтеся, щоб не скористатися з доброї нагоди. — «Щойно подано, — так або подібно до цього почне він, — звіт про екзекуцію. Я хотів би лише додати до цього звіту, що якраз при цій екзекуції був присутній великий дослідник, який, як ви знаєте, зробив велику честь нашій колонії, своїми відвідинами. І значення нашого сьогоднішнього засідання підноситься завдяки його присутності. Чи відмовилися б ми від бажання поставити великому дослідникові питання, як оцінює він екзекуцію за старовинними звичаями і процедуру, що відбувається перед нею?» Природно, скрізь оплески, загальне схвалення, я кричатиму найголосніше. Комендант уклониться вам і скаже: «Отже я ставлю питання від імені всіх». Тоді ви підходите до парапету, кладете у всіх на очах на нього руки, інакше дами схоплять їх і гратимуться пальцями. — І от нарешті починається ваше слово. Я не знаю, як я витримаю напруження до цього моменту. У своїй промові ви не мусите ставити собі ніяких меж, кричіть про істину, перехиляйтесь через парапет, ревіть, так, але ревіть комендантові свою думку, свою непохитну думку. Чи може, ви не хочете, це не відповідає вашому характерові, може, у вашій країні в таких випадках поводяться інакше, і це добре, і цього цілком досить, не вставайте зовсім, скажіть лише пару слів, прошепочіть їх, щоб почули тільки ті урядовці, що під вами, ви зовсім не мусите говорити про недостатнє відвідування екзекуції, про порваний ремінь, про огидну повсть, ні, все інше я беру на себе, і, повірте, якщо моя промова не вижене його з залі, то змусить стати на коліна, щоб урочисто проректи: «Старий коменданте, я схиляюсь перед тобою». — Оце мій план. Хочете ви допомогти здійснити його? Але, звичайно, ви хочете, більше того, — ви мусите.\nОфіцер схопив подорожника за обидві руки та дивився, важко дишачи в обличчя. Останні речення він так кричав, що навіть солдат і приречений насторожилися; хоч вони нічого не розуміли, але перестали їсти й жуючи дивились на подорожника.\nВідповідь, яку він мав дати, була з самого початку безсумнівна для подорожника, він занадто багато пізнав у своєму житті, щоб завагатися в цьому випадкові; він був принципово чесний і не мав страху. Одначе тепер, дивлячись на солдата й приреченого, він мовчав одну мить, але нарешті сказав те, що мусів сказати:\nОфіцер довго кліпав очима, але не зводив з нього погляду.\n— Хочете вияснення? — запитав подорожник.\nОфіцер мовчки притакнув головою.\n— Я ворог цієї процедури, — мовив тепер подорожник, — ще перше, ніж ви пояснили її мені. Вашим довір’ям я, природно, не зловживу ні за яких обставин, — я вже зважив, чи мав би я право виступати проти цієї процедури і чи мій виступ міг би мати хоч невелику надію на успіх. Мені було ясно, до кого я мусів би насамперед звернутися: природна річ, до коменданта. Ви ще більше вияснили мені справу, не посиливши тим, звичайно, мого наміру, навпаки, мене зворушує ваше чесне переконання, хоч і не може змінити моєї думки.\nОфіцер мовчав, обернувся до машини, схопився за мідяну штангу і задивився, відхилившися трохи назад, вгору до кресляра, наче перевіряв, чи все в порядку. Солдат і приречений подружилися між собою; приречений подав солдатові знак, хоч це йому було дуже трудно, бо він був міцно прив’язаний, солдат схилився до нього; приречений щось йому прошепотів, і солдат притакнув головою.\nПодорожник підійшов до офіцера і сказав:\n— Ви ще не знаєте, що я хочу зробити. Свій погляд на процедуру я таки скажу комендантові, але не на засіданні, а наодинці; та я так довго й не затримаюсь тут, щоб узяти участь у якому-небудь засіданні; завтра рано я виїжджаю чи бодай сяду на пароплав.\nСкладалося враження, наче б офіцер не слухав.\n— Отже процедура вас не переконала, — мовив він до себе і засміявся, як сміється старий з нетямущої дитини, а за сміхом приховує свої справжні думки.\n— Так, надійшов час, — мовив він нарешті і подивився раптом на подорожника ясними очима, в яких світилась якась вимога, якесь прохання співчуття.\n— Який час? — запитав неспокійно подорожник, але відповіді не дістав.\n— Ти вільний, — сказав офіцер приреченому його мовою. Той спочатку не вірив.\n— Ну, ти вільний, — сказав офіцер. Тільки тепер обличчя приреченого справді ожило. Правда? Чи це примха офіцера, що могла змінитись. Чи цей чужий подорожник випросив йому помилування? Що це таке? — здавалось, питало його обличчя. Але не довго. Як і слід було сподіватись, він хотів, коли вже міг, справді бути вільним і почав рухатися, скільки дозволяла борона.\n— Ти порвеш мені ремені, — закричав офіцер, — заспокойся! Ми їх розв’яжемо. — І він взявся з солдатом, якому дав знак, до праці. Приречений тихо сміявся без слів, повертаючи голову то ліворуч до офіцера, то праворуч до солдата, не забував він і подорожника.\n— Витягни його, — наказав офіцер солдатові.\nЗ огляду на борону тут треба було діяти обережно. Приречений через свою нетерплячість уже мав кілька невеликих ран на плечах.\nАле тепер офіцер ледве цікавився вже ним. Він підійшов до подорожника, знову витяг невелику шкіряну теку, перегорнув її, знайшов нарешті аркуш, якого шукав, і показав подорожникові.\n— Читайте, — сказав він.\n— Я не можу, — відповів подорожник, — я вже сказав, що не можу читати цих аркушів!\n— Приглядайтесь уважно до аркуша! — сказав офіцер і приступив до подорожника, щоб читати з ним разом. Коли й це не допомогло, він почав водити малим пальцем з великої віддалі над папером, щоб ні в якому разі не доторкнутись до аркуша, і цим способом хотів полегшити читання подорожникові. Подорожник теж силкувався, щоб бодай цим догодити офіцерові, але нічого не міг вдіяти. Тоді офіцер почав читати напис по літерах, а потім прочитав усе ще раз зв’язно.\n— «Будь справедливий!» — сказано тут, — мовив він, — тепер уже й ви можете прочитати.\nПодорожник так низько схилився над папером, що офіцер, боячись дотику, відхилив його; подорожник, правда, вже не говорив, але було ясно, що він усе ще не може читати.\n— «Будь справедливий!» — сказано тут,— повторив ще раз офіцер.\n— Може бути, — сказав подорожник, — я вірю, що там так написано.\n— Добре, — сказав офіцер, бодай частково задоволений, і зійшов угору з аркушем по драбині; з великою обережністю він умістив аркуш у креслярі і, здавалося, зовсім переставляв зубчатий механізм; це була дуже клопітна праця, бо йшлося також і про зовсім маленькі коліщата, часто офіцерова голова зовсім зникала в креслярі, так пильно хотів він перевірити зубчатий механізм.\nПодорожник безперервно стежив знизу за цією працею. Йому заболіла шия, і очі боліли від залитого сонячним світлом неба. Солдат і приречений взялися до своїх справ. Сорочку й штани приреченого, що вже лежали в ямі, солдат витягнув кінцем багнета. Сорочка була жахливо брудна, і приречений прав її у відрі. Коли він надів сорочку й штани, солдат, як і сам приречений, мусів голосно засміятись, бо одежа ззаду була розпорота на дві частини. Можливо, приречений почував себе зобов’язаним розважати солдата і тому крутився колом у розірваному одязі перед солдатом, що качався по землі і бив себе по колінах. Все ж вони дещо стримувалися в присутності панів.\nКоли офіцер нарешті впорався, він оглянув ще раз цілість у всіх її частинах, закрив цим разом накривку кресляра, що досі була відкрита, спустився вниз, глянув до ями, а потім на приреченого, з задоволенням помітив, що той дістав свій одяг, потім пішов до відра з водою, щоб помити руки, нарешті всунув їх — цей сурогат був недостатній, але він мусів скоритися — в пісок, потім підвівся й почав розстібати мундир. При цьому йому відразу упали до рук ті дві дамські хусточки, які він заткнув зв ковнір.\n— Ось маєш свої хусточки, — мовив він і кинув їх приреченому. А подорожникові сказав пояснююче: — Подарунки дам.\nПопри очевидний поспіх, з яким він знімав мундир і потім зовсім роздягнувся, він поводився дуже уважно з кожною одежиною, по срібних шнурах свого військового сурдута провів навіть пальцями і струснув китицю. Правда, до цієї уваги мало пасувало те, що він, згорнувши кожну одежину, негайно кидав її роздратованим рухом у яму. Останньою лишилася йому коротка шпага з ременем. Він витягнув шпагу з піхов, переломив її, потім зібрав усе докупи, шматки шпаги, піхви і ремінь, і кинув їх так розмашисто, що вони аж забряжчали в ямі.\nТепер він стояв голий. Подорожник кусав губи й мовчав. Правда, він знав, що мало статися, але не мав жадного права в чомусь перешкоджати офіцерові. Якщо судова процедура, якої тримався офіцер, справді мала бути так скоро знищена — можливо, в наслідок втручання подорожника, до чого він почував себе зобов’язаним, — в такому випадкові офіцер діяв тепер зовсім правильно. На його місці подорожник зробив би те ж саме.\nСолдат і приречений спочатку нічого не розуміли, вони жадного разу не оглянулись. Приречений дуже втішився тим, що дістав назад хусточки, але не міг довго ними втішатись, бо солдат швидким несподіваним рухом вирвав їх у нього. Тепер приречений намагався своєю чергою висмикнути хусточки у солдата з-за пояса, куди їх той заткнув, але солдат пильнував. Вони звернули увагу аж тоді, коли офіцер був зовсім голий. Особливо здавався враженим від передчуття якогось несподіваного звороту справи приречений. Що сталося з ним, відбувалося тепер з офіцером. Можливо, так мало йти аж до кінця. Чи не цей чужий подорожник видав такий наказ. Отже це була помста. Хоч він сам і не страждав до кінця, але до кінця доведену мав помсту. Широка німа усмішка з’явилась на його обличчі і більше вже не зникала.\nА офіцер повернувся до машини. Коли вже й раніше було ясно, що він добре розумів машину, то тепер треба було справді дивуватись, як він обходився з нею і як вона йому корилась. Ледве він наблизився рукою до борони, і вона вже багатократно підіймалась і опускалась, доки не зупинилась на потрібному рівні, щоб прийняти його; він доторкнувся лише до краю ліжка, і воно почало вже дрижати; повстяний чіп сам спрямувався до його уст; видно було, як офіцер не хотів його брати, але вагання тривало лише мить, відразу ж скорився він і прийняв його. Все було готове, лише ремені ще звисали по боках, але вони, очевидно, були зайві, бо офіцера не треба було прив’язувати. Тоді приречений помітив вільні ремені, на його думку, екзекуція була недосконала без зав’язаних ременів, він кивнув солдатові, і вони прибігли прив’язати офіцера. Він уже простягнув одну ногу, щоб штовхнути шатун, який повинен був урухомити кресляр, але побачивши, що підійшли ті двоє, потягнув ногу назад і дозволив себе прив’язати. Тепер уже він не міг досягнути шатуна; ні солдат, ні приречений не могли знайти його, а подорожник не мав наміру навіть поворухнутись. Та це було непотрібне; ледве ремені були прив’язані, як машина вже почала працювати; ліжко дрижало, голки танцювали по шкірі, борона підносилась і спадала. Подорожник дивився на все це якийсь час, перш ніж згадав, що в креслярі мало б скреготіти одне колесо; але скрізь було тихо, не чути було найменшого шереху.\nЧерез цю тишу машина зовсім випадала з уваги. Подорожник дивився через неї на солдата й приреченого. Приречений був жвавіший, все його цікавило в машині, він то присідав, то ставав навшпиньки, весь час простягаючи вказівний палець, щоб показати щось солдатові. Подорожника це дратувало. Він вирішив лишитись тут до кінця, але вигляду цих двох він не міг би довго витримувати.\n— Ідіть додому! — сказав він.\nСолдат, може, й погодився б на це, але приречений сприйняв наказ як кару. Він улесливо просився з схрещеними руками, щоб йому було дозволено лишитися тут, а коли подорожник заперечено похитав головою, він навіть упав на коліна. Подорожник побачив, що накази тут нічого не допоможуть, він хотів перейти на той бік і прогнати їх обох. Та раптом почув вгорі у креслярі скрегіт. Він глянув угору. Значить, одна зубчатка таки зіпсувалася? Але трапилося щось інше. Накривка кресляра повільно підводилась і нарешті зовсім відкрилась. Показувались і стали підноситися вгору зубці однієї зубчатки, скоро з’явилось і все колесо; здавалося, наче якась величезна сила стискала кресляр, так що для цього колеса не було вже місця, колесо вивернулось на край кресляра, впало додолу, трохи прокотилося по піску й лишилось лежати. Але слідом упало інше, за ним пішло ще багато, великих, малих і ледве помітних, з усіма відбувалося те саме; уже здавалося, що кресляр спорожнів, але з’явилася нова, особливо чисельна група, колеса підносилися вгору, падали, котилися в піску й лягали. Під впливом цього явища приречений зовсім забув наказ подорожника, його цілковито захопили колеса, він кожного разу хотів схопити котресь з них і одночасно тягнув солдата, щоб той допоміг йому, але лячно відхоплював руки назад, бо відразу ж надходило наступне колесо, що бодай у першому накоті лякало його.\nПодорожник, навпаки, був дуже занепокоєний; очевидно, машина трощилась; її спокійний рух був зрадливий; він відчував, що мусів би тепер забрати офіцера, бо той уже не міг сам за себе потурбуватись. Але в той час, як падіння коліс цілковито опанувало його увагу, він втратив змогу спостерігати за всією машиною; і коли тепер, після того, як останнє колесо вийшло з кресляра, він схилився над бороною, його вразила нова, ще гірша несподіванка. Борона не писала, вона лише порола, і ліжко не перевертало тіла, а, трусячись, підкидало його на голки. Подорожник хотів втрутитися, зупинити все, бож це вже не були тортури, яких хотів офіцер, це була безпосередня смерть. Він простягнув руку. Але борона вже звелася набік з наколотим тілом, як це вона в звичайних випадках робила по дванадцятьох годинах. Кров лилася сотнею струменів, не змішана з водою, бо й водяні рурки не діяли цього разу. Нарешті не діяло й останнє, тіло не сповзало з довгих голок, спливало кров’ю, але висіло над ямою, не падаючи. Борона ніби хотіла б уже повернутися в попереднє становище, але, наче сама помічаючи, що не увільнилася ще від свого вантажу, лишалась над ямою.\n— Допоможіть же! — закричав подорожник до солдата й приреченого і сам схопив за ноги офіцера. Він хотів потиснути на ноги, а ті двоє мусили з другого кінця взяти за голову офіцера і так повільно зняти його з голок, але ті двоє не зважились підійти; приречений просто таки відвернувся; подорожник мусів піти до них і силою поставити до голови офіцера. При цьому він майже мимоволі глянув в обличчя трупа. Воно було таке саме, як і за життя; на ньому не було помітно ніяких ознак обіцяного спасіння; того, що інші здобували в машині, офіцер не здобув; губи були міцно стиснуті, очі відкриті, з виразом життя, погляд спокійний і переконливий, чоло простромлював гостряк великої залізної глиці.\nКоли подорожник і солдат з приреченим позаду дійшли до перших будинків колонії, солдат вказав йому на один із них і сказав:\n— Тут каварня.\nУ підвалі будинку було глибоке, низьке, печероподібне, з закуреними стінами й стелею приміщення. До вулиці воно було відкрите на всю свою широчінь. Хоч каварня мало відрізнялася від інших будівель колонії, що аж до палаців комендатури включно були дуже занедбані, вона все ж справила на нього враження історичної пам’ятки, і він відчув силу попередніх часів. Він підійшов ближче, пройшов у супроводі своїх супутників повз порожні столи, виставлені на вулиці перед каварнею, і вдихнув холодне, застояне повітря, що йшло з середини.\n— Старого поховали тут, — сказав солдат, — духівництво відмовило дати йому місце на кладовищі. Якийсь час вагались, де б його поховати, нарешті поховали тут. Про це офіцер вам, звичайно, не розповів, бо цього він найбільше соромився. Кілька разів він навіть намагався вночі відкопати старого, але його завжди проганяли.\n— Де могила? — запитав подорожник, що не міг повірити солдатові. Відразу ж побігли обидва, солдат і приречений, наперед і простягнутими руками показували, де мала бути могила. Вони провели подорожника аж до протилежної стіни приміщення, де за кількома столами сиділи відвідувачі. Це були, мабуть, портові робітники, кремезні люди з короткими, блискучими чорними бородами. Всі були без курток, у порваних сорочках, вбогі, пригноблені люди. Коли подорожник наблизився, деякі з них підвелись і, притиснувшись до стіни, дивилися на нього.\n— Це чужинець, — шепотіли навколо подорожника, — він хоче побачити могилу.\nВони відсунули набік кілька столів, під якими справді була могила. Це був простий камінь, досить низький, щоб сховатися під столом. На ньому стояв напис дуже дрібними літерами; щоб прочитати його, подорожник мусів стати на коліна. Напис звучав: «Тут упокоївся старий комендант. Його прихильники, що тепер не сміють носити якесь ім’я, викопали йому могилу і поклали камінь. Є таке пророцтво, що комендант за певне число літ устане і з цього дому поведе своїх прихильників на відвоювання колонії. Вірте й чекайте!» Коли подорожник прочитав це, він побачив навколо себе людей, що стояли й сміялися, наче вони читали напис разом з ним, знайшли його смішним і жадали від нього, щоб він пристав на їх думку. Подорожник зробив вигляд, наче він цього не помітив, роздав їм кілька монет, зачекав ще, поки стіл пересунули на могилу, залишив каварню і пішов до порту.\nСолдат і приречений зустріли в каварні знайомих, які їх затримали. Але вони мусіли нашвидку відчепитися від них, бо подорожник уже зійшов на середину сходів, що вели до човна, коли вони його наздогнали. Мабуть, вони хотіли в останню хвилину змусити подорожника взяти їх з собою. Поки подорожник розмовляв з одним моряком у справі перевезення до пароплава, ці двоє мовчки зупинилися коло сходів, бо кричати не зважувались. Але коли вони вже спускалися, подорожник був у човні і моряк відчалював від берега. Вони могли б ще стрибнути до човна, але подорожник підніс з підлоги важку вузлувату линву, погрозив нею і тим стримав їх від стрибка.\nПерекладач: Іван Кошелівець


В Україні дешевшають авіаквитки на популярні напрямки | Новини на Gazeta.ua\n"Кухня була схожа на крамницю м'ясника". Показали, як жили у середньовічному замку\nВедуча Хвостова екстремально політала в долині Рейну\nПʼятниця, 23 жовтня 2020 11:25\nЕксперти e-bilet.com.ua радять скористатися загальною тенденцією і відправитися в зарубіжні країни, відкриті для відвідування. Фото: AntonivTours.Com\nВ Україні помітно подешевшали авіаквитки на популярні напрямки.\nПро це свідчить статистика онлайн-сервісу покупки і бронювання квитків\nЗниження чека на понад 30% зафіксовано практично в усіх напрямках.\nКуди вигідно відправитися в листопаді?\nЗначно заощадити бюджет вдасться туристам, які вилітають в Берлін: ціни впали до мінімуму за останній рік і тримаються на рівні 670 UAH, що в 2,2 рази менше, ніж розцінки за попередні періоди.\nНа 63% знизилися ціни на авіаквитки до Варшави: якщо в травні переліт на одного дорослого в середньому обходився в 1450 UAH, то зараз відправитися в одне з найкрасивіших міст Європи можна за 530 UAH. Наполовину подешевшали квитки на літак до Нью-Йорка - ще в серпні авіаперевізники запитували в середньому від 14 000 UAH, а в жовтні знизили ціни до 7000 UAH.\nВтім, особливо ефектно виглядає падіння цін на напрямок Київ-Стамбул: ціни впали більш ніж у 3 рази порівняно з травнем минулого року - з 5620 до 1646 UAH.\nЕксперти e-bilet.com.ua радять скористатися загальною тенденцією і відправитися в зарубіжні країни, відкриті для відвідування.\nКоронавірус і польоти: про що корисно пам'ятати\nЗ метою попередження епідемії багато країн поміняли правила в'їзду в країну для іноземців. Не залишилися без змін і внутрішні розпорядки, що стосуються виїзду громадян України за її межі.\nТому, плануючи подорож, обов'язково уточніть актуальну інформацію через консульства, посольства, а також у представництвах Державної прикордонної служби України та Міністерства закордонних справ. Інакше є ризик "застрягти" в аеропорту або транзитній зоні: вас можуть не випустити з країни або, навпаки, затримати на кордоні.\nЗараз ви читаєте новину «В Україні дешевшають авіаквитки на популярні напрямки». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nВиділили 697 млн грн на фінансування партій Переглядів: 63


Новини за тегом Обласна психоневрологічна лікарня - свіжі новини від 20хвилин\nНовини за тегом Обласна психоневрологічна лікарня\n«Кричить з вікна на дітей»: як реагувати на «весняні загострення» у людей з порушенням психіки\nТернополянка Людмила звернулася у редакцію "20 хвилин" та розповіла, що кожної весни вона змушена спостерігати "весняне загострення" у сусідки. За її словами, сусідка пережила велику втрату, у ДТП загинули її чоловік та дитина, але вона не змогла змиритися із цим, у неї порушився психічний стан. «20 хвилин» поцікавилися, як варто реагувати, коли ви бачите людину, яка поводиться дивно, як діяти, коли потрібно допомогти, а коли - і викликати поліцію.\nВодія госпіталізували. На щастя, в ДТП ніхто не постраждав, хоча авто виїхало на тротуар. У службі таксі 549 запевнили, що знають про випадок. Інформацію нададуть згодом. З підозрою на гостре порушення мозкового кровообігу 58-річного таксиста госпіталізували в неврологічне відділення Тернопільської психоневрологічної лікарні.\nВ обласній психоневрологічній лікарні до обіду проголосували майже всі виборці\nУ Тернопільській обласній клінічній комунальній психоневрологічній лікарні у день виборів працює спеціальна виборча дільниця для пацієнтів. Голова виборчої комісії переконує, що голосування відбувається без порушень.\nІнцидент трапився у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні ввечері 3 квітня. Чоловік вдарив медпрацівника, бо вона начебто не так лікувала його дружину. Проти порушника відкрили кримінальне провадження.\nТрапилось це у середу, 12 липня, близько 21.40 у одній з тернопільських маршруток. Медики та патрульні кажуть, що це була спроба суїциду.


Однакове дитинство - Українська біржа благодійності\n260 257 228 грн\nДіти, позбавлені батьківського піклування, позбавлені дитинства, яке мало б бути однаковим для всіх. Когось мама покинула в пологовому, в когось померла, в когось батько сів у тюрму за вбивство матері, у когось захопився наркотиками, що вони стали важливішими за все на світі.\nУ День захисту дітей – у центрі уваги найнезахищеніші. Наша мета простягнути руку підтримки тим, кому вона потрібна зараз. Найнезахищеніші маленькі українці мешкають в центрі "Місто щасливих дітей". Проект – "Однакове дитинство" покликаний звернути на них увагу суспільства та допомогти забезпечити їх бодай харчуванням.\n"Місто щасливих дітей" – це величезний дім, в якому знаходять прихисток 30 діток із різних куточків України. Це дітки, які пережили насилля, страждання, у багатьох із них є батьки, але ці діти їм просто не потрібні. Деяких гвалтували, деяких морили голодом та просто не піклувались. Всі ці діти знайшли прихисток в Центрі допомоги, де щодня їх забезпечують найнеобхіднішим – одягом, харчуванням, медичною допомогою. Тут же починається психологічна реабілітація – "порятунок" діток після всього того, що їм довелося побачити і пережити. Але благодійна організація "Місто щасливих дітей" є неприбутковою організацією та існує тільки за кошти добровільних пожертвувань.\nМета проекту – зібрати кошти на харчування дітей у листопаді та грудні, і ми звертаємось до вас за допомогою!\nЗібрали 158 000 грн.\nСума: 981.51 грн.\nДата: 20.07.2019 00:22:27\nДата: 19.07.2019 23:19:18\nДата: 19.07.2019 21:27:13\nДата: 19.07.2019 20:56:10\nДата: 19.07.2019 17:49:08\nДата: 19.07.2019 17:26:03\nСума: 78.51 грн.\nДата: 19.07.2019 17:13:54\nДата: 19.07.2019 14:00:16\nДата: 19.07.2019 13:05:48\nДата: 19.07.2019 12:58:40\nДата: 19.07.2019 11:29:40\nДата: 19.07.2019 10:42:26\nДата: 19.07.2019 10:40:20\nХочу щоб кожна дитинка виросла щасливою людиною\nДата: 19.07.2019 09:08:24\nДата: 19.07.2019 08:39:06\nДата: 19.07.2019 01:48:53\nДата: 19.07.2019 00:11:23\nДата: 18.07.2019 22:48:43\nДата: 18.07.2019 22:22:21\nДата: 18.07.2019 21:42:23\nДата: 18.07.2019 20:33:22\nДата: 18.07.2019 20:11:30\nДата: 18.07.2019 19:51:16\nДата: 18.07.2019 19:24:35\nДата: 18.07.2019 19:06:42\nУ свій день народження 12 червня 2019 року кошти для діток збирала волонтерка-благодійниця Юна Чанківська https://www.facebook.com/photo.php?fbid=2270429203033421&set=a.403106279765732&type=3&theater. Щиро дякуємо!


Заложен нос у ребенка, очень печёт в носу, сопли жёлт-зелёного цвета | консультація онлайн\nЗаложен нос у ребенка, очень печёт в носу, сопли жёлт-зелёного цвета\nЩе є симтоми крім нежиті?\nДобрый вечер, у ребёнка залежен нос. ... не помогает, очень печёт в носу\nВік дитини ?\n... не бажано капати.\nДитина важко дихає через ніс?\nЧи течуть рідкі соплі?\nСопли уже жёлт-зелёного цвета\nАле обов'язково сольовий розчин: (Відповідь приховано)\n... можна 3- 5 днів , не більше. Сольовим розчином обов'язково промивайте дитині носик.\nТоді на добраніч. Всього вам доброго!


Які бувають види головного болю та як привильно лікувати головний біль\nЧи допоможе капусний лист та таблетки при головних болях: які види болю існують та які вправи допоможуть зняти головний біль напруги (коментує лікар-вертебролог)\nГоловний біль — найпоширеніше захворювання людства. Найчастіше люди рятуються від нього з допомогою таблеток чи народних методів. Як правильно втамувати головний біль та чи варто займатися самолікуванням — розказав лікар-вертебролог.\nНа головний біль треба завжди звертати увагу, тому що головний мозок — це найважливіший орган організму. Частіше за все людина відчуває головний біль напруги, але болі також можуть бути сигналом тяжкого захворювання. Лікар-вертебролог Олексій Казаков у денному шоу «Твій день» розказав, чому головний біль не можна ігнорувати та показав дієві вправи для швидкого полегшення самопочуття.\nЯкі бувають види головного болю\nГоловний біль за класифікацією можна поділити на первинний та вторинний.\nПервинний головний біль, як правило, виникає із-за стресу, перенавантаження або із-за погоди\nВторинний головний біль виникає внаслідок якогось захворювання\nТакож головні болі можна поділити на:\nкластерні (найсильніші болі, які може переживати людина)\nголовні болі напруги (найпоширеніший головний біль)\nмігрень (причина появи, як правило, генетична)\nЯкий головний біль вважається небезпечним для здоров'я\nГоловним болем, на який варто звернути увагу, щоб не пропустити розвиток небезпечної хвороби, вважається:\nголовний біль, що посилюється у ночі\nдо головного болю приєднуються інші симптоми: нудота, блювання, запаморочення\nПри перерахованих симптомах не варто займатися самолікуванням. Треба негайно звертатися до лікаря.\nЯк боротися із головним болем\nЛікар-вертебролог Олексій Казаков при інтенсивних головних болях радить звернутися до сімейного лікаря або до невролога. Якщо такої можливості немає, то існує спосіб швидкого тимчасового полегшення головного болю:\n►Відкрити вікно для доступу свіжого повітря збагаченого киснем\n►Прийняти горизонтальне положення\n►Вимкнути яскраве світло та влаштувати тишу навколо себе\n►Покласти холодний компрес на потилицю та потримати його 10 хвилин\nКорисними будуть також фізичні вправи. Для цього необхідно:\n►Поставити великі пальці руки на ямочки за потилицею, а іншими пальцями по колу помасажувати голову. При виконанні цієї вправи використовується верітна теорія болю (тобто подразнюється багато рецепторів, які знаходяться в напрузі).\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Як правильно робити масаж? (поради вертебролога)\n►При головних болях напруги допоможе надавлювання на лоб, скроню та потилицю. Надавлювання триває кілька секунд потім іде стадія розслаблення. Таким чином м'язи розвантажуються, і головний біль зменшується.


Експерт з морального богослов’я розповів про порушення у сфері людської статевості\n18 червня 2012, 23:01 526\nЛюди, які живуть гомосексуальним життям, не можуть вимагати права на одруження або на те, щоб мати дітей. Однак гідність гомосексуаліста треба шанувати як гідність будь-якої особи, його треба поважати як громадянина і як людину у всіх його правах. Гомосексуалістові, якщо він християнин, дуже непросто в житті. Таку людину треба прийняти, підтримати, і ні в якому разі не відкидати.\n18 червня 2012, 22:58 375\nКомісія УГКЦ у справах шкільництва змінила назву\n18 червня 2012, 22:55 367\nВідповідно до Декрету від 20 травня 2012 року про зміну назви Комісії УГКЦ у справах шкільництва на Комісію УГКЦ у справах освіти і виховання, Блаженніший Святослав (Шевчук), Глава УГКЦ, вніс відповідні зміни й доповнення до Положення про комісію. Отож, метою діяльності Комісії є допомога Предстоятелеві УГКЦ у формуванні пропозицій щодо діяльності УГКЦ у сфері дошкільного, загальноосвітнього й позашкільного навчання. Крім того, до обов’язків комісії входить розробка програм, навчально-виховних матеріалів і підручників, що сприятимуть введенню християнських цінностей в освітньо-виховний процес. Про це сказала с. Христофора Буштин, СНДМ, голова Комісії УГКЦ у справах освіти і виховання, під час чергового засідання голів єпархіальних комісій, що відбулося 15 червня 2012 року в приміщенні Патріаршої курії у Львові, на території Святоюрського комплексу.\n16 червня 2012, 18:21 420\nУ понеділок, 11 червня, після Божественної Літургії, яку очолив Владика Венедикт у архикатедральному соборі Святого Юра, священики вирушили до Києва. Дорогою відвідали парафію Святого Василія Великого в м. Житомирі, адміністратором якої є о. Віталій Сидорук. На запрошення сестер Чину святого Василія Великого душпастирі завітали до Свято-Введенського жіночого монастиря в Житомирі. Увечері цього самого дня отці прибули до Києва й поселилися в приміщенні Благодійного фонду «Карітас-Київ».\n16 червня 2012, 18:12 372\nВіртуально побувати в Крехівській обителі отців-василіан можна за цим посиланням: перейти. Підготовлено тур за участю команди перейти.\nНещодавно, до дня міста Лева та Євро-2012, було презентовано віртуальну мандрівку храмом Святого Андрія Первозванного. Наступні представлення василіанських святинь відбудуться:\nУкраїнська та німецька молодь із "Карітасу" зустрілася на відпочинку в Карпатах\n16 червня 2012, 18:09 339\nПротягом чотирьох днів на Прикарпатті діяв відпочинково-рекреаційний табір для молоді з особливими потребами. Сімдесят учасників табору впродовж 11-14 червня перебували на базі відпочинку «Берегиня» с. Тухля на Львівщині, також до них долучилася й делегація з Німеччини ─ 10 представників німецького "Карітасу" м. Аахен із функціональними обмеженнями.\nМетою табору «Крок за кроком», як і "Карітасу" загалом, є поліпшення фізичного й психічного здоров'я людей з особливими потребами, покращення їхніх соціальних і практичних навичок, налагодження контактів, отримання нових вражень. Під час функціонування відпочинково-рекреаційного табору молоді неповносправні особи гуляли й спілкувалися на свіжому повітрі, робили фізичні вправи та грали в рухливі ігри, ходили в міні-походи та до річки, мали пікніки й дискотеки, карнавал, працювали в тематичних групах і брали участь у Святій Літургії та вечірніх молитвах. Батьки з різних міст, де працює "Карітас", теж мали змогу познайомитися одне з одним, поділитися своїми радощами й проблемами.\nБлаженніший Святослав (Шевчук) відвідав відпустове місце в Ноку (Ірландія)\n16 червня 2012, 18:02 356\n14 червня 2012 року Блаженніший Святослав (Шевчук) разом із Владикою Глібом (Лончиною), Апостольським екзархом для українців-католиків у Великобританії та Апостольським Візитатором для українців-католиків Ірландії, і о. Василем Корніцьким відвідали відпустове місце в Ноку (Ірландія).\nІсторія Марійського центру в Ноку почалася 21 серпня 1879 року. Саме тоді Пречиста Діва Марія, святий Йосиф і святий євангелист Іван з’явилися в місцевій церкві п’ятнадцятьом вірним. Сьогодні відпустове місце в Ноку, невеликому містечку на заході Ірландії, вважається одним із найвідоміших Марійських місць світу.\nБлаженніший Святослав у Дубліні бере участь в Євхаристійному конґресі\n14 червня 2012, 16:57 302\nГлава УГКЦ, Блаженніший Святослав (Шевчук), у рамках душпастирського візиту до Ірландії, бере участь у 50-му Міжнародному Євхаристійному конґресі під гаслом "Євхаристія: Сопричастя з Христом і між нами". Крім Блаженнішого Святослава, Українську Греко-Католицьку Церкву представляють, Владика Гліб (Лончина), Апостольський екзарх у Великій Британії та візитатор для українців в Ірландії, місцевий душпастир о. Василь Корніцький та українські вірні громади Дубліну, - повідомили у прес-службі Апостольського екзарха у Великій Британії.\nГреко-католики вболівають за свою збірну\n14 червня 2012, 16:51 299\nУ світлиці храму УГКЦ у Вишгороді організовано перегляд футбольних матчів Євро 2012.\nТепер парафіяни ходять до церкви двічі на день: зранку на Службу Божу і пізно ввечері, щоб разом дивитися гру.\n13 червня 2012, 16:24 282\nРектору УКУ о. Борисові Ґудзякові подобається атмосфера, яка панує у Львові під час проведення Євро 2012. Футбольний чемпіонат він вважає доброю нагодою для позитивного виявлення емоцій. Радість багатьох людей священик на власні очі побачив під час перегляду з львівської фан-зони одного із матчів.\n«Я дивився гру збірної України із збірною Швеції у львівській фан-зоні. Атмосфера у Львові прекрасна. Взагалі, місто останніми роками підсвідомо і свідомо готувалося до цієї події. І воно залишається особливо відкритим для своїх мешканців та для гостей», – зазначив о.д-р Борис в коментарі для РІСУ.\nСторінка 75 із 80 1 ... 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 Всього новин: 791 Показувати 10 20 30 на сторінці


Франція обіцяє відмовитися від машин з ДВС до 2040 року – Автоновини з усього світу\nФранція обіцяє відмовитися від машин з ДВС до 2040 року\nДля цього країна має намір стимулювати перехід на більш екологічні транспортні засоби.\nМинистр навколишнього середовища Ніколя Юло заявив, що у Франції заборонять продаж бензинових і дизельних транспортних засобів до 2040 року. Оголошений в рамках плану президента Еммануеля Макрона «знову зробити планету великої», цей крок є частиною більш масштабної ініціативи, спрямованої на те, щоб нейтралізувати вуглекислий газ в атмосфері Франції до 2050 року.\nЮло попередив, що ініціатива буде «жорсткою» для виробників (Renault, Peugeot і Citroen — частково належать державі), але сказав, що автомобільна промисловість Франції добре підготовлена для вирішення цієї проблеми.\n«Уряд запропонує кожному французові бонус для заміни свого дизельного автомобіля, випущеного до 1997 року або бензинового до 2001-го, нової або злегка уживаної машиною», — зазначив міністр.\nЗа першу половину цього року бензинові і дизельні транспортні засоби становили 95,2 відсотка продажів нових автомобілів. На частку гібридів довелося 3,5 відсотка, у той час як електромобілі опинилися на третьому місці з 1,2 відсотка.\nShare the post "Франція обіцяє відмовитися від машин з ДВС до 2040 року"\nНазад Попередній запис: BMW i3 поділиться батареями з катерами\nНаступн. Наступний запис: AIS Citroen Center celebrates 10 years


Функціонування податкових органів та організація перевірок\nГоловна Реферати українською Бухгалтерський облік Функціонування податкових органів та організація перевірок\nВпродовж віків, починаючи ще від часів камералістів, які в XVI–XVIII ст. виконували функції управителів державними маєтностями та збирачів податків у численних німецьких державах, у Німеччині поступово складалася високопрофесійна податкова служба, традиційно організована на високому рівні та укомплектована кваліфікованим персоналом. У її сучасному стані вона може слугувати взірцем для інших країн.\nУ ФРН існує інститут податкових консультантів. Вони не числяться працівниками міністерства фінансів, але останнє видає їм ліцензію на право надання платних консультацій платникам податків. Професію консультанта вважають украй необхідною, оскільки німецьке податкове законодавство дуже заплутане. Справа в тому, що в ФРН немає податкового кодексу в його класичній формі на зразок податкових кодексів США чи Франції. Кодифікація податкових законів обмежена “Положенням про справляння податків, зборів і мита”. Щоправда, безладній мінливості податкових норм під впливом соціально-економічної кон’юнктури та тиску регіональних, галузевих, групових і т. д. інтересів відомі науковці пропонують протиставити кодекс. Так, на переконання професора Йохима Ланга “Дана нервозність податкового законодавства приводить усіх тих, хто з ним професійно зв’язаний, у тихий відчай... Податкове право переростає в хаос, у надрах якого розгублюються навіть досвідчені експерти” [17, c.11]. За консультаціями платники також можуть звертатися до уповноважених по податках, адвокатів, аудиторів. Усі інші фізичні і юридичні особи, що самовільно надають консультаційні послуги, караються штрафом до 10 тис. марок. Порядок консультування регламентоване “Законом про податкові консультації”.\nГоловний функціональний і найбільш масовий структурний підрозділ податкової служби ФРН – податкова інспекція. Чисельність персоналу типової інспекції складає від 100 до 300 працівників у розрахунку один співробітник на 600 платників податків (фізичних осіб). Інспекцію очолює начальник, за фахом, зазвичай, юрист. Інспекція розділена на відділи за видовими ознаками податків. Оціночний відділ виконує функції по оцінці майна, земельних ділянок, сільськогосподарських угідь, що необхідно, зокрема, при розрахунку податку з спадщини. Крім того, є підвідділи відстрочки платежів, реєстрації платників ПДВ, перевірки підприємств (великі підприємства перевіряються спеціальним відділом Верховної фінансової дирекції), електронної обробки податкової інформації та автоматизованої системи контролю платників податків. До складу податкової інспекції входить також фінансова каса з штатом так званих конфіскаторів. У великих інспекціях існують відділи оподаткування юридичних осіб, слідчі та розшукові відділи.\nРеферат на тему: Функціонування податкових органів та організація перевірок


Внаслідок артобстрілу Кіровського на Донеччині загинув шахтар | Газета «День»\nВнаслідок артобстрілу Кіровського на Донеччині загинув шахтар\n19 вересня, 2014 - 15:41\nВнаслідок артилерійського обстрілу міста Кіровське на Донеччині загинув шахтар. Про це інформує прес-служба ДТЕК.\n"В результаті обстрілу 17 вересня міста Кіровське (Донецька область) загинув гірник очисного забою ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу Андрій Вікулов, 1957 р.н. Снаряд потрапив в будинок, де жив шахтар", - йдеться в повідомленні.\nЗазначається, що гірник працював на підприємстві понад 17 років. У загиблого залишилися дружина і двоє дітей.


Навчання 18 вересня 2020\t Перегляди: 114\nОдним із засновників сучасної європейської математики вважається Леонардо Пізанський (Leonardo Pisano; близько 1170 — близько 1250) по прізвиську Фібоначчі (Fibonacci). Це прізвисько часто переводять як "син Боначчи". Можливо, Боначчи — це прізвище, а може бути, прізвисько. Хороше прізвище, прекрасне прізвисько, що означає "щасливчик".\nОтже, Леонардо — син щасливчика, і сам був щасливчиком. А взагалі був він купець і син купця і жил в італійському місті Піза в XII столітті.\nXII століття — час розквіту Пізи. Пізанці більше сотні років відвойовували Середземне море у арабів. В результаті безперервного ряду воєн християни повернулися на Сардинію і Корсіку. Услід за венеціанцями моряки Пізи опинилися в Константинополі, а в Єгипті і в Алжірі — навіть раніше конкурентів з Венеції.\nЛеонардо удома не сидів. Разом з батьком побував він і в Єгипті, і в Сирії, і у Візантії. Через Візантію і через Єгипет в Європу поступали східні товари. Тканини, прянощі і коштовності Сходу дуже цінувалися, пізанські кораблі без втоми перетинали Середземне море, багатство міста і його жителів приростало.\nЛеонардо Пізанський вивозив зі сходу не лише дорогі товари. Він знав арабську мову. У арабському перекладі Фібоначчі читав трактати античних і індійських математиків. Ці трактати в ті часи без втоми розмножували у бібліотеках Багдада. Все, що він упізнав, Леонардо узагальнив в першій в середньовічній Європі математичній праці, яка називала "Книгою абака". Абак — це давньоримські рахівниці, що залишалися і в часи Фібоначчі головним "комп'ютером".\nУ своїй книзі, зокрема, Фібоначчі повідомив європейцям про десяткову систему числення, яку араби перейняли у індійців. Звична і зрозуміла нам позиційна система числення, що дозволяє для написання будь-якого, скільки завгодно великого числа, обійтися всього десятьма цифрами, була для європейців того часу одкровенням. Доти вони користувалися римськими цифрами. При такому записі чисел навіть складання і віднімання перетворювалися на хитромудрі трюки, множення ж і ділення були просто вищим математичним пілотажем, не кожному доступним.\n"Книга абака" включала усі відомі на той момент знання по арифметиці і алгебрі. Інша книга Фібоначчі, "Практика геометрії", була зведенням знань по геометрії. Обидві книги витримали випробування часом. Чи не чотири сотні років вони були головними підручниками математики в Європі.\nУ "Книзі абака" Фібоначчі описує і свій власний математичний винахід — числовий ряд, в якому кожен подальший член дорівнює сумі двох йому передуючих.\nЦей ряд — рішення задачі про потомство двох кроликів, сформульованою самим же Фібоначчі.\nЛюдина посадила пару кроликів в загороду, оточену з усіх боків стіною. Скільки пар кроликів за рік може створити ця пара, якщо відомо, що кожен місяць, починаючи з другого, кожна пара кроликів народжує одну пару?\nЧисла цієї послідовності називаються числами Фібоначчі. Названа вона так тільки в XIX столітті, через 700 років після кончини Леонардо Пізанського. Назву цю ввів у вживання французький математик Франсуа Люка (фр. François Édouard Anatole Lucas; 1842 -1891).\nВін же визначив, що можливе нескінченне число інших послідовностей чисел, визначуваних таким же правилом, як числа Фібоначчі: кожен подальший член в послідовності дорівнює сумі двох членів, йому передуючих. Якщо задати іншу пару початкових чисел, виходить інша послідовність. Так, якщо два перші члени цієї послідовності будуть числа 2 і 1, виходить послідовність чисел іншого виду:\n2, 1, 3, 4, 7, 11, 18, 29, 47, 76, 123, 199, 322, …\nЦя послідовність чисел називається числами Люка.\nЗ точки зору математиків послідовність чисел Фібоначчі дуже цікава. Одна з головних її особливостей — відношення кожного подальшого члена цього ряду до попереднього неухильно наближається до числа 1,618.\n"Чарівне" це число відоме з античних часів і називається ще "золотим перерізом". Золотий переріз — це таке пропорційне ділення відрізку на нерівні частини, при якому увесь відрізок відноситься до більшої частини так, як сама велика частина відноситься до меншої. Ще староєгипетські і старогрецькі архітектори встановили, що якщо пропорції будівлі відповідають золотому перерізу, будівля здається нам красивою. Мало того, що здається, воно і справді виявляється найбільш стійким.\nТа і пропорції людського тіла відповідають цій дивній цифрі. Цей факт демонструє усім відомий малюнок Леонардо да Вінчі — фігура людини, поміщена в круг. Відстань від ніг людини до пупа (центру тіла) і від пупа до голови знаходяться між собою в "золотій пропорції".\nБільше того, багато існуючих в природі спіралей — роги тварин, морські раковини, навіть космічні галактики — утворюються як послідовність кіл, радіуси яких відносяться між собою, як числа Фібоначчі. Звичайна для математики історія.\nМатематичний об'єкт виникає в результаті рішення якої-небудь математичної задачі, досліджується математиками за законами логіки і виникає перед їх уявним поглядом в усій красі. І тут, немов по помаху чарівної палички, виявляється в найрізноманітніших областях природи і життя. Завдяки цій дивній властивості математики виникла теоретична фізика, яка будує математичні моделі природи і за допомогою цих моделей передбачає нові фізичні ефекти.


Регалон - S купити, оптом і в роздріб, ТОВ "АБИС", Токмак, Україна | ТОВ "АБИС" Інтернет-магазин\nРегалон - S\nАктивний інгредієнт: дикват, 150 г / лФорма препарату: розчинний концентратПрепарат для десикації сільськогосподарських культур.застосування:Культура ПризначенняНорма витрати, л / гарядків ОБРОБКИСтрок очікування, дніМак... Читати далі...\nДіюча речовина - Дикват, 150 г / л\nВідомі препарати - Реглон супер\nАктивний інгредієнт: дикват, 150 г / л\nНорма витрати, л / га\nСтрок очікування, дні\nПідсушування культури і знищення бур'янів 2,0-3,0 Обпріскування посівів в фазу пожовтіння нижніх бобів і при вологості зерна не більше 45% 7. 1\nПобуріння бобів нижнього і середнього ярусу 1 червня\nПобуріння кошика 4-6 1\nПобуріння 70% стручків 1 липня\nФаза ранньої жовтої стиглості 1 липня\nЗакінчення формування бульб і огрубіння шкірки 1 липня\n1,5-3,0 Воскова стіглість 1 липня\nРегалон-S, 15% в.р. застосовується в сільському господарстві як десикант на товарних і насіннєвих посівах олійних, овочевих і технічних культур. Протягом декількох днів після обробки препаратом Регалон-S, 15% в.р. зелені частини культурних рослин і бур'янів підсихають, що дозволяє ефективно регулювати терміни збирання врожаю, збільшити врожайність, підвищити якість і знизити витрати на доопрацювання і сушку насіння, менше ураженість хворобами.\nРегалон-S, 15% в.р. контактний десикант, не володіє системною дією. Діюча речовина, дикват необоротно зв'язується рослинними тканинами, порушуючи процес фотосинтезу. Внаслідок реакції утворюється перекис водню, клітинні стінки руйнуються, що дозволяє воді швидко випаруватися. Обробку краще проводити ввечері або вдень в похмуру погоду тому, що під дією ультрафіолетових променів перекис водню розкладається.\nДля отримання оптимальних результатів необхідно забезпечити якісне обприскування і забезпечити змочування оброблюваних об'єктів. Використовуйте чисту воду. При обробці необхідно виключити знос на лісосмуги та інші культури. При роботі з препаратом Регалон-S, 15% в.р. важливо правильно визначити терміни проведення десикації. Починайте обробку посівів при настанні фізіологічної стиглості насіння при вологості 30-50% в залежності від культури. Обробка в більш ранні терміни може призвести до зниження врожайності. Інтенсивність десикації залежить від норми витрати препарату Регалон-S, 15% в.р., оброблюваної культури, густоти стояння рослин, засміченості посівів, погодних умов в момент обробки і після неї. Підвищуйте норму витрати препарату зі збільшенням обліствлення культури, при високій вологості, а також при необхідності проведення прибирання в стислі терміни. У сонячну, суху погоду швидкість десикації зростає. Норма витрати робочого розчину повинна бути достатньою для повного змочування всієї листової поверхні. Не допускайте стікання робочого розчину з обробленої поверхні. Опади, що випали через 1:00 після проведення обробки, не знижують ефективності препарату. Обприскування проводиться в ранковий або вечірній час при безвітряної погоди. Регалон-S, 15% в.р. контактний десикант. Бакові суміші з іншими пестицидами (інсектицидами, фунгіцидами) не рекомендуються через розбіжність термінів застосування. Регалон-S, 15% в.р. можливо використовувати в бакових сумішах з сечовиною і / або аміачною селітрою.\nзабезпечує швидке і рівномірне дозрівання, що дозволяє провести прибирання в оптимальні терміни при будь-яких погодних умовах\nє одним з швидкодіючих з протруйники дозволяє приступити до збирання вже через 5-7 днів після обприскування\nсприяє збільшенню врожайності, підвищенню якості насіння і збереженню вмісту олії\nполегшує прибирання, оскільки разом з культурними висушує і бур'яни\nсприяє зниженню витрат на збір\nсприяє припиненню розвитку і поширення хвороб (біла і сіра гниль соняшнику, фітофтороз картоплі і багато інших)\n250-400 л / га для наземного обприскування і 50-70 л / га для авіаційного\nДіюча речовина Дикват, 150 г / л\nВідомі препарати Реглон супер