1. Сутність ігрової діяльності\n1.1 Поняття і сутність гри\n1.2 Класифікація ігор. Види і функції ігор\n1.3 Методологічна основа з підготовки та проведення ігор\n2. Гра як засіб міжособистісних відносин\n2.1 Психологічні механізми впливу гри на молодших школярів\n2.2 Прояв відносин молодших школярів в ігровій діяльності\nДодаток 1. Сценарій рухомий гри «Гусениця»\nДодаток 2. Сценарій рухомий гри «Молекули»\nДодаток 3. Сценарій розвиваючої гри «Буріме»\nДодаток 4. Сценарій розвиваючої гри «На одну букву»\nДодаток 5. Сценарій інтелектуальної гри «Сірниковий турнір»\nДодаток 6. Сценарій рольової гри «Червона Шапочка»\nДодаток 7. Сценарій розвиваючої гри «Таємна телеграма»\nДодаток 8. Сценарій рольової гри «Театр - експромт»\nДодаток 9. Сценарій розвиваючої гри «Великий кросворд»\nДодаток 10. Сценарій псіхологокоррекціонного заняття «Група - я - група»\nДодаток 1.1 Сценарій псіхологокоррекціонной гри «За що мене повинні поважати»\nДодаток 12. Анкета для вчителів початкових класів\nУ сучасному світі є достатньо коштів для спілкування. Люди отримують інформацію з усіх сфер: телебачення, радіо, газети, журнали, інтернет та ін Важче входити в контакт дітям молодшого шкільного віку, коли в їхньому житті наступає новий етап - школа Необхідно допомогти дитині справитися з виниклими труднощами. Саме це є в сучасному світі актуальною проблемою проблемою.\nГра для дитини на даному етапі саме серйозна справа. Гра - це школа пізнання, творчості, інтелектуального і духовного розвитку дитини. У грі перед дитиною розкривається світ. Без гри немає, і не може бути повноцінного розумового розвитку. У грі діти засвоюють систему відносин, розвиваються, вчаться премудростей, формуються як особистості.\nГра являє собою складний соціокультурний феномен, якому присвячено безліч філософсько-культурологічних, психологічних і педагогічних досліджень. Особливе місце належить питанню про використання гри з метою встановлення контактів між дітьми. Складність криється в особливій природі ігрової діяльності: в її численних визначено незмінно підкреслюється самоцінність і мимовільність, відсутністю практичної спрямованості, орієнтації на результат.\nНавчання в даний період займає величезну кількість часу і теоретично стає провідною діяльністю. І, тим не менш, ігрова діяльність повинна продовжуватися, тому що вона дозволяє вирішувати завдання вікового розвитку. Саме в цьому віці через гру можна розвивати, навчати, коригувати, виховувати. Без цього важливого "ігрового" періоду не буває успішного навчання у шкільному віці, а пізніше не відбувається розвитку зрілої повноцінної особистості.\nУ грі створюються сприятливі умови для формування здібностей проводити дії в розумовому плані, здійснювати психологічні заміни реальних об'єктів. За допомогою гри дитина має можливість розвивати в собі ті чи інші якості (силу, координацію рухів, увагу та інше), отримувати нові знання про світ, відчувати переживання, які з тих чи інших причин недосяжні у звичайному житті. Ігрова діяльність дозволяє відтворювати реальність через ігрові моделі ситуацій, розвивають фантазію, інтелект, сприяє навчанню.\nУ грі легко і непомітно для її учасника у дітей формуються здібності спілкування з людьми і впливу на навколишні об'єкти реальної дійсності. Ігровий вид діяльності передбачає оволодіння досвідом поведінки соціально активної особистості.\nТаким чином, гра є найбільш доступним і цікавим для дитини способом переробки та висловлювання вражень, знань і емоцій.\nПроблема: недостатнє використання ігрової діяльності в цілях встановлення міжособистісних відносин.\nМетою роботи є вивчення впливу гри як засобу міжособистісних відносин на взаємодію молодших школярів.\nВиходячи з поставленої мети визначаються, має такі завдання:\n- Аналіз літератури з досліджуваної проблеми;\n- Розгляд сутності ігрової діяльності;\n- Визначення і вивчення видів ігор;\n- Вивчення впливу гри на міжособистісні відносини молодших школярів у практичній діяльності.\nОб'єктом дослідження є молодші школярі.\nПредметом дослідження є ігрова взаємодія молодших школярів.\nРозробленість: методологічною основою для написання даної роботи послужили теорії відомих вчених, які проводили дослідження в цій області.\nМонографії наступних авторів стали джерелом для даної роботи: Давидов В.В., Драгунова Т.В., Ітельсон Л.Б., Кон І.С., Мудрик А.В. "Вікова і педагогічна психологія"; Лендрет Г.Л. "Ігрова терапія"; Сироткін Л.Ю. "Молодший школяр, його розвиток і виховання"; Шмаков С.А. "Ігри учнів - феномен культури".\nПередбачувана гіпотеза даної роботи, яка випливає з праць багатьох авторів і з моїх спостережень у педагогічній практиці наступна: формування природи людського спілкування в процесі гри; гра як діяльність, в якій відтворюються соціальні відносини між дітьми.\nМетоди, за допомогою яких проводилося дослідження наступні:\nНа початку була гра, а не слово, якщо говорити про початок культури всього людства або початку входження в життя малюка. Граючи, дитина майже несвідомо освоює форми і величини речей і предметів, їх розташування в просторі, розрізняє кольори та звуки, пізнає перші слова-сигнали, реагує, спостерігає, запам'ятовує, поповнює свій кругозір. Зрозуміти природу гри, її разючий виховний і розвиваючий потенціал - це зрозуміти природу щасливого дитинства. Гра - найпотужніша сфера «самості»: самовираження, самовизначення, самоперевірки, самореабілітації, самоздійснення (8, с.4).\nГра - це найважливіший вид самостійної діяльності дітей, сприяють їх фізичному і психічному розвитку.\nГра - відносно самостійна діяльність дітей, вона задовольняє потребу у відпочинку, розвазі, пізнанні, в розвитку духовних і фізичних сил.\nГра - це довільна, внутрішньо вмотивована діяльність, яка передбачає гнучкість у вирішенні питання про те, як використовувати той чи інший предмет.\nЗміст гри складає сюжет (тема, ідея), правила і рухові дії. Сюжет гри визначає мета дій грають, характер розвитку ігрового конфлікту. Сюжет додає грі цілеспрямованість і робить гру захоплюючою. Правила - це обов'язкова вимога для учасників гри.\nЩоб зрозуміти дітей, знайти підхід до них, необхідно поглянути на дитину з точки зору розвитку. Не слід розглядати їх як маленьких дорослих. Їх світ реально існує, і вони розповідають про нього у грі. Гра являє собою спробу дітей організувати свій досвід (17, с.18).\nФілософія, центрована на дитині, розглядає гру як необхідну складову здорового розвитку дитини. Гра надає конкретну форму і вираз внутрішнього світу дитини. Головна функція гри полягає в тому, щоб перетворювати щось, неймовірне в реальному житті, в піддаються контролю ситуації. Гра займає значну частину життя дитини. Для того щоб дізнатися і зрозуміти дитину, необхідно спостерігати за його грою. Щоб вирости здоровими, дітям не потрібно вміти читати - їм потрібно вміти грати (7, с.79).\nСпроб класифікації ігор чимало. Більшість з них або інтуїтивні, або робляться на конкретно зібраному матеріалі ігор, спеціально "під цей" матеріал. Можна прийняти за аксіому загальноприйнятий підхід ділити всі ігри дітей на три великі групи:\n- Ігри з готовими "жорсткими" правилами;\n- Ігри "вільні", правила яких встановлюються по ходу ігрових дій;\n- Ігри, в яких наявні і вільна ігрова стихія, і правила, прийняті в якості умов гри і виникають по її ходу.\nЦей поділ частково умовно, тому що практично в будь-якій грі є "вільне" творче начало і присутні правила або намітки на правила. Можна виділити в самостійні типові групи, наступні ігри:\n- Власне дитячі ігри всіх видів;\n- Ігри - святкування, ігрові свята;\n- Ігровий фольклор;\n- Театральні ігрові дійства;\n- Ігрові тренінги та вправи;\n- Ігрові анкети, запитальники, тести;\n- Естрадні ігрові імпровізації;\n- Змагання, змагання, протиборства, суперництва, конкурси, естафети, старти;\n- Весільні обряди, ігрові звичаї;\n- Містифікації, розіграші, сюрпризи; карнавали, маскаради, ігрові аукціони та інше (12, с.124).\n- Вільна розвиваюча діяльність, що вживається лише за бажанням дитини, заради задоволення від самого процесу діяльності, а не тільки від його результату (процедурне задоволення);\n- Творчий, значно імпровізаційний, дуже активний характер цієї діяльності ("поле творчості");\n- Емоційна піднесеність діяльності, суперництво, змагальність, конкуренція, атракція тощо (чуттєва природа гри, "емоційна напруга");\n- Наявність прямих або непрямих правил, що відображають зміст гри, логічну та тимчасову послідовність її розвитку.\nІгри класифікуються і за змістом, і за часом проведення, та за місцем проведення, і за ступенем регулювання, управління, і за складом та кількістю учасників. Подібні класифікації ігор дає підставу уточнити системи супідрядних ігор того чи іншого цільового призначення, дозволяє орієнтуватися у різноманітті ігрових об'єктів, їх осмисленого використання. Разом з тим важливо пам'ятати, що справа не в самій грі або її ігровому результаті, а в тому, в які взаємини вступає в ній дитина, які якості набуває, чого навчається, що гра - явище багатовимірне, вона рідко висловлює до кінця ту чи іншу тенденцію, розрахунок і майстерність тут стикуються з фактором випадкового везіння; що наслідування і творчість взаємопов'язані; що правила, діти модернізують (ускладнюють, послаблюють) у грі; що гра насичена елементами праці, мистецтва, рухової, пізнанням та інше (30, с.7 ).\nІнтенсивне використання гри у другій половині XX століття в якості моделі навчання дає підставу поділяти гри на внеутілітарние і ділові (імітаційні, організаційно-діяльні, ігри-маневри і так далі). Перші є власне гри, другі - модельно-навчальні, в яких гра - технологічний спосіб навчання.\nВеличезний вплив на виникнення нових ігрових форм надає телебачення. В даний час гри виходять на новий високий рівень, використовуються різноманітно й результативно. З цієї позиції всі дитячі ігри поділяються на такі види:\n- Фізичні та психологічні ігри і тренінги: рухові (спортивні, рухливі, моторні); екстатичні, експромтне ігри та розваги; звільняють ігри та забави; лікувальні ігри (ігротерапія);\n- Інтелектуально-творчі ігри: предметні забави; сюжетно-інтелектуальні ігри; дидактичні ігри (навчально-предметні, навчальні, пізнавальні); будівельні, трудові, технічні, конструкторські; електронні, комп'ютерні ігри, ігри-автомати (кнопкові гри); ігрові методи навчання ;\n- Соціальні ігри: творчі сюжетно-рольові (наслідувальні, режисерські, ігри-драматизації, ігри-мрії); ділові ігри (організаційно-діяльні, організаційно-комунікативні, організаційно-розумові, рольові, імітаційні);\n- Комплексні ігри (колективно-творча, дозвіллєва діяльність) (8, с.14).\nРольові ігри. У молодшому шкільному віці велике місце займають рольові ігри дітей. Вони характеризуються тим, що школяр бере собі певну роль і виконує дії в уявній ситуації, відтворюючи вчинки конкретної людини.\nОсновою рольової гри є дитяча самодіяльність. За своїм характером вона є діяльністю колективної, в якій потрібна узгодженість дитячих зусиль. У процесі спільної діяльності під час рольової гри діти виробляють способи взаємин один з одним.\nСюжетно-рольові ігри. У першому півріччі навчального року класний керівник (вихователь) інтенсивно формує у дітей ігрові вміння головним чином рольова поведінка. Він охоплює дітей у спільну гру або пропонує сюжет у вигляді невеликого оповідання.\nГоловним тут є стимулювання творчої активності дітей у грі. Цьому сприяє розгортання гри з включенням до неї різних ролей. Включення в єдиний сюжет ролей активізує уяву дітей, їх фантазію, спонукає придумувати нові несподівані повороти, які об'єднують і роблять осмисленим спільне існування і взаємодія різних персонажів. При цьому враховуються ігрові інтереси дітей (16, с.63).\nТеатралізовані ігри. Такі ігри передбачають наявність глядачів (однолітки, молодші діти, батьки). У тому процесі у дітей формується вміння за допомогою образотворчих засобів (інтонація, жести, міміка) точно відтворювати ідею художнього твору і авторський текст. Ця складна діяльність вимагає обов'язкової участі дорослого, особливо в підготовчий її період.\nЩоб театралізовані ігри стали по-справжньому видовищними, потрібно навчити хлопців не тільки способам виразного виконання, а й сформувати у них вміння готувати місце для вистав. Все це для дітей молодшого шкільного віку є не легким завданням (1, с.24).\nДидактичні ігри. На заняттях вчитель організовує і проводить дидактичні ігри: вправи дітей в впізнавання, розрізненні і визначенні форми, величини, кольору, простору, звуків. За допомогою дидактичних ігор діти вчаться порівнювати і групувати предмети, як за зовнішніми ознаками, так і за їх призначенням; вирішувати завдання. У них розвиваються зосередженість, увагу, наполегливість, а також пізнавальні здібності.\nМузично-дидактичні ігри. Даний вид ігор освоюється дітьми поступово. Ознайомлення з новою грою відбувається в основному під час музичних занять. Навички, отримані дітьми у процесі розучування музично-дидактичних ігор, дозволяють їм більш успішно виконувати завдання, пов'язані з різними видами музичної діяльності (15, с.45).\nРухові ігри. Ритм сучасного життя, навчальна обстановка, пасивні видовища, тяга до яких у хлопців, на жаль, помітно збільшується, - усе це викликає підвищену стомлюваність. Тому використовують рухові ігри (спортивні, рухливі, моторні) - найрізноманітніші і численні в усьому просторі дитячих ігор. Вони концентровано забезпечують фізичний розвиток і фізичне здоров'я дітей. В основі рухових ігор лежать фізичні вправи. Рухові ігри сприяють вихованню: волі, наполегливості в подоланні труднощів, привчають дітей до взаємодопомоги, чесності та правдивості.\nДілові ігри. Під діловими іграми (етично діловими) розуміється форма відтворення предметного і соціального змісту професійної (громадської, управлінської) діяльності, моделювання систем і досвіду відносин, характерних для того чи іншого роду практики людини. Ділова гра - це ігрова імітаційна модель, яка відтворює умови, зміст, відносини, динаміку тієї чи іншої діяльності. Ділові ігри виникли як один з найбільш ефективних методів активного навчання. Ділова гра застосовується як засіб імітації прийнятих рішень, поведінки в штучно організованих ситуаціях різного плану. Ділова гра завжди метод колективного навчання; учасники гри виступають у тих чи інших ролях для набуття досвіду подолання конфліктів і прийняття ділових рішень; в ділових іграх спеціальними засобами створюється емоційний настрій для активізації та інтенсифікації процесу навчання (39, с.131).\nЕкстатичні ігри (від грецького "захоплення"). Відображає потребу людини виразити своє захоплення, наснагу. Це людські забави, що відображають вищий ступінь емоцій, зсув, переміщення в іншу площину, своєрідне злиття з середовищем, з тією діяльністю, якою люди займаються. До екстатичним забав відносяться сучасні танці-ігри, в яких за рахунок активних імпровізаційних рухів, ритмічних повторень, хореографічного напруги самовираження танцюючі діти відчувають естетичне і фізичне задоволення, захоплення. Тенденція злиття з середовищем породжує такі екстатичні гри, як купання на хвилях прибою, катання на ковзанах, катання на каруселях, розгойдування на гойдалці, катання на велосипедах і багато іншого (30, с.133).\nЗвільняють гри. До даного типу ігор слід віднести:\n- Міметріческіе ігри (від грецького "наслідуванням") - пантоміми, пародіювання, експромтне драматизації дітей (акробатика, лялькові вистави та номери оригінального жанру);\n- Гумористичні забави: вислову, розіграші, ігри-жарти, анекдоти, посиденьки, страшилки і інше, яке виступає в ролі механізму захисту особистості дитини;\n- Трюки, парадокси, фокуси;\n- Ігри випадкового виграшу, непередбачуваною удачі: карти, доміно, лотерея, ігри в кості й інше (21, с.13).\nЛікувальні гри. Виниклі в 20-і роки психотерапевтичні ігри - вид психічної гімнастики, за допомогою якої виробляються навички співпраці, діалогу, здатність до емоційного самоконтролю і адекватної поведінки в родині і групі однолітків. Лікувальні гри залишаються для дітей за формою розвагами, що задовольняють їх дозвіллєві потреби, а по суті вони здатні зняти напругу, допомогти дітям "виплеснути" негативні емоції, розрядитися (31, с.41).\nІгри ритмічні, хороводні, музичні. Ігри під музику мають велике виховне та освітнє значення. Музична гра розвиває пластику, ритміку, виховує вміння довільно надавати рухам різну тимчасову протяжність. Часто гра побудована на стрибках, рухах з предметами, що допомагає розвивати координацію рухів, виховувати свободу рухів, витонченість, легкість. Ігри під музику сприяють розвитку музичного смаку, музичної грамотності, прищеплюють любов до музики в цілому.\nІгрові забави, жарти, атракціони. Діти дуже цінують хорошу жарт, забаву, атракціон, в основі яких закладено елемент гри. Атракціони, веселі багатоборства, забави, ігри-жарти приносять дітям безцінний людський дар. Ігри-забави є іграми-вправами, іграми-змаганнями. Вони своєрідний іспит і громадський огляд особистих досягнень дитини. Ігрові забави таять у собі серйозний інтелектуальний потенціал.\nЕлектронні, комп'ютерні ігри, ігри-автомати (кнопкові гри). Ігрові програми зводять дозвільної діяльності дитини до маніпуляції на екранах дисплеїв, до занурення в намальований примітивний світ військових або інших конфліктів. Електронно-ігрова "наркоманія" формує ущербною тип особистості, викликає нервово-психологічне виснаження. Ігрові автомати - серйозна прикмета технічної ери. Їх поява відкриває, незважаючи ні на що, нові можливості для розвитку уяви, швидкості реагування, миттєвого прийняття рішень. Діти беруть ці ігри з ентузіазмом, їх тягне випробувати себе в протиборстві з електронним партнером, перевірити міру своїх здібностей, своїх можливостей. Ігрова компьюторіка - новий пласт ігрової культури сучасних дітей. Це важлива перспектива розвитку цілеспрямованого дозвілля дітей (4, с.59).\nФункціональність гри йде від запитів соціальної практики, від психофізіологічних потреб зростаючої дитини і редукування людської діяльності ім. Функції гри - її різноманітна корисність. У кожного виду гри своя корисність. Існує гра-праця, гра-мистецтво, гра-дозвілля, гра-свято, гра-відпочинок, гра-загадка, гра-розрядка, гра-тренінг, гра-вправа, гра-розвага, гра-несвідоме потяг, гра-уява, гра-орієнтація, гра-корекція, гра-спілкування, гра-повідомлення, гра-ризик і так далі. Існує гра, що синтезує в собі багато чого з названого. У будь-якому випадку вона є вільний прояв різноманітних потягів індивіда. Роль гри у пізнанні світу, у розвитку властивостей інтелекту, в накопиченні досвіду колективних емоційних переживань, у фізичному розвитку дитини, у придбанні досвіду моральної поведінки, у формуванні трудових навичок, навичок культури міжособистісних, комунікативних відносин (дружба, партнерство, сумісність), досвіду разнополових і різновікових зв'язків, у розвитку почуття гумору та інше. Найбільш важливими функціями гри є наступні:\n- Соціокультурне призначення гри;\n- Функція міжнаціональної комунікації;\n- Функція самореалізації дитини в грі як полігоні людської практики;\n- Комунікативна функція гри;\n- Діагностична функція гри;\n- Ігротерапевтіческая функція гри;\n- Функція корекції в грі;\n- Розважальна функція гри.\nСоціокультурний призначення гри. Гра - найсильніший засіб соціалізації дитини, що включає в себе як соціально-контрольовані процеси цілеспрямованого впливу на становлення особистості, засвоєння дітьми знань, духовних цінностей і норм, властивих суспільству, чи конкретної соціальної спільності, або групі однолітків, так і стихійні, спонтанні процеси, що впливають на формування дитини. Соціокультурний призначення гри може означати синтез засвоєння дитиною багатства культури, потенції виховання та формування його як особистості, що дозволяє дитині функціонувати в якості повноправного члена дитячого або дорослого колективу. Гра свого роду еталон культури, контрольований феномен, який найбільш повно виражає самобутнє в людях, психологічний склад народів, національностей, традиції сублімації. Соціокультурний зміст, наприклад, національної гри в тому, що вона формує типові навички соціальної поведінки, специфічні системи цінностей, орієнтацію на групові або індивідуальні дії, змагальність і кооперацію, розвиває схожі етнічні характери, стереотипи поведінки в людських спільнотах. Ігри допомагають людям різних національностей зберігати найбільш привабливі риси характеру, зберігати і розвивати їх. В іграх затверджуються і межпоколенние зв'язку (3, с.43).\nФункція міжнаціональної комунікації. Ігри національні і в той же час інтернаціональні, міжнаціональні, общечеловечность. Міжнаціональні тому, що у них єдина родочеловеческая основа, саме тому вони так зближують людей. Ігри дають можливість моделювати різні ситуації життя, шукати вихід з конфліктів, не вдаючись до агресивності, учать розмаїтості емоцій у сприйнятті всього існуючого в житті. Дитина навчається в грі сенсибілізації, готується і "дозріває" для вирішення різних життєвих проблем. У різних країнах у дітей це реалізується практично однаково. Значить, ігри зберігають етнокультуру, вони світовий банк вічних духовних цінностей.\nФункція самореалізації дитини в грі як полігоні людської практики. Це одна з основних функцій гри. Реалізація - здійснення будь-якого плану, наміри, виконання бажань самим індивідом. Для дитини гра важлива як сфера реалізації себе як людини, як особистості. Саме в цьому плані дитині важливий сам процес гри, а не її результат, або конкурентність, або можливість перемоги, або досягнення якої-небудь мети. Процес гри - простір самореалізації. Гра - унікальний полігон людської практики дитини, дійсності як сфери застосування і перевірки накопиченого досвіду. Людська практика постійно вводиться в ігрову ситуацію для того, щоб розкрити можливі або вже наявні проблеми у дитини і моделювати їх зняття. Практично у всіх дитячих іграх виражена сутність об'єктивної дійсності і життєвої правди. Гра стає його життям, і вона в цьому житті особистість вільна, самостійна (20, с.45).\nКомунікативна гра. Гра - діяльність комунікативна, хоча за чисто ігровим правилами і конкретна. Вона вводить дитину в реальний контекст складних людських відносин. Дітям абсолютно необхідні загальна мрія, спільне бажання бути разом, досвід колективних переживань. Будь-яке ігрове суспільство - колектив, який виступає стосовно до кожного гравця як організуюче і комунікативне початок, має величезну кількість комунікативних зв'язків. Діти в грі сходяться швидко, і будь-який її учасник інтегрує досвід, отриманий від інших гравців. Вступаючи в гру колективу, дитина бере на себе ряд моральних зобов'язань перед партнерами. Гра - перемога товариського свідомості. Спілкування слід розглядати і як основний енергетичний джерело гри. У спільних комунікативних іграх спостерігається активне підвищення життєвої енергії в результаті ігрової взаємодії, співпереживання, змагання. Багато ігор дітей відрізняються, перш за все колективним характером; несуть заряд комунікативної діяльності, спілкування, які передають від покоління до покоління колективний соціальний досвід, традиції, цінності та ідеали. В ігровій діяльності дітей існують абсолютно реальні суспільні відносини, що складаються між граючими (23, с.49).\nДіагностична функція гри. Діагностика - здатність розпізнавати, процес постановки діагнозу. Діагноз - визначення не тільки істоти і особливостей хвороби, але і відхилень у поведінці дитини і разом з тим у нормативному поведінці. Гра володіє предсказательную, вона діагностично, ніж будь-яка інша діяльність людини. Дитина сама в грі перевіряє (самодіагностується) свої сили, можливості у вільних діях, самовираже і самоутвержде себе. Гра спонукає його до самопізнання і одночасно створює умови внутрішньої активності особистості. Гра найбільш об'єктивна, виявляє ресурси інтелекту, руховий потенціал, творчі задатки і характер, якість міжособистісних відносин дітей один з одним (36, с.42).\nІгротерапевтіческая функція гри. Особливу роль виконує гра як засіб терапії. У реабілітаційної практиці з'являється ігротерапія. Лікування грою - серйозна перспектива лікувальної педагогіки і звичайною педагогіки, так як гра може бути і повинна бути використана для подолання різних труднощів, що виникають у дитини в поведінці, у спілкуванні з оточуючими, у навчанні. Діти самі вдаються до гри як психотерапевтичному засобу зняття страхів, боязні, емоційної напруги.\nФункція корекції у грі. Психологічна корекція є внесення позитивних змін, доповнень до гнучку структуру особистісних показників індивіда. Оскільки основним призначенням гри є підготовка дитини до повноцінного соціального діяльності, це завдання вирішується через моделювання соціального життя, включення дитини в цю діяльність, подолання виникаючих труднощів, пов'язаних саме з відсутністю необхідних соціальних здібностей, навичок або з неправильно сформованими психічними властивостями і якостями. Процес корекції в грі відбувається природно, якщо всі діти засвоїли фабулу, сюжет і правила гри, якщо кожен учасник гри добре знає не тільки свою роль, а й ролі своїх партнерів, якщо процес і мета гри об'єднують дітей, створюють умови узгодженості дій. Використання гри як засобу психокорекції необхідно частіше застосовувати в роботі не тільки з аномальними дітьми, але і з нормальними, в іграх з якими ця функція використовувалася слабо (35, с.63).\nРозважальна функція гри. Об'єктивно - це основна функція гри. Розважити - означає, по-перше, зробити приємність, задовольнити прагнення індивіда до будь-яких потреб, опосередковано придбаним індивідуальним досвідом; розважити - це, по-друге, організувати проведення веселого, приємного часу, по-третє, надихнути, розбудити інтерес до чого -небудь, заволодіти чиїмись почуттями, думками, вивести індивіда на заняття, які здатні захопити його цілком. Розвага - це потяг до різного, різноманітного, це врешті-решт різні інтереси людини. Оскільки потяг - психічний стан, що виражає недиференційовану, неусвідомлену або недостатньо усвідомлену потребу суб'єкта, розважальна функція гри пов'язана зі створенням певного комфорту, сприятливої атмосфери, душевної радості як захисних механізмів, тобто стабілізація особистості, реалізація рівнів її домагань. Граючи, діти, перш за все, навчаються, потім вже розважаються, а це одна з найбільш корисних занять. Розвага в іграх - це пошук. Гра володіє магією, здатної давати їжу фантазії, що виводить на розважальність. Гра самоцінна привабливістю розваги в будь-якій сфері діяльності. Але розвага неможливо без задоволень, які не завжди залежать від розуму, а частіше від уяви, треба дозволяти дітям не тільки розважатися, але і робити це так, як їм подобається, якщо тільки ці розваги безневинні і не можуть завдати шкоди їх здоров'ю (33, с.32).\nГра є моделлю гри як такої. Гра найважливіший засіб виховання школярів. Гра діяльність спонтанна, невимушена. Світ ігор дуже різноманітний. Існують різні варіанти класифікації ігор. Кожна гра унікальна, містить в собі різні функції. Кожен вид ігор допомагає в розвитку дитини, як здорової людини, так і здорової особистості. При правильному підборі ігор можна спланувати та створити умови для нормального розвитку та соціалізації дитини (42, с.117).\nЗатіяти захоплюючу гру, зацікавити нею грають, забезпечити її успіх - все це набувається досвідом, вимагає певних знань і навичок. Перед тим, як проводити гру, необхідно придумати процес гри і передбачити всі можливі ситуації, які можуть виникнути по ходу гри. необхідно заздалегідь намітити ролі гравців, придумати як залучити до гри слабких і пасивних гравців (6, с.10).\nДля того, щоб успішно провести гру, необхідно враховувати наступні правила:\n- Перш ніж провести будь - яку гру, потрібно чітко виробити правила гри і критерії оцінок (якщо це необхідно);\n- Слід заздалегідь подбати про місце гри. Обов'язково подбати про атрибути гри, хоча б примітивних;\n- Слід залучати до підготовки ігри дітей;\n- Обов'язково в процесі гри та підготовки до неї слід вирішувати виховні завдання;\n- Добровільність - основа гри. Якщо дитина не хоче брати участь в грі, не слід її примушувати. Необхідно зацікавити інших дітей і, врешті-решт, він може приєднатися до граючих;\n- Цвях будь-якої гри - ведучий. Він повинен дотримуватися таких правил:\n1) точно і стисло пояснювати умови гри;\n2) якщо дитина не справляється із завданням в ході гри - допоможіть йому;\n3) слід зробити так, щоб всі діти «ввійшли в азарт», особливо якщо гра рухома;\n4) не слід робити метою гри перемогу тієї чи іншої команди, (3, с.35)\n- Слід унормувати час занять (10 - 20 хвилин для початкових класів, 30 - хвилин для середньої ланки);\n- У заняття може брати участь 8 - 15 осіб, - дуже важливо вступне слово;\n- Заняття повинні проводитися в закритому приміщенні, бажано без глядачів;\n- Ефективність від корекційних занять буде досягнута в тому випадку, якщо будуть займатися одні й ті ж діти; (13, с.37)\n- Необхідно уникати сверхентузіазма;\n- Допомагати дітям, які відрізняються від однолітків за фізичним, психологічним показниками;\n- Завжди бути готовим взяти участь у грі.\nПравильне пояснення гри впливає на її успіх. Розповідь повинна бути короткою: затягнуте пояснення може перешкодити сприйняття гри. Винятки становлять гри в молодших класах, які можна пояснювати в захоплюючій казковій формі (26, с.54).\nУ теорії гри К. Коффки, з точки зору гештальтпсихології, грі відводиться величезне значення у дитячому світі дитини. Світ дитини, згідно Коффки, схожий на світ «примітивного людини», що наділяє живе і неживе містичними властивостями, але таке поводження з речами характерно тільки для дитинства. Стаючи дорослою, людина звертається з ними абсолютно інакше. Те, що для дитини було повноправним світом, для дорослого стає грою.\nБлизький до такої позиції і погляд на гру Ж. Піаже, який вважає, що внутрішній світ дитини побудований за своїми особливими законами і відрізняється від внутрішнього світу дорослого. Думка дитини, на його думку, є ніби посередником між аутістіческім світом дитини і логічної думкою дорослого.\nВеликий вплив на дослідження гри зробив психоаналіз 3. Фрейда. Він пропонує два підходи до дитячої гри. Один підхід розглядається, як задоволення потреб, потягів, які не можуть бути досягнуті в реальному житті. Другий підхід характеризується тим, що реальні потреби і емоції дитини стають предметом гри, змінюють свою природу, і він активно керує ними.\nСлід відзначити дослідження гри А. Адлера, який показав можливості використовувати гру для адаптації, розуміння, навчання і терапії дітей. Він виділяє вісім функцій драматичної гри: наслідування, розігрування реальних життєвих ролей; відображення досвіду дитини; вираз, пригнічених потреб; вихід заборонених спонукань »; звернення до ролей, що допомагає розширити своє я; відображення росту, розвитку, дорослішання дитини; дозвіл у грі своїх проблем .\nПоряд з концепціями А. Адлера, Е. Фромма та інших відомих вчених неофройдистів, слід зупинитися на концепції Е. Берна. У дослідженнях Е. Берна показана природа людського спілкування. За одиницю спілкування прийнята трансакція. Гра, на думку Е. Берна, передається від покоління до покоління і може охоплювати близько сотні років у минуле і прогнозуватися на майбутнє. У цьому полягає її історичне значення. Автор відзначає, що виховання дітей у більшості випадків зводиться до того, що різні варіанти ігор дітей залежать від культури, соціального класу, сім'ї. У цьому Е. Берн бачить культурне значення гри. Слід зазначити, що соціальне значення гри, на думку автора, полягає в тому, що люди приходять до ігор, як до компромісного рішення, щоб відв'язатися від нудьги проведення часу і не піддавати себе небезпеки.\nЕ. Берн вважає, що люди вибирають собі друзів, партнерів, близьких найчастіше з числа тих, хто грає в ті ж ігри. У цьому і полягає особистісне значення ігор.\nОсобливий внесок у вивчення гри наприкінці ХІХ - початку ХХ століття зробив видатний російський психолог П.Ф. Коптерев. Його дослідження особливо актуальні сьогодні, коли докорінно змінилося ставлення до гри в процесі навчання дітей. Автор зазначав, що у навчанні дитині надзвичайно важливо вміти зосереджувати свою увагу на різних предметах. «Цьому великому мистецтву вчить гра. Для досягнення цієї мети потрібно, щоб не було протилежності між грою і наукою, щоб вчення не було чимось надзвичайно сухим і відразливим по суті і за формою ».\nОсобливу увагу в розумовому розвитку дітей П.Ф. Коптерев приділяє розвитку органів чуття. «Це постійна спостережливість, необхідна грою, сприяє розвитку органів зовнішніх почуттів: окоміру, слуху, рук, ніг; жоден рух опозиційної партії, навіть жодна її намір, не повинні вислизнути від спостережної очі, від постійно прислухається вуха і проти всякої міни та атаки зараз повинні бути введені контрмінну і атаки ». Звідси слід зазначити, що розвиток почуттів більше відбувається в іграх, ніж у науку.\nНа думку П.Ф. Коптерева, ігри повинні бути визнані істотною підмогою систематичного навчання; навчання і гри не вороги - це друзі, яким сама природа вказала йти однією дорогою, і взаємно підтримувати один одного.\nУ 30-ті роки в радянській психології дослідженнями гри займалися М.Я. Басов, П.П. Блонський, але особливий внесок у розробку теорії дитячої гри вніс Л.С. Виготський. Ще в 1933 році він вперше виділив рольову гру, як провідний вид діяльності школяра і вивів ряд відмінностей у грі дітей шкільного віку. Він відзначає, що гра школяра це уявна, ілюзорна реалізація нездійсненних бажань. Центральним моментом гри Л.С. Виготський вважає уявну ситуацію, яка визначає свідомість дитини, тобто дитина діє не з речами, а лише з їх значенням, і тільки в шкільному віці усвідомлює їх як значення. За визначенням Л.С. Виготського, гра «створює зону найближчого розвитку дитини, у грі дитина завжди вища свого середнього віку, вище свого звичайного поведінки; він у грі як би на голову вище самого себе».\nУ книзі Д.Б. Ельконіна «Психологія гри» автор визначає гру наступним чином: «Людська гра - це така діяльність, в якій відтворюються соціальні відносини між людьми поза умов безпосередньо утилітарної діяльності». У своїй теорії Д.Б. Ельконін визначив шлях вивчення рольової гри, як виділення нерозкладних одиниць, які мають властивості цілого. На його думку, такими одиницями є роль, сюжет, зміст, ігрова дія.\nАналізуючи теорію гри Виготського і Ельконіна, порівнюючи їх, автор книги «Гра як феномен свідомості» І.Є. Берлянд відзначає, що в теорії Л.С. Виготського «дитина навчається грі свого Я, створюючи фіктивні точки ідентифікації - центри« Я », а у Д.Б. Ельконіна в грі дитина відтворює соціальні відносини між людьми »(37, с.72).\nСпецифіка ігрової діяльності дітей полягає в тому, що вона не є самоціллю, а служить засобом загального розвитку і саморозвитку дітей та джерел задоволення.\nГра - один з тих видів дитячої діяльності, якій використовується дорослими в цілях виховання дітей, навчаючи їх різних дій з предметами, способів і засобів спілкування. У грі дитина розвивається як особистість, у нього формується ті сторони психіки, від яких залежать успішність його навчальної і трудової діяльності, її стосунки з людьми (27, с.82).\nНаприклад, у грі формується така якість особистості дитини, як саморегуляція дій з урахуванням завдань кількісної діяльності. Найважливішим досягненням є придбання почуття колективізму. Воно не тільки характеризує моральний вигляд дитини, але й перебудовує істотним чином його інтелектуальну сферу, так як у колективній грі відбувається взаємодія різних смислів, розвиток подієвого змісту та досягнення спільної ігрової мети.\nДоведено, що в грі діти отримують перший досвід колективного мислення. Вчені вважають, що дитячі ігри стихійно, але закономірно виникли як відображення трудової та громадської діяльності дорослих людей. Однак відомо, що вміння грати виникає не шляхом автоматичного перенесення, в гру засвоєного в повсякденному житті.\nПотрібно залучати дітей до гри. І від того, який зміст буде вкладатися дорослим в пропоновані дітям ігри, залежить успіх передачі суспільством своєї культури підростаючому поколінню (22, с.150).\nГра являє собою особливу форму пізнання навколишньої дійсності. Специфіка ігрових завдань полягає в тому, що в них мета представлена в уявній, уявній формі, що відрізняється від практичної мети не визначеністю очікуваного результату і необов'язковістю його досягнення.\nДуже важливим моментом є встановлення наступності змісту поза ігрового досвіду та ігри. Мова йде не про копіювання у грі реальних предметних дій, а про їх осмисленні і перенесення в гру. Більш узагальнене ігрова дія переводить саму гру на якісно нову інтелектуальну основу.\nГра допомагає входженню дитини в суспільство. Через гру дитина знайомиться з відносинами людей, різними професіями, пробує себе в різних соціальних ролях. Гра - чи не єдиний вид діяльності, спрямований на розвиток не окремих здібностей, а здатність до творчості загалом. При цьому відбувається включення дитини в систему суспільних відносин. Засвоєння і відпрацювання норм поведінки і людського співжиття.\nОсобливо показово заміщення ігрового дії словом. Мотивом гри стає не дія з предметами, а спілкування дітей один з одним, в якому відображені взаємодії і взаємини людей.\nКоли необхідний рівень мислення сформований, дитина у стані замістити собою образ іншої людини - взяти на себе роль і діяти відповідно до її змістом.\nСлід підкреслити, що плідна освоєння суспільного досвіду відбувається лише за умови власної активності дитини в процесі його діяльності. Виявляється, якщо вихователь не враховує активний характер набуття досвіду, найдосконаліші на перший погляд методичні прийоми навчання грі і управління грою не досягають своєї практичної мети.\nЗавдання всебічного виховання в грі успішно реалізуються лише за умови сформованості психологічної основи ігрової діяльності в кожному віковому періоді. Це обумовлено тим, що розвиток гри пов'язані істотні прогресивні перетворення в психіці дитини, і, перш за все в його інтелектуальній сфері, є фундаментом для розвитку всіх інших сторін дитячої особистості.\nУвійшовши в гру і, раз за разом, здійснюючи в ній, відповідні дії закріплюються; граючи, дитина все краще оволодіває ними: гра стає для нього своєрідною школою життя. Дитина, звичайно, не для того грає, щоб придбати підготовку до життя, але він, граючи, набуває підготовку до життя, тому що у нього закономірно з'являється потреба розігрувати саме ті дії, які є для нього новопридбаними, ще не стали звичними. У результаті він у процесі гри розвивається і отримує підготовку до подальшої діяльності. Він грає тому, що розвивається, і розвивається тому, що грає. Гра - практика розвитку.\nРізні форми серйозної діяльності дорослих служать зразками, які відтворюються в ігровій діяльності дітей. Ігри органічно пов'язані з усією культурою народу; своє утримання вони черпають з праці та побуту оточуючих. Незліченні приклади підтверджують це положення. Їх дуже багато згадується в літературі, на кожному кроці їх доставляє і життя. Гра підготовляє підростаюче покоління до продовження справи старшого покоління, формуючи, розвиваючи в ньому здатності та якості, необхідні для тієї діяльності, яку їм у майбутньому доведеться виконувати. Ми, однак, не скажемо, що гра - це і є підготовка до подальшого життя, як якщо б, граючи, дитина не жив, а тільки готувався до життя в подальшому. Насправді лише в житті можна готуватися для життя. Граючи, дитина живе життям, виконаної безпосередності, дієвості та емоційності, а не готується лише до того, щоб надалі жити. Але саме тому що, граючи, він живе, він у грі і отримує першу, абсолютно специфічну підготовку до життя. У грі виявляються і задовольняються перші людські потреби та інтереси дитини; проявляючись, вони в ній разом з тим і формуються. У грі формуються всі сторони психіки дитини (19, с.72).\nУ грі у дитини формується уява, що містить в собі відліт від дійсності, і проникнення в неї. Здібності до перетворення дійсності в образі і перетворення її в дії, її зміни закладають і підготовляють в ігровому дії; в грі прокладається шлях від почуття до організованого дії і від дії до почуття; словом, в грі, як у фокусі, збираються, у ній виявляються і через неї формуються всі сторони психічного життя особистості; в ролях, які дитина, граючи, на себе бере, розширюється, збагачується, поглиблюється сама особистість дитини (11, с.7).\nНа існування особливого, емоційного плану гри звертали увагу багато радянських психологи. Вони підкреслювали, що основний зміст гри полягає в різноманітних переживаннях, значущих для дитини, що в процесі гри відбувається глибокі перетворення початкових, афективних тенденцій і задумів, що склалися в його життєвому досвіді. Взаємозв'язок між грою та емоційним станом дітей виступає у двох планах, становлення та вдосконалення ігрової діяльності впливає на виникнення і розвитку емоцій, що сформувалися емоції впливають на розвиток гри певного змісту.\nІгри є зручною основою для побудови імітаційної діяльності з вирішення різних (у тому числі і практичних) проблем. У ході гри відбувається прискорене освоєння предметної діяльності за рахунок передачі слухачам активної позиції - від ролі гравця - до співавтора гри.\nДля дитини у грі надається можливість представити себе в ролі дорослого, копіювати побачене коли-небудь дії і тим самим, набуваючи певні навички які можуть стати в нагоді йому в майбутньому. Діти аналізують певні ситуації, в іграх роблять висновки, зумовлюючи свої дії у схожих ситуаціях в майбутньому (38, с.52).\n- Ролі, взяті на себе граючими;\n- Реальні відносини між граючими;\n- Сюжет (зміст) - область дійсності, умовно відтворена в грі.\nпоступово в грі йде освоєння дітьми моральних норм, зростає відповідальність за виконання дій. Психолог Д. Б. Ельконін виділив три стадії цього процесу:\n- Дитина зосереджений на пізнанні властивостей і якостей предметів, можливості дії з ними. Задовольнивши свій інтерес до предметів, дитина починає проявляти увагу до дій інших дітей, що грають поруч. Таким чином, на цьому етапі закладається основа для подальшого розвитку дитячих відносин;\n- Інтерес дітей переміщується у сферу взаємин дорослих.\nПедагог, керуючи грою, націлює дітей на освоєння моральних норм, які є основою гуманних людських відносин;\n- Предметні дії, навіть найпривабливіші, дитина підпорядковує головної ігрової мети, яка визначається ігровий роллю. Центром уваги стає інша людина. Ігрові дії виконуються в ситуації використання їх результату на благо інших людей, тобто діяльність дошкільнят набуває суспільну спрямованість. Основний шлях збагачення гри моральним змістом лежить через ознайомлення дітей з явищами суспільного життя та виховання позитивних відносин до них (42, с.205).\nНеобхідною умовою виникнення повноцінної гри є розгортання в ній соціального змісту-змісту спілкування, взаємодії і взаємовідносин між персонажами. Спостереження за грою дає можливість визначити, як складаються відносини з однолітками. Діапазон емоцій, адресованих партнеру по грі, може бути надзвичайно широким: від повної байдужості та ігнорування до зацікавленості та підтримки емоційних контактів, змістовного спілкування, взаємних дій. Емоційні прояви, що виникають у конкретної ігрової ситуації, здатні закріплюватися і узагальнюватися, вихователь повинен так організувати гру, щоб перешкоджати виникненню і розвитку негативних емоцій, прояву неуваги, агресивності.\nОсобливо слід підкреслити, що рівень емоційної орієнтації дитини на однолітка, характер емоційної чуйності виявляє тісний зв'язок з рівнем розвитку гри. Негативні емоції процвітають найчастіше тоді, коли діти не вміють організувати і розгорнути гру.\nОднак більшої ефективності можна досягти за участю самого вихователя в грі. Взявши на себе роль, дорослий побічно управляє грою, виводячи дітей з конфліктної ситуації і попереджаючи їх. Це особливо вдається в тих випадках, якщо вихователь добре знає життєві ситуації та ігрові інтереси дітей і делікатно, ненав'язливо використовує свої знання для підтримки позитивного ставлення до гри і партнерам (27, с.39).\nДля цілей ігровий динаміки дуже важливий етап розподілу ролей. Особливо корисна діагностика стратегії рольової поведінки гравця, що проводиться в ході розминки чи попереднього етапу. Як правило, спостерігаються три основні стратегії. При першій гравець приймає, засвоює роль, і всі рішення приймає від особи деякого як би «еталонного» виконавця цієї ролі. При цьому головним стає дотримання деяких формальних і неформальних норм, якими керується реальний прототип. Друга стратегія може бути охарактеризована як ігрова, азартна. Гравець «підпорядковує» собі роль і розвиває її. Прийнятними тут є і порушення приписів (заданих рольових цілей), дії на межі «фолу». При вдалому управлінні, гравці, такі цієї стратегії, позитивно впливають на гру, оживляючи її. Третя стратегія - споглядальна. По суті, гравець не приймає роль. Він більше цікавиться тим, які рішення приймають інші учасники і що відбудеться в результаті певної дії.\nРізниця рольових цілей, а також конфлікт їх з особистими інтересами учасників може призводити до міжособистісних і внутрішньоособистісних конфліктів, що супроводжується виникненням певного емоційного напруження, завдяки якому і забезпечується активність гравців. Напруга посилюється, коли завдання, яке вирішується учасниками гри, вимагає від них максимальної мобілізації інтелектуальних, емоційних і фізичних ресурсів.\nДо ігровим умов виникнення напруги можна віднести створення прогнозованого конфлікту за рахунок неспівпадання функціональних і ігрових цілей учасників, виконуючих різні ролі; забезпечення особистої зацікавленості учасників у певному результаті гри; підбір ігрових груп відповідним чином. До засобів, які забезпечують кероване емоційну напругу, можна віднести:\n- Реалізацію (за Ю. Вооглаіду) ситуацію вибору, яка полягає в наявності більше однієї альтернативи, віри учасника у можливість вибрати будь-яку з них, можливість для учасника додати щось від себе;\n- Невідповідність між ресурсами і метою (за Г. І. Косицкой);\n- Змагальний характер гри,\n- Інформаційна невизначеність і випадковий характер впливів на об'єкт ігрового моделювання в процесі гри (Платов В.Я.) (37, с. 233).\nУ разі ігрових відносин дитина добровільно вправляється, освоює нормативне поведінку. В іграх, більш ніж де-небудь, потрібно від дитини вміння дотримуватися правил. Порушення їх діти з особливою гостротою помічають і безкомпромісно висловили осуд порушника. Якщо дитина не підкориться думку більшості, то йому доведеться вислухати багато неприємних слів, а може, і вийти з гри. Так дитина навчається рахуватися з іншими, отримує уроки справедливості, чесності, правдивості. Гра вимагає від її учасників вміння діяти за правилами. «Який дитина в грі, такий багато в чому він буде в роботі, коли виросте» - говорив А.С. Макаренко.\nГраючи, дитина опановує важливими соціальними навичками. Ролі і правила "дитячого суспільства" дозволяють довідатися про правила, прийнятих у суспільстві дорослих. У грі розвиваються почуття співробітництва і суперництва. А такі поняття, як справедливість і несправедливість, упередження, рівність, лідерство, підпорядкування, відданість, зрада, починають знаходити реальний особистісний сенс. (22, с.15).\nУ грі формуються всі сторони психіки дитини. У грі виявляються всі сторони розвитку дитини. Через гру можна зрозуміти, які труднощі є в дитини і як сама дитина до них ставиться. Гра - це колективна діяльність. У цій діяльності школярі отримують комунікативні навички, що важливо в кризовий період у житті дитини. Також у грі розвиваються і закріплюються соціальні навички, які необхідні для розвитку та соціалізації здоровим і повноцінним особистості (42, с.178).\nВикористовуючи різні види ігор на практиці з переддипломної практики в МОУ № 48, я переконалася, що гра - це необхідний елемент у розвитку дитини, при встановленні та формуванні контактів дитини з іншими дітьми. Гра - найпрекрасніше засіб для пізнання навколишнього світу як з точки зору науки, так і з точки зору встановлення міжособистісних відносин.\nПроходячи педагогічну практику я зрозуміла, що, якщо дитина не грає, то в майбутньому йому буде дуже складно долати виниклі труднощі. Адже в грі, якою б вона не була, творчий, рухомий, псіхологокоррекціонной, розвиваючої, дитина розвивається, дізнається, намагається мислити, спостерігати, у підсумку, програє різні ролі. У МОУ № 48 я працювала з 4 «В» класом. Даний клас є класом компенсуючого навчання. У класі учні з відхиленнями в поведінці та розвитку: агресивні, егоїстичні, не виховані, довіру і повагу до оточуючих відсутня, увагу нестійке, їм не цікаво з кимсь спілкуватися, вони навіть між собою майже не спілкуються.\nПершочерговим завданням для мене стало дослідити, як за допомогою гри можна встановити контакт між двома і більше особами, як гра впливає на цей процес. Але поряд з цим завданням є певний нюанс: учні через деякий час розлучаться, у них випускний клас початкової школи.\nЗа моїми спостереженнями в класі досить напружені відносини, хлопчики не спілкуються з дівчатками, дівчатка між собою ворогують. Єдиним захопленням всього класу на перерві була гра наслідування футболу, попросту - пінаніе предмета. Мені було дуже складно перевести їх увагу з повсякденною гри на мене. По початку ніхто взагалі не хотів грати. Але через час, коли я їм повідомила, що грати ми будемо не просто так, а навчатися, як правильно грати. Тоді у хлопців з'явився інтерес. Але все одно грати все відразу не стали. Поступово залучилися до гру все.\nДля встановлення контакту та взаємодії я вирішила почати з звичайних рухливих ігор. Таких як, «Гусениця», «Черепашки», «Молекули», «Постав рух», «Ваш улюблений колір», «Чаплі, жаби, метелики». На початковому етапі через такі прості, але в той же час сприяють розвитку гри, я планувала встановити контакт з учнями. В основному все залежало від настрою учнів. Їм то не хотілося, то було не цікаво.\nУ першій грі «Гусениця» (Додаток 1) всім було цікаво, чим же закінчиться гра. Гра по суті спрямована на розкріпачення учасників. Рухливі ігри закінчилися грою «Молекули» (Додаток 2). У цій грі брали участь усі, але не відразу. Почали в маленькому складі, а закінчили всі разом. Всі перераховані рухливі ігри спрямовані на розкріпачення учасників, на розвиток уваги, слухового і зорового сприйняття, а також для підняття настрою. В останній грі «Молекули» хлопці вже більш точно виконували завдання. Це мене дуже порадувало. Тобто простежуються помітні зміни: спочатку хлопці були «безладними», а в останній грі показали все, що вони вміють.\nНаступним завданням для мене було встановити факт: чи впливає гра на міжособистісні відносини. Якщо у рухливих іграх всі були на рівних, то необхідно створити ситуацію прагнення морального зростання. Тепер необхідно проводити більш серйозні за своїм змістом гри.\nТакий грою стала розвиваюча гра - «Буріме» (Додаток 3). Тут необхідно було застосувати свою кмітливість і винахідливість. Хлопці досить повільно міркували, що необхідно відповісти. Але в підсумку гра їм дуже сподобалася. Я вирішила в цій грі ускладнити завдання. Всіх учасників розділила на дві команди і видала завдання. Головне, виконати завдання разом. Почалося бурхливе обговорення завдання. Деякі з учнів нав'язували свою думку всій команді.\nЧерговий грою була "На одну букву» (Додаток 4). По суті, вона ідентична грі «Буріме». Я також розділила хлопців на дві команди, але тепер команди були з іншим складом. Картина спостерігалася все та ж. Хлопці бурхливо обговорювали завдання і деякі учні знову намагалися нав'язати свою думку. Після гри я у хлопців запитала, чи сподобалися їм ці ігри і цікавіше вони, ніж ті ігри, які були раніше. У відповідь я отримала однозначну позитивну відповідь. Робота по командах зі змагальним характером їх приваблює більше, ніж ті ігри, де вони самі по собі.\nНаступний етап у моєму дослідженні впливу гри на міжособистісні відносини полягав в наступних іграх: «Сірниковий турнір», «Червона Шапочка». «Сірниковий турнір» (Додаток 5) відноситься до розряду інтелектуальних, або розвиваючих ігор. Тут я знову вирішила зробити упор на роботу в командах, природно, знову з різним складом. Завдання повинен був виконувати кожен в команді, але індивідуально. Обидві команди були дивовижні в плані підтримки своїх учасників. Кожен учасник намагався зробити що - то не для себе, а саме для своєї команди. Хлопці, чия команда перемогла, були щасливі. Радісно кричали й казали, що вони, саме разом, найкращі. Вони переживали, раділи, хворіли, грали не окремо, а разом всією командою.\nГрали з хлопцями в гру «Червона шапочка» (Додаток 6). Гра представляла собою якусь рольову гру, або по - іншому, театр-експромт. З усього класу мені потрібно було вибрати 5 осіб, які для решти покажуть казку. Заздалегідь індивідуально з кожним поспілкувалася і в підсумку визначилися учасники гри. завданням не було заучування тексту, а тільки передати казку зі своїми емоціями, зі своїми переживаннями. Хлопцям, які виступали, дуже сподобалося виконувати ролі (це, тільки виходячи з їх слів). Іншим хлопцям було дуже приємно дивитися на своїх однокласників, які саме для них показують казку. Вражень і оплесків було багато.\nПісля проведених настільки серйозних ігор, я індивідуально з кожним провела бесіду. Метою цієї бесіди було: дізнатися, які враження у хлопців, чи подобається їм, чим ми займаємося, чи хочуть щось змінити. За даними цієї бесіди було видно наступне: хлопцям цікаво грати, цікаво, коли вони працюють у командах, їм дуже подобається перемагати і бути кращими. Але їм не подобається те, що я сама за своїм бажанням ділю їх на команди. Хлопцям, які брали участь у грі «Червона Шапочка», сподобалося, що їм аплодували. Для мене, їхні одкровення просто безцінні. Адже, якщо простежити за станом справ з моменту, коли я лише намагалася зацікавити студентів іграми, і до цього моменту, то можна помітити наступне: по-перше, між мною і хлопцями встановився контакт, якщо в перші дні вони зовсім не помічали і не сприймали мене, то на даному етапі хлопці вже почали вітатися і питати, чи будемо сьогодні грати. По-друге, між самими хлопцями відносини почали мінятися. Між дівчатками стало менше конфліктів, а хлопчики почали спілкуватися з дівчатками. Хлопці стали спілкуватися з дівчинкою, яка є ізольованою за даними методу соціометрії. По-третє, те початкове агресивне і вороже ставлення трішки знизилося. Але як і раніше, хлопці можуть не грати в силу свого неважливого настрою. Один хлопчик довгий час відмовлявся від ігор.\nНаступним етапом у моєму дослідженні була гра інтелектуального характеру - «Таємна телеграма» (Додаток 7). Гра була колективною. Хлопцям необхідно було об'єднати зусилля, щоб вирішити одне завдання - розгадати телеграму. А для цього необхідно було розгадати всі загадки. Хлопці захопилися розгадкою цієї телеграми і разом чудово впоралися із завданням. Кожен з хлопців намагався внести свій внесок у вирішення поставленої перед ними завдання. Після того, як хлопці впоралися з цим завданням, було таке. Необхідно було колективно вирішити, який внесок у спільну справу вніс кожен з учасників гри. Спочатку хлопці зовсім не зрозуміли кА це можна зробити, адже ніхто не помічав, хто і як відповідав. Кожен намагався показати себе з кращого боку. Але потім хлопці все ж оцінили своїх товаришів. Таким чином, я дізналася, як хлопці ставляться один до одного, яке колективна думка, чиє слово є головним. За даними оцінками виявилася наступна картина: порівняно з проведеним у класі методом соціометрії нічого не змінилося, за винятком оцінки дівчинки, яка є ізгоєм у класі. Хлопці оцінили її внесок у спільну справу на «добре».\nНаступна гра була не запланованої, але пройшла добре. У хлопців був вільний урок, і я вирішила провести з ними гру. У цій грі розділила хлопців на три команди. Їм необхідно було разом виконати завдання - назвати якомога більше іменників у множині. Метою було закріплення навичок колективного співробітництва, через ігрові ситуації формувати і розвивати загальну культуру дитини, домагатися атмосфери доброзичливості, розвивати слухове і зорове сприйняття, пам'ять, увагу, уяву, мислення, кругозір.\nНаступна гра, яку я проводила з 4 класом, називається «Театр - експромт» (Додаток 8). Хлопці знали, що ми будемо грати, але у що саме навіть не здогадувалися. Головним тут було слухове сприйняття, уяву і творчі здібності дітей. Перед початком гри я запропонувала хлопцям наявні ролі, які вони повинні були вибрати самі для себе. Потім пояснила завдання: я читаю текст, а хлопці програють свої ролі. Зовсім не знаючи тексту, хлопці повинні показати казку.\nЗвичайно, хлопці дуже розгубилися, але із завданням впоралися відмінно. Але, щоб у нас не вийшли суєта і хаос, деякі моменти з казки я повторювала. Хлопці підказували один одному як потрібно сказати, як треба зробити. Загалом, у нас вийшла відмінна сценка. Знову попросила хлопців, щоб вони оцінили своїх товаришів. Потім підвищила рівень складності цього завдання, їм належало оцінити самих себе. Цього разу по оцінці своїх товаришів хлопці впоралися набагато швидше. А ось за оцінкою самих себе хлопці майже й не думали - всі поставили найвищу оцінку, тобто «5». Це показник завищеної самооцінки в учнів.\nГра «Великий кросворд» (Додаток 9), що відноситься до ігор розвивають, розважальним. На дошці був намальований кросворд, а хлопцям його, природно, потрібно було розгадати. Питання у вигляді загадок, були дуже прості, тому всі учасники чудово впоралися із завданням. Головним тут було донести до свідомості учнів, що потрібно бути вихованими, дисциплінованими, а також поважати своїх товаришів, коли вони відповідають. У плані дисципліни хороших результатів досягти не вдалося. Хлопці раз у раз підказували один одному, вигукували зі своїх місць. Але завдання, в якій полягало розвиток мислення і кругозору учнів, була виконана. Загалом, у нас вийшла така жива. Бурхлива і цікава гра.\nУ класі компенсуючого навчання провела одне псіхологокоррекціонное заняття «Група - я - група» (Додаток 10). Для хлопців тут було дуже складно виконати деякі вправи. Наприклад, «Свіча». Учасник, який знаходився в центрі кола, майже довірився нам. Але хлопці цього не зрозуміли і вирішили, що зараз з ним можна робити все що завгодно. Мені було дуже складно донести до їх сознан, що кожна людина заслуговує на повагу і доброго ставлення до нього. Думаю, якщо б кожен з них побував у центрі кола, то може бути що - то в їхній свідомості змінилося. Наприклад, у вправі «Чарівний стілець», де хлопцям потрібно було сказати що сидить комплімент, учасник нічого не змогли сказати. Майже всі відмовлялися що-небудь говорити. Особливо ця проблема виникла, коли в центрі сиділи дівчатка.\nЗаключна гра з 4 класом називається «За що мене повинні поважати?» (Додаток 11). Для учасників ця гра, що відноситься до розряду псіхологокоррекціонних ігор, стала дуже важкою. Для мене підсумок даної гри став підтвердженням про завищену самооцінку і егоцентризмі учнів. Я вважаю, що хлопці все ж таки розуміють, що люблять і поважають людину за хорошу поведінку, добре ставлення його до інших, за хороші справи, які він вчинять. І не один з учасників не зміг сказати, що його хтось повинен поважати. Таким чином, я на деякий час змусила кожного з них замислитися над своєю поведінкою і ставленням до інших людей.\nРезультат, хоч найменший, він все одно результат. У хлопців змінилося ставлення до мене: вони почали вітатися зі мною і питати, як у мене справи. Може тут, вплинув той факт, що я з учнями завжди була тактовна, уважна і майже завжди грала разом з ними. Відносини між хлопцями теж змінилися. Дві дівчинки, у яких були ворожі натягнуті відносини, стали більш частіше вирішувати виникаючі в них конфлікти у словесній формі. Дівчинка. Яка з дослідження методу соціометрії була ізгоєм, стала більш шанованою учнями. Початковий агресивний ворожий настрій хлопців трохи знизився. І якщо вони з самого початку грали тільки за настроєм, то вже в кінці моєї роботи з ними факт настрої відсунувся на другий план. Хлопці зрозуміли, що грати цікаво.\nЯ вважаю, що гра впливає на формування і розвиток міжособистісних відносин у хлопців молодшого шкільного віку, а також формує моральні якості, комунікативні навички, творчі здібності, розвиває уяву, пам'ять, мислення.\nВідзначено і такий факт: урок із застосуванням ігрової діяльності проходить набагато цікавіше, і матеріал засвоюється краще. А робота учнів стає продуктивніше. Такі уроки дозволяють підвищити в учнів інтерес до навчальної діяльності, допомагають вирішити виникаючі труднощі в плані навчання. Уроки з застосуванням ігрової діяльності формують дисциплінованість, розвивають посидючість в учнів.\nОтже, у висновку можна сказати, що гра - це життєво важливий і необхідний елемент в розвитку, як індивідуума, так і суспільства в цілому. За складністю характеру ігор можна судити про побут, права і навичках суспільства.\nДля дитини у грі надається можливість представити себе в ролі дорослого, копіювати побачені коли-небудь дії і тим самим, набуваючи певні навички, які можуть стати в нагоді йому в майбутньому. Діти аналізують певні ситуації в іграх, роблять висновки, зумовлюючи свої дії у схожих ситуаціях в майбутньому. Гра одночасно - розвиваюча діяльність, принцип, метод і форма життєдіяльності, зона соціалізації, захищеності, самореабілітації, співпраці, співдружності, співтворчості з дорослими, посередник між світом дитини і світом дорослого. І разом з тим "численні ігри хлопців - робота", вважав Януш Корчак, в якій не може бути "треба" і "не треба".\nГра - реальна і вічна цінність культури дозвілля, соціальної практики людей в цілому. Вона на рівних стоїть поряд з працею, пізнанням, спілкуванням, творчістю, будучи їх кореспондентом. В ігровому світовідчутті дітей присутні істини конгеніального характеру, не менш важливі, ніж настановні погляди на реалії світу. Ігри вчать дітей філософії осмислення труднощів, протиріч, трагедій життя, вчать, не поступаючись їм, бачити світле і радісне, підніматися над негараздами, жити з користю і святково, "граючи".\nГра займає велике місце в системі фізичного, морального, трудового та естетичного виховання школярів. Дитині потрібна активна діяльність, що сприяє підвищенню його життєвого тонусу, що задовольняє його інтереси, соціальні потреби. Ігри необхідні для здоров'я дитини, вони роблять його життя змістовною, повною, створюють впевненість у своїх силах. Сучасні психолого-педагогічні дослідження виходять з необхідності вивчати особистісний розвиток дитини в її тісній взаємодії з колективом інших дітей. Тому цікавими все частіше виявляються відносини дітей, як учасників повсякденного навчально-виховного процесу. Особливе місце при вивченні цих відносин відводиться грі, оскільки ігрове творчість розуміється як обов'язкова складова особистісного становлення. Цим визначається актуальність дослідження. Грати необхідно і дуже важливо. Адже не дарма багато психіатрів, стикаючись з порушеннями здоров'я, особливо з відхиленнями у психіці, виносять діагноз: «Діти в дитинстві не дограли». Грою лікують, грою розвивають, грою розважають, грою заспокоюють, грою навчають, грою виховують.\n1. Абраменкова В.В світі дитячих ігор / / Виховання школярів. - 2000. - № 7. - М. - С.16 - 19.\n2. Акулова О. Театралізовані ігри / / Дошкільне виховання. - 2005. - № 5. - М.. - С.24 - 26.\n3. Анікєєва Н.П. Гра в педагогічному процесі. - Новосибірськ. - Знання, 1989. - 256 с.\n4. Бакіна М. Сучасні діти, сучасні ігри / / Дошкільне виховання. - 2005. - № 4. - М. - С.58 - 61.\n5. Віннікова І.В. Ігри на розвиток психічних процесів / / Початкова школа. - 2002. - № 3. - М. - С.25 - 28.\n6. У вільну годину. Практичний посібник з організації та проведення ігор, танців, вечорів відпочинку та карнавалів. - Челябінськ. - Південно-Уральське книжкове видання, 1970. - 258 с.\n7. Давидов В.В., Драгунова Т.В., Ітельсон Л.Б., Кон І.С., Мудрик А.В. Вікова та педагогічна психологія. - М. - Освіта, 1979. - 289 с.\n8. Дибіна О. Гра - шлях до пізнання предметного світу / / Дошкільне виховання. - 2004. - № 5. - М. - С.14 - 24.\n9. Жічкіна А. Значущість гри в розвитку людини / / Дошкільне виховання. - 2002. - № 4. - М. - С.2 - 7.\n10. Зайцева О.В., Карпова Є.В. На дозвіллі: ігри в школі, вдома, у дворі. - Ярославль. - Академія розвитку, 1998. - 119 с.\n11. Захарова Т., Лежнева Г. Початкова школа як складова частина виховної системи / / Виховання школярів. - 2003. - № 8. - М. - С. 6 - 8.\n12. Зябкіна І. Методика навчання грі / / Дошкільне виховання. - 2002. - № 4. - М. - С.124 - 126.\n13. Ігри на всі випадки життя: методичні рекомендації. - М. - Освіта, 1986. - 239 с.\n14. Казанський О.А. Ігри в самих себе. - М. - Роспедагенство, 1995. - 128 с.\n15. Кларін М.В. Навчання як гра / / Шкільні технології. - 2004. - № 5. - М. - С.45 - 59.\n16. Кононов А. Духовний зміст іграшки / / Духовно - моральне виховання. - 2002. - № 3. - М. - С.53 - 68.\n17. Лендрет Г.Л. Ігрова терапія: мистецтво відносин. - М. - Міжнародна педагогічна академія, 1994. - 368 с.\n18. Лютова Є.К., Монина Г.Б. Тренінг ефективної взаємодії з дітьми. - С-Пб. - Мова, 2001. - 156 с.\n19. Матюхін М.В., Михальчик Т.С., Прокіна Н.Ф. Вікова та педагогічна психологія. - М. - Освіта, 1984. - 256 с.\n20. Метельова Є., Качмашева Є. Моральне виховання дітей молодшого шкільного віку з проблемами у розвитку / / Додаткова освіта. - 2003. - № 6. - М. - С. 40 - 48.\n21. Моторин В. У що грають наші діти? / / Виховання школярів. - 2001. - № 5. - М. - С. 6 - 15.\n22. Петрунек В.П., Таран Л.М. Молодший школяр. - М. - Педагогіка, 1994. - 239 с.\n23. Прутченков А.С. Соціально - психологічний тренінг міжособистісного спілкування. - М. - Нова школа, 1991. - 45 с.\n24. Прутченков А.С Тренінг комунікативних умінь: методичні розробки занять. - М. - Нова школа, 1993. - 47 с.\n25. Решетнікова О. Грають всі / / Шкільний психолог від 1.10.2003, № 37.\n26. Рожков М.І. Теорія і методика виховання. - М. - Знання, 1998. - 298 с.\n27. Сироткін Л.Ю. Молодший школяр, його розвиток і виховання. - М. - Нова школа, 1998. - 252 с.\n28. Соковня І. Ігрові методики / / Батьківські збори. - 2004. - № 1. - М.. - С. 77 -91.\n29. Солнцева О. Граємо в сюжетні ігри / / Дошкільне виховання. - 2005. - № 5. - М. - С. 63 - 67.\n30. Твій друг гра / Под ред. Л.М. Короткова, Н.В. Студеницька, Є.М. Минскин, А. Лукач. - М.: Знання, 1988. - 187 с.\n31. Ушакова О., Графова Є. Приховані можливості ігрової терапії / / Захисти мене. - 2005. - № 1. - М. - С. 39 - 43.\n32. Філіпповський О. Ігри та іграшки / / Шкільний психолог від 4.09.1999, № 36.\n33. Фоміна А. Гра в структурі вільного часу дітей / / Виховання школярів. - 2005. - № 3. - М. - С. 30 - 34.\n34. Фрішман І. Комунікативні, ситуаційно - рольові ігри, конкурси / / Виховна робота в школі. - 2005. - № 2. - М. - С. 119 - 126.\n35. Ханіна Є.Є., Солопова А.В. Ігрова форма навчання / / Відкрита школа. - 2004. - № 5. - М. - С. 63 - 66.\n36. Ховрино Г. Гра як засіб корекційної роботи з дітьми, не готовими до навчання в школі / / Шкільний психолог. - 2005. - № 21. - М. - С. 41 - 44.\n37. Хрестоматія з вікової психології: Навчальний посібник для студентів. - М. - Міжнародна педагогічна академія, 1994. - 256 с.\n38. Шмаков С.А. Гра і діти. - М. - Знання, 1968. - 64 с.\n39. Шмаков С.А. Ігри учнів - феномен культури. - М. - Нова школа, 1994. - 239 с.\n40. Щербаков С.В. Колективні гри на уроках / / Біологія в школі. - 2002. - № 3. - Пенза. - С. 28 - 32.\n41. Ельконін Д.Б. Психологія навчання молодшого школяра. - М. - Знання, 1974. - 127 с.\n42. Ельконін Д.Б. Психологія гри. - Мінськ. - Світло, 1998. - 349 с.\n43. Юнін А.М. Розвиваючі гомеостатние ігри / / Додаткова освіта. - 2004. - № 10. - М. - С. 28 - 32.\nСценарій рухомий гри «Гусениця»\n- Не можна відмовлятися від пропозиції водить;\n- Не можна роз'єднуватися.\nХід гри: діти стають у коло, вибирається, що водить за бажанням. Він вибирає будь-якого учасника з кола і задає питання «Будеш моїм хвостиком?» Учасник з кола пролазает між ніг ведучого і стає ззаду, беручи водить за талію. Так, все по черзі. У підсумку виходить величезна гусениця.\nГра сприяє розкріпаченню учасників, згуртуванню.\nСценарій рухомий гри «Молекули»\n- Скласти молекули з названого числа;\n- Хаотично пересуватися по класу.\nХід гри: діти хаотично пересуваються по кабінету, займаються кожен своєю справою, можна навіть шуміти, але коли ведучий називає число (будь-яке) хлопці повинні утворити молекулу.\nГра сприяє розкріпаченню учасників, зняттю напруги, підвищенню настрою, розвиває увагу, зосередженість, слухове сприйняття.\nСценарій розвиваючої гри «Буріме»\n- Чітко виконувати завдання.\nХід гри: учасникам пропонується пограти у рими. Ведучий кидає м'яч і називає будь-яке слово. Учасник, який зловив м'яч, повинен придумати до цього слова риму, а потім повертає м'яч ведучому.\nГра сприяє розвитку уваги, мислення, кмітливості, а також слухового сприйняття.\nСценарій розвиваючої гри «На одну букву»\n- Обов'язково загадати будь-яку букву;\n- Всі слова повинні починатися строго на загадану літеру.\nХід гри: гравцям за певний проміжок часу, приблизно 10 - 15 хвилин, потрібно скласти речення, всі слова в якому починаються на загадану літеру. Перемагає та команда, яка придумає довге або більш цікаву пропозицію.\nДана гра розвиває мислення, кмітливість, творчі здібності. Також сприяє закріпленню отриманих знань.\nСценарій інтелектуальної, гри «Сірниковий турнір»\n- Повинні бути команди з рівною кількістю учасників;\n- Брати участь повинні всі;\n- Завдання виконуються строго індивідуально.\nХід гри: перед командами лежать сірники. Даються завдання і кожен з учасників повинен строго індивідуально його виконати.\n- До 5 сірникам додати ще 5 так, щоб вийшло три;\n- Перекласти 2 сірники так, щоб утворилося 5 рівних квадратів;\n- Перекласти 5 сірників так, щоб вийшло 2 квадрата;\n- Цей будинок складається з 10 сірників. Потрібно повернути його до нас іншою стороною, пересунувши 2 сірники;\n- З 5 сірників, не ламаючи їх, зробити чотири;\n- В цих, складених з 9 сірників вагах, потрібно перекласти 5 сірників так, щоб ваги були в рівновазі;\n- У цієї свині необхідно перекласти 2 сірники, щоб вона дивилася в інший бік;\n- Перекласти 3 сірники так, щоб утворилося 3 рівних чотирикутника.\nГра сприяє розвитку творчого мислення, несе розважальний потенціал. Робота в командах сприяє розвитку почуття колективізму, взаємодопомоги.\nСценарій рольової, гри «Червона Шапочка»\n- Потрібно імпровізувати;\n- Показати свої творчі здібності та можливості.\nРолі: ведучий, Червона Шапочка, мама, бабуся, дроворуб, вовк.\nХід гри: організатор пропонує учасникам зробити міні - сценку на основі всім відомої казки.\n«Однією симпатичною дівчині,\nЩоб не схожа була на хлопчину,\nПошила мама убір, на простий убір - головний.\nКольори яскраво - червоної зорі, щоб видно її було здалеку.\nЯк наділа дочка цю шапочку, відразу стала слухняною золотком.\nПогодилася провідати бабусю, віднести пироги і оладки.\nХоч вона й стала слухняною, до настанов була байдужою.\nЧерез ліс йти не веліли, але сумніви її здолали:\n«Не хочу колами ходити, щоб бабусю відвідати.\nПобіжу краще по прямій, щоб швидше повернутися додому ».\nІ пішла навпростець через ліс, видно поплутав все-таки біс.\nЙшла, ні про що не думала, навіть пісню свою придумала.\nСпівала й танцювала, час не помічала.\nА тут потемніло навколо і перед нею щось виросло раптом.\nЗлякатися вона на не встигла, але пісню свою не доспівала.\nПеред нею хтось сірий, великий мотає своєю головою ».\n«Здрастуй, красуня, ну-ка, скажи і що в кошику твоєї покажи».\n«Там пиріжки, масло, мед і сметана, але мені повернутися додому треба рано.\nІ важко тримати навісу бабусі це несу ».\n«Давай допоможу, моя дитино, для мене це легка сіточка.\nТебе я тут залишу, а сам в кращому вигляді доставлю.\nПривіт передам, поцілую, трошки там потішу.\nСпіваємо в курнику курей, не зустрічав ще таких дур.\nПотім проковтну бабулю, і повернуся за донькою з матусі ».\n«Ну що ви, що ви, пане, ви не впораєтеся один.\nВи не знаєте дорогу, вам потрібна моя підмога ».\n«Добре, добре вже йди, нам з тобою не по дорозі.\nТільки адресу підкажи, на папірці напиши.\nМоже, як-небудь зайду, ну, до зустрічі, я піду ».\n«Адреса, загалом - то простий: будинок бабусі невеликий,\nТреба тільки двері знайти, щоб у цей будинок увійти,\nТам мотузка є на ній, смикнути треба посильней ».\n«Що ж, красуня, поки, ось тобі моя рука».\n«Довго ль Червона Шапочка бігла, до бабусі все-таки запізнилася.\nЗжер її вовк без жалю саме в день її народження.\nХотів і дівчинку проковтнути, та прийшов дроворуб відвідати.\nРозкрив живіт вовкові без болю, випустив бабусю на волю.\nА вовка погнав сокирою, щоб забирався добром.\nЧервона Шапочка довго мовчала, видно дуже переживала.\nАле в ліс тепер вона не заходить, колами йде, і ліс той обходить.\nМораль тут проста, що говорити: по лісу дітям не треба ходити ».\nПодібна гра, яка називається театром - експромтом, дозволяє дітям проявити і розвинути свої творчі здібності. Головне, це не соромитися у вираженні своїх почуттів.\nСценарій розвиваючої гри «Таємна телеграма»\n- Брати участь повинні всі,\n- Хлопці не повинні заважати відповідає;\n- Робота повинна бути колективною.\nЗавдання гри: хлопцям необхідно розгадати таємну телеграму. Цю телеграму хлопці повинні розгадати з допомогою загадок.\nВедучий: «Хлопці, подивіться, що нам принесли! Це якась - то телеграма. Але вона зашифрована. Тут є записка: «Вам потрібно відгадати всі загадки, а перші літери відповідей будуть ключем до розгадки». Ну що, спробуємо відгадати загадки?! ».\n1. Перетинчасті лапки,\nЧи то лапки, чи то тапки\nСам він - великий, білий,\nВін пірнає, як матрос,\nЖвавий, галасливий ... (альбатрос).\n2. Вона весну зустрічає -\nА платтячко - в смужку\nТи дізнаєшся ... (берізку).\n3. Як звуть мене, скажи -\nСкромний польова квітка,\nСиньоокий ... (волошка).\n4. Любить він рости на волі,\nНе в саду, а в чистому полі -\nЦілою зарості дрімучої!\nВін вусатий і повзучий,\nЗаховав ядерця в стручку -\nНе розкусиш, коли засох.\nНазивається ... (горох).\n5. Він довго дерево довбав\nІ всіх комашок поламав.\nДаремно він часу не витрачав,\nДлінноклювий, строкатий ... (дятел).\n6. Чи не ласка, не куниця,\nЧи не білка, не лисиця,\nЧи не видра і не горностай,\nА хто ж це - вгадай.\nУ сусідстві з ними він живе\nПухнастий маленький ... (єнот).\n7. Добродушний, діловитий,\nВесь голками покритий ...\nЦе наш приятель ... (їжачок).\n8. Чи стане він високий і стрункий.\nВдачею весел, неспокійний.\nБуде швидкий і красивий,\nЗ розлітається гривою!\nЦе буде, а поки\nТільки чекає він сідока,\nТонконогий ... (лоша).\n9. Я в пуховій червоній майці\nНа лісовій галявині живу.\nЯ на колір і смак приємна,\nЯ солодка і ароматна.\nНахилися і подивись-но:\nОсь я - ... (суниця).\n10. Як це нудно -\nСто років без поруху\nУ воду дивитися\nНа своє отраженье.\nЗвісив гнучкі гілки з обриву\nНіжна, тиха, сумна ... (верба).\n11. На грядці привалився на бочок\nСолідний крутолобий ... (кабачок).\n12. Наш город у зразковому порядку.\nЯк на параді, побудувалися грядки.\nНемов жива огорожа навколо -\nПіки зелені виставив ... (цибуля).\n13. Хвіст зелений, червона голівка.\nЦе гостроноса ... (морквина).\n14. Ховаюся я на дні річковому,\nЯ вусатий, але не сом.\nОдин на одного ми схожі,\nАле мене не плутай з ним.\nБачиш - плямочки на шкірі,\nЗначить, це я ... (минь).\n15. Він зовсім не тендітний,\nА сховався в шкаралупі.\nЗаглянеш в середину -\nЗ плодів він твердіше всіх,\nНазивається ... (горіх).\n16. Він круглий і червоний,\nяк око світлофора.\nНі соковитою ... (помідора).\n17. Лопати не потрібно,\nСидить вона близько.\nЧервона, з білою\nПідкладкою ... (редиска).\n18. Від частої поливання ледь не промокла\nВолохата, темно-фіолетова ... (буряк).\n19. Килим квітчастий на лузі,\nНадів ошатний сарафан\nКрасивий оксамитовий ... (тюльпан).\n20. На спині свій носить будинок, Не потребує ні в кому.\nУ повільною ... (равлики).\n21. Червонуватий вогник\nТрохи галявинку не підпалив.\nВін - краса лісових галявин,\nРодич курки ... (фазан).\n22. Він ходить у рудій шубці,\nЯк пили, гострі зубки.\nНенажерливий звір -\nГроза мишей ... (тхір).\n23. На нозі стоїть однією\nІ в болоті цілісінький день -\nХоче випити все до краплі ...\nНі дурніші птиці ... (чаплі).\n24. Був в саду переполох,\nВін ледь не заглох\nВиріс там ... (чортополох).\n25. Є в тайзі сибірської кедри,\nНа горіхи кедри щедрі:\nЗнають білки, знають мишки,\nЩо шукати їх треба в ... (шишки).\n26. Строката пташка,\nА голос гарний!\nКраще рідко знайдеш!\nПісню на гілці завів\nДзвінкоголосий ... (щиглик).\n27. Під склом квіти і трави,\nАле зовсім не для забави -\nПринесли сюди юннати\nДля музею ... (експонати).\n28. Тобто при нашій школі\nОзера і лопата -\nЗнаряддя ... (юннати).\n29. У різних хлібних злаків\nВид і смак неоднаковий.\nНе пшениця я, не просо,\nЧи не гречка і не жито,\nМолодцем ти будеш просто\nЯкщо мене ти назвеш.\nАле чи не ясно, як день,\nЩо звуть мене ... (ячмінь).\nВедучий: «Чудово! А тепер давайте прочитаємо текст таємницею телеграми ».\nТакого роду ігри сприяють розвитку уваги, творчих здібностей, а також почуття колективізму. Гра містить в собі різновиди таких ігор, як творчі, розважальні.\nСценарій рольової гри «Театр - експромт»\nЗавдання: необхідно вибрати роль і без репетиції по ходу читання тексту виконувати дії. У результаті повинна вийти невелика сценка.\nРолі: кошеня, сонце, дві сороки, вітерець, півень, папірець, щеня, ведучий.\nВедучий читає текст, а учасники виконують свої ролі.\nТекст: «Сьогодні кошеня вперше вийшов з дому. Було тепле літній ранок, сонце розкидав свої промені у всі боки. Кошеня сів на ганок і став жмуритися на сонці. Раптом його увагу привернули дві сороки, які прилетіли і сіли на паркан. Кошеня повільно сповз з ганку і став підкрадатися до птахів. Сороки цокотіли без його участі. Кошеня високо підстрибнув, але сороки полетіли. Нічого не вийшло. Кошеня став озиратися по сторонах у пошуках нових пригод. Дув легкий вітерець і гнав по землі папірець. Папірець голосно шаруділа. Кошеня схопив її, подряпав трохи, покусав і, не знайшовши в ній нічого цікавого, відпустив. Папірець полетіла, гнана вітром. І тут кошеня побачив півня. Високо піднімаючи ноги, той важливо йшов по двору. Потім зупинився, заляпав крилами і проспівав свою дзвінку пісню. З усіх боків до півня кинулися кури. Недовго думаючи кошеня кинувся в зграю і схопив одну курку за хвіст. Але та так боляче клюнула кошеняти, що він заволав нестямним криком і побіг назад на ганок. Тут його чекала нова небезпека. Сусідський щеня, припадаючи на передні лапи, голосно загавкав на кошеня, а потім спробував його вкусити. Кошеня у відповідь голосно засичав, випустив кігті і вдарив цуценя по носі. Щеня втік, жалібно поскулівая. Кошеня відчув себе переможцем. Він почав зализувати рану, нанесену куркою. Потім він почухав задньою лапою за вухом, розтягнувся на ганочку на весь свій зріст і заснув. Що йому снилося, ми не знаємо, але він чомусь весь час смикав лапою і ворушив вусами уві сні. Так закінчилося перше знайомство кошеня з вулицею ».\nГра спрямована на роботу в колективі, допомагає вирішити труднощі, пов'язані з сором'язливістю. Розвиває творчі здібності, уяву і фантазію учасників. Задовольняє потреби дітей у відпочинку. Гра є не тільки рольової, а й творчої та розважальної.\nСценарій розвиваючої гри «Великий кросворд»\n- Кожен має взяти участь у грі.\nЗавдання: на дошці намальований кросворд. Ведучий ставить питання учасникам у вигляді загадок. Таким чином, хлопці повинні розгадати весь кросворд.\nПитання. По горизонталі:\n1.Він вусатий і повзучий,\nНе розкусиш, коли засох,\n2. Помідору брат, а Кумачу не радий, що біснується у ліловою ріс одежинці, не червоніє навіть у лежанні (баклажан).\n3. Червоний Макар по полю скакав і в борщ потрапив (перець).\n4. Цікавий червоний ніс\nЗа маківку в землю вріс,\nЗелені пасма (морква).\n5. Світло - зелений блискучий бочок\nСонцю підставив здоровань ... (кабачок).\n6. Мене єдину в світі\nЧесть мундира березі -\nСлужу людям, як можу (картопля).\n1. У городі виростає, а коли я дозріваю, варять з мене томат, в щи кладуть і так їдять (помідор).\n2. Що за голова, тільки зуби та борода (часник).\n3. Дівиця загорталась в листя під грядкою,\nВибилася тільки кучерява пасмочка.\nОдягнена вона в золоту кольчугу -\nЗернята щільно притиснуті один до одного (кукурудза).\n4. Скинули у Єгорушку золоті пір'ячко,\nЗмусив Егорушка плакати без горя (цибуля).\n5. Ріс дитина - не знав пелюшок, став дідом - сто пелюшок на ньому (капуста).\n6. Сама червона, а чуб зелений (буряк).\n7. Ми отримаємо це, якщо ми з'їмо овочі (вітаміни).\nСценарій псіхологокоррекціонного заняття «Група - я - група»\nОбладнання: коробка з іграшками, стільці, кулі.\nПровідний. Здрастуйте, дорогі хлопці! Ми сьогодні з вами трохи пограємо. Але спочатку хотілося б дізнатися у вас, що роблять знайомі люди, коли зустрічаються, (діти відповідають на питання)? А як ви вітаєте свого знайомого, (діти показують знаки привітання, які вони знають)? Ну а тепер давайте пограємо! І наша перша гра «Гусениця».\nПровідний. Молодці, хлопці! Ви чудово впоралися з цим завданням.\nОтже, наступна гра «Тріска». Нам треба представити себе берегами річки. Хлопці, давайте побудовано в дві шеренги - ви берега річки.\n- Ведучий не повинен відкривати очі;\n- Наявність повної тиші;\n- Кожен, що стоїть у шерензі, обов'язково повинен доторкнутися до ведучого.\nХід гри: група шикуються в дві шеренги. Вибирається ведучий за бажанням. Він закриває очі і перетворюється на тріску. «Пливе» уздовж двох берегів. Завдання учасників доторкатися до «тріски», допомогти їй допливти до кінця. Так, поки всі бажаючі не приймуть участь.\nПровідний. Ну, що? Всі пропливли річку?! А тепер пограємо в таку гру. Тут вам необхідно буде згадати всі самі прекрасні і гарні слова. Ну що, почнемо? Гра називається «Чарівне слово».\n- Дається всього дві спроби;\n- Можна використовувати різні засоби для того, щоб учасники йому повірили.\nХід гри: група встає тісним кільцем, взявшись за руки. Вибирається ведучий за бажанням, він стає в коло. Ведучий повинен зробити щось, щоб інші учасники впустили його до себе в коло. Він може говорити гарні слова, компліменти, використовувати міміку, співати, танцювати. Загалом, все що захоче. Так, поки всі бажаючі не приймуть участь.\nПровідний. Ось бачите, хлопці, як багато ви знаєте гарних і чудових слів, як багато ви вмієте. А тепер трішечки розслабимося і пограємо в таку гру, яка називається «Свіча». Для того щоб гра була більш цікавіше вам, хлопці, доведеться довіритися своїм одногрупникам.\n- Обов'язково дуже щільне коло;\n- Водить необхідно закрити очі і розслабитися;\n- Учасникам обов'язково потрібно дуже ласкаво звертатися з ведучим.\nХід гри: діти стають у дуже щільне коло, вибирається, що водить за бажанням. Він стає в центрі, закриває очі і падає. Учасники, які перебувають у колі передають його один одному. Так, поки всі бажаючі не приймуть участь.\nПровідний. Ну, як хлопці, непередавані відчуття! Вірно? Тепер трішечки переведемо подих і поспілкуємося. Вам необхідно подивитися на кожного з групи і подумати, що б ви хотіли йому зараз сказати. Отже, граємо у «Чарівний стілець».\n- Ведучий повинен постійно сидіти в центрі і дивитися на того, хто йому в даний момент говорить;\n- Ведучий обов'язково повинен мовчати.\nХід гри: охочий сідає на стілець у центрі кола освіченої іншими учасниками. Кожен учасник повинен сказати водить щось про його характер, поведінку, загалом, щось про нього прямо в очі. Так, всі бажаючі.\nПровідний. Молодці, хлопці! Ви всі такі добрі, цікаві. Ми пограли трішки, а тепер давайте повчимося. Повчимося дарувати подарунки. Хлопці, як по - вашому правильно дарувати подарунки? Для чого дарують подарунки? Давайте всі один одному зараз подаруємо подарунки.\n- Кожен обов'язково повинен подарувати подарунок;\n- Обгрунтувати свій вибір.\nХід гри: кожен учасник вибирає іграшку і вибирає будь-якого, кому б хотів подарувати цю іграшку.\nПровідний. Отже, а тепер, будь ласка, нехай кожен пояснить свій вибір.\nМолодці, хлопці! Наше заняття підійшло до кінця. Мені було дуже приємно і цікаво з вами грати і спілкуватися. Хочу вам запропонувати наступний ритуал прощання, який ми будемо виконувати при прощанні. Отже, всі встаємо в коло, кладемо свої руки на мою і повторюємо за мною:\n«Ми сьогодні пограли,\nМи дружніше трохи стали,\nМи хочемо зібратися тут\nЧерез кілька днів.\nБудемо знову ми грати\nІ один одного впізнавати.\nМи один одному довіряємо -\nДуже чекаю вас на заняття через тиждень. Ми знову з вами пограємо, пожартуємо і відпочинемо. До зустрічі!\n- Згуртування групи;\n- Допомогти хлопцям в усвідомленні себе членом даної групи;\n- Підвищити рівень довіри в групі;\n- Формувати культуру спілкування.\nСценарій псіхологокоррекціонной гри «За що мене повинні поважати»\n- Змушувати брати участь не можна;\n- Заважати висловлювань ведучого забороняється.\nХід гри: Хід вправи: всі хлопці сидять у колі. У центрі стоїть стілець, куди сідають всі бажаючі по черзі. Хто сидить в центрі дається завдання: йому необхідно сказати хлопцям, за що повинні поважати його оточують.\nДана гра формує в учасників правильне і адекватне ставлення до самого себе, дозволяє виявити проблеми, які можуть бути в учасників.\nМета: дізнатися, чи застосовують педагоги в початкових класах ігрову діяльність.\n3.Як ви ставитеся до ігрової діяльності?\n4.Счітаете ви, що ігрова діяльність необхідна для повноцінного розвитку дитини?\n5.Счітаете ви ігрову діяльність засобом допомоги дитині в подоланні труднощів, що виникли?\n6.Пріменяете ви у своїй роботі ігрову діяльність?\n7.Где найчастіше ви застосовуєте ігрову діяльність?\n8.Согласни ви з твердженням, що грати дуже важливо, навіть якщо це відбувається на уроці?\n9.Счітаете ви доречним застосовувати ігрову діяльність в процесі навчання?\n10. На перерві діти повинні грати або балуватися?\n11. Яким ігор ви віддаєте перевагу (назвіть вид гри)?\n12. Як, на вашу думку, чи складно організувати ігрову діяльність учнів?\nВплив естетичних норм на міжособистісні відносини старших школярів\nВплив темпераменту на міжособистісні відносини в студентській групі\nВплив рівня розвитку групи на міжособистісні відносини співробітників


суму, необхідну для викупу акцій на пільгових умовах. При цьому такі інвестори мають можливість акумулювати пакет акцій підприємства за ціною, значно нижчою ніж при конкурентному продажу, працівники ж отримують або грошові кошти (тобто, фактично вже на цьому етапі відбувається процес вторинного продажу) або додаткову частку акцій.\n1.2.3. Способи продажу пакетів акцій підприємств в процесі приватизації\nСеред конкурентних способів продажу необхідно виділити ті, які пов`язані з надходженням грошових коштів, як в наслідок прямого придбання, так і в процесі виконання інвестиційних зобов`язань.\nСертифікатні аукціони за ПМС та КС не призводять до прямого надходження коштів в силу специфіки своїх засобів платежу. Ми розуміємо, що такий вид продажу не несе за собою будь-якої відповідальності покупця за подальший розвиток підприємств. Сертифікатні аукціони дають можливість лише попередньо визначити ринкову ціну того чи іншого пакету акцій підприємства. У процесі продажу на сертифікатних аукціонах відбувається певний розпил акцій і, тому, навіть для привабливих підприємств важко знайти власника досить великого пакету, який би міг виступити у ролі інвестора. Такий інвестор може утворитися тільки на вторинному ринку цінних паперів, але для цього повинен діяти розвинений фондовий ринок, якого в нас, на жаль, ще немає. Проте, інвестори за допомогою українських фірм-посередників мають можливість придбати досить значні пакети акцій за помірною ціною. Як правило, це портфельні інвестори, зацікавлені в перепродажі акцій. Такий вид продажу дуже зручний для них, бо не несе за собою жодних зобов`язань щодо подальшої долі підприємства.\nНайбільше відповідають завданню наповнення державного бюджету продаж акцій на фондових біржах та грошових аукціонах. В такому випадку вся сума коштів, отримана за пакети акцій надходить до держави. При цьому, покупець, знов таки просто сплачує вартість пакету і не хвилюється за внесення будь-яких інвестицій. Успішна робота підприємства цікавить більшість таких покупців лише з току зору спекулятивного підвищення вартості придбаних акцій.\nПроцедура проведення грошових аукціонів значно дешевша ніж проведення інвестиційних тендерів. Вона не потребує таких великих витрат на західних консультантів та попередню реструктуризацію підприємств. Крім того, аукціони більш відкриті для участі потенційних інвесторів. Вони надають рівні умови для участі як відчизняним, так і іноземним інвесторам, не встановлюють жодних умов та обмежень. Вони, на відміну від інвестиційних конкурсів, не потребують створення системи контролю за додержанням інвестиційних або інших зобов`язань. Великою перевагою грошових аукціонів є те, що їх можна здійснювати дуже швидко, тобто є можливість надати їм масового характеру. Інвесторів повинна зацікавити більш "прозора" у порівнянні з комерційними конкурсами процедура визначення переможця.\nПроте, деяких інвесторів, які планують в подальшому вносити дуже значні кошти в розвиток підприємств, може не влаштовувати спекулятивно взвинчену вартість пакетів, гроші за які не надходять до об`єкта інвестицій. Для залучення таких інвесторів розроблено процедуру проведення некомерційних конкурсів. При цьому способі продажу пакет акцій продається за попередньо визначеною вартістю, а вирішальним фактором при виборі переможця стає його бізнес-план та зобов`язання щодо реконструкції та розвитку підприємства. Таким чином, до бюджету надходить значно менша сума коштів у якості сплати за придбане майно, проте підприємство отримує в повному обсязі кошти для своєї реорганізації та переозброєння. Крім того, такий покупець бере на себе зобов`язання щодо збереження, а можливо і збільшення, кількості робочих місць, впровадження нових технологій, організації праці та інші. Фактично, держава при цьому нічого не втрачає, бо через деякий час податкові надходження від роботи приватизованих таким чином підприємств значно перевищуватимуть суму, яку можна було отримати в результаті інших способів продажу. Щоправда, такі надходження стають можливими лише через деякий проміжок часу, а економічна ситуація в державі може бути не дуже сприятливою для цього.\nСпосіб залучення іноземного інвестора за допомогою створення спільних підприємств, найпоширеніший на початку економічних реформ, не втратив своєї актуальності. Він дає змогу, налагоджувати роботу підприємств, як після приватизації, так і до неї. Це не означає, що таке підприємство буде вилучено з процесу приватизації. Приватизовуватиметься буде частка, що належить державі у майні спільного підприємства. Враховуючи, що таке підприємство завдяки участі іноземного інвестора вже пройде попередню реструктуризацію, зиск держави може бути навіть більшим, ніж при традиційному продажу.\nДосить привабливою є перспектива залучення додаткових коштів задопомогою вторинної емісії акцій. Щоправда, це може стосуватися лише стабільно працюючих виробництв. Такі підприємства можуть емітувати свої цінні папери для поповнення обсягу власних обігових коштів. Такий спосіб залучення інвестицій ще не досить поширений в Україні. Проблема додаткових емісій полягає в тому, щоб чітко визначити обсяг емісії, необхідний для розвитку підприємства і, в той же час, достатній для того, щоб не втратити контроль за підприємством. Досвід такої роботи відсутній у українських підприємств. Проте вже існує багато фінансових установ та консалтингових фірм, які консолідували провідних спеціалістів в цій галузі та можуть надати необхідну допомогу.\nАктивно почали працювати на українському ринку міжнародні фінансові установи. Програми надання кредитів українським підприємствам здійснюють Європейський Банк Реконструкції та Розвитку (ЄБРР), Міжнародна Фінансова Корпорація (МФК), Фонд NIS Enterprise - фонд сприяння розвитку підприємництва в нових незалежних державах та деякі інші. Вони постійно розширяють сферу своєї діяльності. Наприклад, в кінці літа цього року в Одесі було відкрито новий інвестиційний фонд, створений ЄБРР за участю іспанських партнерів. Такі фінансові установи надають кредити на умовах, вигідніших, ніж в українських банках.


За добу на Хмельниччині від COVID-19 одужали майже 700 осіб | Хмельницький обласний центр громадського здоров'я\nЩо ж до ситуації за добу, то станом на 17.00 31 грудня в області зафіксовано 39397 осіб з підтвердженим діагнозом COVID-19 (+ 218 нових випадків). 4531 людина лікується амбулаторно, 708 – стаціонарно. Нині хворіють 419 медичних працівників та 214 дітей. Внаслідок ускладнень зафіксовано 704 летальних випадки (за добу померла 1 особа). Хворобу подолали вже 33454 громадян (за добу одужали 699 людей).\nДо прийому хворих на COVID-19 готові 23 заклади охорони здоровя краю. Ліжкомісця у ЗОЗ, що надають допомогу хворим з COVID-19, завантажені на 37,45% (708 хворих, 204 підозри).\nЗа добу 30 грудня бригади екстреної медичної допомоги 43 рази виїжджали щодо підозр на COVID-19, в результаті – 30 пацієнтів госпіталізували. З діагнозом «негоспітальна пневмонія» ушпиталили 56 осіб, в тому числі 1 людина потребувала штучної вентиляції легень.\nМобільні медичні бригади здійснили 220 виїздів, під час яких провели відбір 648 зразків біологічного матеріалу для лабораторної діагностики методом ПЛР.\nНа самоізоляції у Хмельницькій області перебувають 5610 осіб.