Apple AirPods Pro 2 вийдуть у ІІІ кв. цього року Apple AirPods Pro 2 вийдуть у ІІІ кв. цього року\nRoot NationНовиниНовини ITApple AirPods Pro 2 вийдуть пізніше цього року\nПройшло вже кілька місяців з того часу, як ми отримали новини про Apple AirPods Pro 2. Вони мають з’явитися на ринку у другій половині року. Як повідомляє DigiTimes, постачальники Apple готуються до випуску нових висококласних AirPods.\nЗгідно з різними витоками, нові навушники AirPods Pro 2 мають отримати новий дизайн. Крім цього, що найголовніше, вони матимуть покращені аудіофункції. Вони можуть відтворювати аудіо Аpple Music без втрат.\nНасправді з червня минулого року Аpple Music відкрив для передплатників 75 млн Lossless Music (ALAC). У той час, оскільки AirPods/Pro/Max не підтримували цей формат, користувачі дуже скаржилися.\nЩодо ключових характеристик, то новини про них в основному походять від аналітика Apple Мінг-Чі Куо. Нещодавно він повідомив, що ці навушники матимуть оновлений дизайн зарядного корпусу. Останній видаватиме звуковий сигнал для використання з Find My. Нагадаємо, що тільки базові AirPods видають звук під час пінгування користувачем. Отже, новий чохол AirPods Pro буде оснащений динаміком. Завдяки цьому чохол буде видавати гучніший звук, щоб користувачі могли легше його знайти.\nНабагато раніше MacRumors представив фотографії чохла. На цих зображеннях ми побачили отвори для динаміків та можливі кріплення для аксесуарів у самому чохлі. Звичайно, це ще чутки. І ніхто не може підтвердити їхню достовірність. Але всі згадані витоки доповнюють один одного.\nЯк ми вже сказали, нові AirPods Pro 2 також підтримуватимуть відтворення аудіо Apple Music без втрат. Насправді через обмеження пропускної здатності Bluetooth жоден з існуючих Apple AirPods не може відтворювати аудіо без втрат з Apple Music. У недавньому інтерв’ю один із керівників Apple повідомив ЗМІ, що ці обмеження не дозволяють продукту довести свою цінність. Крім того, він повідомив, що команда хоче отримати більшу пропускну здатність, ніж та, яку може забезпечити тільки Bluetooth.\nAirPods Pro 2 повинні вийти у двох розмірах і будуть позбавлені ніжки. Майбутні навушники матимуть округліший корпус. Однак рендери дизайну, що недавно з’явилися, не збігаються з цими припущеннями.\nАналітик також повідомив, що навушники нового покоління або AirPods Pro 2 будуть доступні для покупки у четвертому кварталі 2022 року. Це трохи пізніше ніж попередній прогноз на третій квартал. Куо також вважає, що у майбутньому Apple може додати функції моніторингу здоров’я.


Гомоэротический погляд і поетика чоловічого тіла - Сексологія на 8ref.com\nГомоеротічеський погляд і поетика чоловічого тіла - Сексологія\n1. Голе і голе\nОдин з самих захоплюючих і, як ні дивно, нових сюжетів сучасного человековедения, - людське тіло. Усього лише декілька десятиріч тому його вивчали тільки біологи, так і ті цікавилися не стільки тілом як цілим, скільки його окремими органами і їх природними функціями. Сьогодні труди по історії, соціології, антропології, етнографії і естетиці тіла обчислюються десятками і сотнями (одним з піонерів цієї міждисциплінарної області знання був М. М. Бахтін). Вже ніхто не сумнівається в тому, що наше тіло - не просто природна, анатомо-фізіологічна данность, а складний і мінливий соціальний конструкт. Але хто і як "конструює" людське тіло?\nПочинаючи з класичної роботи англійського мистецтвознавця сера Кеннета Кларка (1960), історики мистецтва, а за ними і інші вчені розмежовують поняття голого і голого. Голе (naked) тіло - це усього лише роздягнуте тіло, гола людина - людина без одягу, яким його мама народила. Навпаки, нагота (nudity) - соціальний і естетичний конструкт; голе тіло не просто не прикрите, а свідомо виставлено напоказ з певною метою, відповідно до визначеного культурною умовністю і цінностями. "Голе" відноситься до "голого" так само, як еротика - до сексуальності.\nБути голим - значить бути самим собою, натуральним, без прикрас. Бути голим - значить бути виставленим напоказ. Щоб голе тіло стало голим, його треба побачити як об'єкт, объективировать. "Голе відкриває себе. Нагота виставлена напоказЕ Голе приречене на те, щоб ніколи не бути голим. Нагота - це форма одягу" (Джон Бергер).\nУ Росії така практика існувала дуже довго. Казанова в своїй "Історії мого життя" із здивуванням розказував, що під час його перебування в Росії йому довелося відвідати російську баню, в якій одночасно милися 30 або 40 абсолютно голих чоловіків і жінок, "кои ні на кого не дивилися і вважали, що ніхто на них не дивиться." Голе і голе викликають абсолютно різні почуття у учасників дії. Голим людина може бути як на людях, так і в самотності. Гола людина (наприклад, в бані) просто є сам собою, не відчуває себе об'єктом чужої уваги, не помічає своєї обнаженности і не випробовує з цього приводу особливих емоцій. Це відбувається навіть на нудистских пляжах і в сімейних банях, де чоловіки і жінки миються разом. Але якщо тільки гола людина відчуває, що на нього дивляться, він зніяковів і починає прикриватися або позувати.\nГоле тіло необхідно передбачає глядача, оцінюючий погляд якого формує наше самовосприятие. Стриптизер або бодибилдер, що демонструє себе публіці, що свідомо робить своє тіло об'єктом чужого погляду, інтересу, заздрості або жадання, залишається суб'єктом дії, він контролює свою наготу, гордиться своїми мускулами, силою, елегантністю або соблазнительностью. Навпаки, людина, яку насильно оголили або примусили роздягнутися, наприклад, на медичній комісії у військкоматі, відчуває себе об'єктом чужих маніпуляцій і переживає сором і приниження, незалежно від того, фарбувавши він або потворний. Інакшими словами, нагота створюється поглядом.\nПроблемі погляду в контексті взаємовідносин Я і Іншого присвячена величезна філософська література (Жан-Поль Сартр, Моріс Мерло-Понти, Жорж Батай, Жак Лакан, Ролан Барт і інш.). Погляд може бути і а) силою, за допомогою якої одна людина контролює і придушує Іншого, і б) засобом визнання, виявом зацікавленості в Іншому і в) способом комунікації, засобом створення і передачі Іншому деякого значення. Специфічні еротичні і мистецтвознавчі аспекти погляду, тісно пов'язані з діалектикою голого і голого, - найважливіші осі як побутової еротики, так і зображального мистецтва.\nОднак ні тіло як біологічна данность або як соціальний конструкт, ні погляд на нього не є чим- те єдиним, монолітним. Різні погляди "конструюють" нас по-різному і ми по-різному на них відповідаємо. Тіла є гендерно-специфічними (gendered bodies), неоднаковими у чоловіків і у жінок, і з цим також пов'язано багато важких філософських і историко-антропологічних проблем.\nСправа не стільки в об'єктивних, анатомо-фізіологічних статевих відмінностях, на зразок того, у чоловіка є член, а у жінки піхва, скільки в спрямованості інтересів. При обговоренні гендерных особливостей чоловічого і жіночого тіла (слово "гендер" підкреслює, що мова йде не про природних (статевих), а про социокультурных відмінності), чоловіки і жінки задають різні питання і фіксують увагу на різних ознаках.\nЯк справедливо підкреслює відомий філософ Елізабет Грос, на статеві відмінності неможливо дивитися зі сторони. "Твердження, що ви займаєте в цьому питанні сторонню позицію, поза самими статевими відмінностями, - це розкіш, яку може дозволити собі тільки чоловіча самовпевненість. Тільки чоловіки можуть дозволити собі повірити, неначе їх точка зору є зовнішньою, незацікавленою або об'єктивною позицією. Загадка, якій представляється чоловікам Жінка (з великої букви), є загадкою тільки тому, що чоловік сконструював себе як єдиного можливого суб'єкта". Про своє власне тіло чоловік знає ще меньше.2. Чия нагота цікавіше - чоловіча або жіноча?\nНа перший погляд здається, що все залежить від підлоги/гендера і сексуальної орієнтації суб'єкта: "натуральних" чоловіків більше залучають і хвилюють жінки, жінок - чоловіки, а гомосексуалов - представники власної підлоги. Однак така відповідь мовчазно передбачає, що інтерес до чужого тіла завжди є сексуально-еротичним, що явно невірно; кожному з нас траплялося споглядати оголене тіло людини своєї або протилежної підлоги, не випробовуючи при цьому ні найменшого жадання.\nІндивідуальне сприйняття наготи і відношення до неї залежить від властивого даній культурі тілесного канону, включаючи характерні для нього заборони, табу, норми соромливості і багато які інші розпорядження, яких може і не бути у інших культур. Причому те, що переховується, завжди хвилює більше того, що більш або менш відкрито виставляється напоказ.\nЯке ж тіло - чоловіче або жіноче - ретельніше переховується? На перший вгляд, здається, що жіноче, і що так влаштовано самою природою. Жіночі гениталии сховані в глибині тіла, ви тільки вгадуєте їх контури; щоб їх можна було роздивитися, жінка повинна широко розсувати ноги, що вважається непристойним і нежіночним. Навпаки, чоловічі статеві органи висять зовні і відразу ж привертають до себе увагу. Чоловіча нагота здається більш нескромної, ніж жіноча, її демонстрація і зображення, як правило, порушують якісь культурні заборони і спричиняють збентеження. Демонстрація чоловічих гениталий, особливо эрегированного члена, скрізь і всюди була не стільки еротичним жестом, скільки жестом агресії і виклику. Чоловіки гордяться ними, перебільшують розміри своїх "достоїнств", нерідко підкреслюють їх формою одягу (на зразок середньовічних гульфиков, про яких багато міркують герої Рабле) і т.п.\nВ історії світового зображального мистецтва загалом оголене чоловіче тіло також зображалося частіше жіночого; європейський живопис нового часу, в якому жіноче тіло з'являється частіше чоловічого, - швидше виключення, чим правило.\nНаприклад, в древньогрецький скульптурі оголене чоловіче тіло з'являється раніше і частіше, ніж жіноче. Еротичні малюнки на грецьких вазах зображають голих куртизанок, флейтисток і т.п., але ніколи -- шановних жінок, досвідченіше або дочок. Те ж саме - з богами. Зевса могли створити голим, Геру - ніколи. Єдина богиня, яку зображали голої, - Афродіта (так і те лише з 1У віку до н.э.) Зате "голий чоловік, одягнутий тільки в свою силу, красу або божественність" (Енн Холландер) - постійний об'єкт зображення і милування древньогрецький мистецтва протягом всієї його історії.\nОднак дійсне питання полягає не в тому, чия нагота - чоловіча або жіноча - зображається частіше, а тому, як це робиться і кому адресовано відповідне зображення.\nМайже на всьому протязі історії людства і творцями і споживачами мистецтва були, як правило, чоловіки. Що ж вони хотіли, а чого не хотіли або боялися показувати і зображати?\nХоч тілесні статеві відмінності об'єктивні і самоочевидны, древні уявлення про відмінності між чоловіками і жінками будувалися не на анатомії, а на соціальних і похідних від них психологічних рисах. Всупереч звичним уявленням, поняття соціальної підлоги (гендера), хоч сам цей термін з'явився недавно, насправді старше за поняття біологічної підлоги (сексу). Як показав американський історик науки Томас Лакер, анатомічні ознаки, включаючи будову гениталий, по яких завжди і всюди визначається статева/гендерная приналежність дитини, були лише умовним знаком, загальні гендерные властивості дитини не виводилися з них, а тільки асоціювалися з ними.\nУ історії уявлень про людське тіло співіснували дві різні концепції підлоги: одностатева модель, що передбачає, що два різних гендера, чоловічий і жіночий, мають своєю тілесною основою одну і ту ж підлогу, і двостатева, згідно якою чоловік і жінка спочатку різні, протилежні і взаимодополнительны.\nЯк показує на матеріалах історії європейських анатомічних і філософських уявлень Лакер, одностатева модель значно старше двостатевої.\nПо представленнях древніх греків, жінка - лише зменшена копія чоловіка, причому те, що у чоловіка знаходиться зовні, у жінки вміщується всередині тіла: піхва - еквівалент пеніса, матка - иноформа мошонки, а менструації - семяизвержения. Яєчники, які в XIX в. стали синонімом жіночності, раніше не мали навіть власного імені, древньогрецький лікар Гален означав їх тим же словом, що і чоловічі яички, тестикулы - orcheis. До 1700 р. анатоми не мали технічного терміну для позначення вагины і т.д.\nВ результаті все будувалося і осмислювалося за чоловічим зразком, який здавався більш абсолютно жіночого. По Арістотелю, підлога існує для розмноження і зміни, причому чоловік являє собою діючу причину, а жінка - матеріальну причину цього процесу. У сексуальній поведінці головне - не статева ідентичність партнерів, а відмінності в їх статусі і в тому, хто, що і з ким робить.\nОдній з причин живучості одностатевої моделі була її простота, завдяки якій всі бінарні опозиції могли здійснюватися одним і тим же тілом. Крім того, одностатева модель пов'язує статеві відмінності з відносинами влади. "У публічному світі, де майже неподільно розпоряджалися чоловіки, одностатева модель демонструвала те, що було вже досить очевидно в культурі взагалі: міра всіх речей - чоловік, жінка як онтологически окрема категорія не існує. Не всі чоловіки мужні, сексуальні, гідні або володіють владою, деякі жінки перевершують деяких чоловіків в кожній з цих категорій. Проте зразок людського тіла і уявлень про нього - чоловіче тіло". (Лакер)\nНа початку XIX в., коли відмінності між чоловіками і жінками стали ідеологічно важливими в зв'язку з проблемою жіночої рівноправності, одностатева модель зміняється двостатевій, заснованій на ідеї абсолютній, початковій протилежності усього чоловічого і усього жіночого, поступово це розповсюджується рішуче на всі статеві ознаки. З'являється формула: "Анатомія -це доля". Відомий англійський біолог сер Патрік Геддес для пояснення того, що жінки "більш пасивні, консервативні, забарливі і постійні", тоді як чоловіки "більш активні, енергійні, жваві, пристрасні і мінливі", використав порівняння поведінки чоловічих і жіночих кліток під мікроскопом. Соціальна метафора стає біологічним фактом, з якого виводиться непорушність гендерного порядку.\nАле справа не в анатомії. Які б ні були філософські метафори маскулинности і фемининности, опозиція чоловічого і жіночого начала звичайно будується по одних і тих же осях: суб'єкт-об'єкт, сила- слабість, активність-пасивність, жорсткість - м'якість і т.п.\nГоловний, універсальний принцип маскулинности: чоловік не повинен бути схожим на жінку, він повинен завжди і скрізь залишатися суб'єктом, господарем положення.\nВідповідно шикується і естетика чоловічого тіла, яке звичайно зображалося в контексті двох головних метафор - а) як символ влади і сили або б) як символ краси і задоволення, яке може бути переважно естетичним або еротичним або сумішшю того і іншого (Кеннет Даттон). Але в будь-якому випадку чоловіче тіло повинно діяти, бути в русі. Пасивна, розслаблена поза робить чоловіка вразливою і жіночною, перетворюючи його в сексуальний, в тому числі гомоэротический, об'єкт. Як пише американський літературознавець і культуролог Лоренс Шер, "жіночій красі і делікатності відповідають чоловічі конструкції влади: чоловік створюється своїми діяннями, а жінка - своїми свойствамиФ.\nТак було і в зображальному мистецтві.\nДо речі, на цьому прикладі Ви можете пересвідчитися, що мова йде про дійсно складні сюжети, історія і логіка пізнання часто суперечить буденним уявленням. Книга Лакера вважається класичною, але я прочитав її тільки в лютому, а те, що це вимагає коректування мого старого тексту, зрозуміло лише зараз.\nУ європейському живописі нового часу жінка звичайно більш або менш пасивно позує, відкриваючи свою дратуючу наготу оцінюючому погляду потенційного глядача-чоловіка, якого немає на картині, але який є її замовником. Навпаки, чоловік, навіть повністю роздягнутий, залишається суб'єктом, який не позує, а діє. "Смотрение" було чоловічим привілеєм, тоді як об'єктом захопленого або потривоженого чоловічого погляду було жіноче тіло (Питер Брукс).\n"Це можна спростити, сказавши: чоловіки діють, жінки є. Чоловіки дивляться на жінок. Жінки спостерігають себе, в той час як на них дивляться. Це визначає не тільки велику частину відносин між чоловіками і жінками, але також відношення жінок до самих собі" (Джон Бергер).\nВеличезна мистецтвознавча література по історії людського тіла майже вся присвячена жінкам. Історія чоловічого тіла народилася тільки в кінці 1970-х років і залишається надто фрагментарною.\nГоловний, універсальний принцип маскулинности: чоловік не повинен бути схожим на жінку, він повинен завжди і скрізь залишатися суб'єктом, господарем положення. Відповідно шикується і естетика чоловічого тіла, яке звичайно зображалося в контексті двох головних метафор - а) як символ влади і сили або б) як символ краси і задоволення, яке може бути переважно естетичним або еротичним або сумішшю того і іншого (Кеннет Даттон). Але в будь-якому випадку чоловіче тіло повинно діяти, бути в русі. Пасивна, розслаблена поза робить чоловіка вразливою і жіночною, перетворюючи його в сексуальний, в тому числі гомоэротический, об'єкт. Як пише американський літературознавець і культуролог Лоренс Шер, "жіночій красі і делікатності відповідають чоловічі конструкції влади: чоловік створюється своїми діяннями, а жінка - своїми властивостями".\nЦю опозицію на прикладі образів Бальзака переконливо розкриває Пітер Брукс. Описуючи Вотрена/ Коліна, Бальзак підкреслює його грубу силу і мужність. Навпаки, молодого красеня Люсьена де Рюбампре можна прийняти за переодягнуту дівчину, у нього "жіночні стегна" і взагалі він "наполовину жінка". Тілесна жіночність Люсьена зумовлює і його соціальну слабість: він бере гроші у повій, розбещує власний талант і в кінцевому результаті поступається домаганням Коліна. Страх показатися жіночним відбивається і на повсякденних критеріях чоловічої привабливості. Навіть саме поняття чоловічої краси суцільно і поряд виглядає проблематичним. "Справжній чоловік" повинен бути грубуватим і позбавленим прагнення подобатися. Красивий, витончений чоловік часто викликає підозри в жіночності, изнеженности, дэндизме. Багато які автори соромилися говорити про чоловічу красу, соблазнительность і витонченість асоціюються якщо не з прямою жіночністю, то з недоліком маскулинности.\nУ англійській мові слово beautiful (красивий), цілком доречне при характеристиці жінки, застосовно до чоловіка звучить декілька двозначно, чоловіка краще назвати симпатичним (good looking). Якщо сказати жінці, що вона красива, вона буде польщена. Для чоловіка такий комплімент звучить проблематично, а з вуст іншого чоловіка може бути навіть сприйнятий як гомосексуальне залицяння. Багато осудительных слів відносно чоловічої краси має і російська мова - "красавчик", "гарненький", "солодкий", "шоколадний хлопчик" і т.д.\nДвійчастий стандарт - що добре для жінки, погано для чоловіка - розповсюджується і на опис чоловічий сексуальности.3. Що приховує чоловіче тіло?\nОдин з головних парадоксів маскулинности складається в тому, що чоловік ретельно приховує те, чому він більше усього гордиться і що самою природою виставлено напоказ. Що саме? Ну, звичайно ж, то саме.\nГерой жартівливої повісті Альберто Моравія "Я і він" 35-літній Федеріко веде постійний діалог з власним членом. Зі слів Федеріко, пеніс\n- тільки частина його тіла, шматок м'яса, яким він проте дуже гордиться: "25 див. в довжину, 18 див. в колі і 2.1 кг вагою", "могутній і сильний, як дуб, з виступаючими посагами, "він" стоїть над моїм животом майже вертикально і вибухає у мене між пальців, як щойно відкоркована пляшка шампанського". Однак "Він" (або "Федеріко - цар") з цими твердженнями не згодний. Суцільно і поряд "Він" не тільки існує сам по собі, але навіть диктує господарю власну волю. "Він" капризний і свавільний, вуайер, садист, мазохіст, гомосексуал і фетишист, не бажаючий знати ніяких обмежень. Між Федеріко і його членом йде суперництво і боротьба за владу. "Ми - це не "ми", а "я" і "ти". Взагалі, знаєш, ти краще не заговорюй зі мною. Я тебе ненавиджу", - говорить Федеріко. На це "Він" відповідає, що він зовсім не шматок м'яса, а вільне бажання: "Коли ти, нарешті, зрозумієш, поверхнева, легковагова людина, що я - бажання, а бажання не має меж?"\nТема роздвоєння і конфлікту між чоловіком і його пенісом широко поширена в світовій літературі, починаючи (в Росії) з гоголевского "Носа" (ніс - всього лише символ пеніса) до недавньої сатиричної повісті Олександра Васинського (не знаю, чи вдалося йому опублікувати її, я читав її в рукописі), що де відділився від героя величезний пеніс, який за його зухвалу поведінку доречніше називати просто хуем, не тільки зажив самостійним життям нового росіянина, але ледве не зробився президентом Росії (проте, ще не вечір, хто знає, кого вибере російський "эректорат" в 2000 році?).\nА уже що до сексу, то тут чоловік перед своїм членом і зовсім безсилий. "Як я можу управляти собою, якщо навіть мій член некерований?, - "скаржиться герой повісті Дмитра Бушуєва "На кого схожий Арлекін?". Молода людина ще не засвоїла, що це - сама важка форма і прообраз всякого інакшого самоконтроляЕ Повний текст реферату


Незаконне поводження з радіоактивними матеріалами (реферат) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nНезаконне поводження з радіоактивними матеріалами (реферат)\tadmin\n1.\tПридбання, носіння, зберігання, використання, передача, видозмінення,\nзнищення, розпилення або руйнування радіоактивних матеріалів (джерел\nіонізуючого випромінювання, радіоактивних речовин або ядерних\nматеріалів, що перебувають у будь-якому фізичному стані в установці або\nвиробі чи в іншому вигляді) без передбаченого законом дозволу —\n2.\tТі самі дії. якщо вони спричинили загибель людей або інші тяжкі\nнаслідки- —караються позбавленням волі на строк від п’яти до десяти\n1.\tОб’єктом злочину є громадська безпека в частині убезпечення від\nшкоди, якою загрожують радіоактивні матеріали.\n2.\tПредметом цього злочину є радіоактивні матеріали, що перебувають в\nбудь-якому фізичному стані в установці або виробі чи в іншому вигляді.\nДо них належать: 1) джерела іонізуючого випромінювання, 2) радіоактивні\nречовини; 3) ядерні матеріали, що перебувають у будь-якому фізичному\nстані в установці або виробі чи в іншому вигляді.\nДжерела іонізуючого випромінювання — це фізичний об’єкт крім ядерних\nустановок, що містить радіоактивну речовину, або технічний пристрій,\nякий створює або за певних умов може створювати іонізуюче\nвипромінювання. Під іонізуючим випромінюванням розуміють потік\nелектричко заряджених часток (атомів, протонів), тобто електромагнітні\nчи корпускулярні промені, які випускаються джерелами іонізуючого\nвипромінювання. До джерел іонізуючого випромінювання належать, зокрема,\nтранспортні засоби устаткування, інші предмети, що побували в зонах\nрадіаційного забруднення і набули радіоактивності.\nЯдерні матеріали — це ядерне паливо, за винятком природного урану і\nзбідненого урану, яке може виділяти енергію шляхом само-підтримуваного\nланцюгового процесу ядерного поділу поза ядер ним реактором самостійно\nабо у комбінації з будь-яким іншим матеріалом, та радіоактивні продукти\nі відходи, за винятком невеликої кількості радіоактивних продуктів,\nрадіоактивних відходів та ядерного палива, що встановлюються нормами,\nправилами і стандартами з ядерної і радіаційної безпеки, за умови, що ця\nкількість не перевищує максимальні межі, встановлені Радою керуючих\nМіжнародного агентства з атомної енергії.\n3.\tОб’єктивна сторона злочину полягає у виконанні таких дій щодо\nрадіоактивних матеріалів без відповідного дозволу: 1) придбання; 2)\nносіння; 3) зберігання; 4) використання; 5) передача; 6) видозмінення;\n7) знищення; 8) розпилення; 9) руйнування.\nПід придбанням, носінням, зберіганням радіоактивних матеріалів\nрозуміються такі ж дії, як і щодо вогнепальної зброї. Про їх поняття\nдив. коментар до ст. 263.\nВикористання радіоактивних матеріалів — це отримання їх корисних\nвластивостей, застосування як джерела іонізуючого випромінювання.\nПередача радіоактивних матеріалів включає як сплатне, так і безоплатне\nїх вручення постійно чи тимчасово іншій особі. Видозмінення\nрадіоактивних матеріалів — це переведення радіоактивних матеріалів із\nодного виду в інший. При цьому мається на увазі зміна агрегатного стану\n(з твердого в рідкий чи газоподібний), проведення хімічних реакцій з\nтакими матеріалами, внаслідок чого змінюється їх хімічна формула; зміна\nконцентрації (збагачення) радіоактивних матеріалів; ядерні реакції, які\nпризводять до переходу радіоактивної речовини в інший вид за складом\nелементів. Знищення радіоактивних матеріалів означає приведення до\nтакого стану, коли вони не можуть бути використані за цільовим\nпризначенням. Воно включає в себе хімічні перетворення, механічні\nушкодження, фізичні зміни, у т.ч. і на ядерному рівні. Це, зокрема,\nпошкодження джерел іонізуючого випромінення, внаслідок чого припиняється\nнаправлений і контрольований потік електромагнітних чи корпускулярних\nчасток; введення до радіоактивних речовин домішок, які перешкоджають\nзбагаченню таких речовин, що є умовою їх подальшого застосування в\nпромисловості, медицині, науці; зміни до ядерного палива, через які воно\nвтрачає здатність підтримувати ядерну реакцію; приведення радіоактивних\nпродуктів і відходів до стану, в якому унеможливлюється чи утруднюється\nїх утилізація. Розпилення радіоактивних матеріалів — це їх розподіл\nдрібними частками по багатьох місцях, що призводить до зниження їх\nконцентрації і втрати радіаційних властивостей. При цьому відбувається\nзменшення інтенсивності випромінювання до таких меж, коли такі матеріали\nне можуть бути зібрані та використані за призначенням. Розпилення може\nздійснюватися шляхом випуску радіоактивних газів в атмосферу, виливання\nрідких радіоактивних матеріалів — у водні об’єкти, розсипання порошку\nнад поверхнею, а також через змішування радіоактивних матеріалів з\nкомунальними чи виробничими відходами, додавання їх у сировину, з якої\nпродукуються вироби тощо. Руйнування радіоактивних матеріалів — це також\nодин із способів їх приведення до непридатного стану. Воно охоплює,\nнасамперед, фізичні зміни — механічні пошкодження захисних оболонок\nджерел іонізуючого випромінювання, збірок ядерних тепловиділяючих\nелементів і т.п. Крім того, руйнуванням є зміни на ядерному рівні —\nперетворення одних матеріалів в інші шляхом опромінення, проведення\nВідповідним дозволом є ліцензія на здійснення відповідної діяльності з\nрадіоактивними матеріалами або ж разовий дозвіл на проведення операцій\n(дій) такими матеріалами в певному конкретному випадку. При цьому\nпотрібно, щоб дозвіл було видано уповноваженим на те органом в межах\nйого компетенції; дії вчинялися в межах строків, визначених у дозволі;\nвиконувалися дії з дотриманням видів і розмірів радіоактивних\nматеріалів, визначених у дозволі; були дотримані вимоги щодо\nвикористовуваного устаткування, технології поводження з радіоактивними\nвиною. Суб’єктивне ставлення до наслідків, вказаних у ч, 2 ст. 265, може\nвиражатися лише в необережності.\n6.\tКваліфікований вид злочину (ч. 2 ст. 265) утворюють зазначені вище\nдії, які спричинили: 1) загибель людей; 2) інші тяжкі наслідки..\nПід загибеллю людей слід розуміти смерть хоча б однієї особи, До інших\nтяжких наслідків можуть бути віднесені заподіяння потерпілому тяжкого\nтілесного ушкодження, заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень\nкільком особам. Крім того, тяжкі наслідки можуть полягати у специфічній\nшкоді, яка викликана радіаційним забрудненням території чи певних\nоб’єктів і полягає у неможливості їх використання, необхідністю великих\nматеріальних затрат на дезактивацію, відселення людей, завезення\n“чистих” продуктів харчування і т.п.\nЗакон України “Про використання ядерної енергії то радіаційну безпеку”\nвід 8 лютого 1995р\nЗакон України “Про поводження з радіоактивними відходами від ЗО червня\nПоложення про дозвільну систему. Затверджене постановою КМ №575 від &\nПоложення про основні засовуй організації перевезення радіоактивних\nматеріалів територією України. Затверджене постановою КМ № 1332 від 29


М’янма заперечує звинувачення ООН в геноциді рохінджа | Громадське телебачення\n29 серпня, 2018 11:59\nВлада М’янми заперечила висновки звіту Організації Об’єднаних Націй, яка закликала розслідувати дії військових країни на предмет геноциду мусульман рохінджа.\nРечник уряду М’янми Зо Хтай заявив, що країна «не погоджується та не приймає жодних висновків, зроблених Радою з прав людини».\nПісля звіту ООН про ситуацію в М’янмі Китай заявив, що тиск на владу країни «не допоміг».\nУряд М’янми вкотре заявляє, що має «нульову толерантність» до прав людини.\nРаніше ООН закликала Міжнародний кримінальний суд розслідувати геноцид рохінджа у М’янмі. Звіт ООН базується на сотнях інтерв’ю. Він вважається одним з найбільших прикладів засудження організацією злочинів проти рохінджа.\n«Військова необхідність ніколи не виправдовує убивства без розбору, ґвалтування жінок, нападу на дітей та спалення цілих селищ», — заявили в ООН.\nСамоназва етнічної групи рохінджа (також називають рохін’я) має арабські витоки та походить від слова «рахім» — милосердя, або «рахім боррі» — земля під милосердним Богом. Рохінджа мешкають у штаті Ракхайн, який раніше мав назву Аракан.\nЕтнічна група рохінджа та місцеве населення штату Ракхай у М’янмі ведуть сутички вже кілька десятиліть поспіль. Часом криза у відносинах двох релігійних груп — мусульман-рохінджа та буддистів-м’янмарців — затихала, населення співіснувало у відносному мирі, втім, найменшої іскри було достатньо, щоб розпалити ворожнечу із новою силою. Новий виток конфлікту у жовтні 2016 року був спровокований нападом кількох мусульман в штаті Ракхай на поліцейських. Влада М’янми оголосила антитерористичну операцію проти рохінджа.\nНагадаємо, 25 серпня 2017 року озброєні бойовики напали на блокпости правоохоронців, після цього військові розгорнули операцію у відповідь.


Сушена папайя — Незвичайна сухофрукт, что володіє НЕ только пріємнімі Смакова якости, но и неабиякий користуюсь. Щоб оцініті Властивості ласощі по достоїнству, та патенти, вівчіті склад сухофрукти и его дію на організм.\nСвіжі плоди папайї зберігають свои Корисні Властивості недовго, тому тропічній фрукт часто заготовляються для трівалого зберігання. Найбільшою популярністю корістується сушка плодів, в такому випадка папайя зберігає максимум цінних Речовини. Пріготуваті сухофрукти можна вдома, но кож папайя часто зустрічається на ринках и в супермаркетах, вона может продавать у виде дрібніх и великих кубіків або Довгих брусків, в герметичній упаковці або на Вагу.\nПо складу сушена папайя схожа на свіже тропічній фрукт. Однако є и Важливі Відмінності, якісь компоненти в сухофруктах представлені у великих ОБСЯГИ, тоді як Зміст других немного зменшено.\nКлітковіна в складі продукту дозволяє отріматі примерно 10% від стандартної добової норми харчових волокон, если з’їсти за прийом около 50 г сухофруктів. Харчові волокна не только позитивно вплівають на перистальтику кишечника, но и спріяють поліпшенню складу крови, зніжують рівень холестерину и глюкози.\nУ сушеному фрукті містіться Вітамін А, ВІН важлівій в Першу Черга для зору, оскількі відповідає ха Вироблення особливого пігменту сітківкі. Кроме того, Вітамін А продукує еритроцити, необхідні для хорошої роботи імунної системи організму.\nУ засушених папайе зберігається велика Кількість каротиноїдів — як и в будь-якіх фруктах червоного, оранжевого або жовтого кольору. Особливо много в сухофруктах присутній бета-криптоксантин, Речовини, что зміцнює зір и перешкоджає Виникнення катаракти. Такоже каротіноїді в папайе службовців добре профілактікою серцево-судинна недуга и дуже Корисні при схільності до кардіологічнім захворюванням.\nСушений фрукт — Багате джерело вуглеводів. Всього 1 стандартна Порція сухофруктів містіть около 15 г цієї Речовини, и таким чином, продукт становится прекрасним ДОПОВНЕННЯ до збалансований денного раціону.\nКроме перерахованого компонентів, в сушеної або в’яленої папайе Присутні вітаміни В5 и В9, Е і К, особливо Корисні для нормальної роботи нервової системи и головного мозком. До складу продукту входять біофлавоноїді и антиоксиданти, Важливі для людського здоров’я ферменти и амінокислоти.\nЩо стосується вітаміну С, то его прісутність в сухофруктах незначна. При вісушуванні аскорбінова кислота в основном руйнується и Вже НЕ может заповнити велику часть денної норми Речовини.\nМікроелементів в сухофруктах зберігається набагато менше, чем у свіжіх плодах рослини. Однако сушені шматочкі плодів все одно багаті магнієм, міддю и калієм, корисних для роботи серця, Судін та нірок.\nВажліво! До складу сухофруктів папайї з магазину часто входять ароматизатори, консерванти и барвники, что відповідають, в тому чіслі, за Яскравий жіттєрадісній колір продукту. Щоб отріматі від ласощів более корісті, краще вібіраті сушені папайю з максимально натьнім складом без Зайве компонентів.\nКорисні Властивості сушеної папайї и в’яленої\nНезвичайні на вигляд и пріємні на смак сухофрукти часто спріймаються, як легкий перекус, Який не приносить особлівої ?? корісті для організму. Однако у випадка з папайей таке тверджень в корені невірно — даже в засушені виде фрукт продолжает залішатіся дуже ціннім для здоров’я людини.\nЗа рахунок високого вмісту каротиноїдів и антіоксідантів в своєму складі сушена папайя є продуктом, дієво зміцнює імунітет. Сухофрукт НЕ только підвіщує опірність організму до застуд и вірусніх інфекції, но и має протіракову дію. Папайя перешкоджає Поширення вільніх радікалів в організмі и оберігає від Виникнення онкологічніх недуга.\nПри регулярному вжіванні папайя надає очіщаючу дію на організм, допомагає Виводити токсичні Речовини и перешкоджає розвитку алергічніх реакцій. У сушеному фрукті Присутні біофлавоноїді, Які відстежують Зміни в організмі и актівують захисні сили на боротьбу з будь-Якими захворюваннямі зовнішнього и внутрішнього характеру.\nФрукт перешкоджає ВИНИКНЕННЯ авітамінозу та анемії, даже в сушеному виде ВІН як и Ранее містіть скроню Кількість вітамінів. Вжіваті сухофрукт Корисна восени, взимку и Навесні — в ті періоді, коли потреба у вітамінах віражах особливо сильно, а доступність свіжіх фруктів різко зніжується.\nСушений продукт допомагає боротися з запорами и Накопичення шлаків в організмі. Клітковіна в складі сухофрукти підсілює кишково перистальтику и спріяє своєчасному Висновки Зайве Речовини. Кроме того, харчові волокна в продукті регулюють склад крови — зніжують рівень шкідлівого холестерину и перешкоджають підвіщенню глюкози.\nВжіваті сухофрукт Корисна при мляві травленні. Сушена папайя зберігає в своєму складі травні ферменти и допомагає работе шлунка, печінкі и підшлункової залоза. Засвоєння білків, жірів и крохмалів при ее вжіванні відбувається швідше и якісніше, Завдяк чому організм может отріматі максимум цінних Речовини з їжі, что поступає.\nЗа рахунок прісутності калію и магнію в складі сушений фрукт допомагає боротися з набряком и захіщає від розвитку недуга серцево систему и нирки. Если регулярно вжіваті смачні в’ялені або сушені шматочкі плодів, то зайве рідина перестану накопічуватіся в організмі, налагодиться обмін Речовини в тканинах, повернеться Бадьорість и гарне самопочуття.\nСушена папайя — енергетично цінній продукт. Завдяк Високому вмісту вуглеводів, сухофрукти прекрасно Заповнюють сили и підвіщують працездатність людини. Вжіваті продукт корисний для Поліпшення настрою, благотворно ВІН впліває на пам’ять и на роботу мозком.\nКористь сушеної папайї для жінок віражається в тому, что продукт допомагає подбаті про зовнішню красу и молодість. Тропічній фрукт в засушені виде спріяє Швидко відновленню клітін епідермісу, допомагає боротися з раннімі зморшкамі и ознака в’янення. При вжіванні сухофрукти шкіра становится більш м’якою и пружньою, нормалізується Вироблення підшкірного жиру и уходит проблема пріщів и вугровіх вісіпань. У период клімаксу або во время місячніх сухофрукт приносити Користь гормональній системе и захіщає жінку від занепад сил и різкіх стрібків настрою.\nДля чоловіків особливо цінністю володіє унікальну властівість папайї — сухофрукт допомагає організму віробляті аргінін. Ця Речовини є дуже важлівім для репродуктівної системи — воно відповідає за Вироблення чоловічіх гормонів, підвіщує витривалість и зміцнює здоров’я. Такоже аргінін покращує якість генетичного матеріалу чоловіки и збільшує шанси на зачаття здорової дитини.\nЕсли уважний Розглянуто склад и цінні Властивості засушених тропічніх плодів, становится очевидно — сухофрукти папайї Корисні нітрохі НЕ менше, чем свіжі плоди.\nЯк вісушіті папайю\nСушений тропічній фрукт зустрічається в багатьох магазинах, но все-таки не є найпошіренішім на Сайти Вся ласощі. До того ж часто Виробники предлагают его в сумішах з іншімі сухофруктами, тоді як покупцеві хочеться спробуваті самє папайю. У таких випадка пріготуваті ласощі можна самостійно на власній кухні — інгредієнтів для цього Знадоби Небагато.\nНайпошіренішій рецепт Приготування папайї предлагает спочатку відваріті шматочкі тропічного фрукта в солодке сіропі, а потім піддаті вісушування. Калорійність сухофруктів папайї при цьом растет, однак смакові якості поліпшуються.\nПроцес Приготування Виглядає Наступний чином:\nпапайю очіщають від щільної гладкої шкіркі и відаляють Темні насіння з м’якоті, а потім нарізають плід кубиками або тонкими смужка — за Бажанов;\nна плиту ставлять варить стандартний солодкий сироп — 500 мл води нужно змішаті з 500 г цукри;\nколи вода закипить, вогонь під Каструля злегка зменшуються, а в сироп опускаються підготовлені шматочкі папайї;\nсуміш варять в течение 5 хвилин, после чого знімають з плити и дають Повністю охолонуті;\nпосле цього каструлю знову поміщають на вогонь и после закипання віварюють папайю ще в течение 5 хвилин.\nУ готов сироп додаються свіжий лимон без кісточок, нарізаній тонкими часточка, а потім дозволяють суміші Повністю охолонуті.\nНа іншому етапі Приготування папайю піддають безпосередно вісушування. Для цього відварені в сіропі шматочкі вікладають на решітку або ситечко и злегка обсушують на повітрі. Потім заготовку розкладають на решітці спеціальної сушарки, віставляють температуру 45-50 ° С і залішають папайю сушить на следующие 7-8 годин. При відсутності сушильного апарату можна скористати и звичайна духовка, но температуру при цьом нужно віставляті наймінімальнішу, а дверцята духової шафи бажано Залишити відчіненімі.\nКроме звічайної сушки шматочків фрукта в духовці або сушарці, можна вдатися такоже до в’яленню папайї. У цьом випадка заготовку розкладають тонким шаром на рівній поверхні и залішають на повітрі до тих пір, поки з шматочків НЕ віпарується почти вся волога. Здійсніті вяление в Домашніх условиях Цілком реально, но нужно пам’ятати, что за годиною процес позику кілька діб. До того ж сушить фрукт на повітрі нужно при дуже нізькій вологості и хорошому провітрюванні, інакше продукт Почни загніваті и пліснявіті.\nВісушіті або зав’яліті фрукт можна и без попередня відварювання в Цукрове сіропі. Однак в такому випадка сухофрукти будут помітно відрізнятіся по виду від фото сушеної папайї, як правило, магазини ласощі готують сортаменту з Використання сиропу.\nУвага! Для Приготування сухофруктів Підходить только Стигла папайя з жовто-оранжевою м’якоттю и чорним насінням. Зелений недозрілій фрукт містіть токсичні Речовини, небезпечні для людського організму.\nСушений фрукт папайя можна пріготуваті вдома або прідбаті в магазині, щоб вжіваті смачні и Корисні шматочкі фрукта в якості легкого перекусу. Однако кулінарне! Застосування сушеної папайї набагато ширше — ласощі Використовують в складі різніх страв.\nСухофрукти можна додаваті в кісломолочні продукти — сир, йогурт и сметану. Яскраві фруктові шматочкі допоможуть сделать сніданок або легка вечеря більш смачним і корисне. Вжіваті сухофрукти разом з сиром або йогуртом можна даже на дієті — в малих кількостях папайя завдає фігурі Шкода.\nЩе одна сфера! Застосування сушеного фрукта — це різноманітна випічка. Маленькі солодкі шматочкі сухофруктів кладуть в Здобнов Тісто, додаються в пироги, тістечка, кекси и торти. Оскількі срок прідатності у сушеного фрукта набагато вищє, чем у свіжого, зберігатіся така фруктова випічка может Досить Довгий.\nНезвичайна варіант вживання сушеної папайї — Додавання маленьких шматочків в морозиво. У поєднанні з Холодним ласощі папайя порадує Яскрава тропічнім смаком в літню спеку.\nКласти сухофрукти можна в Готові Сніданки, в мюслі, пластівці и злакові каші. Вітамінна добавка збільшіть Користь звичних страв, а смакові якості сніданку помітно покращаться.\nСушений фрукт можна поєднуваті з безалкогольними коктейлями та алкогольних напоять — сухофрукт додасть Їм Незвичайна аромат и подарує пріємні смакові нотки.\nВеликою популярністю корістуються суміші з різніх сухофруктів з Додавання папайї, ласощі можна поєднуваті з засушених шматочкамі бананів, кураги и чорносливом.\nСушена папайя может послужити Відмінною заміною для солодких цукерок и печива, за смаком вона нітрохі НЕ поступається звичних солодощів, а корісті приносити набагато более. Оскількі пожівність у ласощі Досить висока, фрукт может стать хорошим варіантом для Швидкого перекусу, например, на работе, в дорозі або на навчанні, если для повноцінного обіду НЕ вістачає годині.\nПорада! Если пріготуваті вдома папайю без попередня відварювання в солодке сіропі, то Такі ласощі принесе Користь даже діабетікам, хоча Звичайно, Кількість сухофруктів придется строго контролюваті.\nКорисні Властивості сушеної папайї много в чому залежався від кількості ее вживання. Ласощі, приготовання за Класичним рецептом, містіть Досить много цукри. І даже несолодка папайя здатно принести шкоду при передозуванні: Високі ОБСЯГИ клітковіні в ее складі могут спровокуваті метеоризм и діарею.\nЗ ціх причин в день рекомендується з’їдаті НЕ более 50 г сушених шматочків, самє така Порція сухофруктів вважається стандартною. Для несолодкої папайї Дозування можна збільшити до 70-80 г продукту на добу, проти зловжівань як и Ранее краще унікат.\nКористь и шкода сушеної папайї для організму визначаються наявністю індівідуальніх протипокази. Відмовітіся від вживання ласощів та патенти:\nпри алергії на папайю або ОКРЕМІ компоненти в ее складі;\nпри гастріті або віразковій хворобі у стані обострения;\nпри Гостра панкреатіті;\nпри схільності до Ожиріння.\nПри цукровий діабеті можна вжіваті Виключно ласощі, приготовання без использование цукри — від звичайний солодких шматочків тропічного фрукта придется відмовітіся. І даже папайю, засушені без попередньої ОБРОБКИ, та патенти, Їсти з підвіщеною обережністю.\nНеобходимо пам’ятати, что Шкоди організму может завдаті недоспіла папайя. При засушуванні Небезпека зелених плодів НЕ становится менше, после термічної ОБРОБКИ в них як и Ранее зберігаються токсичні Речовини.\nКалорійність сушеної папайї на 100 г Залежить від способу ее ОБРОБКИ. Если продукт БУВ виготовлення Із ЗАСТОСУВАННЯ цукри, то его пожівність складі в Середньому около 300 ккал. Для несолодкої папайї цею Показник набагато нижчих — всього около 50 ккал на 100 г.\nПри вісушуванні продукту на повітрі калорійність в’яленої папайї ставити около 327 ккал на 100 г. Високий Показник пов’язаний з тім, что води и цукри в продукті зберігається более, чем в сушених скібочках.\nУ порівнянні зі свіжім фруктом засушити або в’ялим папайя володіє значний збільшенімі термінамі прідатності. Сухофрукти на прилавках магазинів в Закритому виде могут зберігатіся аж до 3 років, хоча при Повністю натьном складі Показник может буті немного нижчих.\nЩо стосується ласощі, приготовання в Домашніх условиях, то Корисні Властивості и Приємний смак воно утрімує течение 6 місяців. Зберігаті сушені папайю та патенти вдаліні від Яскрава Сонячна світла, в условиях нізької вологості и при нізькій температурі. Найкраще для зберігання підійде холодильник. Тримати ласощі нужно в сухий и Чистої тарі з щільно кришкою, что закручується, при цьом рекомендується годину від годині перевіряті, чи не накопічілося чи в ємності з сухофруктами конденсату, ВІН может привести до передчасно псування продукту.\nСушена папайя — смачні ласощі з тропічного фрукта, Пожалуйста володіє нітрохі НЕ МЕНШЕ користуюсь, чем свіжі плоди екзотичних дерева. При грамотному вжіванні сухофрукти могут помітно поліпшіті стан здоров’я і даже допоможуть впоратіся з хронічнімі збоямі травлення.


7 кращих кольорових гелів для нарощування нігтів з описом, цінами та фото | Краса\n7 кращих кольорових гелів для нарощування нігтів з описом, цінами та фото\nКожна жінка мріє виглядати стильно і привабливо, а тому дуже важливо продумати свій зовнішній вигляд до найдрібніших деталей. Важливу роль у створенні бездоганного образу відіграє манікюр.\nІ якщо ви не можете похвалитися ідеальною формою нігтів, можна сміливо вдатися до процедури нарощування. Одним з найбільш популярних варіантів вважається гелеве покриття нігтів.\nЦе пов’язано з тим, що гель не має яскраво вираженого запаху і дуже легко наноситься.\nСтруктура ж нігтів в результаті виходить максимально природною.\nКрім того, використання цього матеріалу для нарощування не дратує кутикулу. Які ж гелі сьогодні прийнято використовувати?\nРізновиди гелів для нарощування нігтів\nКольорові гелі для красивого манікюру\nНайпопулярніші представники на косметичному ринку\nОднофазний гель. Це прекрасний варіант для новачків. Він не вимагає покупки безлічі додаткових матеріалів та ідеально підходить для тих, хто хоче освоїти майстерність нарощування нігтів.\nЦе засіб володіє рідкою консистенцією, що дуже важливо для нанесення першого шару. Однак початківці майстра стикаються з деякими труднощами при використанні даного матеріалу.\nЩоб уникнути цього, потрібно сформувати зону апекса, запечатати торці, після чого повернути ніготь до робочої поверхні.\nПотримавши кілька секунд його в такому положенні, вдасться зібрати гель в зоні апекса.\nПісля цього можна зафіксувати матеріал з допомогою УФ-лампи.\nДвофазний гель. До його складу входить два засоби різної консистенції. Базовий гель достатньо рідкий, тоді як моделюючий засіб є більш щільним – це допомагає створити правильну архітектуру нігтя.\nТрифазний гель. Цю систему вважають професійної і найбільш повною. Тільки з її допомогою можна створити по-справжньому красивий і якісний манікюр.\nКрім базового і моделюючого гелю, в її складі присутній фініш-гель. Цей засіб допомагає захистити нігті від впливу зовнішніх факторів, що збільшує термін їх служби.\nКольорові гелі відрізняються більш низькою в’язкістю в порівнянні з моделюючими засобами. Завдяки цій властивості їх активно застосовують для створення різних дизайнів нігтів, включаючи і французький манікюр.\nУ складі кольорових гелів можуть бути присутніми наповнювачі, які дозволяють домогтися різних ефектів. Можна знайти кошти з перламутром або глітером.\nДуже красиво виглядають вітражні гелі, які дозволяють отримати ефект кольорового скла.\nЩільні і напівпрозорі гелеві кошти можуть стати прекрасною альтернативою звичайному лаку, адже вони набагато довше зберігають свій первісний вигляд і блиск.\nНайбільшою популярністю сьогодні користуються кольорові гелі білого і рожевого відтінків – вони застосовуються для популярного французького манікюру.\nПри виборі цих засобів потрібно враховувати, що вони повинні мати насичений колір і щільну текстуру. Це дозволить створити максимально акуратний і однорідний манікюр.\nДуже оригінально виглядає чорний гель для нарощування. Навіть якщо нанести такий засіб тонким шаром, вийде дуже насичений колір.\nЙого можна використовувати на всій поверхні нігтя або змішувати з коштами інших кольорів.\nДуже цікавим варіантом є сухі пігменти, які застосовуються для власноручного створення кольорових гелів. Майстер може додавати різну кількість таких пігментів і тим самим регулювати яскравість і насиченість кольору.\nЗавдяки використанню кольорових гелів для нігтів можна втілювати найсміливіші фантазії – створювати яскраві малюнки або пастельні візерунки. Цей матеріал активно застосовується для створення кольорового фону або градієнтного манікюру.\nНатуральний гель, що конструює IBD Builder Gel Natural.\nЦе засіб серед усіх видів гелів для нарощування дозволяє створювати незвичайно красивий і акуратний манікюр. Воно дає можливість моделювати різні форми нігтів, не пошкоджуючи природну нігтьову пластину.\nУнікальна формула гарного гелю для нігтів IBD забезпечує природний блиск протягом тривалого часу і захищає покриття від передчасного розтріскування.\nПриблизна вартість конструирующего гелю IBD (14 м) становить 700 рублів.\nСтяжка натуральний гель Irisk Smoothing Natural.\nЦей бренд пропонує широкий асортимент гелів для нарощування нігтів. Завдяки самовирівнювальним властивостями з ним дуже легко працювати навіть початківцям майстрам. Це засіб дуже зручно у використанні і відрізняється прекрасною якістю. Приблизна ціна самовирівнюється гелю (20 мл) становить 550 рублів.\nСкульптурний гель CNI Strong.\nЦе засіб має високу ступінь в’язкості і прекрасну ступінь самомоделирования.\nГіпоалергенна формула даного гелю робить його універсальним і безпечним навіть для тих дівчат, які відрізняються підвищеною чутливістю до хімічних речовин. Вартість скульптурного недорогого гелю CNI (15 г) становить приблизно 990 рублів.\nНапівпрозорий білий гель EzFlow Edge it!\nСеред фірм і брендів гелів цей гель практично ідеальний у застосуванні. З його допомогою можна отримати максимально природний і акуратний манікюр.\nКрім того, він володіє властивостями, які допомагають зміцнювати природні нігті, захищаючи їх від ламкості. Приблизна вартість такого гелю (14 мл) становить 950 рублів.\nБілий гель LadyVictoryAG-03.\nЯвляє собою стяжка гель щільної консистенції. Не має запаху і чудово поєднується з будь-якими іншими гелями.\nІдеально підходить для створення акуратного французького манікюру. Приблизна вартість цього дешевого гелю (14 м) становить 260 рублів.\nСкульптурний Гель прозорий OPI Axxium Sculpture Gel Clear.\nВолодіє ідеальною в’язкістю, що дозволяє моделювати дивно міцні і при цьому пластичні штучні нігті.\nВідмінно підходить для створення природного французького манікюру. Приблизна вартість скульптурного гелю (10 г) становить 1600 рублів.\nЯкщо ви хочете отримати гарну форму нігтів, не варто нехтувати сучасними технологіями.\nГелі для нарощування дозволяють в короткі терміни стати володаркою бездоганного манікюру, який протримається достатньо довго.\nНа завершення відео, на якому детально описаний процес нанесення гелю


Мальований назвав чотири головні проблеми екології | Лісівник\nВідео / Держекоінспекція\nГолова Державної екологічної інспекції України Андрій Мальований в ефірі програми “А як насправді” з Мирославою Бобровською розповів, які чотири проблеми є в українській екології.\nАндрій Мальований розповів, яка екологічна ситуація в Україні на сьогоднішній день.\n“Потрібно говорити про ресурси, про проблеми в кожній галузі окремо. Економічна інспекція контролює природоохоронне законодавство в таких сферах, як захист атмосферного повітря, захист у сфері відходів, води, зелених насаджень, в тому числі ліси. Природно-заповідного фонду, біоресурсів. Тваринного і водного світу”, – сказав Андрій Мальований.\nВін зазначив, що головною проблемою в екології України є відходи, як промислові, так і побутові. Вони не переробляються, а 96% побутових відходів захоронюється.\n“Друга проблема на сьогоднішній день — ми можемо говорити про забруднення атмосферного повітря. У цьому році тільки за півріччя, ми можемо говорити мовою цифр — це близько 200 млн грн збитків, завданих державі, природі. За методикою, яку ми вираховуємо. В результаті перевірок промислових підприємств, які забруднюють повітря. Проблема номер три і чотири поруч — це лісові ресурси і збиток, який наноситься незаконним обігом, і незаконною вирубкою, вирізкою лісів”, – додав Мальований.\nЗа його словами, також є проблеми на водних ресурсах, і в цьому році вони зафіксували шкоди на 130 млн гривень. Зокрема, найбільшими забруднювачами є водоканали.\nМальований зазначив, що Україна сильно відстає від Європи в питаннях екології, але проблеми потрібно вирішувати, оскільки наслідки можуть бути незворотними.\nЯк повідомляла Politeka, депутат зазначив, що аварія на РівнеАзоті — результат бездіяльності голови Міністерства екології.\nТакож Politeka повідомляла, що Хорст Візінгер зазначив, що щоб провести декарбонізацію, Україні знадобляться десятиліття.\nPrevious Article ТВ7+. Рада прийняла за основу законопроєкт про збереження лісів… Головний інформаційний день\nNext Article На Кіровоградщині триває профілактична робота у лісових масивах


Як говорити з дітьми про секс? | Психология отношений\n« Основні кроки по розкручуванню сайту\nЯк поліпшити потенцію у чоловіків в домашніх умовах »\nВін наголосив, що батьки повинні завжди засновувати розмови про секс на Біблії. Важливо не тільки вказувати на місця Писання, які підкреслюють, що таке секс і як він відповідає Божому задуму для людства, але і пояснювати, як він спотворений в наш час.\nУ дітей має бути багато питань про секс, і единократного розмови недостатньо, сказав він. Такі питання часто виникають у невідповідний час. Можливо, батькам доведеться відповідати на одні і ті ж питання багато разів.\n«У нас з сином є секретний код, — продовжував він, — ми можемо сидіти за обіднім столом, і якщо я побачу його вказівний палець між бровами (дивний код, я знаю), я шукаю відокремлене місце, тому що я знаю, що у нього є питання про секс».\nКоли Пауелл був маленьким хлопчиком, його мати повинна була пояснити йому, що його однокласник, який розповів йому, звідки беруться діти, був правий тільки з технічної сторони цього питання. Він сказав, що цей однокласник дав йому інформацію про секс, до якої він не був готовий.\n«Ніхто не повинен дізнаватися про секс від моїх дітей, — сказав Пауелл. — Це гірше, ніж поширювати міфи про Санта-Клауса чи зубної феї. Наші діти повинні знати, як поводитися з цією інформацією в їхніх школах або зі своїми братами і сестрами».\nПауелл вважає, що також важливо, щоб батьки адаптували свої розповіді про секс у відповідності з віком дитини.\nБільше інформації тут: как говорить с детьми о сексе.\n«Дітям не потрібно знати про мастурбації і проституції в першій розмові про секс з ними», — сказав він.\n«У цей вік сексуального сум’яття і дезінформації Бог керує батьками, які можуть раціонально поговорити зі своїми дітьми про секс. Це привілей вказувати на біблійне розуміння сексуальності», — сказав пастор.


Смерть українки в Італії від коронавірусу підтвердили у МЗС » Слово і Діло\nУ МЗС підтвердили смерть українки в Італії від коронавірусу\nМіністерство закордонних справ України підтвердило смерть українки Раїси Малишевої внаслідок коронавірусу в Італії.\nЯк зазначили у МЗС, українка померла в італійській провінції Брешіа.\n«Сьогодні в італійській провінції Брешіа українка померла, у якої раніше діагностували коронавірус. МЗС України висловлює щире співчуття родичам і близьким», - йдеться в повідомленні.\nУкраїна Коронавірус Коронавірус з Китаю Італія\nУ Чернівецькій області ушпиталили ще двох людей з підозрою на COVID-19 13 березня 2020, 22:47


Як і прогнозували експерти, у п'ятницю, 17 червня, Єврокомісія рекомендувала надати Україні статус кандидата на членство в ЄС. І хоча остаточне рішення буде ухвалено на саміті 23-24 червня, такий сигнал свідчить, що засідання закінчиться для нас позитивно.\n«Ми хочемо сказати одне – так, Україна заслуговує на європейську перспективу. Так, Україна має бути прийнята як кандидат. Ми враховуємо, що виконана велика робота, але інша важлива робота ще попереду», - заявила голова ЄК Урсула фон дер Ляєн, наголосивши, що Київ має виконати низку умов.\nпосилювати боротьбу з корупцією, зокрема на високому рівні, шляхом активних та ефективних розслідувань; завершити призначення нового керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури шляхом схвалення визначеного переможця конкурсу та розпочати та завершити процес відбору та призначення на посаду нового директора Національного антикорупційного бюро України;\nПовідомляється, що Єврокомісія уважно відстежуватиме прогрес України у виконанні цих кроків і звітуватиме про них разом із детальною оцінкою країни до кінця 2022 року.\n«Більшість зазначених умов – це наші внутрішні завдання, з якими виникли певні внутрішньополітичні проблеми, або наші зобов’язання по реформах в сферах правосуддя і антикорупційної політики, які ми своєчасно не виконали. Тобто, це те, що треба було зробити ще вчора», - коментує політолог Володимир Фесенко.\nЗа його словами, треба скласти графік для виконання зазначених умов. Логічно, щоб його склали спільно і взаємно контролювали виконання Офіс Президента, офіс Віце-прем’єра з питань європейської та євроатлантичної інтеграції, а також керівництво Верховної Ради.\nВолодимир Фесенко каже: «Графік буде достатньо напружений. По кожній вимозі треба чітко розписати, що, кому і коли треба зробити», - наголошує експерт. І додає: «Те, що зазначено в рекомендаціях Єврокомісії, це наші перші домашні завдання, умовно кажучи на літній та осінній семестри. Дедлайн теж визначений – до кінця року. Зміст першого пакету завдань достатньо об’ємний, але він нам по силах. Якщо не стовідсотково, то відсотків на 80-90 ми точно можемо його виконати».\nАле бажано показати максимальний результат. Це скоріше тест на майбутнє – як ми будемо і зможемо рухатись далі.\n«Далі нас очікують переговори з ЄС про необхідні структурні реформи та їх реалізація, приведення нашого законодавства до стандартів Євросоюзу. Це величезний обсяг роботи. За досвідом країн, які успішно пройшли шлях до членства в ЄС, самі переговори про реформи і реалізація цих реформ – не менше 5-6 років, а шлях від статусу кандидата до вступу в ЄС – приблизно 10 років. Але якщо буде затримка з реформами, незадовільні результати в процесі їх реалізації, то шлях до Євросоюзу може бути набагато довшим», - особливо акцентує пан Фесенко.\nДеякі країни західних Балкан отримали статус кандидата в члени ЄС близько 15 років тому, і поки не наблизились до членства в Євросоюзі. Про цей сумний досвід ми теж маємо пам’ятати і не повторювати помилок цих країн.\n«Мені здається, що легше реалізувати ті пункти, які стосуються законодавчих змін. В питаннях євроінтеграції у Верховній Раді зараз є консенсус. Головне – швидко і одночасно якісно попрацювати над відповідними законопроектами, узгодити їх зміст з нашими партнерами в ЄС. Можливо є сенс створити спільні робочі групи. А проголосувати можна і за прискореною процедурою, - каже політолог. - Є певні процедурні проблеми з призначенням нового керівника САП. Але зараз, думаю, і цю проблему можна вирішити. Щодо перевірки доброчесності Етичною радою кандидатів у члени Вищої ради юстиції та відбору кандидатів до створення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, то складно сказати. Тут треба запитувати тих, хто причетний до діяльності відповідних інституцій. Саме у цій сфері був відчутний спротив «суддівської мафії». Можливо в умовах війни буде трохи легше його подолати».\nАле є також бюрократичні процедури. І саме з ними можуть виникати збої, як це було і з конкурсом по голові САП. Але якщо буде необхідна концентрація зусиль на цих питаннях, то їх також можна вирішити.\n«Чимало хто зараз каже, що війна багато чого гальмує. Я з цим не погоджуюся від слова зовсім. Війна жодним чином не є тим фактором, який не дозволить нам виконати завдання, сформульовані ЄК. Оскільки вони мають, так би мовити, «продовжуючий ефект» і реалізацію цих завдань ми почали набагато раніше. Зараз вони просто більш чіткіше виписані, як певний підсумок того, що ми повинні завершити. Це перший момент», - доповнює попереднього спікера політолог Ігор Рейтерович.\nДругий момент – він також звертає увагу на те, що всі перелічені ЄК вимоги можна реалізувати на рівні безпосередньо або президента України (призначення очільника САП), або на рівні судової гілки влади (відбір суддів), або на рівні Верховної ради (прийняти певні зміни до чинного законодавства).\nІгор Рейтерович вважає: «Тож це не є якоїсь проблемою, яка потребує обов’язкового завершення війни, деокупації територій і так далі. Це речі такого інституційного характеру, їх можна реалізовувати навіть під час війни. Тим паче, що спікер парламенту вже говорив, що у ВРУ налагоджена ефективна робота, а саме: по 7-8 годин у Zoom депутати спочатку обговорюють усі важливі питання, які потім уже консолідовано виносяться у сесійну залу, голосуються і… таким чином приймаються рішення».\nТому все це фінально зводиться до простого, але дуже ефемерного поняття, яке називається «політична воля».\n«І якщо ця політична воля буде… То ми вже хоч завтра можемо призначити очільника САП. Людина відібрана, конкурси завершені. Все, що треба зробити – підпис глави держави. Дещо складніша ситуація із судовою реформою, оскільки ВРП бунтувала, саботувала і так далі. Але, знов таки, війна тут відкриває певні перспективи: всіх тих, хто повиїжджав і не повертається на роботу, несумлінно виконує свої обов’язки – можна відправити у відставку, а замість них набрати тих людей, які навіть під час війни виконували покладені на них державою обов’язки в контексті судових процесів і т.д.»\nІ це, знов таки, питання тижнів, максимум місяців, але точно не років.\n«Тому дедлайн до кінця 2022 року не є чимось нездійсненним», - теж наголошує пан Рейтерович.\nМожливо, продовжує він, виникнуть деякі проблеми, пов’язані з антиолігархічним законом. Чому?\n«Там йдеться не про реєстр олігархфів, а про більш конкретне, причому з урахуванням Венеційської комісії. І там є ще важливе уточнення «в межах судової системи», тобто це повинен бути нормативно-правовий акт, а не просто рішення РНБО. Але й це можна вирішити, приміром, шляхом внесення змін в антимонопольне законодавство. Або – ухваливши закон про лобізм. Наголошую: це питання не років, а місяців», - додав політичний експерт.\nЗагалом – перелік умов від Єврокомісії Ігор Рейтерович називає абсолютно адекватним та обґрунтованим, оскільки питання верховенства права, боротьби з корупцією тощо – принципово важливі для ЄС.\n«І знову – цей перелік є таким, який цілком реально виконати до кінця 2022 року. Що я б іще додав? Гадаю, що крім переліку нам потрібно також реальні справи проти високопосадовців, які були затримані за корупцію, довести до логічного завершення. Знов таки, у влади, як то кажуть, усі карти на руках. Є рішення і по Трухіну, і по Кузьміних тощо. Якщо ці справи дійдуть до суду, і будуть винесені вироки (не важливо які саме, головне – аби процедура була завершена), то ми зможемо це також поставити собі в «плюс» перед ЄК, заявивши, що боремося з корупцією не лише на словах, а й на ділі», - підсумував Ігор Рейтерович.\nПолітолог Олег Саакян також наголошує на тому, що нічого нездійсненного для Києва у цих вимогах немає.\n«Виконання цих пунктів залежить виключно від політичної волі. Там немає жодного пункту, який би був для нас нездійсненним, що робить їх цілком реалістичними. Частину цих вимог може бути навіть виконано найближчими днями - їх проголосує Верховна Рада. Тобто увесь перелік вимог Євросоюзу – цілком адекватний. Загалом можна сказати, що Європа у цьому питанні не ставить нам палиці в колеса. Це абсолютно прогнозований та мінімальний пакет вимог, який сприймається навіть україноскептичною частиною європейського суспільства», - підсумував експерт.\nОтже, все в наших руках. Змогли вистояти в перші, найважчі дні війни перед навалою ординців – зможемо виконати й умови з боку ЄС.\nЗеленський: У світі немає жодного лідера, який би сам зміг зупинити путіна\nПолітика 17 червня 2022\nПрезидент Володимир Зеленський вважає, що у світі не існує жодного лідера, який би одноосібно міг вплинути на російського президента та припинити розв’язану росією війну проти України


Ще раз про інопланетян | Хрещатик - новини та життя української столиці.\nОЧЕВИДНЕ - НЕМОВІРНЕ\n16/08/2002 надрукувати прочитало 3850 человек\nЩе раз про інопланетян\n“Дзига” над Мжею\nМене, як й iнших письменникiв-фантастiв, цiкавлять контакти з iнопланетянами. У публікаціях на цю тему немало вигадок, але є й такi, що заслуговують на увагу: польоти НЛО спостерігали не лише в Українi, а й в Узбекистанi, Киргизстані. Улiтку 1990 року мене запросили взяти участь у першiй середньоазiатськiй конференцiї з проблем енергоiнформацiйного обмiну в природi. Почув я тут цiкаве повiдомлення про експедицiю на пiвденнi схили Гiсарського гiрського хребта групи уфологiв, яким нiбито вдалося зустрітися з пiлотами НЛО. Iнопланетяни сповiстили про складнiсть контактiв, зумовлену тим, що кожна планета iснує у певнiй космiчнiй частотi — потрібно налаштуватися на неї. Якщо ж цього не буде, то все, що “побачить” космонавт навiть за допомогою приладiв, може виявитися маревом. Саме тому часто не вдається помітити нi зорельотiв, нi слiдiв розумової дiяльностi у навколишньому космосi.\nЯкось про контакт з НЛО розповів гість з України. Сталося це в сiчнi того ж таки 1990-го в Харкiвській області на рiчцi Мжі. Один із любителiв зимової риболовлi помiтив низько над рiчкою дивовижний об’єкт, схожий на велетенську дитячу дзигу, яка променилася червонясто. Заввишки була близько десяти метрiв, дiаметром сягала не менше тридцяти — справжнiсiнька тобі “лiтаюча тарiлка”. Ось вона рiзко здійнялася в повiтря і зависла над деревами, згори й знизу стала свiтитися яскравiше, колiр переходив у сiруватий. Рибалка зненацька вiдчув поштовх теплого повiтря. Об’єкт зник, а на тому мiсцi замерзлої рiчки, над яким вiн висiв, виникла величезна ополонка з напрочуд рiвними краями. Потім iз неї виштовхнувся крижаний круг й одразу накрив усю ополонку. Повернувшись додому, рибалка подивився у дзеркало й отетерiв: обличчя його почервонiло так, нiби спікся на гарячому пiвденному сонцi.\nНа мiсце подiї виїхали представники Харкiвської обласної секцiї з вивчення паранормальних явищ на чолi з її керівником Володимиром Рубцовим. Пильно обстежили мiсце подiї: круг дiаметром 20,7 метра наче вирiзаний з річкової криги якимось приладом. Середина його не мала нi ямок, ні трiщин, зате тут було виявлено магнiтнi та бiолокацiйнi аномалiї. Експертна група з аномальних атмосферних явищ Академiї наук зробила висновок, що цей випадок можна вважати зустрiччю з НЛО.\nне в своїй “тарілці”\nНа зйомках фiльму “Пiд сузiр’ям Близнят” за моєю науково-фантастичною повiстю “Гiсть” я поцікавився у наукового консультанта кiнокартини космонавта i вченого Георгiя Гречка:\n— Кажуть, що нашi космонавти, зокрема й ви, бачили літальнi об’єкти, так званi НЛО. Чи правда це?\nГеоргiй Михайлович вiдповiв:\n— З абсолютно достовiрних випадкiв можу згадати такий. Вiдомо, що коли ракета виводить останнiй ступiнь зi станцiєю на стацiонарну орбiту, поверхня станцiї вiд тертя в атмосферi обгорає, у деяких мiсцях звисають шматки металу, i якщо добряче стукнути кулаком об її стiнку зсередини, вiд зовнiшньої поверхнi може вiдокремитися такий уламок. Оскiльки вiн перебуває у зонi тяжiння станцiї, то на досить тривалий час стане її супутником. Якщо ж поглянути через iлюмiнатор, то вiн нагадуватиме “лiтаючу тарiлку”. Одного разу ми й пожартували з нашим новим товаришем, який тiльки-но прибув сюди. Стукнули об стiнку й кажемо: “Дивись! Хто це наздоганяє нас?” Уявiть його здивування, коли на власнi очi побачив у iлюмiнаторi “НЛО”.\nУ клопотах ми забули вiдразу сказати йому, як саме запустили “лiтаючу тарiлку”, вiн довго був упевнений, що бачив iнопланетний корабель, а якось пiсля повернення на Землю розказав про “зустрiч з НЛО” журналiстовi, який не забарився розголосити сенсацiю.\nОтже, до розповідей про непiзнанi лiтальнi об’єкти треба ставитися дуже обережно, навiть почутих з уст вiдомих космонавтiв.\nна новорічну ялинку\nАвторові цих рядків випало 1989 року побувати в Миколаївськiй областi, коли там вiдбувався перший конгрес письменникiв-фантастiв i любителiв фантастики із соцiалiстичних країн. Тоді начальник Казанкiвського районного вiддiлу внутрiшнiх справ майор мiлiцiї Микола Степанов показав менi копiю телетайпограми, яку вiн свого часу вiдправив до обласного управлiння: “Доповiдаю, що 14 листопада о 19 годинi 20 хвилин до РВВС надiйшло повiдомлення про те, що на полi радгоспу “Україна” приземлився нерозпiзнаний лiтаючий об’єкт, схожий на супутник. О 19 годинi 25 хвилин на мiсце термiново виїхала опергрупа у складi восьми чоловiк. О 19 годині 40 хвилин вона прибула в згаданий район за 1,5 кiлометра на захiд вiд села Миколаївки. На полi знайдено слiд нiби вiд свердлувальної установки.\nСпочатку об’єкт виявили приблизно за 200 метрiв. Коли двi машини опергрупи наблизилися, вiн став вiддалятися. Зависав над землею на вiдстанi вiд 50 до 100 метрiв. Переслiдували протягом 20 хвилин. За цей час автомашини проїхали 15—20 кiлометрiв. Коли ж спробували об’їхати його з обох бокiв, збiльшив швидкiсть i зник з поля зору в напрямку Устинiвського району Кiровоградської областi. Опис об’єкта: близько 50 метрiв заввишки, згори бiльше освiтлений, знизу лише контур, схожий на iлюмiновану новорiчну ялинку, перевернуту верхiвкою донизу. У широкiй її частинi освiтлення потужніше, нагадує прожекторне. Перед тим, як зникнути, об’єкт пiднявся приблизно на 100 метрiв вiд землi. На якийсь час завис нерухомо, а далі щез у вказаному напрямку”.\nЯк людина нелегковiрна, я довго розпитував Миколу Федоровича про НЛО, уточнював параметри i свiдчення очевидцiв. Вiн визнав, що оцiнки параметрiв та вiдстаней могли бути суб’єктивні, що спiвробiтники опергрупи по-рiзному сприймали розмiри “тарілки”. Проте стверджував:\n— Ми стежили за “гостем” із двох автомашин пiд рiзними кутами зору i могли пересвiдчитися, що це не марево, не якесь розпливчасте “атмосферне явище”, а реальний об’єкт. Контур його був схожий на усiчений конус або ж парашут зi стропами. Чому тодi з’явилося порiвняння з перевернутою ялинкою? Верхня i нижня частини конуса свiтилися i нагадували саме її, до того ж свiтло здавалося люмiнесцентним.\nДо кабiнету майора зайшов спiвробiтник оперативної групи капiтан мiлiцiї Послушняк. Почувши нашу розмову, вiн додав:\n— Мiж iншим, коли об’єкт рiзко набирав висоту i збiльшував швидкiсть, змiнювалася й iнтенсивнiсть освiтлення, увиразнюючи його обриси. А як ширяв угору, то нiби витягувався. Коли ж був уже далеко вiд нас, то над шосе Миколаїв — Кривий Рiг ще довго миготiла освiтлена дорiжка, потiм — цятка.\nМайор Микола Степанов пiзнiше познайомив мене ще з кiлькома свiдками — жителями села Миколаївки. Усi вони пiдтвердили, що бачили невiдомий предмет, який рухався над радгоспним полем. Як з’явилися автомашини мiлiцiї, почав змiнювати курс, вiддаляючись вiд них.\nЦiкаво, що подiбнi свiдчення про НЛО надходили вiд полiцiї рiзних країн, зокрема Японiї й Пiвденно-Африканської Республiки, про них писала преса. Майже iдентичнi “світильники” спостерiгали в небi над Осакою i Преторiєю. Об’єкт завжди перебував на вiдстанi вiд 600 метрiв до кiлометра. Усi спроби наблизитися до нього були марні: прибулець плавно вiддалявся, а далі хутко зникав. Лiтаки не могли його наздогнати. Читаючи про цi випадки, я згадував своїх знайомих — працiвникiв мiлiцiї Миколаївської областi та їхні свiдчення, i тi розповiдi не здавалися менi вигадками.\nДо того ж, як стверджують уфологи, а серед них є й відомі вченi, понад двадцять тисяч людей в Українi, Росiї, Францiї, США та iнших країнах запевняють, що на власнi очi бачили такi апарати. Дехто з них навiть спiлкувався з iнопланетянами або побував на їхніх космічних кораблях. З приводу деяких тверджень можна лише iронiчно посмiхнутися, але ж вiдомостi про НЛО збирають такi поважнi органiзацiї, як НАСА та вiйськовi установи рiзних країн свiту.\nІгор РОСОХОВАТСЬКИЙ письменник (спеціально для “Хрещатика”)


З 1 вересня для обмеження висотності забудови в Україні ввели “блакитні лінії”\nЗ 1 вересня вступили в дію нові державні будівельні норми (ДБН “Планування і забудова територій”), які, зокрема, ввели норму щодо обмеження висотності забудови територій у населених пунктах України. Це “блакитні лінії”, які регулюють силует і висотність забудови та сприяють збереженню гармонійного вигляду міст.\n“Лінії обмеження висотності забудови - так звані “блакитні лінії” вже давно успішно діють у більшості країнах Європи та світу і з 1 вересня ця норма стала обов’язковою в Україні. Це означає, що при розробці генеральних планів населених пунктів має з’явитися окремий розділ щодо “блакитних ліній”. Вони необхідні для регулювання силуету та висотності забудови міст, збереження гармонійного вигляду населених пунктів. Раніше таких обмежень не було, через що міста хаотично забудовуються. Це треба змінювати”, - сказав заступник міністра.


СНД — АВАРІЙНИЙ КЛАПАН - Політика - dt.ua\nСНД — АВАРІЙНИЙ КЛАПАН\nГадаю, навряд чи існують серйозні аргументи, котрі ставили б під сумнів принципово значиму, з погл...\nГадаю, навряд чи існують серйозні аргументи, котрі ставили б під сумнів принципово значиму, з погляду стратегічної орієнтації України, позицію, відповідно до якої СНД у її діючих іпостасях розглядається як геополітичне утворення, що зникає в минулому як умираюча структура. Переконаний і в тому, що це дуже добре розуміє Президент України Л.Кучма, який рік тому узяв на себе відповідальну місію голови Ради глав держав — учасників Співдружності і намагається зробити все можливе, щоб на основі режиму вільної торгівлі трансформувати СНД у дієздатну структуру економічного співробітництва. Тож постає дуже правомірне запитання: що ж далі — самоліквідація чи пошук шляхів, реалізація яких дозволить вдихнути у Співдружність нове життя? Одночасно ми маємо поглянути на перспективи СНД і з іншого боку — у контексті сучасних глобалізаційних процесів, її ролі та місця в системі світових координат і насамперед подій, що відбуваються в європейському та євразійському просторі. Запропонована стаття є спробою автора розглянути ці питання в їх найбільш загальній постановці.\nСлід визнати, що Співдружність не відбулася насамперед як інститут економічної інтеграції. Свідчення того — рік у рік нижча частка взаємної торгівлі країн СНД, її структурна розбалансованість. 1996 року цей показник становив 35%, а торік — знизився до 26%. Але річ навіть не в цій динаміці.\nНе секрет, що насправді суб’єкти СНД стали щонайжорсткішими конкурентами не лише у взаємних економічних відносинах, а й у відносинах із третіми країнами. Перманентні торгові війни, використання далеко не інтеграційного принципу «око за око, зуб за зуб» — усе це невід’ємна атрибутика Співдружності.\nБагато хто схильний оцінювати таку ситуацію як недостатню політичну волю глав держав — членів СНД: не можуть домовитися. Я так не вважаю. На мій погляд, причини треба шукати глибше. Давайте підійдемо до цієї проблеми через розгляд основної функції СНД. Вона завжди залишалася ніби за кадром, але про неї слід говорити. Маю на увазі функцію цивілізованого розлучення колишніх радянських республік. Утвердження суверенних держав з іманентними атрибутами влади і зароджуваного громадянського суспільства, їх широке визнання світовою громадськістю — свідчення того, що ця функція, котра фактично визначала фундамент Співдружності в перші роки обвального розпаду СРСР, повністю себе вичерпала.\nЦе дуже важлива констатація. Не можна не враховувати й інших процесів. У межах СНД у найскладніші для кожної з наших країн роки не було єдиної стратегії трансформаційної політики. Кожна держава Співдружності намагалася вирватися з «кайданів колишньої імперії», подолати системну кризу, вибудувати фундамент ринкової економіки і, в остаточному підсумку, — інтегруватися у світовий ринок поодинці. Така ситуація зберігається і сьогодні.\nУ результаті, маючи єдиний родовід, ми виявилися багато в чому різними. Зараз — це об’єктивна реальність, якої не можна не враховувати.\nНарешті, гадаю, не варто замовчувати того, що Росія як одна з провідних держав Співдружності виявилася не готовою або незацікавленою виконувати інтегруючі функції. Постійно декларуючи свою прихильність до СНД і цілей рівнорівневої інтеграції, Росія не лише мало що робила для їх реального втілення, а й фактично своїми діями серйозно сприяла дезінтеграційним процесам. Причини цього також очевидні. Насправді ж Росія так і не змогла подолати свою імперську спадковість, відмовитися у відносинах із суверенними державами пострадянського простору від менторської ідеології «старшого брата». Це теж реальність, яку всі розуміють. Зараз у загальному обсязі зовнішньоторговельного обороту Росії частка країн СНД становить усього 17%. З усіх країн Співдружності лише Росія не ратифікувала Угоду про зону вільної торгівлі, підписану главами наших держав ще 1994 року. У цьому ж плані можна розглядати і недавнє рішення уряду Російської Федерації щодо припинення участі в ряді підписаних раніше угод у рамках СНД.\nУ зв’язку з цим нам необхідно дати відповідь на запитання, які я сформулював би таким чином: чи у ситуації, що склалася, сама ідея існування Співдружності — безальтернативна? Інакше кажучи, чи можуть наші держави існувати поза рамками СНД?\nГадаю, висновок очевидний — звісно, можуть, і досить успішно. Що в цих умовах є основним спонукальним мотивом, визначальним стимулом перебування наших країн у Співдружності? Наше спільне радянське минуле? Не применшуючи значення цього, безперечно, важливого чинника, скажу з усією впевненістю: однозначно — ні. Страх перед зовнішніми загрозами і небезпеками? Теж ні, та й немає сьогодні таких загроз. Крім того, є надійніші можливості забезпечити колективну безпеку. Україна, як і деякі інші країни СНД, уже визначилася в цьому питанні. Ми активно здійснюємо євроатлантичну інтеграцію, кінцевою метою якої є повноправне членство в НАТО.\nЯ міг би продовжувати перелік проблемних питань до нескінченності. Але простіше буде відразу виділити головний момент, який посилює мотивацію нашого зближення, — це, поза всяким сумнівом, зростання економічного інтересу, далеко не реалізовані можливості в цій сфері. На власному більш ніж десятирічному досвіді ми переконалися й в іншому: реалізація цього інтересу неможлива без відтворення і ефективного функціонування на загальноприйнятих у світі й однакових для всіх партнерів принципах та умовах повноцінної зони вільної торгівлі. Власне кажучи, питання «бути чи не бути», питання перспективи СНД залежить сьогодні від здатності наших держав не на словах, не шляхом прийняття чергових декларацій і узгоджених рішень (усім відомо, що таких рішень більш ніж досить), а на ділі вирішити саме цю, переконаний, життєво важливу для всіх проблему.\nКоли називати речі своїми іменами, то слід визнати, що, за великим рахунком, ідеться про якісну трансформацію Співдружності — її перетворення з інструмента «політичного розлучення» колишніх союзних республік на інститут їхнього активного цивілізованого економічного співробітництва. Зона вільної торгівлі, що функціонувала б на засадах і правилах СОТ без будь-яких винятків та обмежень, є, на моє глибоке переконання, саме таким інститутом, який здатен не лише продовжити існування СНД, а й вдихнути у неї принципово нове життя, суттєво зміцнити, що дуже важливо, її організаційні основи.\nПо суті, йдеться про нову філософію наших відносин. Всі останні роки ми намагалися поліпшити те, що поліпшити було практично неможливо. Зараз необхідна нова якість. Тож, може, є сенс уточнити, відповідно до нових функцій, і саму назву СНД. Мені бачиться більш коректною назва — Економічна Співдружність Незалежних Держав (ЕСНД). Переконаний, що такий (далеко не формальний) крок сприяв би підвищенню довіри і, що дуже важливо, формуванню принципово нового міжнародного іміджу нашої організації. З умираючої структури вона могла б трансформуватися в дуже перспективне міжнародне економічне утворення.\nЩо ж стосується проблеми політичної та оборонної інтеграції на пострадянському просторі, то очевидно, що ці питання можуть вирішуватися на рівні субрегіональних об’єднань, які функціонують за межами СНД. Як відомо, наша країна в таких угодах участі не бере.\nПріоритетність євроінтеграційного курсу\nУ зв’язку з такою постановкою питання не можна оминути найгострішу тему — тему співвідношення двох інтеграційних векторів: Україна—ЄС та Україна — СНД. Наша країна визначилася з цього питання: стратегічний пріоритет України — євроінтеграційний процес, що має своєю кінцевою метою створення об’єктивних передумов вступу нашої країни в ЄС. Наступна важлива позиція. Фахівці нашого інституту позитивно оцінюють майбутній процес розширення ЄС. Ми вважаємо, що він не звужує, як це намагається довести дехто з політиків, а навпаки — відкриває для України нові перспективи й досить вагомі можливості поглиблення євроінтеграційної політики нашої держави.\nГоворячи про це, необхідно враховувати і геополітичний аспект розширення Євросоюзу, розглядати цей процес у контексті реалізації ідеї Великої Європи, глобальних змін, безпосередньо пов’язаних із об’єктивними трансформаціями від однополярного світу до багатополярного. Йдеться про посилення геополітичної самодостатності європейського співтовариства, відродження Європи як визнаного лідера світового цивілізаційного процесу. Міжнародна громадськість зацікавлена саме в такому векторі розвитку цивілізаційного процесу. Переконаний і в тому, що саме така логіка цивілізаційних трансформацій цілком відповідає й національним інтересам США. Америка так само зацікавлена в сильній Європі, як і Європа — у процвітаючій північноамериканській державі. Лише недалекоглядні політики можуть не усвідомлювати цієї істини.\nВідома позиція Євросоюзу щодо відносин розширеного ЄС із сусідніми державами не може розглядатися як акт розмежування, спорудження нової Берлінської стіни. Насправді йдеться про протилежне — про наміри визначити економічний грунт ширшою (порівняно з ЄС) європейською інтеграційною зоною, про створення в перспективі спільного європейського економічного простору. У цьому інтеграційному просторі, крім України, Росії та Білорусі, можуть опинитися й інші країни СНД. Такий процес був би винятково сприятливим для України в геополітичному вимірі. Ми об’єктивно зацікавлені в його реалізації.\nТа річ навіть не в цім. Треба бачити й важливіші аспекти цієї проблеми. Треба розуміти, що модернізована економіка України, як і економіка інших країн СНД у їх системній цілісності, може розглядатися як вагомий економічний потенціал, поетапна інтеграція якого в спільний європейський економічний простір може стати критичною масою, здатною забезпечити відповідні зміни в геополітичному становищі Європи.\nНеобхідно, нарешті, враховувати і характер системних зв’язків гаданого економічного простору. Йдеться про реалізацію не лише добре зрозумілого, а й такого, що цілком влаштовує нас, принципу концентричних кіл із послідовним зниженням глибини інтеграції, в якій сусідні держави розглядаються не як антиподи, а як реально діючі суб’єкти відповідного інтеграційного утворення. Власне кажучи, цією логікою визначається, знову-таки, об’єктивна зацікавленість України у будь-якому розвитку багатостороннього економічного співробітництва з країнами СНД.\nЩе раз повторюю: поглиблення субрегіонального співробітництва цілком відповідає світовому досвіду, у тому числі принципам Євросоюзу. В основі цих принципів лежить розуміння того, що лише через співробітництво і партнерство зі своїми сусідами кожна окремо взята країна може максимально реалізувати свій потенціал, гарантувати національні інтереси. У цьому правилі немає і не може бути винятків. Україна об’єктивно зацікавлена в європейській орієнтації Співдружності наших держав і робить усе можливе в плані стимулювання цього процесу.\nКрім сказаного, слід враховувати й те, що посилення інтеграційних процесів між нашими державами може сприяти утвердженню в східній частині Європейського континенту зони стабільного розвитку та високих темпів економічного зростання. Якщо в 90-ті роки «економічним дивом» вважалося досягнення країнами Західної Європи та США середньорічних темпів зростання 3—3,5%, то «економічним дивом» першого десятиріччя нинішнього століття можуть стати темпи зростання 6—7%, яких досягають країни Співдружності. У такому розвитку кровно зацікавлена не лише європейська, а й світова спільнота. Наші країни фактично вже вийшли на відповідні темпи зростання. На їх збереженні в майбутньому будуються прогнозні оцінки нашого інституту до 2011 року. Мені відомі відповідні розрахунки в Росії, Казахстані та інших країнах СНД. Вони підтверджують реальність висловленого припущення.\nЦе дає підстави стверджувати, що насправді немає і не може бути протиріччя між євроінтеграційним курсом України і нашою міцною й послідовною позицією стосовно поглиблення рівноправного економічного співробітництва з усіма країнами СНД.\nПри формуванні нової моделі СНД як визначальну необхідно розглядати ще одну проблему. Йдеться про принципи відносин країн Співдружності не лише між собою, а й з третіми державами. Мова про альтернативність двох підходів — про можливість автономного входження у світовий ринок або вирішення цього завдання на колективній основі. Україна визначилася і в цьому питанні. Ми виходимо з того, що кожна країна СНД на основі своїх національних інтересів має сама вибирати зовнішньополітичні пріоритети, глибину відносин із третіми країнами і ступінь інтегрованості в інші структури.\nТож життя фактично саме поставило нас перед фактом різнорівневого ступеня інтеграції різних груп країн на теренах СНД. Існування ЄврАзЕС, ГУУАМ та інших утворень — це, на моє глибоке переконання, нормальне явище. У цьому ж самому контексті право на життя має й ідея про Єдиний економічний простір. Позиція України щодо цього питання всім відома: ми обстоюємо «м’який» (ослаблений) варіант ЄЕП — зону вільної торгівлі, що функціонує на засадах СОТ. На відміну від митного союзу, зона вільної торгівлі не потребує створення єдиного наднаціонального регулюючого органу, не передбачає уніфікацію тарифних режимів стосовно третіх країн, не передбачає гармонізацію чинного законодавства й економічної політики і тим більше — використання в перспективі єдиної валюти, на чому наполягає російська сторона. Легко зрозуміти, що насправді йдеться про реалізацію суто російського проекту — розширене «відтворення» ЄврАзЕС, до участі в структурах якого Україна завжди ставилася з досить обгрунтованими застереженнями. Тому формування зони вільної торгівлі має розглядатися як вища планка інтеграційних процесів на пострадянському просторі, у структурах яких можлива участь України. Переступивши цю обмежувальну лінію, ми фактично опинимося в ситуації, що докорінно змінить формовану останніми роками геополітичну парадигму нашої держави, її стратегічний курс на глибоку європейську і євроатлантичну інтеграцію.\nЦе очевидна істина, якою не можна нехтувати. Зона вільної торгівлі є максимальним рівнем інтеграції з іншими країнами, при якому для України зберігається перспектива, відповідно до статті 49 Договору про ЄС, претендувати на членство в цій європейській структурі. Йдеться про непорушну норму Євросоюзу, відступ від якої виключений. У зв’язку з цим стратегія регіональної політики України, логіка наших економічних відносин із країнами СНД, у т.ч. й з Росією, мають розглядатися як процеси, повністю підпорядковані курсу європейської інтеграції України. Це одна з базових позицій стратегії Президента «Європейський вибір», яка не може піддаватися сумнівам.\nКілька днів тому мені трапилася на очі публікація професора Я.Пляйса, у якій розглядаються порушені мною проблеми. «На мій погляд, — підкреслює російський учений, — країнам СНД уже давно слід домовитися між собою про створення конфедеративного союзу. Цей тип об’єднання відповідав би різним інтересам народів цих країн та їхніх правлячих еліт» («Обозреватель», № 4, 2003, с. 21). Я хотів би помилитися, але мені здається, що за хитромудрими конструкціями нового економічного простору, що його активно обстоює наш північний сусід, ховається саме перспектива відтворення нового «конфедеративного союзу». Та річ навіть не в цьому. Я.Пляйс глибоко помиляється, посилаючись на інтереси національних еліт. Що стосується поглядів української бізнес-еліти, то вона дуже стримано ставиться до повного зняття обмежень експансії російського капіталу. Переваги віддаються співробітництву з більш цивілізованим західним капіталом. За даними Центру ім.Разумкова, на запитання про те, контакти з якою організацією мають для України пріоритетне значення, 85% опитаних представників бізнесових еліт назвали Європейський Союз і тільки 14,5% — СНД та 4,8% — союз Росії та Білорусі. Не думаю, що всім цим можна нехтувати.


▪ Іван Вербицький 5 травня, 2017\nЦе перше, що кидається у вічі після перетину угорсько-хорватського кордону, коли порівнювати мадярську та хорватську території. Не беруся судити напевне, чи мають рацію ті, хто каже, що хорвати найближчі до українців за ментальністю, однак у повсякденному житті історичних паралелей можна провести чимало. Свою незалежність Хорватія відстояла в жорстокій майже чотирирічній війні із сербською югоармадою й відтоді ось уже понад два десятиліття поступово зміцнюється і стає на ноги. Судячи з того, що однією з центральних у столиці Загребі є площа тирана Йосипа Броза Тито, великосербське лобі там усе ще сильне. Однак загалом національна свідомість хорватів така міцна, що про своє майбутнє країні можна не турбуватися.\nПеред входом на центральну трибуну національного стадіону «Максимір» у Загребі в ялівці потопає скромний, на перший погляд, пам’ятник. То монумент полеглим під час сербсько-хорватської війни 1991–1993 років фанатам місцевого «Динамо». Власне, з футболу все й почалося. 13 травня 1990-го на «Максимірі» проводився матч між затятими ворогами: загребським «Динамо» і белградською «Црвеною Звездою». Сутички в хорватській столиці тривали весь день, а під час гри фанати гостей, скандуючи «Загреб сербський», вибігли на поле. Зрозуміло, що Bad Blue Boys, фанати «Динамо», осторонь не лишилися. Попри брутальну поведінку міліції сербського походження, зі словами «Srbe na vrbe» вони прорвали кордони. Масова бійка тривала понад годину.\nЧитайте також Числа про слова. Чи готове суспільство до перетворень у мовній політиці\nПомітивши, як двоє міліціянтів лупцюють кийками хорватського фаната, не стримався і вдарив правоохоронця ногою капітан «Динамо» Звонимир Бобан. Відтоді він став національним героєм. Взагалі ж події 13 травня 1990-го радикалізували відносини між Белградом і Загребом ще більше й невдовзі переросли в повномасштабну війну. У числі перших добровольців, які пішли боронити хорватську землю, були хлопці з Bad Blue Boys. Власне, так само навесні 2014-го вчинило й чимало ультрас різних українських клубів. Тож і не дивно, що напередодні недавнього матчу збірних Хорватії та України у відборі на мундіаль-2018 у Загребі гостьові фанати поклали до згадуваного монумента під «Максиміром» квіти.\nОсь лишень свого Бобана в нас немає. Є окремі особистості на кшталт тренера Мирона Маркевича, футболістів Романа Зозулі чи Андрія Ярмоленка, які відкрито допомагають армії та пораненим українським бійцям. Але тих, для кого «спорт поза політикою», значно більше. Футболіст Євген Селезньов їхав грати за російську «Кубань» узимку 2016-го зі словами «мнє надо корміть сємью». А потім щиро дивувався, чому фанати виступають проти його присутності у складі збірної України на Євро-2016. Так само, попухнувши із зарплатами по кілька десятків тисяч доларів за місяць, уже під час війни по «довгий рубль» до Росії поперлися інші великі майстри м’яча: Богдан Бутко, Євген Зубейко, Артем Громов, тренери Юрій Калитвинцев і Геннадій Литовченко.\nЄ окремі особистості на кшталт Мирона Маркевича, Романа Зозулі чи Андрія Ярмоленка, які відкрито допомагають армії та пораненим українським бійцям. Але тих, для кого «спорт поза політикою», значно більше\n«Східняки, що з них візьмеш?» — скаже простий галичанин, почувши ці прізвища. Але ж є інші приклади. «Якби дістав пропозицію з Росії, звісно, поїхав би, — сказав у недавньому інтерв’ю львівський футболіст Дмитро Семочко. — Їду ж працювати. Що мені, наприклад, робити в Україні, якщо я не маю роботи? У мене сім’я, діти. Дивлюся новини і не розумію. Мені здається, там дуже багато брехні. Я сам не знаю, що відбувається на Донбасі: АТО чи війна».\nЗрештою, припустімо, народжений у 1979 році Семочко вихований у дусі совєцької пропаганди. Проте маємо іншого львів’янина Володимира Костевича, який народився через рік після того, як наша країна стала незалежною. Взимку він перейшов із «Карпат» у познанський «Лех». На провокаційне запитання польського журналіста відповів промовисто: «Nie jestem banderowcem!». Після цих слів Костевича висміяло навіть видання, яке те інтерв’ю опублікувало. Ілюстрацією до матеріалу стала світлина, на якій Володимир разом з Ігорем Худоб’яком та Олегом Голодюком стоять поруч із пам’ятником Бандері у Львові, тримаючи руку на серці. Презентують червоно-чорний варіант форми «Карпат».\nВеликого патріота із себе тривалий час корчив екс-капітан збірної України волинянин Анатолій Тимощук. Проте час показав, що всі ці жовто-блакитні стрічки у волоссі, прапор на плечах після перемог клубів — лише частина образу, створеного його колишньою дружиною Надією. Розлучення явило Україні справжнього Тимощука — людину, яка, щоб не псувати стосунків у Росії, воліє не брати участі в акціях Федерації футболу України на підтримку поранених бійців, а після завершення кар’єри повертається жити до Санкт-Петербурга, де в нього бізнес і чимало друзів. Власне, для людей уважних такий крок футболіста Тимощука одкровенням не став. Вуха недолугості вилазили крізь зшиту дружиною шапку ще тоді, коли Анатолій вдавав із себе щирого українця. Напередодні матчу зі шведами в 2008-му він міг пообіцяти суперникам влаштувати «другу Полтаву», а з появою російських журналістів після матчів у змішаній зоні зневажливо відвертався від представників українських ЗМІ, швидко переходив на «общєпонятний» і після дружніх обіймів розпочинав «іскрєннєє общєніє».\nВласне, річ не лише в персонах на кшталт Бобана. Нещодавно в Києві завершився чемпіонат світу з хокею в групі 1А. Збірна України на ньому провалилася. Та й не могла не провалитися з огляду на те, скільки провідних гравців відмовилося на цьому чемпіонаті виступати. Мова про нападника Павла Падакіна з російського «Сочи», воротаря Сергія Гайдученка з хорватського «Медвещака», ще одного форварда Олексія Понікаровського з китайського «Куньлунь Ред Стар». Усі вони виступають у створеній Росією Континентальній хокейній лізі й воліють не поновлювати спортивного громадянства України, щоб не вважатися легіонерами в клубах. Те саме стосується й Андрія Міхнова з білоруської «Юності».\nВідмова від виступів у складі національної збірної для українських спортсменів — явище майже буденне. У цьому контексті згадується історія видатного хорватського баскетболіста Дражена Петровича. Влітку 1993-го він на правах зірки НБА міг собі дозволити не їхати на матч відбору до Євробаскету проти поляків. Хорватська збірна тоді була вельми сильною і здобула б перемогу й без свого лідера. Однак Дражен хотів зіграти. На лихо, повертаючись з того матчу, на автобані № 9 у німецькому Денкендорфі він розбився в автокатастрофі. На піку слави, у віці 28 років.\nУкраїнські представники НБА Медведенко, Потапенко, Лень за збірну не виступали ніколи. Наша Федерація не могла забезпечити страховки, а ризикувати здоров’ям заради виступів за країну люди не хотіли.\nНічого дивного. Сучасні спортсмени — вихованці тренерів, яких виплекала совєцька система. Повірте, практично жоден із них не ідентифікує себе повноцінно з українцем. Від них часто можна почути: «Ми раділісь в одной вєлікой странє і нє дєлілісь на русскіх, укрАінцев ілі таджиков».\nЧитайте також: Мова у ЗМІ: що змінили та що пропонують\nУ цьому контексті згадалася цитата з книжки «Хорватський прорив» Хрвоє Качича, ще одного видатного в минулому хорватського спортсмена, ватерполіста, призера Олімпіади-1956. На зламі 1980–1990-х був депутатом Сабору й відіграв одну з ключових ролей у переговірному процесі під час війни на Балканах. У книжці він процитував фрагмент свого виступу під час переговорів із сербською стороною в Белграді у жовтні 1991‑го: «Я особисто виступав за прапор Югославії на Олімпіадах, європейських першостях чи дипломатичних конференціях. Утім, і тоді, коли ми сприяли успіху й честі цієї держави, ніколи не мали жодних сумнівів стосовно того, що є нашою справжньою Батьківщиною».\nЗрештою, виходить, що хорвати вчать нас любити свою країну на нашій же землі. Хорватський тренер Іґор Йовичевич, очоливши «Карпати», примудрився за два роки зробити те, що не вдається ні міністрові Авакову, ні його «язикові» Геращенку, ні багатьом іншим народженим в Україні сучасним владоможцям, — вивчити українську мову майже досконало. Йовичевич вільно спілкується українською в побуті. Про інтерв’ю та прес-конференції годі й казати.\nІнший колишній хорватський футболіст Івиця Пирич раніше виступав за київський «Арсенал». Завершивши кар’єру, він якийсь час займався агентською діяльністю, жив на дві країни: Україну та Хорватію. Але з початком бойових дій на Сході нашої держави взявся за волонтерство, допомагає українським солдатам і влаштовує табори для дітей переселенців. При цьому Пирич дивується з деяких українських спортсменів, які, відвідуючи поранених у лікарнях, дарують їм футбольну атрибутику. «У нас такі подарунки вважалися б знущанням, — каже Пирич. — Вояка просто вигнав би такого помічника з палати. Людина поранена, у когось немає ноги. Купи йому ліків, дай грошей. Але не знущайся».\nІще один показовий і зовсім свіжий приклад. Після згадуваного вище матчу на «Максимірі», у якому хорвати перемогли Україну з рахунком 1:0, із українських футболістів до сектору наших фанатів підійшло лише троє: Андрій Ярмоленко, Андрій П’ятов та Олександр Кучер. Інші подякувати людям, які приїхали підтримати команду, не спромоглися. Зате несподівано українців підійшов привітати хорватський оборонець Домаґой Віда. Так, він виступає за київське «Динамо», але на рівні збірних представляє свою державу. Втім, подякувати тим, хто підтримує його в Києві, Домаґой не забув навіть на Батьківщині у мить, коли весь стадіон підхопив «Lijepa li si» Марко Перковича Томпсона, співця війни, якого хорватські ліваки і далі називають «фашистом».\nукраїнська мова, спорт\nУкраїнки завоювали золото на Кубку світу з синхронного плавання\nНОК назвав найкращого спортсмена квітня в Україні\nУкраїнки здобули "срібло" і "бронзу" на чемпіонаті Європи з боротьби\nУкраїнки здобули сім золотих нагород на турнірі з художньої гімнастики у Португалії


Royal Canin Kitten 36 - Роял Канін для кошенят 4 кг купити в інтернет магазині «Osvito» у Києві, Полтаві, Чернігові, Черкасах, Львові та по всій Україні. Ціна, Відгуки, Опис, Фото.|osvito.com\nГоловна / Меблі/ Зоотовари (Товари Для Тварин)/ Товари для кішок/ Корма и Консервы/ Royal Canin Kitten 36 - Роял Канін для кошенят 4 кг\nRoyal Canin Kitten 36 - Роял Канін для кошенят 4 кг\nКорм, призначений для кошенят від 4 до 12 місяців.\nКошенята мають підвищену потребу в білках, мінералах, мікроелементах і вітамінах, саме з урахуванням цих потреб і був розроблений корм Royal Canin Kitten. Корм ідеально підходить для маленьких кошенят і завдяки невеликому розміру самих частинок корм полегшує процес жування.\nRoyal Canin Kitten оптимально розроблений для спеціальних дієтичних потреб кошенят 4 - 12 місячного віку і має такі переваги:\nСприяє максимальному захисту травної системи;\nЗабезпечує зниження кількості неперетравлених залишків їжі;\nЗміцнює природні захисні механізми;\nСприяє зростанню здорових постійних зубів.