Боярунець Ю. Есеї - Вінницька обласна універсальна наукова бібліотека ім. К.А. Тімірязєва\nГоловнаЕ-бібліотекаКаталогБоярунець Ю. Есеї\nБоярунець Ю. Есеї\nДля чого, і для кого пише письменник? Передусім - для себе,він інакше не може: це стан його душі – слово,\nвластиво – життя, його відповідь на питання: «Бути – чи не бути?» Звісно, зауважує і ближнього: він не перебуває, а живе у світі і разом зі світом. Він пам’ятає, що «Напочатку було Слово…», і творить слово і світ у собі, для світу.\nЧи потрібна слову палітурка? Не завжди. Не завжди була писемність. Ну а карбувалось воно й на глиняних табличках,і на каменюках,скажімо - скрижалях Мойсеєвих, проступало пророцтвом огненними знаками на стіні Владного (зауважмо про «князя світу» побіжно)… Зрештою, записувалось на пергаменті,на папері,- чому й завдячує світ своїм становленням і, перепрошую, прогресом, бо це останнє вельми і вельми проблематичне. Листки компанувались у зшитки, зшитки сформувалися в книжки: «Поема про Гільгамеша», Веди, «Перша книга Мойсеєва: Буття» - і ще,і ще… книжки – в бібліотеки,- і втраченої Александрійської (спам’ятаймо й Александра Великого Македонського), через нестримність Цезареву в домаганні всевладдя (зауважмо про «князя світу»). Книжка в обкладинці, у палітурці. Ніхто їх не розмальовував, для кого важило слово.Та згодом живописці вдалися до його візуального відображення, і це тільки на користь сюжету, спостереженню і пізнанню, на користь світу.\nВсе це так. Та не потрібно забувати, що напочатку було слово. Книжка – це передусім, і завжди - слово, а не палітурка.\nВІД БУНТУ – ДО БУНТУ?\nЕпіграфом до цих нотаток з претензією на маніфестацію могло б бути прислів’я «Не тратьте, куме, сили»...\nЦе не тільки моє бачення. Поневолення безвихіддю – я знаю (я відчуваю) – ознака неспокійних, збурених мрійників покоління 70-х, тих, кому нині під чи ледь за сорок. Знання об’ємнішають, пізнання тривалішає. Раніше можна було піти на хрест (або завоювати півсвіту, як це зробив Олександр Македонський) і в тридцять три.\nВсе повторюється, – і з якою навдивовижу настирністю (і значимістю?). Здається, ще так недавно ми шукали відповіді на «прокляті питання нашого часу», за визначенням Че Гевари, – бюрократизацію суспільства, відчуження особистості, міщанство і байдужість, – у викладах теорій, ба навіть у самих творах (дещо таки можна було дістати) Прудона, Бакуніна на й Кропоткіна... Сьогодні анархізмом захоплюються стрільці УНСО (принаймні так стверджує Юрій Шухевич).\nЩе вчора ми перебували у світі ілюзій «нових лівих», їхніх проводирів і проків. «Мир – людям, війна – інституціям!», 1968 рік – «червоний травень» у Парижі, і «Празька весна», студентська революція, бунт інтелектуалів на Заході (і на Сході)! Приречені, як і всяка безалаберність, на поразку (поразку все ж відносну, тому що «процес», як мовив небезвідомий політик, таки «пішов»). І що, знову – бунт? Але вже на рівні «червоних бригад»: «Все – і негайно!»? Шекспір не уточнив однієї суттєвої деталі: так, увесь світ – театр, і ми у ньому – актори, але цей театр – театр абсурду.\nХіба і ми, захлинаючись безсиллям, у безпорадності своїй не сповідували кредо «Все – і негайно!»? Хіба і ми не захоплювались латиноамериканськими «фронтами», «червоними бригадами» і РАФом, їхнім протистоянням Системам, не молилися на сомаndante Че? Ще й як! (Че загинув 39-річним, у 1967 р.). Ще й як. А що ж у підсумку? Втома. Це не розпач, це – втома. На даному відтинку часу революція свідомості (у свідомості) неможлива, і це зло – держава як знаряддя, засіб пригнічення й упокорення особистості – й надалі тяжітиме над нами. Бо держава – це воля домінуючої маси, а її природний стан – стан спокою. Рух дратує її і озлоблює і породжує зненависть до інтелекту, носія невдоволеності, прагнень і дерзновення. (Про сьогоднішню українську державу взагалі шкода мови). Наші літературні виправи, втеча у нами ж створений світ волі, вже на підставі власного досвіду, не стали джерелом утіхи (хоча це єдине, що втримує нас «на плаву»). У змаганні, у виборюванні свободи для себе, – а саме це і є істинним підґрунтям «бунту» всякого інтелекту, особистості (участь у національній революції – також, не треба себе і когось дурити: ми просто не зможемо функціонувати поза національними теренами), – ми програли. Початкова запальна активність у Русі, в надії на можливість неможливого, після його подрібнення на окремі партії (!) обернулась розчаруванням. І ми усамітнились, вважаючи себе величиною самодостатньою для узабезпечення продовження власного існування.\nМи почали студіювати Біблію, Коран і «Бгагавад-гіту», ми докопуємось у своєму пошуку до Bед і Шабали, – і почали усвідомлювати, що нині релігійне й свідоме начала, теологія як знання чуттєві і властиво наука, знання експериментально-предметні, настільки близькі, що межа між ними видається утворенням механічним, штучним. Здається, ще крок, півкроку і буде пізнана Всесутність. Але це – крок Генія. Чи можлива його поява з огляду на рівень і чисельність знань?.. Мудрість світу стверджує: до Бога можна наблизитись, пізнати його – неможливо.\nТак, ми – втомлені. Але не поневолені, – принаймні не всі. Ніцше, Вагнер і Караваджо (і Джек Лондон – «Мартін Іден», і Камю – «Калігула»...) – «надлюдина», героїка самозречення, сокровенна особиста релігійність – ось точка відліку нинішніх нас (а ще сором’язливо притлумлена жага любові, кохання, – бо, незважаючи на весь наш песимізм, ми все-таки залюблені в життя).\nЩо попереду? Знову бунт чи поступ на шляху пізнання? Політика чи творчість? (Втім, Президент Дудаєв, кажуть, не полишає писати вірші; писав і Че Гевара, і Нестор Махно...). Не знаю. Єдине, що мені відомо достеменно – з нас ніхто не стане на коліна. Навіть перед Творцем. І це не є «гординею», це – звичайна гордість людини, яка не сприймає Страх, світло якої – Любов.\nБУДЬМО УКРАЇНЦЯМИ – І БУДЕМО ЄВРОПЕЙЦЯМИ\nЗвідки, з чиєї нелегкої руки привнесено в наш ужиток твердження, що ми – «недоєвропейці» («ми», бо кожен з нас є Українцем, навіть коли й називає себе «європейцем», чим і мотивує свої буцімто модернові творчі потуги?) Чому так «творчо» сахаємося своєї сільської хати, з таким вистрибом помчали у примарну, створену і вигадану нами ж Європу поза нами з начебто притаманній їй ментальністю, що пасує нам як корові сідло?\nЧому так цураємось власного народу? Тому, що він не поривається до нас з розпростертими обіймами, не поспіша сприймати нас як творчі особистості, чим зовсім не схожий на виплід нашої уяви? Та не було такого «народу» й не буде! Кпинили з нас у Європі – й надалі кпинитимуть. А переймались і перейматимуться походеньками Нідерландця Тіля Уленшпігеля, необорністю Швейцарця Вільгельма Телля, пристрастями Німця доктора Фауста і звитяжництвом Іспанця Дон Кіхота... і кожний з них – національний, і кожний перебуває в самобутньому народному епосові.\nЩо привнесе у світ підробка під «європеїзм» чи ще згірше – «панатлантизм»? Та нічого! Світ – це розмаїття культур, ще з часів поруйнування Вавилонської башти – і слава Богу! Світ – це взаємодія і взаємопроникнення, взаємовплив і взаємозбагачення. Є твердження, що національний Дон Кіхот спричинився до формування світогляду європейців. А що доброго можна сказати про сучасних йому «інтернаціоналізованих» чинодралів, лицемірів і чистоплюїв напоказ, про їхній «вплив»?.. Нації, наша Європа творились (і творяться) усупереч волі правителів-космополитів: Цезарів, Карлів – великих і не зовсім, Петрів Перших з Катеринами Другими, і Наполеонів, і Ленінів з Троцькими, і навіть Горбачових... Не з їхнього благословення розпадались імперії і об’єднувались споріднені державоутворення. Історія Київської Русі – імперії, конфедерації князівств, сучасних держав – не виняток.\nТаж історія незаперечно свідчить, що поступ України, її соціально-політичний, духовний розвій, не є чимсь відрубним, не пов’язаним з європейським поступом. Хіба «Слово о полку Ігоревім» – наш героїчний епос, з його всечасовістю і всепросторовістю, з його заглибленням у внутрішній світ людини, його поетичністю – не загальноєвропейського звучання? А тематика «Гайдамаків» Т. Шевченка – не відгомін Реформації, середньовічних селянських, релігійних війн у Європі, кінцева мета яких – створення окремішніх, національних держав, – чи що іншого мали на думці П. Сагайдачний та Б. Хмельницький? Слід зазначити, що П. Сагайдачний на загал, як на той час, був таки далекогляднішим, добиваючись автономії для України в складі конфедерації Річ Посполита. Тоді й магдебурзьке право міста мали, і магістрати були, і цехові товариства (братства), і братські школи, і Києво-Могилянська академія... – і був Київ, як і Львів, нічим не згірше за Вільно чи Краків, та й інших міст Європи. Хіба зносились-бо з нами Кромвель і Карл ХІІ, коли були б ми ордою на кшталт Московського юрта Золотої Орди?\nЗа Московщини, що її не вдалося відвернути жодному гетьманові по Б. Хмельницькому, зокрема І. Мазепі та П. Орлику й іншим «мазепинцям» – у розсіянні й на Батьківщині сущим, – європейський поступ нашого Краю вірвався, то правда. Проте й тієї нелегкої пори українство спромоглося на запільну «Історію Русів» – гімну Духа свободолюбивого народу, на «Кавказ» Т. Шевченка – обстоювання прав людини, нації бути вільними (яка актуальність з огляду на останні події в Чечні, загалом на Кавказі!), а в «Енеїді» І. Котляревського – голосно заявило про свою самобутність, подібно іншим європейським народам, а також і свою причетність до загальноєвропейської історії на культури. Хіба «Енеїда» не вияв гуманізму, вищого ґатунку, доби Ренесансу? Використання, «перелицювання» І. Котляревським поважного сюжету (європейського) – теж не є чимсь випадковим. До вірувань (не до релігії) у нас, як правило, ставились просто, без зайвих упереджень і забобонності (коли не брати до уваги екстрем). Як і в інших народів Європи, – згадаймо численні казки-перекази, літературні твори, спричинені далеко не святими діяннями «святих отців» – чого варт одне спогадання про індульгенції! Ми в Бога теля не крали, у нас теж гріхи батюшками відпускались наліво й направо за «мзду помірну».\nВ своїх помислах і прагненнях ми були вільними і гордими, і це впадало у вічі. Слідуючи батьківським заповітам, ми не були поглинуті ні Еллінськими, ні Римськими богами, ні богом Євреїв, ні будь-якими іншими, ні західними, ні орієнтальними. Привнесене християнство не було запереченням глибин нашої віри, не було відірваним од нашої минувшини (на відміну од перших князів-Рюриковичів), свідчення – колядки, щедрівки, ніч на Івана Купала... Що таке «язичництво», – тобто первинне вірування, осягнення світу, його відчуття, – як не духовна скарбниця, спадкова сутність народу? Завважмо, що й первісної доби у нас, не забуваючи власних витоків, не нехтували і не зневажали богів інших народів (начебто й Перун – бог прибалтів...). Також видається, що наші храми були не тільки культовими спорудами, а радше носіями української культури, оберегами духовного світу народу (скоморохи на фресках Скофії Київської! А ікони в мережаних рушниках...), і тому – і настільки – були нашими святинями.\nМаючи за опертя традиції народу, творили і наші сучасники: П. Тичина, М. Зеров, М. Хвильовий і О. Слісаренко, В. Поліщук, В. Симоненко – і нема їм числа, і хіба не по-європейськи звучить їхній голос? Національне, – читай – духовно багате, опромінене, своєрідне і неперебутнє, – завжди в ціні. А безликі підробки Європі не потрібні. На Заході своїх графоманів вистачає. А коли воно комусь і потрібне, і підтримується, і знаходяться спонсори, варто придивитись: для чого, кому це вигідно – не бачити Українця, а лицезріть «громадянина світу» (з яким і мати справу)?\nЩЕ РАЗ ПРО ЦІННІСТЬ ЖИТТЯ, КАРУ І ПОКАЯННЯ\nНе останньою чергою завдяки проповіді Церкви (а може, саме завдяки їй), попри усталені твердження і настанови провідних (і фундаментальних) віровчень та віротлумачень, що розглядають земний шлях людини як пролог до істинного буття її (чи її іпостасі), безвідносного і безстрокового, хоча що воно – невідомо, але... людина ніколи не примириться зі смертю, – отож під кінець другого тисячоліття у відліку християнства в суспільствах європейських і біляєвропейських цивілізацій починає поважатися життя, і людське зокрема. Як перший крок – починають ставитися до нього обережніше. Зауважмо, по-перше, що повага до Землі, природи, їх обожнення було притаманне людині, та з розвитком так званих «продуктивних сил» відчуття «себе невід’ємною часткою землі» (Камю) – втрачено, а по-друге – те, що й іще Еврипід стверджував: людському «життю ціни нема» («Алкеста»). А що вже війні діставалось – і від трагіків (у них Арес, бог війни, ненависний всьому Олімпу), і від сатириків (у комедії Аристофана «Лісістрата» жінки навіть «віл любощів утримуються», аби «примусити до миру чоловіків»)...\nБіблійна, а саме старозаповітна (та й не тільки біблійна) пересторога «Не убий!» мала тієї пори дещо інше навантаження. Це заповідь радше виживання роду-племені, адже людські жертви приносилися не тільки Молоху (чи там Перуну), біблійний Авраам теж «зв’язав Ісаака, сина свого, і поклав його на жертівник над дровами. І простяг Авраам свою руку, і взяв ножа, щоб зарізати сина свого...» (Книга Буття) – і не було в цьому нічого незвичного... А кров іноплемінних та іновірних, своїх «віровідступників» лилася рікою, – і це був вияв «природного добору», йшлося про богів народів (у Біблії – Бога євреїв, Ягве), йшлося про сукупну духовність, ноосферу, в Т. Манна – «метафізичні сили народу» («Доктор Фаустус»), йшлося про сукупну волю, потребу самозбереження й утвердження – виду (роду-племені), – й не було в тій крові перегрішення, і сказано: «Кожен, хто приносить жертву богам, окрім Бога Одного, підпадає закляттю» (Книга Вихід) – тобто має бути вбитий.\nТих часів, далі на схід, на полі бою Курукшетра, полководця Арджуну, котрий хотів уникнути згуби своїх друзів, учителів, родини з супротивного табору (бо інакше «наші втіхи окропляться кров’ю», «саме життя наше втратить сенс»), Крішна закликає бити всіх: «...Або ти загинеш на полі бою і досягнеш царства небесного, або завоюєш царство земне і будеш втішатися ним. Отож, наберись рішучості й бийся». («Бгагавад-Гіта»).\nУ повчанні Вел. кн. Володимира Мономаха своїм дітям: «Хто б то не був, правий чи винний перед вами, не вбивайте і не веліть убивати його, якщо й завинив хто в смерті, не губіть християнської душі» («Повість врем’яних літ»), – теж виокремлюється: саме «християнської», а не «поганина», більше того – мова про християнина-одноплемінника.\nВласне, образ Ісуса Назарянина (Христа), – позаяк заперечити його було неможливо, а протиставити його проповіді щось путнє – нічого, – теж використовувався «сильними світу» далеко не завжди з полюбовною метою: згадаймо хрестові походи, релігійні війни і «Drang nach Osten!»... і російських нігілістів, а за ними й пробільшовиків із прокомуністами, які оголосили Ісуса Назарянина істинним, у їхньому розумінні, революціонером, – і Він уже «ступав» попереду червоногвардійців, з їхніми штандартами на кшталт хоругов і їхнім співом про «світле царство» (явний плагіат, перелицювання мрії про «Царство Боже») – «Впереди с кровавым флагом (і це – Ісус Христос?! – Ю. Б.)... В белом венчике из роз – Впереди Исус Христос» (О. Блок, «Дванадцять»)... А партизани та інші революціонери-ліворадикали Латинської Америки не тільки малювали німби довкруж голів своїх героїв, а й Христа зображували з гвинтівкою за плечима... А комуністи Російської Федерації, – послідовники тих, для кого «релігія – опіум для народу» і ще багато такого, про що й згадувати не хочеться, – зловживають іменем Його на своїх агітаційних плакатах... До сприйняття звернення Ісуса Назарянина «любити ближнього свого» ми – за поодинокими випадками (мати Тереза...) – явно не дотягуємо.\nПро прибічників ісламу, про їхнє ставлення до життя як вартости говорити не випадає: досить ознайомитися з останніми новинами...\nІ це, так би мовити, стосовно етики. Утім, ішлося і про державну політику. Отож протягом історії європейські держави і державоутворення, котрі, звичайно, не могли бути поза суспільними уподобаннями, понад те – формували їх стосовно власних (державних) потреб, а незрідка й насаджували (як от впровадження християнства, зокрема – у Київській Русі, і навпаки – упослідження його у Візантії імператором Юліаном, прозваним християнами Відступником...), — людським життям не вельми переймалися. Скажімо, у войовничій Спарті позбавлялися немічних немовлят, у Київській Русі життя смерда оцінювалося нижче, ніж дружинника. А монах-книжник узагалі перебував у княжій опіці... А чому? Та тому, що суспільству як цілісності в першу чергу потрібен інтелект, а вже потім – ті, хто забезпечує його, стоїть на сторожі.\nЩоб вижити, інтелектуальне суспільство мусить покарати безумовного злочинця (наприклад, корисливого вбивцю), інакше «право дужого» може стати визначальним («усе дозволено» у Ф. Достоєвського), а це – безпосередня загроза розвою. Та сучасні європейські суспільства прагнуть уникнути тяжкого вироку, і вироку смертної кари зокрема (до Ісуса Назарянина судження «око за око, зуб за зуба», «смерть за смерть» були неспростовними), і назагал справа тут не в можливій помилці («краще відпустити десять винних, аніж покарати одного невинного» – все у того ж Ф. Достоєвського) і не в етичних міркуваннях (хто ми, щоб вершити суд над життям?). Завдання суспільства (осмислене чи інстинктивне, інтуїтивне...) – «очищення», покаяння грішника, повернення його до життя в інтелектуальному суспільстві, бо кожне життя – неповторна (і, що там, – незбагненна...) цінність.\nЛюдству необхідно навчитись перевиховувати прочинця, пробудити (вивільнити) у ньому любов до життя. І тим самим перемогти виявлену прочинність, здобути перемогу в олдній із складових (віх) боротьби між Добром і Злом, Світлом і Термявою. Окрім того, це ще й виховання інтелекту милосердям (коли можна назвати милосердям муки сумління: згадаймо богинь Еріній, їхнє уособлення, давньогрецькі трагедії...). Навіщо потрібен поступ інтелекту (пошук істини, перебування у пошуку істини, яка нам, оскільки і є Богом, недоступна, – і слава Богу!) – то інша справа. Але потрібен, інакше природа (хай буде так...) з нами не воловодилась би, з огляду на наші сукупні «діяння» на планеті: давно були б там, де й рикаючі динозаври з іхтіозаврами...\nМЕЧ ап. ПЕТРА. ТЕРОР І СВОБОДА\nПраво людини на життя – священне. Це стверджували, зокрема, ще давньогрецькі філософи. І було об’явлення Ісуса Назарянина як заповідь: «Не вбивай!» (Матвія, 19.18). Не тільки одновірця, про що йдеться в Старому Заповіті, а взагалі «Не вбивай!».\nАле що цікаво. Видається достовірним, що принаймні один з найближчих учнів Назарянина – Симон Зилот (Євангелія від Луки, 5: «А коли настав день, покликав Він учнів Своїх, і обрав із них Дванадцятьох, яких і апостолами Він назвав: 14 Симона, якого й Петром Він назвав... 15... й Симона, званого Зилотом...»), – був до покликання Учителем пов’язаний з нелегальним угрупуванням зилотів (ревнителів) або ж сикаріїв (кинджальників), які ставили за мету повалення влади Риму в Юдеї. І далеко не мирними засобами, – вони вбивали і римлян, і своїх запроданців. А Симон Петро, що йому мовлено: «І кажу Я тобі, що ти скеля, і на скелі оцій побудую Я Церкву Свою» (Матвія, 16.18), «І ключ тобі дам від Царства Небесного» (Матвія, 16.19), – вже й перебуваючи обіч Ісуса не полишав меча, і підняв його на стражників у Гетсиманському саду, коли ті заарештовували Учителя: «Тоді Симон Петро, меча мавши, його вихопив, і рубонув раба первосвященика, – і відтяв праве вухо йому» (Івана, 18.10). Готові були боронитися й інші учні: «А ті, що були з Ним, як побачили, що має статись, сказали Йому: «Господи, – чи мечем нам не вдарити?» (Луки, 22.49). Безперечно, Ісусу Назарянину було відомо про меч Петра, і не тільки Петра. Правда, саме тоді й прозвучало знамените: «Сховай свого меча в його місце, бо всі хто візьме меча, – від меча і загинуть» (Матвія, 26.52). Та назагал справа була в іншому: «Та промовив Ісус до Петра: «Всунь у піхви меч! Чи ж не мав би Я пити ту чашу, що Отець дав Мені?» (Івана, 18.11) Йшлося про Його особисту долю («чашу»), місію, яку Він, саме Він,‑ повинен був виконати.\nПроте мечі були. Отже, апостол Петро, та й інші учні, мали право на самозахист? Напевно, що так. (Понад те, в останню Вечерю, у хвилину душевного сум’яття – цеж бо був переддень Голгофи, майнула у Нього думка і про власний – збройний – захист: «А тепер, – каже їм, – хто має калитку, нехай візьме, теж і торбу; хто ж не має, нехай продасть одіж свою та й купить меча. Говорю бо Я вам, що виконатися має на мені й оце ось написане: «До злочинців Його зараховано». Бо те, що про Мене, виконується». І сказали вони: «Господи, ось тут два мечі». А Він їм відказав: «Досить!» (Луки, 22.36-38), – однак то була лише хвилина, тільки непосуттєва думка: недаремно ж про неї не згадують інші євангелісти). І це – після Нагірної проповіді, провозвіщення вищого морального закону, революційних принципів: «Ви чули, що сказано: «Око за око, і зуб за зуба». А Я вам кажу не противтесь злому. І коли вдарить тебе хто у праву щоку твою, – підстав йому й другу» (Матвія, 5.38-39), «Ви чули, що сказано: «Люби свого ближнього, і ненавидь свого ворога». А Я вам кажу: Любіть ворогів своїх, благословляйте тих, хто вас переслідує...» (Матвія, 5.43-44).\nАпостол Петро мав право на захист від посягання на сво́є життя, священне право на життя. Світ мертвих не є світом Спасителя; в ньому немає дітей, а Він закликав: «Як діти будьте»... Звичайно, Ісус Христо проповідував не царство земне, а Царство Боже. Та не будемо забувати, що, за Його словом, Царство Боже – у нас самих. Революціонізуючи суспільну свідомість Своєю проповіддю, провозвістивши абсолютною свободою – свободу Духа, внутрішнього світу (особистого «Я»), незалежного від зовнішніх чинників, держави (Системи) також, – Ісус Назарянин робив людину дійсно вільною. Провозвістивши можливість очищення від гріхів, Він дав людині Надію. Покута, духовне відродження – воно для живих...\nА чи мають право на життя народи? Здається, Назарянина це мало обходило; Він наголощував, що Його Царство – не від світу цього. Він прийшов у цей світ як Син Людський, заради всіх, а не окремішнього народу. Він не став, і не міг стати, Месією, Спасителем для власного народу – в тих, конкретних обставинах. Зокрема, Він не підтримав, проголосивши «Кесарю – кесареве», боротьби народу за вивільнення від Риму, не став речником тимчасового, проминущого. І народ, який щиро і захоплено вітав Його як Месію, Сина Давидового, Царя Юдейського при в’їзді до Єрусалима, після Його арешту вже вимагав у намісника римського імператора (кесаря) на Юдею Понтія Пилата Його смерті: «Усі закричали: «Нехай розп’ятий буде!» ... «(Матвія, 27.22). А життя дарував розбійнику Варавві, – звичайно, розбійнику в очах окупантів: «Був же один, що звався Вараввою, ув’язнений разом з повстанцями, які за повстання вчинили душогубство» (Марка, 15.7).\nНапевно ж народи, як суспільні одиниці, мають право на життя – на свою самобутність, непідлеглість, право на вибір власного шляху в загальнолюдському поступі до осягнення Істини. Видається невірним твердження, що народи постали в покару за спробу людської спільноти («І була вся земля одна мова та слова одні», Книга Буття, 11.1) осягнути Знання, Промисел Божий. Маю на увазі відоме казання про зведення Вавилонської башти і послідуюче її поруйнування Творцем всього сущого, змішання мов, «щоб не розуміли вони мови один одного», і розпорошення по землі. Навпаки, не тільки християнство, а й всяка релігія (система вірувань) провозвіщають необхідність служіння Богу, що полягає в Його пізнанні, пізнанні як Істини; більш того, це служіння – єдиний шлях Спасення.\nВтім, можливо, не про людську зарозумілість йдеться у притчі, і слова: «Не буде тепер нічого для них неможливого, що вони замишляли чинити» (Книга Буття, 11.6), – стосується вразливості людської свідомості, йдеться про те, що «нахил людського серця лихий від віку його молодого» (Книга Буття, 8.21), а отже чекати від дерзновенних задумів чогось путнього годі.\nСкоріш за все, ми до сих пір не вийшли з того «молодого віку». Наш світ все ще далекий до сприйняття заповідей Ісуса Христа. І чи ближче, ніж за часів раннього християнства, питання. А ще надто вже ми стали самовпевненими завдяки «науково-технічному прогресу». Правда, омріяна «вільна людина» в омріяному «вільному світі», що є найвищою цінністю – і метою – демократії, доступніша сприйняттю Одкровення. Проте воля дається нелегко. Рішуче не підтримуючи методів Нечаєва, «Народної волі», «червоних бригад» і РАФу, численних революційних «фронтів», – все-таки можна зрозуміти, як на мене, протистояння насильству – з боку держави, влади – такими засобами тиску, як демонстрації, мітинги, страйки... Але – не пролиття крові.\nТа як не прикро, меч усе ще потрібний, боротьбу зі злом не можна вести тільки «мирними засобами». Звичайно, згадуються нещодавні й сьогоднішні події планетарного значення. Безумовно, ті, що надавали – і надують – надійний прилисток міжнародному тероризму, – сякі-перетакі, і розуміють вони тільки мову зброї, життя для них не є найвищою цінністю, дарованою людині, і при всьому тому духовний лідер талібів («учнів») провозвістив себе таким загалом для мусульманського світу... Але чи гоже християнину, чи там атеїсту, повчати мусульман, як їм Коран розуміти, і взагалі – як жити? Імперіалізм, в усіх його проявах, не має права на існування, це – система гноблення, приниження. Зауважмо також, що ООН – координаційний центр всіх і для всіх, а не вибраних. Народи, нації мають право на власний вибір у поступі, на свободу. Звісно, ця свобода не повинна чинити не-свободи, не загрожувати правам інших – зокрема, праву на життя, як визначального. І в будь-якому випадку, напевно ж, не слід забувати, що Царство Боже – не зовні, а в нас самих...\nКНИГА ЙОВА. ТРЕТЯ СИЛА: СИЛЬНІ ДУХОМ\nЧого, душе моя, ти сумуєш,\nІ чого ти в мені непокоїшся?\nКоли мене вперше вразила передмова Книга Йова – своєю небуденністю, звичайно, – це спричинило розвідку «Книга Йова, яка приховує відповідь на питання: чи безкорислива віра людини». Минуло (промайнуло) кілька років, і от знову повернувсь я до Книги Йова. І ось чому.\nСубота 31 травня (поточного) 2003 року по Різдві Христовім була днем затемнення сонця. Не скажу, щоб у нашому селі аж так потемніло, – я бачив, неозброєним оком, тільки сліпуче біле сяйво. Але вірю дядькові: «Та було трохи, – так, наче місяць народився», – дядько і в буревій на двір виходить. До чого воно? Справа в тім, що мені (в моєму духовному світі), з’являється і ясна зірочка, – не тільки прояви темн́оти непокоять. І от по затемненню, – я тоді ще й нездужав, – покрила мою зірочку заволока. А на ранок згадалася передмова Книги Йова, і з’явився роздум про третю силу світу людської свідомості, світу людини, і світу взагалі: сила Духа «сина людського», поруч з діючими силами Добра і Зла.\nА може, третя сила – це просто прояв Святого Духа, провість хрищення Святим Духом? Ось кілька свідоцтв про Святого Духа з Євангелій. – Зі слів Івана Христителя про прихід Потужнішого: «Я христив вас водою, а Той вас христитиме Духом Святим». (Мар., 1.8) Із диспуту Ісуса з фарисеями: «...Усякий гріх, навіть богозневага, проститься людям, але богозневага на Духа не проститься!» (Мат., 2.31-32) Із розмови Ісуса з фарисеєм Никодимом: «Дух дихає, де хоче, і його голос ти чуєш, та не відаєш, звідки він приходить, і куди він іде». (Ів., 3.8) З прощальної мови Ісуса та Таємній Вечері: «І вблагаю Отця Я, – і Втішителя іншого дасть вам, щоб із вами повік перебував, – Духа правди, що Його світ прийняти не може, бо не бачить Його та не знає Його. Його знаєте ви, бо при вас перебуває, і в вас буде Він». (Ів., 14.15-17); «А як прийде, Він світові виявить про гріх, і про правду, і про суд: тож про гріх, – що не вірують у Мене, а про правду, – що Я до Отця Свого йду, і Мене не побачите вже, а про суд, – що засуджений князь цього світу. «Я ще маю багато сказати вам, та тепер ви не зможете знести. А коли прийде Він, Той Дух правди, Він вас попровадить до цілої правди...» (Ів., 16.8-13); «Усе, що має Отець, то Моє; через те Я й сказав, що Він візьме з Мого та й вам сповістить». (Ів., 16.15); «Я вже більше не буду рабами вас звати, бо не відає раб, що пан його чинить. А вас назвав друзями Я, бо Я вам об’явив усе те, що почув від Свого Отця». (Ів., 15.15), – варто завважити на ці слова: «не буду рабами вас звати»!\nТа я не про те, я – про Книгу Йова, передмову. Сказано:\nІ сталося одного дня, і поприходили Божі сини, щоб стати при Господі. І прийшов поміж ними й сатана. І сказав Господь до сатани: «Звідки ти йдеш?» А сатана відповів Господові й сказав: «Я мандрував по землі та й пройшов її». І сказав Господь до сатани: «Чи звернув ти увагу на раба Мого Йова? Бо немає такого, як він, на землі...»\nОтже, Господь допускає до Себе сатану (в перекладі Михайла Москаленка Сатана з великої літери, як в оригіналі – чесно кажучи, не знаю). Подумалось: а може, тут Господь виступає сином Божим, старшим між синами Божими, – як от у Псалмі 89:\n7... Хто в небі подібний до Господа?\nХто побідний до Господа серед Божих синів?\nАле ж ні; радше, певно сказати не можна. Так, з одного боку в Книзі Йова – слова, віднесені до уст Господніх, що хай спробує Йов зрівнятися з Його могутністю:\n40.14 «Тоді й Я тебе славити буду...» –\nтобто Йов може, в принципі, зрівнятися з Господом, – і Господь тоді не є, властиво, Богом – Все-сутністю, Причиною. З іншого, відразу ж:\n40.15 «А ось бегемот, що його\nстворив, як тебе...» –\nі Господь виступає вже як Творець, людини – зокрема, – тож про яке порівняння може бути мова?\nНаразі справа не в тім, чи Господь і сатана – сини Божі, чи Господь і є Бог (світу, Всесвіту, Космосу...). Важливо, що до Господа приходять сини Божі (янголи) і сатана, і сатана підзвітний Йому. І протирічить, – саме протирічить, а не протидіє. Перед Його очима він стверджує, що світ не є праведним і тільки завдяки Його опіці – в матеріальному вимірі – чоловік не впосліджує Бога. І сатана чинить зло, аби це довести, – довести, що світ є зло. Господь наводить йому праведного Йова. Найшовся один. (Згадаймо, що й Содом і Гоморру Господь не знищив, коли б там найшлось хоч із десять праведників...). Праведних – одиниці, але поки вони є – світ має надію на очищення, утвердження у праведності, на буття у Світлі.\nГосподь не переслідує сатану. Він з ним дискутує і дискредитує. Постає питання: сатана є уособленням зла, чи воно – поза ним, «нахил людського серця лихий від віку його молодого» (Книга Буття, 8.21)? Чи воно, зло, і постало у світі (й разом із світом) внаслідок протистояння сатани Богу – посередництвом людини, коли він, в образі змія, спокусив Єву й Адама звідати плід дерева пізнання добра і зла, щоб урівнятися з Богами (саме Богами, – так у Біблії; з Богами світів?). Як наслідок – унеможливлення переступням доступу до дерева життя, випровадження з раю (тут, видається, рай не постає поза землею, – в інших – не матеріальних, у нашому, осягненні – вимірах:\nІ сказав Господь Бог: «Ось став чоловік, немов один із Нас, щоб знати добро й зло. А тепер, коли б не простяг він своєї руки, і не взяв з дерева життя, і щоб він не з’їв, – і не жив по вік віку». І вислав його Господь Бог із еденського раю, щоб порати землю, з якої узятий він був.\n(Книга Буття, 3.22-23)\nЗауважмо, в Книзі Йова є ще один прикметний вислів:\n2.10 «...Чи ж ми будем приймати від Бога добре, а злого не приймем?»\nДля Йова Сам Господь виступає носієм як добра, так і зла. Це загалом характерно для Старого Заповіту, – згадаймо про численні «кари Божі». Наприклад, перед виходом «колін Ізраїлевих» із «єгипетської неволі», – на єгиптян Господь, Святий Ізраїлів Бог:\n49 Він послав був на них Свій гнів запальний, і лютість, і обурення, й утиск, наслання злих янголів.\n51 І побив Він усіх первородних в Єгипті...\nТа схоже, тут Господь виступає як Бог «обраного народу», Ягве... Власне, наявність дерева пізнання добра і зла свідчить: зло – поза сатаною; пізнання добра і зла було привілеєм Богів (синів Божих).\nЯк би там не було, з походженням і явленням зла, – праведників – одиниці, за Старим Заповітом, але вони є. Щоправда, й ті не вельми кріпкі у вірі, в силі духа. Наскільки вже був праведним в очах Господа Йов, – і той, коли сатана йому, з дозволу Господа, таки допік, – прокляв день, коли народився. Чому Господь пішов на цей жорсткий спит? Мабуть тому, що мова, по великому рахунку, йшла про визначальне, – не про існування світу людей, він відбувся («Я вже більше не буду землі проклинати за людину, бо нахил людського серця лихий від віку його молодого...», Книга Буття, 8.21), – а про його сутність: чи гідне творіння Боже свого Творця? чи спроможне воно бути носієм Світла? Творець дав людині певну свободу, щоб вона могла довести свою спроможність бути, утвердити себе шляхом пізнання Все сутності, Його, як Творця. Напевно ж, це справа сильних духом. (З прощальної мови Ісуса на Таємній Вечері: «Страждання зазнаєте в світі, – але будьте відважні: Я світ переміг!», Ів., 16.33.)\nВипробовує світ на міцність сатана, непокутний дух протиріччя, – так вже йому призначено. І ніхто з «синів людських», принаймні за Книгою Йова, протистояти йому не міг. І ось являється Ісус з Назарета. Він тривалий час осягав розсіяну світом мудрість Божу (кажуть, був і в Єгипті, навідувався до Індії... – мовчить Новий Заповіт про те, як «Ісус зростав мудрістю, і віком, і благодаттю, у Бога й людей»; Луки, 2.52), – і Він її осягнув, і по правді міг сказати про Себе: Я – Син Божий! І було хрищення Івана Христителя. «Потому Ісус був поведений Духом у пустиню, щоб диявол Його спокушав». (Мат., 4.1.), – знову випробування... Сатана, звичайно, тут як тут, – вештається світом... Він приступив на сороковий день посту. А що Ісус не мав ніякої маєтності, і дому Свого, на випробування «злою проказою», як Йова, теж годі було сподіватись, – то й вдався сатана до трьох найвитонченіших спокус: хлібом (так, між іншим, – згоголоднів все-таки), гординею і славою (велителя світу) в своєму протистоянні Богу, в обстоюванні своєї «правоти»: світ – не для Світла, і таким бути не може. Спіймавши облизня, – «позоставив диявол Його» (Мат., 4.11). І відтоді тільки Бог з Ісусом, й Ісус розпочинає Свою вселенську Проповідь, – як Одкровення, слово Боже для світу, – на віки вічні.\nЧому все ж Ісуса було розіпнуто? Та напевно, через недоладність світу. Як Син Свого народу – Він повинен був стати провозвіщеним пророками довго очікуваним Месією, Сином Давидовим, Царем Юдейським, провісником щастя народу, а передусім – визволителем від гніту Риму. Як Син Людський, Син Божий – Він проповідував істини вселюдські, позачасові, істину Всесутності. Тільки подумати: проповідувати Любов... – коли в народі була потреба у мечі. Ісус був іншої думки:\nІ коли Він наблизивсь, і місто (Єрусалим. – Ю. Б.) побачив, то заплакав за ним, і сказав: «О, якби й ти хоч цього дня пізнало, що потрібно для миру тобі!..»\n(Схоже, не пізнало і по сьогоднішній день...)\nОт через часові протиріччя і розіпнули; не Пилат – народ («На нас Його кров і на наших дітей!» Мат., 27.25), а звільнив – повстанця Варавву. Чи причетний до страти сатана? Неопосередковано, дотично – так. Коли сатана, спокушуючи Ісуса: «...Показує Йому всі царства на світі та їхню славу, та й каже до Нього: «Це все Тобі дам, якщо впадеш і мені Ти поклонишся!» (Мат., 4.8-9) – то, напевно, він міг це зробити. Та й Ісус називав сатану «князем світу»: «Небагато вже Я говоритиму з вами, бо надходить князь світу цього, а в мені він нічого не має...» (Ів., 14.30) Отже, устрій світу – далеко не праведний, не від Світла. І знамените Ісусове «кесарю – кесареве», особисто для мене, звучить як «сатані – сатани».\nТа пісня явлення Ісуса Христа стало зрозуміло, що світ спроможний вистояти, укріпитися в Дусі, має майбутнє в очах Бога («засуджений князь цього світу», «Я світ переміг!»...), – і таким чином Ісус є Спасителем світу.\nВІРУЮ В ДУХА ГАРБУЗІВ\nВ минулому, – давно, коли ще не знати було, що таке цивілізація, – люди вірили не тільки в духів грізних стихій, вогню чи там води, а й долин і дібров, навіть бобів, гарбузів – що в кого в довкіллі родило. Тобто вважали їх собі подібними і себе разом з усім і всіма – однією сутністю. З точки зору сучасного акселерата подібне ставлення до «навколишнього середовища» – безглуздя. Бо кому-кому, а йому, акселерату, достеменно відомо, що ніхто інший як він, а не якийсь там гарбуз, і є «вінцем творіння», і коли має родичів, то далебі не гарбузових, а йому, акселерату, подібну мавпу. В чому дуже сумніваюсь, а саме – в недолугості пращурів. Радще це ми у своєму науково-технічному дерзновенні вкінець – як воно б сказати? – втратили заповідану нам мудрість і перестали відчувати свою причетність до сущого, однією і з землею (яку, правда, продовжуємо називати матір’ю, хоча це нас і ні до чого не зобов’язує), і з небесами, і з водою, і з вербою, і навіть з колорадським жуком, побий його комар.\nДо чого це призвело, шкода мови. Геродот був у захваті від смаку води у Дніпрі, – спробуйте її тепер. Десь біля Запоріжжя... А можна й у Прип’яті, поблизу Чорнобиля. Теж нічого собі водичка. А які карасі водились у плавнях, і було їх, що того сміття довкола нас, нинішніх. Де воно все, і яке воно все? Не змогли порозумітися з душею Дніпра, маємо «запашок». На пів-України. А що зробили з лісами, зі священними дібровами, куди за прадідів і ходити було не велено? Де мавки, перелесники і русалки? Суціль хімізація з колективізацією, квадратно-гніздовим способом. Грибів уже споживати не можна, Мінздоров’я попереджує. Халепа на нашу голову... Самі собі і халепа, на своє безголів’я. Та якби тільки собі! А чим завинив, приміром, той дельфінчик, що викинувся на одеський пляж? Ми його назад у воду, в рідну стихію, так би мовити, – а він знову на пляж. Вкінець «цивілізанувся» чи «акселератизувався»?\nБоже мій, в якого ми ніколи не вірили і не віримо, бо заперечуємо всім своїм земним шляхом його, Бога, присутність, його прояв у всьому живому і на наш... не зовсім вірний погляд – не вповні живому (хоча й визнаєм, що всі ми і все зіткано з тих самих атомів-електрончиків-побігайчиків)... Боже мій, чому ми такі... практичні? Десь у Штатах одного року навіть додумались «висадити» обіч шосе – синтетичні дерева. Красиво, мовляв, та й дешевше – догляду не потребують.\nНі, не можу більше ні згадувати, ні писати (а горобці, що їх знищували за Мао, а горобець, вбитий снайпером в Англії, бо заважав, бачте, насолоджуватись класичною музикою її поціновувачам? І де – в соборі...). Зовсім непотрібні словеса на папір просяться, а не можна, побий його комар. А кого бити? Всіх чи через одного? І по чому, по голові? Якби знаття, що буде толок – чого ж, можна було б. Прокинувся, очі протер, а тебе – бац! – по голові: шнурок ти сякий-перетакий, від свого черевика, віруєш в Духа гарбузів?!\n(Мене бити не треба, я – віруючий.)\nСВЯТО ДИТИНСТВА – СВЯТО КАЗКИ\n(Читаючи книжку першу: “Гаррі Поттер і філософський камінь»)\nСвята дитинства без казки не буває; та й саме дитинство – свято. А казка – введення в суще, а в сущому не оминути зла. Проте зло багатолике, куди тому Янусу: то воно так собі, простацьке – пританцьовує, то хиже, згубне. В казках для дітей вагомо-потужне зло, його уособлення, – як правило, виступає в минулому; казки так і починаються: «Давно це було...», за царів Тимка, Гороха, «це було тоді, коли раки уміли свистати», «колись було не так, як тепер: колись усякі дива робились на світі» тощо. І зло в них завжди карається, більш того – знищується. Правда, іноді дорогою ціною, – як от смерть героя в литовській казці «Курбад» (коли читав, – а не забувається). Отож, зло – для дитини – полишається в минулому.\nНапевно, так воно і повинно бути. Не потрібно привносити в дитинство твердження про наявність зла в сьогоденні. Як і не слід лякати дитину Бозею: Бог – Він Бог Любові, а не Бог страху. Буде ще час і на Ф. Достоєвського, і на Євангелії уповні (до слова, мені вельми не до вподоби відхід од Слова в мультиках за Старим Заповітом а догоду за ангажованості певних кіл)... Людина в дитині, як частка людської спільноти, тільки формується. З огляду на мовлене, не слід, напевне, і муштрувати дитинчат: і засобами літературними, і на плацу під бравурні марші. Вже муштрували – і при Сталіні, і при Гітлері... Не слід травмувати психіку дитини. Добре пам’ятаю свою першу зустріч з усучасненим злом. Казки я читав; ще до школи не ходив, а в нашій сільській бібліотеці мене вже примітили. Знав і казку про Івасика-Телесика, а отож і про Бабу-Ягу знав, і про Бабая, який ходив селом попід вікнами і пакував до мішка таких збитошних, як я. Не можна стверджувати, що вони мене обходили. Боявся. Особливо поночі. Ще боявся грому... Але щоб так, щоб дрібними слізьми вмився, – ні, такого не було. А справа в тім, що десь у класі другому дививсь я кіно (був колись клуб...), де гине мій ровесник, від рук злочинця. Як не заспокоював мене старший брат, що все воно – тільки кіно, – я ще довго не міг заспокоїтись. Не впевнений, чи заспокоївся й дотепер. Ось такий собі «стратегічний» вплив усучасненого зла.\nВ казках повергнуто-проминуле, узагальнююче зло виступає в образах змія (зміїхи), дракона, могутнього чародія (чародійки), рідше – чорта (він, здебільшого, виставляється на посміховище). Подужують його мужністю, хоробрістю, бува й хитрістю, силою любові – до родини, землі свого роду, правди і справедливості... Боротьба ведеться, як правило, матеріальними засобами: бувалою («Котигорошко»), батогом («Чабанець»), довбнею («Казка про Івана-богатиря»), мечем – вої-лицарі, а то й руками («Ілля-Муромець», – прикметний вислів: «Ти від руської землі силу матимеш. Скільки до землі припадатимеш, стільки сили набиратимеш.»). Слід зазначити, що до чар, загалом у казках, їхні герої-єдиноборці (що важливо, – та це інша мова) вдаються рідко («Ох»), іноді допомагають добрі чарівники («Летючий корабель»).\nВорожа людині сила знищується, та зводиться на ніщо не завжди, – і це прояв правди. Проте правда завуальовується: дитина розуміє, що зло переможене, а що воно тільки відступило – не усвідомлює, – і слава Богу, і оповідачу. В сучасному ж виступає різна поверхова дрібнота. Всілякі там лісові Охи з пеньків; відьми – і то не завжди (видно, допекли баби-відунки своєю невмирущістю обстоювачам, за прокорм, нових віянь); чорти з чортенятами; лихі державці і просто розбійники (характерно не для нас; правда, є казки про справедливих розбійників – опришків, наприклад). А то й зовсім побутова потороча трапляється: водяники, дідько з болота, мавки...\nЗгадування нечистого, чорта, – слід, певно, виокремити. Чорт – він і є сатана, злий дух, втілення темних сил, пекла. Про нього є натяки в Старому Заповіті (що не властиво, явне запозичення). Вагомо йдеться в Євангеліях – відома спокуса Ісуса Назарянина у пустині сатаною. Вряди-годи Ісус, учні Його виганяють демонів з біснуватих, – але це так, між іншим, як зцілення недужих. Здається, ще й зараз не вщухли суперечки про наявність (персоніфікацію) сатани. Втім, він згадується у щоденній молитві: «...Але визволи нас від лукавого». В казках не мовиться про знищення чорта і мовитись не може, бо він невід’ємний від усталено-народного потрактування Бога (у Книзі Йова сатана навідується до Господа разом з янголами, вступає в суперечку). Звести на ніщо не можна, а чому б не упослідити? – людині, як прообразу Божому. Тому й дістається чортові з чортенятами одвіку і по всьому світові.\nІ ще про сатану. Це вже з казок, на мою думку, не для дітей, – казка німецького письменника С. Пройслера «Крабат», за легендами лужицьких сербів. — Страшна казка, – навіть як на мене, дорослого. І захоплююча, передусім – своєю сучасністю, а в ній – чари проти чар, добрий учень проти злого вчителя... Сатана присутній, наїздами на млин, де відбувається дія, – але безпосередньо у протистояння не втручається. Звівши зі світу кількох юнаків, чортів мірошник таки гине – завдяки силі любові, точніше – кохання. Розсипається і млин. Створюється іллюзія перемоги над сатаною, хоч він просто дівся, з місця цього дійства «людської комедії».\nЩо стосується чародіїв, то найвідомішим їхнім поборювачем – і найпопулярнішим літературним героєм – виступає Дон Кіхот. Начитавшись «рицарських романів», – за суттю, здебільшого, – казок для дорослих (зауважмо принагідно вислів з того ж «Дон Кіхота»: «...Немає такої поганої книги, в якій не знайшлось би чогось і доброго.»). Сам Дон Кіхот і гадки не мав, з чим його їдять, оте чаклування; навіть до наших запорожців-характерників не дотяг, що вміли кулі там відвертати, ланцюгів позбуватись, з темниці умкнути. Правда, він був не проти заступництва доброго чарівника – надто вже настирно і підступно його переслідувала ворожа сила, злий чародій. Та не судилось. І йшов Рицар Сумного Образу супроти лиходіїв на своєму знаному Росинантові-Перешкапі, у непевних обладунках, і брав їх на спис, і рубав мечем (не проливши й краплини крові), вручивши свою долю силі кохання, силі любові.\nІ знову ж: і тут зло – висміяне. Не з Дон Кіхота кепкує М. Сервантес: «смішний», просто до сліз, цей «найкращий із світів». На жаль, щось не чути про достохвальний виклад «Дон Кіхота» для дітей, – щось на зразок «Подорожей Гуллівера» Дж. Свіфта. А може, і не завадило б... Може, і була б гідна конкуренція «Гаррі Поттеру». Поруч з «Маленьким принцем» А. де Сент‑ Екзюпері.\nКонкуренція ілюзії. Яка, на відміну од казок, не вводить у життя, а виводить у світ дивовиж, примарностей. В поміркованих дозах воно не зашкодить. Але коли цікавість переростає у пристрасть, коли влаштовуються всілякі шоу і масова скаженина, – перепрошую... Це – не Андерсен.\n Оприлюднювалось у часописі «Молодь України» (26.01.1996), журналі «Слово і час» (№ 8, 1995).\n Опубліковувалось у часописі «Україна молода» (3.09.1998).\n Видрукувано в журналі «Сучасність» (№ 7-8, 2000).\n Ім’я Ісус визначає Спаситель, грецьке Христос – Помазанець, гебрейське Месія.\n Друкувалось у часописах «Молодь України» (1998), «Літературна Україна» (2011).


Страхування - реферати з страхування\nФільтрувати роботи: Всі роботи Реферати Дипломні роботи Курсові роботи Інші роботи\nПоказано 1 - 20 з 425 безкоштовних робіт в рубриці Страхування\narrow Особливості запровадження екологічного страхування\nРозмiр: 3.78 KB. Завантажено: 167. Оцінка: 5.0.\narrow Особливості професійного спілкування страхових агентів\nРозмiр: 7.71 KB. Завантажено: 193. Оцінка: 5.0.\narrow СОЦІАЛЬНИЙ ЗАХИСТ НАСЕЛЕННЯ УКРАЇНИ\nРозмiр: 6.66 KB. Завантажено: 501. Оцінка: 5.0.\narrow Страховий тариф\nРозмiр: 12.25 KB. Завантажено: 155. Оцінка: 5.0.\narrow Перестрахування вантажоперевезень\nРозмiр: 4.31 KB. Завантажено: 353. Оцінка: 5.0.\narrow Методологічні проблеми викладання дисципліни «Страхування»\nРозмiр: 5.39 KB. Завантажено: 288. Оцінка: 5.0.\narrow Організаційна структура страхової компанії\nРозмiр: 6.92 KB. Завантажено: 337. Оцінка: 5.0.\narrow Страхування валютних та біржевих ризиків\nРозмiр: 9.67 KB. Завантажено: 465. Оцінка: 5.0.\narrow Постановою правління Фонду Соціального Страхування з тимчасовою втратою працездатності\nРозмiр: 3.60 KB. Завантажено: 224. Оцінка: 5.0.\narrow Поділ страхування на галузі та підгалузі\nРозмiр: 3.02 KB. Завантажено: 55. Оцінка: 5.0.\narrow Маркетингові дослідження і маркетингова політика страховика\nРозмiр: 7.25 KB. Завантажено: 18. Оцінка: 5.0.\narrow Страхування як особливий вид цивільно-процесуальних відносин\nРозмiр: 5.78 KB. Завантажено: 312. Оцінка: 5.0.\narrow Здоров’я – це шлях до щастя\nРозмiр: 4.36 KB. Завантажено: 185. Оцінка: 5.0.\narrow Про формування страхової психології у суспільстві\nРозмiр: 9.59 KB. Завантажено: 449. Оцінка: 5.0.\narrow Страхова компанія Оранта\nРозмiр: 6.06 KB. Завантажено: 58. Оцінка: 5.0.\narrow Інвестиційна діяльність страхових компаній\nРозмiр: 7.82 KB. Завантажено: 114. Оцінка: 5.0.\narrow Страховий брокер - надійний партнер страхувальника\nРозмiр: 4.86 KB. Завантажено: 305. Оцінка: 5.0.\narrow ВАТ страхова компанія універсальна\nРозмiр: 17.67 KB. Завантажено: 308. Оцінка: 5.0.\narrow Страховий захист дітей від нещасних випадків.Умови страхування\nРозмiр: 3.33 KB. Завантажено: 92. Оцінка: 5.0.\narrow ПРИБУТОК СТРАХОВИКА\nРозмiр: 5.46 KB. Завантажено: 364. Оцінка: 5.0.\nПЛАН Вступ. 1. Соціально-економічна суть страхування та його правове регулювання. 2. Природа договору страхування та його місце в системі цивільно-правових договорів. 3. Страхове зобов'яза...\nВалуев прокомментирова л бой Кличко ...\nИзвестный российский боксер...\nВся страна плачет вместе с Софией ...\nЛорак ждет рождения СЫНА! (фото)\nСердце Льва Лещенко не выдержало!\nСердце не выдержало и прогремело Льву Валериановичу ...\nСпустя много лет ТАЙНА Наташи ...\nЗнаменитая русалка Наташа Королева\nКличко потерял титул чемпиона по ...\nДо 2 июля чемпионом WBA был Хэй, но...\n1. Страховий ринок: характеристика, сегментація та учасники Поняття страхового ринку, його види, їх загальна характеристика Поняття „страховий ринок" поєднує в собі дві неоднозначні категорії, а...\nПлан 1.Державне регулювання страхової діяльності в Україні. 2. Характеристика функцій страхових посередників. План 1. Державне регулювання страхової діяльності в Україні. 2. Характерист...


Гарантія — Магазин аппаратных устройств в Украине\nДоговірні гарантійні зобов’язання LWallet.com.ua\n2. Гарантія на продані вироби за умови дотримання умов гарантії передбачає безкоштовний ремонт виробу протягом гарантійного терміну зазначеного у гарантійному талоні, або його заміну на аналогічний за призначенням пристрій в разі неможливості ремонту.\n3. Гарантія дійсна тільки при наявності правильно і чітко заповнених документів, що підтверджують покупку (товарний чек), та даного Договірно гарантійного зобов’язання, підписаного Покупцем, або фірмового гарантійного талона виробника з заповненими полями і розписом покупця.\n4. Покупець зобов’язаний до початку введення в експлуатацію обладнання ознайомитися з Правилами його використання і гарантійного обслуговування, що містяться в доданих до обладнання інструкціях і переконатися у відсутності зовнішніх пошкоджень.\nвтрати гарантійного талона (якщо виріб їм комплектується, крім виробів в OEM-постачанні), наявності в ньому записів або виправлень, зроблених не продавцем;\nрозбіжності серійних номерів комплектуючих з зазначеними в гарантійному талоні (якщо виріб їм комплектується, крім виробів в OEM-поставці);\nпошкодження або відсутність гарантійних стікерів Продавця на виробі або комплектуючих;\nнаявності механічних пошкоджень (помятости, відколи, глибокі подряпини, тріщини, сліди удару, вигин або перелом контактних ніжок, кріпильних місць і т.п.), а також зі стертою маркуванням виробів, неразбірливими серійними номерами;\nз ознаками горіння або димлення вироби (прогар струмопровідних елементів, мікросхем, плати, корпусу, ін.);\nвихід вироба з ладу з вини Покупця (при використанні виробу не за призначенням, комерційної експлуатації вироби побутового призначення, неправильного встановлення та підключення, порушення правил експлуатації, зберігання і транспортування, викладених в керівництві користувача);\nпри неповній комплектації вироби, відсутності прикладеної документації, драйверів, сполучних кабелів, кріплення і оригінальної упаковки, або з пошкодженою комплектацією;\nнекоректної роботи з програмно – апаратною частиною виробу (перепрограмування Flash – Bios і т.п.);\n6. У разі необхідності Продавець має право перед заміною відправити обладнання на незалежну експертизу терміном до 14 робочих днів, без урахування часу транспортування, в Сервіс-центр виробника для отримання висновку про причини виникнення несправності.\n7. Заміна виробу проводиться тільки в тому випадку, якщо воно не може функціонувати належним чином і виконувати свою основну функцію. Термін заміни пристрою, може становити до 14 робочих днів, без урахування часу транспортування. У разі, якщо такого товару немає в наявності, Продавець повертає всю суму за яку купувався товар Покупцю.\nтовар новий, не перебував в експлуатації і не має слідів використання: подряпин, потертостей і т.п .;


У парку Горького заборонили експлуатацію атракціонів: колесо огляду, "Орбіти", "Сюрприз" та "Віхор"\nУ парку Горького заборонили експлуата...\nУ парку Горького заборонили експлуатацію атракціонів: колесо огляду, "Орбіти", "Сюрприз" та "Віхор"\nПід час проведення перевірки готовності до запуску атракціонів наявних у Центральному парку культури і відпочинку міста Вінниці було заборонено експлуатацію «Кругового огляду М» або, як ми його називаємо — колеса огляду, «Орбіти — М»Ю, «Сюрпризу» та «Вихору». Всі чотири атракціони належать до об’єктів підвищеної небезпеки і при переверці були виявлені певні порушення та недоліки, через які їх не можна експлуатувати.\nНагадаємо, що рік тому теруправління вже забороняло експлуатацію колеса огляду, тоді не було проведено обстеження фундаменту атракціону. Колесо не було обладнане аварійним та резервним живленням. Поміст посадкової площадки атракціону виконаний не профнастилом. Не була проведена обрізка крон дерев в зоні роботи атракціону. Не було змонтовано виносний пульт аварійної зупинки атракціону. МКП «ВІінницязеленбуд», якому належить атракціон, усунуло виявлені порушення та отримало позитивний висновок на роботу атракціону.\nОднак, минув рік і 27 квітня спливає термін дії дозволу на експлуатацію «Кругового огляду М»: його потрібно поновити, а відтак привести атракціон після зими до робочого стану.\nСлід зазначити, що всім забороненим до експлуатації атракціонам не проведено експертне обстеження та позачерговий технічний огляд. Не призначений обслуговуючий персонал атракціонної техніки. МКП «ВІінницязеленбуд», не надало графіку порядку проведення періодичного технічного обслуговування та ремонту атракціонів.\nРазом з тим, під час перевірки МКП «ВІінницязеленбуд» підприємству заборонили експлуатувати два автомобільні підйомники АП — 17, яким не проведено експертне обстеження ремонт та позачерговий повний технічний огляд спеціалізованою організацію.\nУ Центральному парку культури і відпочинку міста Вінниці встановлено 14 атракціонів підвищеної небезпеки, які належать МКП «Вінницязеленбуд». Роботу чотирьох з них призупинено. Крім того, в парку є ще 12 атракціонів підвищеної небезпеки, які належать приватним підприємцям.\nЩодо атракціонів, які не є об’єктами підвищеної небезпеки, то їх у парку 15. Два з них належать МКП «Вінницязеленбуд».\n12 квітня 2013 - 14:47\nТеги: атракціони Вінниця


Луценко: Спецоперація щодо «вагнерівців» дійсно була і тривала з минулого року (відео) - Патріот Донбасу\nЛуценко: Спецоперація щодо «вагнерівців» дійсно була і тривала з минулого року (відео)\nУкраїнські спецслужби здійснювали масштабну спецоперацію та могли мати величезний успіх у протистоянні з Росією. Все було задокументовано й процесуально зафіксовано ще у минулому році.\nПро це розповів ексгенеральний прокурор Юрій Луценко в ефірі ток-шоу «Право на владу».\nЛуценко: «Хтось вибрав синицю замість журавля у небі».\nЛуценко: «Потенційно ця операція могли бути нашим головним козирем в тому числі у боротьбі за мир. Але хтось вибрав синицю замість журавля у небі». В ефірі ток-шоу «Право на владу» політик та соратник Петра Порошенка Юрій Луценко заявив: спецоперація дійсно була, «вагнерівців», цікавих Україні через причетність до збиття малайзійського Боїнга та війни на Донбасі, збирали в одну групу навмисно. Українські спецслужби здійснювали масштабну спецоперацію та могли мати успіх, отримати колосальний козир у протистоянні з Росією, переконує Луценко.\nОпубліковано ПРАВО НА ВЛАДУ Четвер, 27 серпня 2020 р.\nЗа його словами, спецоперація дійсно була, і тривала вона з минулого року.\n«Я знаю, що всі ці розмови були задокументовані у минулому році в рамках одного кримінального провадження і в рамках співпраці українських спецслужб із західними і близькосхідними партнерами», – сказав він.\nЛуценко додав, що ці «вагнерівці», цікаві Україні через причетність до збиття малайзійського Боїнга та війни на Донбасі, були знайдені. Їм були задані питання щодо участі у військових злочинах проти України тощо.\nЦих людей збирали в одну групу навмисно.\n«ГУР Міністерства оборони разом з СБУ проводили оперативні записи, які надсилали до Генеральної прокуратури України, у процесуальному порядку оформлялися, і дійсно ця операція могла бути глобальним успіхом України», – сказав він.\nТакож він зазначив, що дійсно, іноді зриваються операції, «так буває». Але саме тут Україна могла отримати надважливі докази того, «хто розв’язав війну проти України» та хто збивав малайзійський боїнг.\n«Хто сам визнає це і процесуально зафіксовано (показує, що це написано – ред.) в тому, що збивав українські та міжнародні літаки, в тому, хто розв’язав війну, хто є військовим злочинцем», – заявив Луценко.\nНа запитання журналістки щодо того, що президент Росії Володимир Путін сказав правду, коли казав про те, що операцію проводили українські та західні спецслужби разом, то Луценко вказав на «півправду».\n«Путін не сказав правду. Бо він говорить, що Україна заманила «вагнерівців», щоб на них списати події у Білорусі. Насправді, він навіть своїм спецслужбам боїться сказати, що Україна разом з нашими партнерами змогли вийти на такий рівень підготовки, що могли отримати декілька десятків військових злочинців, пов’язаних з вищим керівництвом Росії», – сказав ексгенпрокурор.\nВодночас, підтвердив слова Путіна про співпрацю України та США, нагадавши про офіційну співпрацю. І навів приклад співпраці Росії з Білоруссю.\n«А ми цього не скривали ніколи (співпраці з США – ред.). У нас офіційні документи про співпрацю. … Точно так, як у Путіна офіційні документи про співпрацю з білоруським КДБ і іншими своїми сателітами».\n«Потенційно ця операція могли бути нашим головним козирем, в тому числі у боротьбі за мир. Але хтось вибрав синицю замість журавля у небі».\nТеги: ЛуценкоПВК Вагнераспецоперація


Темою конкурсу льодових скульптур у Львові цьогоріч стане творчість Пінзеля - ZAXID.NET\nТемою конкурсу льодових скульптур у Львові цьогоріч стане творчість Пінзеля\nКонкурс відбудеться на площі біля головної ялинки міста вже 11−12 січня\nУпродовж двох днів на площі біля Львівської опери творитимуть 9 скульпторів\n11−12 січня у Львові в межах Різдвяного ярмарку відбудеться Конкурс льодових скульптур. На площі біля головної ялинки міста дев’ять скульпторів створюватимуть твори з криги, надихаючись творчістю та образами галицького скульптора середини XVIII ст., представника пізнього бароко і рококо — Іоанна Георга Пінзеля. Адже цьогорічна тема мистецького змагання — «Натхненні Пінзелем». Про це повідомили у прес-службі ЛМР.\n«Зачинатель Львівської школи скульпторів, Пінзель створював свої шедеври так, що вони й досі вражають неабиякою динамікою, яскравим відображенням емоцій. Вони наче летять у просторі, виконуючи чудернацькі рухи. Серед найвидатніших європейських митців XVIII століття немає скульптора більш загадкового, ніж Іоанн Георг Пінзель, а дослідники тільки-тільки розпочинають шлях до його постаті й загадкової творчості. Тому учасники конкурсу зможуть відтворити скульптури видатного митця, інтерпретуючи їх. Працюючи над крижаними фігурами, митці постараються передати дух мистецтва XVIII ст. в об’ємних композиціях з льоду, який теж має свої неймовірні особливості», – розповіли організатори.\nКонкурс триватиме два дні, тож усі охочі зможуть на власні очі побачити, як із брил льоду митці створюватимуть видовищні скульптури.


“Yдар нижче пoясa”: чоловік якого я любила залишився “на ніч” у тещі – Особлива\n“Yдар нижче пoясa”: чоловік якого я любила залишився “на ніч” у тещі\nЦе вкрай неприємна подія сталася якраз напередодні мого дня народження. Ми з чоловіком прожили разом 2 роки, спільних дітей не було.\nЯк завжди вранці я пішла на роботу, вдень Сергій мені подзвонив і сказав, що заїде до моєї мами, йому потрібно було щось забрати. За матеріалами ispovedi\nУ цю ніч він не прийшов додому ночувати, але я була спокійна, адже він залишився у тещі. Наступного ранку мені подзвонив 10-річний брат, щоб привітати з днем народження і по його голосу я зрозуміла, що він хоче щось мені сказати, але не знає, як почати.\nІ все-таки він розповів. Оскільки наш батько був у відрядженні, мама запросила додому подругу, вони випuвали, потім приїхав мій Сергій і приєднався до маминої компанії. Пuли довго і багато, Сергій і т. Марина (мамина подруга) залишилися ночувати, тому що були уже випuвшi.\nЧитайте також:Зрадив і одразу «спалився» або як Степан прокинувся у обіймах незнайомки\nМій брат і мати лягли в кімнаті, її подруга в залі, а чоловік спав на кухні. Несподівано брат прокинувся від того, що гoлuй Сергій прийшов до них в кімнату і почав чіплятися до матері. Тут же почалися зітхання, у них був iнтuм, брат вдав, що спить і все прекрасно чув.\nКоли йому вже стало зовсім огuдно, він щось голосно крикнув і Сергій пішов в зал, де була мамина подруга. Там повторилося те ж саме, мій чоловік пepеsпав і з т. Мариною.\nОсь такий я отримала подарунок на мій день народження – yдар нижче пояса, мене зрадили дві близькі мені людини. Я розумію, що це зробила горілка або що вони там пuли.\nПотім був стpaшний скaндал, cтpeс, нeнaвисть, в кінцевому підсумку я їх обох пробачила, але швидше за все на словах, а не дyшею і серцем. Вони, звичайно, все заперечували, але я вірила брату, він ніколи мене не обманював, не дивлячись на свій юний вік, та й ні до чого йому було брeхати.\nУ підсумку: з чоловіком я все-таки розлучилася, так і не простив його зраду, а ось маму пробачила, хоча до цих пір на душі так гuдко, гірко і прикро.\nНаш батько досі нічого не знає, але я думаю, що йому це і ні до чого.


Будівельно-монтажні роботи та Виробництво | ukr-ez.com\nБудівельно-монтажні роботи Виготовлення, монтаж несучих та огороджуючих металевих конструкцій\nБудівельно-монтажні роботи Антикорозійний захист металевих та бетонних поверхонь будівель, споруд та устаткування\nПриорітет-задоволення виробничих потреб замовника.\nПовний цикл виконання робіт\nРаціональне використання матеріальних ресурсів.\nПортфоліо реалізованих проектів, являє собою багаторічний досвід в сфері будівництва, професійний підхід до клієнтів і якості виконаних робіт.\nПАТ ДПЗКУ “Богданівецький КХП”\nРізні етапи будівельно-монтажних робіт мають на увазі використання різних матері...\nСьогодні виробництво ангарів, навісів, павільйонів, сходів та інших подібних кон...\nЯк показує практика та досвід, навіть при використанні сучасних рішень та матері...\nРізноманітність рішень у сфері огороджувальних конструкцій дозволяє завжди підіб...\nВиконання роботи з фарбування фільтра рукавного ФРІП-340 виконувались відповідно до вимог нормативних документів, технологічних процесів, проектних рішень. Матеріали відповідали вимогам НТД, персонал залученний до виконання робіт зарекомендував себе як спеціалісти високого рівня.\nВсі роботи було виконано належної якості в зазначені терміни.\nВиконання роботи з нанесення лакофарбових матеріалів на конструкції газоочистки УПК2 (ПрАТ МК “АЗОВСТАЛЬ”) було виконано у відповідності до техничних вимог та умов договору в зазначені терміни. ТОВ “Укренергозахист” зарекомендувало себе як підприємство з чималим досвідом виконання даних робіт.\nРеконструкція системи газоочистки агломашин №1-12 (ПрАТ МК “АЗОВСТАЛЬ”)\nУсі роботи було виконано якісно у відповідності до умов договору, технічних вимог та в зазначені терміни. Працівники залученні до виконання робіт зарекомендували себе як спеціалісти з високою кваліфікацією.\nРоботи з теплової ізоляції газопроводів, газового колектора, ексгаутера на ПрАТ “ ММК ім.Ілліча” За час воконання робіт компанія показала себе як надійний діловий партнер, який виконує договірні забов’язання з високою якістю робіт і у встановлені терміни.\nВисококваліфікований персонал управлінців, інжерерно-технічних працівників та висока оснащеність механізмами та інструментом.\nРоботи з теплової ізоляції устаткування на Будівництві доводочної гірничозбагачувальної фабрики “Південна”. Всі роботи було виконано належної якості в зазначені терміни. Працівники залученні до виконання робіт зарекомендували себе як спеціалісти з високою кваліфікацією. Особлива увага приділялась контролю якості виконаних робіт та техніки безпеки на об’єкті.\nРоботи з монтажу теплової ізоляції трубопроводів згідно проектів на ПрАТ МК “АЗОВСТАЛЬ”. Всі роботи було виконано у відповідності до технічних вимог в зазначені терміни. Досвідчений персонал,велике технічне оснащення.


В Україні до дорослих людей з важкою формою інвалідності ставляться, як до малих дітей, – засновниця ГО “Бачити серцем” Олеся Яскевич – INVAK.INFO – информационное агентство – портал людей с инвалидностью\nВона стверджує, що українці зазвичай неправильно розуміють поняття інклюзивної освіти. Чому неправильно говорити “людина з особливими потребами”? Що найбільше дратує волонтерів у спілкуванні зі спонсорами та батьками? Чому батьків дітей з інвалідністю не потрібно сприймати як жертву? І головне – чи готові самі батьки це сприйняти? Про це Яскевич розповіла Цензор.НЕТ.\nНЕ ТРЕБА СТАВИТИ БАТЬКІВ, ЩО ВИХОВУЮТЬ ДИТИНУ З ІНВАЛІДНІСТЮ, НА П’ЄДЕСТАЛ\n– Олесю, в одному з інтерв’ю ви говорили, що вирішили взяти ситуацію у свої руки після дуже прикрого випадку, коли вам сказали, що сина ви народили дарма.\n– Насправді все почалося з того, що десять років тому я народила дитину, трошки не таку, як звикли оточуючі. Спершу я сина лікувала, але потім зрозуміла, що окрім лікування його потрібно розвивати. Коли Матвію не було й року, я вперше потрапила до Польщі, до центру, в якому працюють з дітками з вадами зору та з ментальними порушеннями. Я там побачила дуже і дуже важких дітей: дитина одночасно могла не бачити, мати важку форму епілепсії, ДЦП і ще супутні діагнози. Що тоді перевернуло мій світ? Це те, як фахівці вибудували свою роботу. Це не було як в нас тоді: “О Боже, знову його привели! Посадіть у ту кімнату, щоб не заважав!” Вони знали особливості усіх дітей, і як з ними працювати. Це були групові заняття на тему, що таке любов! Що мене найбільше шокувало – як одна мама з легкістю лишила у цій школі дуже важкого неходячого сина, у якого стирчало кілька медичних трубочок з тіла, сказавши: “Сонечко, до вечора”. Я тоді подумала: нічого собі.\nТож я зрозуміла, що якщо хочу зробити щось дієве, то маю робити це сама. Я здобула другу освіту – дефектолога. Почала гуртувати волонтерів, однак нас серйозно не сприймали – мовляв, ці підірвані мамочки прийшли знову зі своїми ініціативами. Тому в 2014-му ми офіційно зареєстрували громадську організацію “Бачити серцем”, і вже могли позиціонувати свої принципи перед міською владою і державою. Зараз в організації працює постійно 5 людей на волонтерських засадах.\nСтуденти майстерні “ТАК”.\n– Ваша організація пропагує ставлення до людей з інвалідністю в такій формі, що дуже відрізняється від звичних. Розкажіть про ваші принципи.\n– Ми одразу пояснювали, що не робитимемо з життя наших дітей драму і не будемо возвеличувати себе та інших батьків за те, що виховують дітей з інвалідністю. Для мене це звичайні родини, де росте дитина з особливостями розвитку, – і все. Коли говорять “особлива мати”, “особлива дитина”, то самі ж батьки ставлять бар’єр між собою та рештою суспільства. Ми хочемо бути на рівних з іншими батьками. Мій син – звичайний хлопець 11 років. Так, у нього є проблеми, але він хоче гратися, дорослішати, ходитися на вечірки – як усі діти. Ми почали про це говорити, однак не всі батьки були готові це визнати. Виникають навіть непорозуміння з людьми, які нам допомагають.\n– Що саме викликає непорозуміння?\n– Відразу скажу, що ми дуже дякуємо усім, хто допомагає дітям з інвалідністю. Але у меценатстві має бути своя культура. У нас є опція адресної допомоги певній родині. Я даю меценатам контакти родин, що потребують допомоги, але відразу попереджаю, що не буде фотозвітів у фейсбуці , а фактично – “сопливих постів”. Бо такі пости зазвичай зводяться до приниження дітей. Коли мене просять спонсори виставити “фоточки у Фейсбуці” про допомогу, я одразу кажу, що “фоточок” не буде. Часто на мене ображаються і говорять, що благодійність так не відбувається.\n– Як подяка меценату може принизити дитину?\n– Наприклад, перед Новим роком стався прикрий випадок. Я побачила пост у Фейсбуці про допомогу хлопцю з важкою формою інвалідності – він не розмовляє, не ходить, але мозок у нього працює добре, тобто він все розуміє. Йому десь 11-12 років. І ось я побачила фото, на якому цей підліток сидить у колготах, підтягнутих аж до грудей, і завалений гречкою, консервами, олією… А внизу підпис з подякою. У дитини навіть не запитали, чи хоче вона постати у такому вигляді – нещасним, у цих жахливих колготах, як мала дитина. Я написала пост обурення. І під цим написом у коментарях відбувся повний розкол серед батьків дітей з інвалідністю. Половина мене підтримала, а половина – фактично прокляла.\n– Є якісь особливості у відборі волонтерів для роботи з людьми з інвалідністю?\n– Будь-хто може прийти поволонтерити: провести майстер-клас, погратися з дітьми та й просто допомогти на кухні розставити посуд. І я наполягаю, що волонтерство має йти від душі. Тобто людина не повинна віддавати останню нирку, щоб комусь допомогти. Я знаю безліч випадків, коли людина гнулась кілька років, а потім дуже швидко вигорала, шкодячи і собі, і своїй родині.\nВолонтерство – справа дуже важка і психологічно, і фізично. Особливо у нашому випадку, де багато дітей з важкою формою інвалідності. Інша проблема – спілкування з батьками. Багато з них звикли, що їм усі винні, а я пояснюю, що їхній дитині, скажімо, 28 років і вона має вміти сама про себе дбати. Багато батьків після таких слів впадають в істерику. Мені говорять: “Ось виросте твій хлопчик, то побачиш”. Але я вже зараз ставлюся до Матвія як до дорослого. Тому не кожен свідомий волонтер витримує спілкування з батьками, які звикли, що їм усі винні. Але, на щастя, більшість батьків думають інакше і максимально пробують допомогти своїй дитині.\n– Хто приходить до вас волонтерити?\n– Насправді багато людей. Навіть такі, що я ніколи не могла б подумати. Були адвокати, блогери, юрист, бухгалтери. Були люди, які в принципі не мали поняття, як поводитися з дітьми, але у них все виходило.\n– Окресліть коло роботи, якою займаються в “Бачити серцем”.\n– Ми розвиваємо декілька напрямків. По-перше, працюємо з батьками. Також проводимо семінари, на яких класні фахівці розповідають про правила реабілітації, навчання, розвитку дітей з інвалідністю. Є також проект “Мамина школа” для батьків, які виховують незрячих дітей. На неї приїздять навіть батьки з Польщі та Казахстану. Особливо на периферії, у селах такими дітьми майже не займаються. Кажуть: воно ж сліпеньке, що з нього візьмеш? У нас були випадки, коли приїздили батьки з сіл і навіть не знали, які профільні фахівці потрібні для їхньої дитини. Я питала: ви працюєте з тифлопедагогом? А вони дивувалася: це щось зі сковорідками пов’язане? Тифлопедагог працює з людьми, які мають порушення зору або є незрячими. Зокрема, навчає їх шрифту Брайля. Родини, які взяли участь у проекті, зазвичай потім намагаються виїхати зі свого селища, тому що розуміють, наскільки там обмежені можливості для розвитку дитини. Ми за максимальну соціалізацію дітей з інвалідністю, і почали проводити інклюзивний міський табір, де протягом місяця разом перебувають діти з інвалідністю та без. Відкрили майстерню, в якій працюють молоді люди з ментальною інвалідністю 18+.\n– Які заходи ви проводите з дітьми та з дорослими, що мають інвалідність?\n– Для них по вихідних днях ми також влаштовуємо майстер-класи. При чому, ці проекти інклюзивні, тобто ми запрошуємо на них дітей і з інвалідністю, і без. Дитинство не має інвалідності. Це період, який дитина має гарно і весело провести. Минулого літа ми провели інклюзивний табір вже вдруге . Нам дуже пощастило, що керівництво Новопечерської школи пішло нам на зустріч, і ми змогли розмістити табір там. Це нове приміщення, де передбачено все для людей з інвалідністю, починаючи з пандусів. До нас навіть привозили дітей з інших міст.\nПривозили зокрема дуже важких дітей, які раніше взагалі у товаристві не були. За місяць результати були у всіх. Але після табору діти знову розійшлися. Тому з цього проекту виріс інший – до табору додати ще й освітню програму. Так виникла ідея проекту – простір для всіх. Першу половину дня він функціонуватиме як центр денного перебування для дітей, які не відвідуються школу, а після обіду відбуватимуться більш розважальні заходи.\nМило ручної роботи, виготовлене у майстерні “Так”.\n– Окрім усього ви організовуєте просто посиденьки для мам і наполягаєте, що це не менш важливо, ніж робота з дітьми.\n– Так, раз на місяць. Вони проходять за невимушеною бесідою. Їх проводимо для того, щоб мами хоча б трохи відпочили. Ми працюємо з категорією дітей, які мають комплексні порушення, тобто кілька діагнозів. 99% матусь таких дітей сидять вдома, бо зазвичай такі діти не ходять в садочок, школу, а потім і в дорослому віці закриті у чотирьох стінах.\n– Ви проводите школу для мам, тому що батько рідко лишається в сім’ї, де є дитина з інвалідністю? За вашим суб’єктивним відчуттям, у скількох таких сім’ях мама лишається одна?\n– Батько Матвія також пішов, коли народився син. Загалом, це понад половину випадків. Але, знову-таки, це через неправильне розуміння і ставлення до питання інвалідності.\n– Розкажіть детальніше про проект для людей з інвалідністю 18+. Він також почався з шоку?\n– Раптом я усвідомила, що діти ростуть. Моєму синові зараз вже 11 років. Він дистанційно навчається у спеціалізованій школі, туди приходить лише на урок фізкультури раз на тиждень. І яке б хороше дитинство я йому не забезпечила, коли він виросте, то йому не буде чим зайнятися. У Матвія окрім всього також епілепсія, тому він міг би займатися лише ручною працею. Тому я почала шукати, які майстерні в Україні існують для молоді з ментальними порушеннями. Я знайшла майстерню при психіатричній лікарні Павлова. Але коли я вперше туди потрапила, то побачила, що там просто діють 2-3 кімнати у напівпідвальному приміщенні, де пацієнти лікарні проходять так звану трудотерапію. Вони там просто робили навіть не готові вироби, а заготовки для стелі. Я була під таким враженням, що пообіцяла собі: мій Матвій там не буде ніколи.\nТому у нас народилася ідея творчої майстерні “ТАК”, де люди з ментальними порушеннями могли б опанувати певне ремесло. Ми розмістилися на території реабілітаційного центру Солом’янського району. Там дуже хороший директор. Спочатку в нас було 6 студентів, тепер – 12. Одна студентка вже стала помічником куратора.\n– У чому ваша методика?\n– Майстерня працює п’ять разів на тиждень з 10:00 до 16:00, мають годину перерви. Наймолодшому нашому студенту 22, найстаршому – 36 років. Не всі мають ментальні порушення, дехто має проблеми з зором. Нещодавно долучилася дівчина, яка практично не бачить. Почали ми з найпростішого –розповідали людям, що таке світ, і хто вони у ньому. Вони взагалі не розуміли, що світ різноманітний – що крім села та мами чи бабусі, яка за ними доглядає, є інше життя.\nДва місяці ми витратили на те, щоб переконати їх у тому, що все серйозно. Спершу вони думали, що виготовлятимуть якісь “подєлочки”, які не є конкурентоспроможними і, щиро кажучи, нікому не потрібні. Про це не говорять, але такі речі на благодійних заходах купують переважно з жалості.\nПотім ми познайомилися з чоловіком, який виготовляє хороші товари з уживаних речей. Він дав кілька майстер-класів. Наші хлопці від нього не відходили. Бо одна справа шити, а інша, – коли він приніс молотки та інші інструменти. Так вони виготовили першу лампу, плануємо робити також бізіборди.\n– Як плануєте збувати товари?\n– Наразі це ще пілотний проект, оскільки ми розміщуємося в одній кімнаті і в нас працюють лише два куратори. Але ми двічі продавали ці вироби на “Кураж-базарі”. До речі, на літньому “Куражі” ми зібрали гроші на цей проект, і на літній табір – кілька сотень тисяч гривень.\n– А самі студенти отримують зарплату?\n– Ми платимо студентам зарплатню щоб вони розуміли, що таке гроші. Коли вони заробили перші кошти на ярмарку, то не розуміли, на що їх витратити. Люди по 20-30 років. Ми виробили з ними практику ходити до магазину. Вчимо їх обирати собі одяг. До магазину їдемо громадським транспортом, щоб вони навчилися себе там обслуговувати. Насправді це тривалий процес. Спершу ми це два тижні обговорюємо, потім малюємо картки. Так вони знатимуть, на якій зупинці виходити.\n– Згодом вони самі це зможуть зробити?\n– Не всі. Але з 12 четверо стовідсотково це зможуть робити.\n– Зараз в рамках освітньої реформи в Україні триває державна програма із запровадження інклюзивної освіти. Як ви її оцінюєте?\n– Дуже добре, що про це в принципі почали говорити. Вважаю, що в цьому велика заслуга Марини Порошенко, яка по суті впроваджує це згори. Те, що це робиться переважно стихійно, – це інше питання. Думаю, що це перехідний період перед реалізацією справжньої реформи. В Україні досі поняття інклюзії розуміють неправильно. Багато хто вважає, що достатньо встановити такий-сякий пандус чи запросити в гості дитину з інвалідністю. Але якщо у звичайний літній табір запрошують 2-3 дитини з інвалідністю – то це не інклюзивний табір! Мене це нервує, бо організатори таких таборів потім на всю країну заявляють, що провели інклюзивний захід, а це не сприяє правильному розумінню. Інклюзія – це спільні заходи для дітей, незалежно від діагнозу.\n– Ви впевнені у своїй правоті? Багато чиновників з вами не погоджуються…\n– У нас вже розроблена єдина термінологія. Президент підписав указ про те, що правильно говорити “людина з інвалідністю”, а не “інвалід” чи “людина з особливими потребами”. Я ще можу пробачити, коли застарілі терміни вживають люди, які не є фахівцями. Але мене дійсно коробить, коли я чую про “особливих людей” від чиновників. Нещодавно я була на одному семінарі. Там виступали дві чиновниці і дозволили собі сказати слово “інклюзятко”. Так вони назвали інклюзивну дитину, що пішла в інклюзивний клас… Я розумію, що ці жінки старші за мене, мають досвід, звання, регалії. Але, перепрошую, таке слово є приниженням. Є інклюзивна освіта, яка передбачає спільне навчання дітей з інвалідністю і без.\n– Тому що зараз в Україні навіть близько немає того, що я бачила у Польщі десять тому. У нас недостатньо фахівців для роботи з такими дітьми. Їх навіть немає у переліку спеціальностей, хоча вже почали з’являтися. Окремі батьки можуть наймати фахівців з Канади чи Ізраїля. Та я не бачу можливостей, як мій Матвій, у якого епілепсія важкої форми, аутизм, піде до звичайної школи.\nМи створили інформаційно-освітницький проект для загальноосвітніх шкіл – #флешмоб – #цеважливо” – серія інтерактивних уроків, які знайомлять дітей з особливостями спілкування з людьми з інвалідністю, бо всі ми різні, але всі ми рівні До кожного дня, яке ми умовно називаємо святами, розробляємо тематичні просвітницькі матеріали і розсилаємо по школах – до дня незрячих людей, до дня людей з ДЦП і так далі. І це діє. З однієї школи вчителька нам написала, як учні зауважили, що в їхній школі немає пандуса. У сусідньому будинку живе дівчинка, що пересувається на інвалідному візочку. І вони самостійно відшукали схеми, на уроках праці виготовили переносний пандус для того, щоб ця дівчинка могла приходити до них у гості хоча б на свята.\n– І наостанок питання щодо фінансування. Завдяки якому фінансовому ресурсу функціонує “Бачити серцем”?\n– Переважно за рахунок грантів. Зараз ми подалися на грант посольства Швейцарії. Якщо ми його отримаємо, то на півроку цього вистачить навіть для того, щоб запросити додаткових кураторів і прийняти нових студентів. Збираємо кошти на проекти на “Кураж базарі”.


ЄС розширив санкцій проти режиму Асада -новости Украины за последний час, Читайте новости на Своем Радио, новости шоу бизнеса, новости политики\nЄС розширив санкцій проти режиму Асада\n"27 жовтня Рада ЄС додала 10 прізвищ до переліку осіб, щодо яких діють обмежувальні заходи ЄС проти сирійського режиму, відповідального за насильницькі репресії проти цивільного населення Сирії", - йдеться у повідомленні. Зазначається, що додані до санкційного списку особи надають підтримку режиму або пов'язані з тими, хто надає підтримку режиму.\nЄвропейський Союз запровадив санкції проти десяти керівників сирійської армії і посадовців, наближених до президента Сирійської Арабської Республіки (САР) Башара Асада. Про це йдеться у повідомленні на офіційному сайті Ради ЄС.\n"27 жовтня Рада ЄС додала 10 прізвищ до переліку осіб, щодо яких діють обмежувальні заходи ЄС проти сирійського режиму, відповідального за насильницькі репресії проти цивільного населення Сирії" - йдеться у повідомленні.\nЗазначається, що додані до санкційного списку особи надають підтримку режиму або пов'язані з тими, хто надає підтримку режиму. Йдеться про вище військове керівництво і високопосадовців.\nРішення Ради ЄС де слідом за висновками Ради ЄС від 17 жовтня і висновками саміту ЄС 20-21 жовтня.\nТаким чином список санкцій ЄС проти сирійського режиму збільшено до 217 осіб.\nОкрім того, стосовно 69 компаній з Сирії діють санкції ЄС у вигляді замороження рахунків.\nНагадаємо, 7 жовтня держсекретар США Джон Керрі звинуватив Росію та "підтримуваний нею режим" Асада у вчиненні на території Сирії "воєнних злочинів, які заслуговують належного розслідування".\nТакож Керрі заявив, що САР та РФ реалізовують у зоні бойових дій "стратегію з тероризування цивільного населення".


Експерти розповіли, як боротися з моральною втомою - Голос українською - Україна|ЄС|NATO\nГоловна/Авторські статті/Експерти розповіли, як боротися з моральною втомою\nЕксперти розповіли, як боротися з моральною втомою\nСитуації, коли із-за морального спустошення або втоми люди не можуть повноцінно справлятися з повсякденними проблемами, сьогодні не є рідкістю. У зв’язку з цим психологи виділили ряд рекомендацій, які допоможуть людині подолати цей синдром.\nПо-перше, експерти радять змінити ставлення до праці, вірніше до оцінки своїх результатів. Нерідко люди дивляться на свою діяльність через призму вагомих досягнення. Не досягаючи певної мети, людина вважає себе невдахою, адже він доклав до цієї діяльності серйозні зусилля і кошти. Фахівці пропонують більше відзначати досягнення незначних результатів, а вони в свою чергу призведуть до великих перемог.\nПо-друге, експерти пропонують звернути увагу на тягар своєї відповідальності і захоплення своїм заняттям. «Найкраща робота – це добре оплачуване хобі», – слова, які приписують Генрі Форду, абсолютно точно описують зміст цієї рекомендації. Потрібно ставитися до трудової діяльності, як до захоплення, а не сукупності відповідальності та обов’язку. А якщо це зробити не вдається, то завжди можна знайте хобі поза робочого часу.\nТакож психологи рекомендують час від часу «воз’єднуватися з природою». Звуки шумливого листя на деревах, спів пташок і дзюрчання річки відмінно підходять для максимального розслаблення. При цьому в день достатня 15-хвилинної прогулянки.\nЩе одна порада пов’язана з правильним є харчуванням. Експерти стверджують, що психологічну втому в тій чи іншій мірі провокує шкідлива їжа. Рекомендується знизити рівень споживання цукру і солів, жирів і вуглеводів. Як не можна то краще переходити на натуральні фрукти та овочі.\nПравильний режим сну також є одним з ключових факторів, що впливає на психологічне здоров’я. Спати, кажуть експерти, потрібно під час і в достатній мірі. На закінчення варто зазначити, що психологи абсолютно не рекомендують знімати втому алкоголем. Навпаки – спиртне лише посилить моральний стан.\nВчені не знають, як утворилася планета Меркурій\nВ Раві-Руській прикордонники виявили 10 кілограмів бурштину. Відео


Технологія створення фундаменту УШП\nУтеплена шведська плита (УШП) – не просто плитний фундамент. Це конструкція, яка в комплексі вирішує цілий ряд завдань. По-перше, вона служить надійним несучим фундаментом, по-друге, є перекриттям і підлогою першого поверху, причому повністю готовим до укладання на нього оздоблювальних матеріалів. По-третє, вона містить в собі всі необхідні інженерні комунікації, в тому числі і систему теплої підлоги.\nНа сьогоднішній день це самий технологічно складний тип фундаменту, методику створення якого розробила шведська фірма Dorocell. І вже кілька десятиліть її використовують в Європі при зведенні приватних котеджів. Для України це нова технологія, і поки лише одиниці будівельних компаній її освоїли і пропонують замовникам УШП замість традиційних «п’єдесталів для дому».\nМожливо, у читача виникне запитання: якщо це найскладніший тип фундаменту, чи варто з ним зв’язуватися? Раптом проектувальники наплутають що-небудь в розрахунках? Остерігатися цього не варто, оскільки у методички компанії-розробника містяться таблиці розрахунків і креслення, які враховують різні варіанти виготовлення УШП (її габарити, армування, матеріали) в залежності від типу грунту і навантажень будинку. Так що проектувальники нічого не вигадують самі, а підбирають варіант з вже наявних на підставі геологічних вишукувань, проведених на вашій ділянці.\nСкажемо відразу, це хоч і складний, але найбільш енергоефективний тип фундаменту. І тим, хто прагне зробити свій будинок максимально теплим і значно знизити витрати на опалення будівлі в холодний період року, варто звернути на нього свою увагу.\nАле він абсолютно не підходить для тих, хто звик все робити на «авось» і економити без розбору. «Дикої» бригаді такий фундамент не по зубах. Тому що зустрічаються в Інтернеті заяви про те, що «зведення даної конструкції відносно нескладно і передбачає укладання різних елементів по шарах» або «фундамент УШП можна зробити самостійно», – навіть не лукавство, а справжнісінький обман. Наше видання завжди віддає перевагу керуватися інформацією, отриманою від провідних фахівців, які багато років працюють на будівельному ринку. І всі вони заявляють, що будувати будинок без проекту на УШП неможливо. Для того щоб ваш майбутній котедж стояв саме на утепленій шведської плиті, перш ніж йти до проектувальників фундаменту, необхідно мати на руках детальний архітектурний і дизайн-проект з кресленнями розводки всіх інженерних комунікацій.\nПроцес створення УШП можна розділити на три етапи: підготовка основи і прокладка інженерних комунікацій; монтаж опалубки, укладання плит теплоізоляції, арматури і системи теплої підлоги; заливка бетоном і шліфування.\nПерший етап робіт практично той же, що і при спорудженні традиційного малозаглублённого плитного фундаменту. На ділянці будівництва знімають родючий шар грунту на площі трохи більше габаритів плити, щоб можна було провести необхідні дренажні роботи, і, якщо потрібно, осушують грунт. Далі по периметру майбутньої УШП риють дренажні траншеї під пристінний дренаж. Підстава засипають піском шаром 15 мм, ретельно зволожують його і утрамбовують. Потім розстеляють геотекстиль щільністю 200 г / м? по всій поверхні піщаної подушки, а також під майбутні дренажні труби.\nПісля цього укладають дренаж і встановлюють оглядові колодязі по кутах підстави. На пісок насипають дрібний гравій (шаром 15-20 см), утрамбовують і розрівнюють по нівеліру. Потім знову роблять піщану засипку і проводять її пошарове трамбування при постійному зволоженні. В даний шар укладають інженерні комунікації. Це, по-перше, труби каналізації. По-друге, труби водопостачання (введення в будинок від колодязя або свердловини). По-третє, електрокабель до щитка, який буде встановлений в будинку, а також висновки під вуличне освітлення, розетки, септик, дренажний насос і ін. По-четверте, труби гарячої та холодної води. На цьому перший етап\nробіт вважається завершеним.\nНа другому етапі дуже важливо забезпечити максимальну теплоізоляцію майбутньої УШП і її несучу здатність. Існує два варіанти утеплення фундаменту: із застосуванням L-блоків або з використанням стандартних теплоізоляційних плит.\nL-блоки – це торцеві і кутові елементи, призначені для утеплення УШП по периметру. Проводять їх з екструдованого пінополістиролу і асбестоцементного листа (АЦЛ). Застосування даних модулів значно прискорює процес зведення фундаменту, оскільки не витрачається час на склейку деталей блоку на об’єкті. АЦЛ виконує в L-блоках функцію армуючого шару, підвищуючи їх жорсткість, і тому необхідність в спорудженні опалубки з вологостійкої фанери або дошки відпадає. І ще один плюс їх використання полягає в тому, що завдяки зовнішньому шару блоків, що складається з АЦЛ, торцева поверхня їх вже готова до фінішної обробки.\nДругий варіант утеплення торцевої частини конструкції фундаменту більш трудомісткий. Відбувається цей процес наступним чином. По периметру майбутньої плити встановлюють бортові деталі з пінополістиролу, які зміцнюють вологостійкою фанерою і упорами з дошки (тобто зводять традиційну дерев’яну опалубку). Далі монтують утеплювач по всій поверхні плити. Його укладають вразбежку, зі зміщенням стиків. Товщину загального шару теплоізоляції (200-300 мм) визначають розрахунками. Для Києва вона зазвичай становить 200 мм. Після цього переходять до армуванню. Всю несучу навантаження приймають на себе ребра жорсткості. Їх роблять у відповідності з передбачуваними навантаженнями на кожну несучу стіну, певними проектом. Коли каркаси ребер жорсткості пов’язані і встановлені, армують всю поверхню плити двома рядами сітки. Наступний етап робіт – розкладка труб теплої підлоги по укладеній арматурної сітці. Після їх монтажу встановлюють колектор і підключають до нього труби. Коли ці роботи завершені, систему заповнюють теплоносієм і випробовують на герметичність під тиском. Колектор обпресовують безпосередньо перед заливкою бетонної стяжки.\nБетон подають в опалубку за допомогою бетононасоса безперервно. На розподіл і укладку суміші відповідно до рекомендацій повинно йти не більше однієї години. Товщина шару заливки, як правило, не менше 10 см. Догляд за бетоном потрібен такий же, як при влаштуванні будь-яких інших видів фундаменту. Після затвердіння розчину дерев’яну опалубку (якщо її використовували) знімають. Завершує процес створення УШП шліфування поверхні плити «вертольотом» із застосуванням спеціальної сухої суміші.\nДо переваг технології відносяться: можливість пристрою УШП практично на будь-якому типі грунту; менший в порівнянні з традиційним плитним фундаментом витрата бетону; висока енергоефективність (л = 0,52 ± 0,32 Вт / (м • ° С) для плити звичайної конструкції і 0,17 ± 0,10 Вт / (м • ° С) для УШП); короткий термін зведення фундаменту. Наприклад, УШП площею 100 м? можна змонтувати за 7 днів. Традиційний фундамент з таким же набором комунікацій потребують для створення більш місяця, і, згідно з досвідом і розрахунками фахівців, його вартість буде на 20 ± 30% вище, ніж УШП. Ще один плюс відсутність необхідності в стягуванні для теплої підлоги. Підстава фундаменту вже готове для чистової обробки. Причому, на відміну від піщано-цементної стяжки, в якій обов’язково пристрій температурного шва, УШП виходить безшовної, що спрощує оздоблювальні роботи.\nДо недоліків УШП можна віднести: високі вимоги до кваліфікації робітників, необхідність точного дотримання технології будівництва; неминучість попереднього вирівнювання майданчика під фундамент на ділянках з перепадом висот, що збільшує вартість робіт; неприпустимість помилок, оскільки всі комунікації проведені всередині плити і після заливки бетону доступ до них буде неможливий; спорудження підвалу в будинку з УШП нездійсненно.\nПідтримайте проект Енциклопедія домовласника, підпишіться на\nЛанцюжок актуального коментаря\nНа мій погляд непогана стаття.\nТехнологія створення фундаменту УШП Ссылка на основную публикацию\nНавіщо потрібно тонувати вікна: види і застосування тонувальних плівок\nОсновною причиною тонування стекол є захист внутрішнього приміщення від ...\nУстановка газового лічильника – норми і правила\nУстановка газового лічильника Встановивши лічильник на газ, можна не ...\nЯк облаштувати гараж своїми руками\nГараж - будинок для автомобіля. Це звичайно так, але досить часто він одночасно ...\nСамостійна і професійна чистка килима: що вибрати?\nЧистка килима - способи і рекомендації Килим - символ домашнього затишку. Він ...\nТиповий розрахунок складу бетону: формули, ГОСТ, 3 методу дослідження\nЩоб технології виробництва були правильними, потрібно зробити вірний розрахунок ...


Триколісні дитячі ролики Powerslide Powerslide Jet kids в Києві\nРолики Powerslide Jet kids yellow/pink 2018\nрозмір 27-30 31-34 35-38\nДитячі роликові ковзани з захистом Fila J-One Combo 2 Set 2019\nДитячі роликові ковзани з комплектом захисту Rollerblade Spitfire Combo 2018\nДитячі роликові ковзани Powerslide Jet kids yellow/pink 2018\nРолики Jet kids від Powerslide є універсальними – вони пасуватимуть новачкам і професіоналам. Ці ролики забезпечують відмінні умови навчання катанню завдяки поєднанню комфорту і безпеки. Ваша дитина обов'язково з ними подружиться!\nМодель роликів від Powerslide - Jet kids - відмінний варіант для хлопчиків і дівчаток не тільки завдяки яскравим кольорам, а й завдяки зносостійким колесам, надійному шелу, легкій конструкції та зручному черевику, який є розсувним і буде рости разом з ногою дитини! Розглянемо ці ролики більш детально.\nОтже, Powerslide Jet kids - це якісні ролики з регульованим розміром. На даний момент компанія виготовляє три різних розміри. Черевик жорсткий, без люфтів, розсувний, так що цих роликів вистачить не на 1 рік. Лайнер м'який і зручний. У таких кататися - одне задоволення! Фіксують ногу верхня бакля, ремінець на липучці під п'яту і шнурки. Так що нога тут закріплена дуже добре, ролики по відчуттях ніби є продовженням ноги. Ризик вивиху зведений практично до нуля. Міцна рама з алюмінію розрахована на три колеса. Положення можна відрегулювати, до черевика кріпиться спеціальними болтами. Колеса Huricane з поліуретану прослужать досить довго завдяки зносостійкості при експлуатації. У кожному розмірі Jet kids розмір коліс різний. Підшипник АВЕС7 забезпечить катанню необхідні швидкість та плавність.\nХарактеристики роликів Powerslide Jet kids 2018\nКолір: жовтий і рожевий.\nРозмір: 27-30; 31-34; 35-38.\nРама: трьохколісна, алюмінієва.\nФіксація: бакля, ремінь з липучкою, класична шнурівка.\nЧеревик: жорсткий, розсувний.\nКолеса: Powerslide Huricane, 76/80 / 84мм, 86А.\nПідшипники: Wicked АВЕС7.\nДитячі ролики Fila J-One Combo 3 Set G 2019 з захистом та шоломом\nДитячі ролики Powerslide One Joker Boys 2018\nРолики дитячі Rollerblade bladerunner phaser xr 2015