Нацисти, НАТО і кольорові революції(частина 1) | Фон усього світу\n8 серпня 2008 року, уперше з часів війни в Афганістані, за участю Сполучених Штатів Америки пролилася кров російських солдатів і цивільного населення Південної Осетії. Цього разу американська участь була в наявності: на відміну від афганських моджахедів в лахмітті грузинські військові були одягнені в американську форму останнього, «цифрового» зразка - маскувальне забарвлення на ній нанесене пікселями. У таку форму морська піхота США переодягнулася лише до кінця 2004 роки. Телевізійні картинки провідних світових каналів наполегливо демонстрували: йде опосередкована війна між США і Росією.\nНавіть у роки холодної війни сторони старанно уникали озброєних конфліктів. Як сталася ця війна в Південній Осетії в сьогоднішніх умовах, коли, при усій риторичній напруженості, стосунки між Росією і Америкою все ж далекі від відкритого зіткнення?\nЧасткова відповідь на це питання міститься в унікальному фільмі тележурналістів французького Canal+ «Революція.com. США: Завоювання Сходу», уперше показаному по телебаченню у Франції 17 жовтня 2005 року. Проїхавши від Бєлграда до Бишкека і від Вашингтону до Бостона, французькі журналісти зафіксували рідкісні одкровення реалізаторів кольорових революцій на місцях і їх методологів в США, а також тісне спілкування втілювачів революцій в різних країнах між собою і усіх разом - з їх вашингтонськими координаторами.\nУ фільмі є чудовий епізод. На офіційному прийомі в грузинській столиці перша людина, якій при вході президент Саакашвілі тисне руку, - хтось Брюс Джексон. У протокольному списку його імені немає. Джексон 20 з гаком років відслужив в сухопутних військах США офіцером військової розвідки, а в 1996 році заснував Комітет США з розширення НАТО. Девіз комітету по-військовому короткий: «Посилити Америку. Забезпечити безпеку Європи. Захистити цінності. Розширити НАТО». Його батько, Уільям Джексон, був одним із засновників Центрального розвідувального управління, в 1950-1951 роках служив заступником директора ЦРУ, потім, в 1951-1956 роках - старшим радником директора. Джексон-син завжди там, де готується кольорова революція або пожинаються її плоди.\nМихайло Саакашвілі говорить в камеру: «Необхідність того, щоб російські військові покинули базу в Грузії, очевидна. Правда, це потрібно робити цивілізовано. Ми не хочемо їх виганяти. Подивіться, сирійці залишили Ліван за три тижні, попри те, що їх чисельність в чотири рази перевищувала чисельність росіян в Південній Осетії». Брюс Джексон, на півкроку за спиною Саакашвілі, уважно слухає. Саакашвілі оглядається на нього в деякому замішанні і зі збентеженою посмішкою запитує:\n- Я сказав щось не те?\n- Ні, містер президент, продовжуйте, все нормально, - відповідає Джексон. Окрім Сполучених Штатів в осетинському конфлікті проти Росії Грузія мала ще одного активного союзника - українського президента Віктора Ющенка.\nЗ моменту свого обрання в 2004 році Ющенко поставляв Саакашвілі танки, вертольоти, артилерійські системи. З часом все більший упор робився на наступальну зброю - модульні системи «Шквал», гранатомети, гармати і кулемети. Напередодні серпневої атаки Ющенком відправляв в Грузію зовсім не надлишки озброєння, він знімав збройові системи з бойового чергування: Україна поставила Грузії в цілому 7 дивізіонів зенітних ракетних комплексів «Бук-М1» - половину свого арсеналу. Як встановила комісія Верховної ради під керівництвом депутата Валерія Коновалюка, Ющенка продавав Грузії озброєння за цінами, заниженими в 3-7 разів. Коновалюк особисто відвідав найбільші українські склади озброєнь на станції Лозова, де у кінці серпня сталася пожежа, що знищила військове майно : за словами депутата, склади підпалили, щоб замісти сліди постачань.\nТой прийом в Тбілісі Брюс Джексон покидає разом з Гигой Бокерией, своїм давнім протеже, лідером грузинської революції троянд. Бокерия по ходу фільму з'являється в самих різних місцях з самими різними людьми. Ось він у Вашингтоні на прийомі, де в очікуванні аудієнції у президента Буша зібралися лідери кольорових революцій з усієї Східної Європи і з СНД: разом з сербським колегою Іваном Маровичем вони будують плани відносно Куби. Ось він приймає в Тбілісі лідера білоруської опозиції Анатолія Лебедько, який приїхав за рекомендаціями і радами. Там же, в Тбілісі, в цей час знаходиться президент Буш. Бокерия обговорює з Лебедько, чи є у білоруському уряді люди, з якими можна працювати, чи здатний він розповсюдити листівки по всій країні, яка ситуація з «донором», - на що Лебедько відповідає, що політичне рішення є, Конгрес США виділяє гроші, але доки процес в режимі очікування. Ось Бокерия з'являється у вашингтонському офісі Брюса Джексона, який поздоровляє його із закриттям російської військової бази в Грузії(що сталося через десять днів після візиту в Грузію Буша), Джексон говорить, наскільки у Вашингтоні задоволені роботою, яку виконав Бокерия. Тут же в офісі Джексона з'являються дві студентки з Росії, учасниці опозиційних груп, - вони дуже схвильовані можливістю зустрітися з живим Бокерией, для них він революційний кумир. Бокерия активно передає досвід - як раніше сам отримував його від сербських «революціонерів».\nПісля революції троянд Бокерия стає офіційним радником президента Саакашвілі. 7 квітня 2008 року, коли підготовка атаки на Південну Осетію і Абхазію набирає оберти, він призначений заступником міністра закордонних справ Грузії. Тепер жодна західна стаття на російсько-грузинську тематику не обходиться без цитати від Бокерии. У відповідь на результати розслідування комісії ОБСЄ, обнародувані 6 листопада 2008 року і що підтверджують, що конфлікт розв'язала Грузія, поставивши під загрозу життя своїх громадян, російських миротворців і беззбройних спостерігачів, Бокерия заявляє газеті The New York Times : «Не знаю, звідки йде ця інформація і як вона була підтверджена. У нас є стільки доказів постійних атак на грузинські міста і стільки доказів нарощування військових сил Росією, що ця інформація у будь-якому випадку ситуацію не міняє».\nГрузія і Україна - найбільш успішні приклади проведення кольорових революцій. Завдання, поставлене організаторами, про яких і піде мова нижче, було повністю виконане: до влади прийшли люди, готові служити інтересам США і піти, якщо знадобиться, на відкриту конфронтацію з Росією. Незалежність, набута радянськими республіками в 1991 році, була, звичайно ж, найбільшою перемогою для Сполучених Штатів і Заходу в цілому. Але радянські керівники, що стали президентами незалежних держав, не зовсім влаштовували Америку: при усьому своєму заграванні із США Едуард Шеварднадзе і Леонід Кучма були недостатньо радикальними і не готовими атакувати Росію. Кольоровими революціями Росії був кинутий виклик, але цей виклик зовсім не новий.\nКатерина Чумаченко - своя серед президентів США, українських нацистів і фашистів всього світу\nНа чорно-білій фотографії, що датується 1983 роком, молода симпатична блондинка стоїть за спиною двох відомих в Америці людей, комфортно поклавши руки на спинки їх стільців. Ліворуч - посол Джин Киркпатрик(1926-2006), демократка, що перевтілилася в затяту республіканку, радник президента Рейгана по зовнішній політиці, відома полум'яним антикомунізмом, перша жінка - постійний представник США при ООН. Пані Киркпатрик дала життя названій її ім'ям доктрині, яка пропагувала підтримку Сполученими Штатами усіх антикомуністичних урядів у світі, включаючи диктаторські, якщо вони переслідували американські цілі, - сила американського прикладу здатна перетворити їх на демократії, говорилося в доктрині.\nСправа - Ярослав Стецько(1912-1986), глава Антибільшовицького блоку народів і Організації українських націоналістів Бандери(ОУН-Б). До 1983 року він пройшов вже довгий шлях.\n25 червня 1941 року Стецько, перший заступник Степана Бандери в ОУН-Б, в листі-звіті командирові писав: «Створюємо міліцію, яка допоможе прибирати євреїв», - Українську повстанську армію(УПА); її головнокомандувачам пізніше стане Роман Шухевич. Разом з Теодором Оберландером, офіцером зв'язку абверу із загонами українських карателів, Стецько веде батальйон «Нахтигаль», сформований німецьким командуванням з українських добровольців, у Львів. Вже 30 червня в 20.00, тобто до кінця 10-го дня нападу Гітлера на Радянський Союз, Стецько «від імені українського народу і Організації українських націоналістів під керівництвом Степана Бандери» пред'являє «Акт проголошення відновлення незалежності України» і призначає себе прем'єром «українського уряду». І це лише публічна частина його діяльності.\nФотографія була зроблена на засіданні Комітету поневолених народів, що зібрав лідерів антирадянських організацій зі всього світу.\nСимпатична блондинка між Киркпатрик і Стецько - Катерина Чумаченко. Недавня випускниця Університету Джорджтауна, в червні 1982 року вона приступила до своєї першої роботи - керівництва Національним інформаційним бюро України, пропагандистською організацією Комітету українського конгресу Америки. Так в найпотаємніших куточках американської держави починалася стрімка політична кар'єра Чумаченко, яка пізніше привела її на пост першої леді України.\nУ статті, присвяченій президентським виборам на Україні, The Wall Street Journal в грудні 2004 року називає Катерину Ющенко «тверезою і розсудливою діловою жінкою, вихованою в Америці». Газета продовжує: «Саме сильні узи, які сполучають його з дружиною, допомогли панові Ющенку пройти через напружену кампанію, і, найімовірніше, саме його міцні стосунки з нею допоможуть Ющенку побудувати успішне президентство». Якщо автор статті знайомий з істинною історією пані Чумаченко, то це унікальне для публічного рівня одкровення. Якщо немає - то це унікальне і повне іронії попадання прямо в десятку. Хто ж така Катерина Чумаченко-Ющенко?\nКатерина Чумаченко народилася 1 вересня 1961 року в Чикаго, в сім'ї українських іммігрантів. Батько - Михайло(1917-1998), мати - Софія(1927 г.р.). У 1981 році Чумаченко отримує ступінь бакалавра за фахом «міжнародна економіка» в дипломатичній школі Університету Джорджтауна - там же викладала професор Джин Киркпатрик.\nНаціональне інформаційне бюро України, директором якого згодом стала Катерина Чумаченко, було засноване в 1976 році у Вашингтоні для «посилення роботи Комітету українського конгресу Америки відносно контактів і співпраці українського співтовариства з американськими офіційними кругами», свідчить один з друкарських органів комітету, «Українська спадщина в Америці». Комітет українського конгресу Америки(КУКА), заснований ще до війни, в 1940 році, згідно тієї ж публікації, проголошував метою «створити українську представницьку організацію, яка проводила б інтереси українського співтовариства в США, а також сприяла боротьбі за незалежність української нації». Головою ради КУКА служив Лев Добрянски, один з головних лобістів закону про «поневолені народи». З його дочкою Полою Добрянски, в 1981-1987 роках що пройшла шлях від співробітника до директора відділу СРСР і Східної Європи Ради національної безпеки у Білому домі, Чумаченко була добре знайома і тісно співпрацювала.\nОсобливий успіх, згідно із звітом КУКА в «Українській спадщині в Америці», принесли зусилля Катерини Чумаченко із протидії роботі Офісу спеціальних розслідувань, створеного в 1979 році для пошуку колишніх нацистів в Америці. 18 листопада 1982 року газета The Washington Post публікує лист Чумаченко, що «різко відкидає звинувачення на адресу Організації українських націоналістів в колабораціонізмі з нацистами».\nУ 1983 році Чумаченко стає виконавчим директором Національного комітету поневолених народів(НКПН). Цей комітет, зокрема, проводить Тиждень поневолених народів, і 18-19 липня 1983 року святкувався 25-річний ювілей цього заходу. До речі кажучи, 17 липня 2009 року президент Обама відмітив 50-річчя Тижня поневолених народів ювілейною прокламацією про «захист самовизначення народів чесності і відкритості урядів, широкій цивільній участі» і тому подібне. На святкування Тижня в 1983 році з'їхалися офіційні особи, законодавці, посли і гості зі всього світу, включаючи, згідно із звітом КУКА, президента Рейгана, віце-президента Буша, постійного представника США при ООН Джин Киркпатрик, які «завзято засудили пригноблення народів комуністами». На святі також виступили Ярослав Стецько, президент Антибільшовицького блоку народів, і Річард Аллен, колишній радник президента США по національній безпеці.\nОрганізаційний комітет Тижня поневолених народів очолював генерал Джон Синглауб(про нього нижче). «Катерина Чумаченко, виконавчий директор НКПН і директор Національного інформаційного бюро України, - говориться в звіті про захід, - була головним координатором чотирьох заходів : церемонії у Білому домі, офіційного обіду в Конгресі, пленарної сесії і банкету».\nЗ 20 по 23 вересня того ж 1983 роки в Люксембурзі проходить 16-а Конференція Всесвітньої антикомуністичної ліги(ВАКЛ). Про ВАКЛ написані окремі книги. Назву однієї з них - американських дослідників Скотта Андерсона і Джона Ли Андерсона - дає хороше уявлення про склад і діяльність організації : «Усередині ліги: шокуючі викриття того, як терористи, нацисти і латиноамериканські ескадрони смерті проникли у Всесвітню антикомуністичну лігу». Колишній член ліги Джеффри Стюарт-Смит, згідно інформації сайту Right Web, характеризує її як «збори нацистів, фашистів, антисемітів, розповсюджувачів фальшивок, жорстоких расистів і корумпованих кар'єристів».\nНа цій конференції є присутніми представники 70 держав і десятка міжнародних організацій, і серед них наступні:\n- професор, доктор Теодор Оберландер - він же колишній офіцер абверу, що відповідав за зв'язок з українськими підрозділами СС, - від Німеччини;\n- американський генерал-майор розвідки Джон Синглауб, офіцер Управління стратегічної інформації, попередника ЦРУ, один із засновників самого ЦРУ, співзасновник приватної розвідувально-аналітичної мережі Western Goals Foundation з сорокарічним досвідом підпільних операцій по всьому світу, зокрема в Латинській і Центральній Америці;\nамериканський генерал-лейтенант Даниэль Грэм, колишній директор Розвідувального управління Міністерства оборони і один з головних творців концепції зоряних воєн;\n- Антибільшовицький блок народів, представляють його президент Ярослав Стецько і дружина - соратник Ярослава, його заступник у блоці(про цю пару мова піде окремо);\n- 22-літня Катерина Чумаченко представляє Національний комітет поневолених народів.\nТут варто затриматися. Як молода українська дівчина потрапила на збори нацистів, що уникнули Нюрнберзького процесу, лідерів націоналістичних рухів, що раніше служили в частинах СС, і американських генералів розвідки, що створюють ескадрони смерті? Ледве закінчивши університет, в 21 рік вона стає главою відразу декількох важливих організацій в мережі українських націоналістів, є координатором українських заходів у Білому домі і Конгресі США і при цьому почуває себе абсолютно комфортно в компанії американського президента, віце-президента і постпреда при ООН? Яким чином в такому ранньому віці вона дістає доступ до такого високого рівня в такому секретному середовищі? Чому їй так довіряють? Очевидно, що в роки юності і навчання в університеті в житті Чумаченко сталися ряд подій, які дозволили їй увійти до високих кругів американського істеблішменту і набути їх глибокої довіри. Звинувачення Чумаченко в зв'язках з американською розвідкою - річ не нова і банальна: таких людей багато. Випадок Чумаченко абсолютно іншого порядку. Вона - в іншій ваговій категорії, в особливому класі, до якого серед українських сподвижників США належать тільки рідкісні присвячені особи.\nЄ в цій історії і моральний аспект. «Галичина», повна назва якої «14-а гренадерська ваффен-дивизия СС(1-а українська) », при проведенні етнічних чищень України від поляків і євреїв виконувала за дорученням гестапо найбруднішу роботу, таку, як, наприклад, розстріл дітей. Для людини, тим молодшого, який прочитав хоч би декілька свідчень безчинств українських гестапівців - а Чумаченко їх читала, коль писала статті в спростування, - складно психологічно і морально, усвідомленим чином заперечувати ці факти, щодня працювати в середовищі фашистів і переконано боротися за їх цілі. Для того, щоб почувати себе природно в такому робочому середовищі, треба до неї належати, треба отримати особливе виховання, ранню і глибоку ініціацію у фашизм.\nНаступні два роки, з 1984 по 1986-ій, Чумаченко отримує ступінь магістра ділової адміністрації в Чикаго, паралельно стажуючись в Міністерстві торгівлі штату Ілінойс і працюючи редактором у вашингтонському Центрі по етиці і політиці. Відразу після закінчення навчання, з вересня 1986 по березень 1988-го, вона займає пост спеціального помічника заступника глави Державного департаменту з питань прав людини і гуманітарних справ Річарда Шифтера. На цій посаді вона тісно співпрацює з Полою Добрянски, яка була заступником Шифтера з 1987 по 1990 рік. При президентові Рональді Рейгане цей департамент Держдепу США був покликаний демонструвати турботу про права людини, зокрема в Латинській Америці, де лідери ескадронів смерті були представлені як «борці за свободу». У квітні 1988 року Чумаченко переходить у Білий дім, на пост заступника директора відділу громадських зв'язків. У цій якості разом з Полою Добрянски Чумаченко виступає з вітанням на 15-му Конгресі українських американців, що проходив у Вашингтоні 16-18 вересня 1988 року, доставляючи особисте вітання президента Рейгана учасникам конгресу. На банкеті до дочки і її подруги приєднується і посол Лев Добрянски.\nУ Білому домі Катерина Чумаченко працює до січня 1989 року. На короткий період з січня по листопад 1989-го вона переходить в секретаріат Міністерства фінансів і потім в якості економіста продовжує цю нову для себе діяльність в Об'єднаному економічному комітеті Конгресу з листопада 1989 по травень 1991 року. З 1991 по 1993 рік Чумаченко є співзасновником Фонду США-Украина, стає його віце-президентом і очолює Інститут Філіпа Орлика. З 1993 аж до 2000 року Чумаченко веде діяльність американської консалтингової компанії КПМГ на Україні в якості керівника по країні і працює консультантом Програми підготовки банківських кадрів, що спонсорується Агентством по міжнародному розвитку США.\nНаступні події, які вивели Катерину Чумаченко до безпосередньої мети її блискучої підготовки, добре відомі: романтично «випадково» вона знайомиться в літаку з Віктором Ющенком, в 1998 році він стає її чоловіком. У Віктора Ющенка своя історія, гідна окремого дослідження(див. книгу ізраїльського історика Юрія Вильнера «Андрій Ющенко : персонаж і »легенда«). Його батько признався в інтерв'ю, що справжню каву він пив тільки в німецькому таборі. У якій же якості треба бути у фашистському таборі для розпивання кращої кави? Очевидно, що вибір Ющенка в якості чоловіка для талановитої учениці американської системи Катерини Чумаченко був добре продуманий.\nУ наступному після одруження 1999 року Ющенка - вже прем'єр-міністр України. А в 2004-му в результаті помаранчевої революції він стає президентом країни. Так проект, початий ще під час Великої Вітчизняної війни, терпляче ведений поколіннями через десятиліття холодної війни, скрупульозно пропрацював в 1990-і роки, успішно завершився через 60 років.\nНе юрист і на Україні не жив, а міністр юстиції України : Роман Зварич\nПершим в історії США громадянином, що поміняв американське громадянство на українське, в 1995 році став Роман Зварич. Що ж на Україні в ті сум'ятні роки могло зацікавити американця, що відбувся? Роман Зварич народився в 1953 році в містечку Йонкерс, поряд з Нью-Йорком, в сім'ї українських політемігрантів. Його біографія на сайті Кабінету міністрів України свідчила, що з 1971 по 1976 рік Зварич вчився в Манхэттенском коледжі за фахом «громадські науки». У 1976 році він продовжив навчання в Колумбійському університеті, «за два роки отримав право на викладацьку роботу і почав роботу над дисертацією» про Платона. А з 1983 по 1991 рік, згідно з офіційним резюме, Зварич викладав в Нью-йоркському університеті політичну теорію, філософію, інтелектуальну історію і теорію права - широка спеціалізація для молодого викладача.\nУ 1991 році, тобто при першій нагоді, Зварич переїжджає на Україну. Його перший пост в країні, де він ніколи до того не бував, - директор інформаційно-аналітичної служби «демос» Центру демократичних реформ. У травні 1998 року Зварич обирається депутатом Верховної ради III скликання за списком Народного руха України, працює в Комітеті з питань правової реформи і в Комітеті із закордонних справ. З травня 2002 року він знову депутат Ради, член фракції «Наша Україна», заступник глави парламентського Комітету з питань європейської інтеграції.\nЗ лютого по вересень 2005 року Зварич - міністр юстиції в уряді Юлії Тимошенко. У березні 2006 року він утретє стає народним депутатом - від блоку «Наша Україна». У серпні 2006 року Зварич знову призначений міністром юстиції, а 1 листопада Верховна рада голосує за його відставку. Але незабаром Віктор Ющенко призначає екс-міністра своїм представником у Верховній раді. Пізніше Зварич працював помічником Ющенка і членом політради партії «Народний Союз »Наша Україна«. Паралельно Зварич займав керівні пости в Конгресі українських націоналістів і партії »Реформи і порядок«.\nНавесні 2005 року «Українська правда» публікує статтю, в якій стверджується, що міністр зовсім не був професором Колумбійського університету, не був і автором наукових робіт і не отримував диплому згаданого внз, як відзначається в його офіційних біографіях.\nБільше того, в ексклюзивному інтерв'ю виданню The Ukranian Weekly Роман Зварич визнав, що не отримував ні диплому магістра, ні докторського ступеня в Колумбійському університеті, ні звання професора Нью-йоркського університету. І формальної юридичної освіти, до речі, теж не мав.\nКолумбійський університет підтвердив, що Роман Зварич не отримував у них документу про закінчену вищу освіту. Видання не змогло отримати підтвердження і від Манхэттенского коледжу, де, за словами Зварича, він отримав диплом бакалавра. А офіційний представник Нью-йоркського університету Джош Тейлор сказав The Ukrainian Weekly, що Зварич був «викладачем на неповний робочий день», part - time lecturer, на факультеті перепідготовки і професійної освіти в період з 1989 по 1991 рік, тобто не вісім років, а два роки. Викладання на вечірніх курсах підвищення кваліфікації - поширене в Нью-Йорку зайняття, і отримати пост викладача не складає особливих труднощів.\nПідстави претендувати на пост міністра юстиції країни з 50-мільйонним населенням(все ж не бананова республіка), за словами Зварича, йому дала робота впродовж 6 років депутатом законодавчих зборів країни, що наділила його «дуже значними юридичними знаннями». Проте, якщо дивитися глибше, стає зрозумілим, чому у Романа Зварича бракувало часу на навчання. Він був дуже зайнятий громадською роботою. У перші дні травня 1981 року Роман Зварич відкривав молодіжну пленарну сесію на Конгресі Антибільшовицького блоку народів.\nУ вересні 1983 року на Конференції Всесвітньої антикомуністичної ліги в Люксембурзі разом з Катериною Чумаченко, подружжям Стецько, Теодором Оберландером, Джоном Сиглаубом і Даниэлем Грэмом є присутнім і Роман Зварич. У 1984 році Зварич пояснює американському кореспондентові: «Що б ми не думали про Рейгане, проведення заходів Тижня поневолених народів в роки президентства Рейгана - це принаймні індикатор істотної, фундаментальної зміни в американській зовнішній політиці, і це привело до певних тактичних змін, які принесли нам користь. До Рейгана ніхто із зовнішньополітичної еліти в США не бачив необхідності в спілкуванні з нами».\nЯкщо дивитися ще глибше, то і ця напружена діяльність в міжнародних антирадянських організаціях не була для Зварича основною. Істинні його завдання вирішувалися зовсім на іншому рівні публічності. І не юридичні знання дали Роману Зваричу підстави для міністерського поста на Україні.\n28 березня 2005 року київське бюро BBC Monitoring публікує інтерв'ю з міністром юстиції України Романом Зваричем під заголовком «Міністр юстиції України розповідає свою історію». У нім Зварич розповідає про те, як нелегко йому було жити в американському «плавильному котлі», тому що у нього були «духовні корені» з батьківщиною; про те, як він працював шофером таксі в Нью-Йорку і як йому довелося відмовитися від співпраці з ЦРУ, коли був студентом; як КДБ стежило за його майбутньою дружиною. Так, говорить він, його американське походження дає привід для маси чуток, що представляють його як «агента світового капіталізму і ЦРУ» на Україні.\nКореспондент Олександр Артазей ставить міністрові безневинне питання: «- Як ви зустрілися з вашою дружиною? Вона теж належить до української діаспори»?\nЗварич відповідає: «- Ні, і це друга причина мого приїзду на Україну. Ми зі Світланою зустрілися в 1983 році в Польщі».\nДалі Зварич говорить абсолютно приголомшуючі речі: «- Я не поширюватимуся про деталі, тому що там є конфіденційні речі, не особистого порядку, але дійсно конфіденційні. Річ у тому, що тоді я вже залишив свою роботу в університеті(у 1983 році, згідно своєї офіційної біографії, Зварич починає викладати в Нью-йоркському університеті. - В. К., А. Р.) і працював в Мюнхені - офіс був на Zeppengstrasse, 67, - особистим помічником глави Організації українських націоналістів Ярослава Стецько. Я відповідав за міжнародний напрям, і тоді це був цілком таємний напрям».\nАртазей: «- Іншими словами, ви готували агентів для роботи на Україні»?\nЗварич: «- Я б не називав їх агентами. Швидше, це були люди для зв'язків з підпіллям. У цьому контексті Ярослав Стецько доручив мені декілька особливих завдань. Одного разу в 1983 році в Польщі, коли я виконував одну з них, я вийшов на контакт з кур'єром з України».\nІ далі Зварич продовжує вже про особистий: «- Цим кур'єром була моя Світлана. Не можу розкривати інші деталі. Вона жила в Києві, мала зв'язки в місті. Ми зустрілися і вдивилися один в одного. І в 1985 році в Києві народився мій син, про якого я не знав нічого до 1990 року»!\nІншими словами, Роман Зварич, що став згодом міністром юстиції України, відповідав за міжнародну агентурну мережу Ярослава Стецько, що працювала під прикриттям Організації українських націоналістів і Антибільшовицького блоку народів. З усіх юристів-українців у світі на пост міністра юстиції України США вибрали найближчого помічника глави міжнародній агентурній мережі українських націоналістів і одного з найважливіших нацистських колабораціоністів Ярослава Стецько.\nЯрослав і Ярослава Стецько у боротьбі проти Росії і СРСР разом з нацистами різних країн\nДо того моменту, коли в 1983 році Ярослав Стецько позує разом з молодою Катериною Чумаченко і Джин Киркпатрик на заході Тижня поневолених народів і бере участь разом з Чумаченко, Зваричем і генералами розвідки США в роботі 16-ої Конференції Всесвітньої антикомуністичної ліги в Люксембурзі, він вже виконав основну частину своєї місії по боротьбі проти Росії. Ярослав Стецько почав свою антиросійську кар'єру в підпільній організації «Українська націоналістична молодь». Незабаром він вступив в Українську військову організацію(УВО) і Організацію українських націоналістів(ОУН), створену в 1929 році з метою боротьби за незалежність України. У 1939 році Стецько готує Римський конгрес ОУН. У цей момент в ОУН виникають тертя між старою гвардією під керівництвом Андрія Мельника і молодими радикалами на чолі із Степаном Бандерою. ОУН розпадається на дві частини, ОУН-м і ОУН-Б, по прізвищах лідерів, і Стецько стає заступником Бандери в ОУН-Б. Альянс Стецько і Бандери продовжиться 19 років, до смерті останнього в 1959 році.\nБандера і Стецько промишляли, зокрема, вбивством офіційних осіб Польщі і за це сиділи в польській в'язниці. Саме там їх і знайшли нацисти, яким в процесі підготовки плану «Барбаросса» були потрібні українські агенти, які підривали б опір Червоної армії. У радикальних українських націоналістах нацисти бачили ідеологічних союзників: їх фанатичний расизм, ненависть до євреїв, росіян і поляків повністю відповідали фашистським переконанням. Вже в листопаді 1939 року близько 400 українських націоналістів почали навчання в таборах абверу в Закопане, Комарне, Кирхендорфе і Гакештейне.\nНацисти організували українських помічників в полиці. «Спеціальний підрозділ Нахтигаль», як воно іменувалося в документах абверу, під командуванням Бандери і Стецько повинно було стати авангардом завоювання України. Перед «Нахтигалем» було поставлено завдання атакувати ар'єргард відступаючої Червоної армії. ОУН-Б також сформувала секретну поліцію, яка повинна була забезпечити для нацистських союзників чищення євреїв, етнічних росіян і комуністів. Главою поліції був призначений Микола Лебідь, третя людина в ієрархії ОУН-Б.\nАмериканські дослідники брати Андерсони в деталях вивчили діяльність східноєвропейських колабораціоністів, і зокрема Стецько, в течію і після війни. «30 червня 1941 року передові частини вермахту вступили у Львів. Серед них були українські »Нахтигали« під командуванням германського офіцера Теодора Оберландера і Ярослава Стецько. Стецько негайно організовує »національні збори« в невеликій кімнаті. З подіуму він оголошує про створення Української держави і призначає себе прем'єром». Ось фрагмент його тодішнього радіовиступу : «Українська держава тісно співпрацюватиме з великою нацистською Німеччиною, яка під керівництвом Адольфа Гітлера створить новий світовий лад в Європі і по всьому світу. Українська національна революційна армія створюється на українській землі, боротиметься спільно з союзною німецькою армією проти московської окупації за суверенну соборну Українську державу і новий порядок у всьому світі».\nЗгідно з дослідженням Андерсонов, погроми під кодовою назвою операція «Петлюра» почалися через декілька годин після прибуття Стецько і Оберландера у Львів. Євреї, інтелігенція, етнічні росіяни, члени Комуністичної партії - усі, кого можна було запідозрити в протидії новому порядку, - були зігнані разом і розстріляні фашистами і українськими націоналістами в їх спільній операції. За один тиждень «прем'єрства» Стецько у Львові, за оцінками Андерсонов, було винищено близько семи тисяч чоловік, в основному євреї. Ще десятки тисяч були убиті в околицях міста, де мародерствували частини ОУН-Б. У чотири роки, що послідували, німецькі фашисти і їх українські посібники винищили усе єврейське населення Львова(близько ста тисяч чоловік) і більше мільйона українських євреїв.\nЗагони української міліції, організовані німецькими мобільними винищувальними загонами - айнзац-группами, фінансувалися з конфіскованих у євреїв засобів. Айнзац-комманди обмежували себе розстрілом дорослих, доручаючи розстріл дітей своїм українським посібникам, пишуть Андерсони.\nПісля того, як Сталінградська битва переламала хід війни на користь Радянського Союзу, потреба нацистів в українських спільниках тільки зросла. Навесні 1943 року німці почали формування дивізії СС з українських добровольців дистрикта Галіція - вона і дістала назву «Галичина». Присяга членів дивізії була такою ж, як у членів інших добровольчих підрозділів рейху : «Я служу тобі, Адольф Гітлер, як фюрерові і канцлерові германського рейху вірністю і відвагою. Я присягаюся підкорятися тобі до смерті. Та допоможе мені Бог»!\nЗгідно з документами Інституту історії України Національної академії наук, німецька преса публікує численні статті про успіхи Української повстанської армії у боротьбі з більшовиками, називаючи членів УПА «українськими борцями за свободу». Пізніше вже не німецька преса, а американська держава називатиме ОУН, УПА і Стецько «борцями за свободу».\nУ березні 1945 року німці пішли на популістський крок, оголосивши про створення на основі «Галичини» так званої Української національної армії під командуванням генерала Шандрука. Павло Шандрук після закінчення війни жил в Німеччині, а в 1949 році переїхав в США, де благополучно прожив до 1979 року в місті Трентон штату Нью-Джерсі. The Ukrainian Quarterly, видання КУКА, в якому тоді головував Лев Добрянски, публікує оду на його кончину, відмічаючи його «академічні успіхи» і «харизматичну здатність справляти на людей хороше враження».\nКрах фашистської Німеччини і нова диспозиція сил у світі з роллю Радянського Союзу, що значно збільшилася, означали поразку для українських нацистів і, отже, необхідність реорганізації. У 1945 році на конференції ОУН було обрано правління у складі трьох чоловік - Бандери(голова), Стецько і Шухевича. У квітні 1946 року в Мюнхені створюється Антибільшовицький блок народів(АБН), до складу якого входять антикомуністичні організації 15 держав Європи і Азії. Ярослав Стецько був обраний президентом АБН - «Інтернаціоналу колишніх нацистів», згідно з оцінкою Андерсонов. Цю роль він виконував до останнього дня життя. Антибільшовицький блок народів служив координаційним центром антикомуністичних організацій радянських республік і соціалістичних країн. В різний час в нього входили організації Вірменії, Білорусії, Болгарії, Грузії, Естонії, Латвії, Литви, Угорщини, Хорватії, Чехословаччини(пізніше - Чехії і Словаччині) та ін. Його штаб і осередки займалися поширенням пропагандистських матеріалів, організацією антирадянських демонстрацій, прес-конференцій, міжнародних конгресів. Стецько створив представництво АБН в Тайвані в 1971 році, а до того АБН тривалий час співпрацював з тайваньською Китайською антикомуністичною лігою. Відмітно, що провідну роль в цих зборах антикомуністичних народів грали саме українці.\nУ 1967 році зусиллями Стецько з'являється нова антирадянська організація - Всесвітня антикомуністична ліга(ВАКЛ), в якій Стецько стає постійним членом правління. Публічна сторона діяльності ліги полягала у веденні пропагандистської роботи проти Радянського Союзу.\nВажливо розуміти, що, як показує членський склад і діяльність ВАКЛ, АБН і інших подібних формувань, їх цілі далеко не обмежуються національними територіями. Антипорадники всього світу регулярно збираються на міжнародні наради, проводять зустрічі в Конгресі і у Білому домі, їх агентурна мережа тісно співпрацює із західними розвідками. Через п'ятдесят років так само збиратимуться і обмінюватимуться досвідом лідери кольорових революцій Сербії, України, Грузії, Киргизії, Білорусії і інших держав, у тому числі Росії. Їх організатори відвідуватимуть ті ж офіси у Вашингтоні і зустрічатимуться з президентом США - тоді вже Джорджем Бушем-молодшим. Так само як боротьба з Радянським Союзом, боротьба з Росією буде не локальною, а глобальним проектом. Формально АБН був розбещений в 1996 році - фактично ж його місію продовжили мережі нових організацій з оновленими назвами.\nА фотографія Катерини Чумаченко із Стецько і Киркпатрик - це яскрава ілюстрація спадкоємності боротьби проти Росії: український колабораціоніст передає естафетну паличку новому поколінню майбутніх організаторів помаранчевої революції - в присутності і під керівництвом праворадикальних діячів США.\n13 липня 1983 року колишній каратель, що заприсягнувся на вірність фашизму, брав участь в геноциді євреїв, росіян і поляків, був запрошений на прийом у Білий дім, щоб з першого ряду почути слова президента Сполучених Штатів Рональда Рейгана : «Ваша мрія - це наша мрія. Ваша надія - це наша надія».\nСвій складний шлях Ярослав Стецько пройшов не один. У усіх організаціях і починах з ним працювала його дружина і соратник Ярослава(Слава) Стецько. Коли Стецько керував АБН, Ярослава була членом ЦК, главою прес-бюро, головним редактором друкарського органу АБН «АБН-кореспонденція». З моменту створення ВАКЛ вона стала членом постійної делегації АБН в лізі. З 1968 року Слава Стецько завідувала сектором іноземної політики ОУН-Б. Після смерті чоловіка в 1986-му вона була обрана главою ОУН-Б і президентом АБН.\nЯрославі на відміну від Ярослава пощастило побачити плоди багаторічних зусиль. У 1991 році вона після 47-річної відсутності приїхала на Україну, якраз до святкування 50-річчя «Акту проголошення відновлення незалежності України», яке пройшло у Львові, де його в 1941 році уперше зачитав Ярослав. У тому ж році Ярослава Стецько остаточно переїхала на Україну. Головним завданням Слави Стецько на рідній землі стало створення політичної партії на основі ОУН-Б.\nЦя партія була заснована і стала називатися Конгресом українських націоналістів(КУН), а сама Стецько очолила партію. Отримавши українське громадянство, в 1997 році Стецько стала депутатом Верховної ради і, будучи старим за віком її членом, 14 травня 1998 року відкрила перше засідання новообраного парламенту.\nНа похоронах Слави Стецько в 2003 році Юрій Шимко, колишній президент Всесвітнього конгресу вільних українців(сьогодні він називається Всесвітній український конгрес), звеличував Славу Стецько як «героїню» України. «Пані Слава прожила життя безкомпромісно, з моменту, коли вступила у боротьбу за звільнення в 18-річному віці», цитує його The Ukrainian Weekly від 23 березня 2003 року. Прямо за катафалком в процесії слідували пліч-о-пліч Віктор Ющенко і Юлія Тимошенко.\nВсе, про що мріяли українські націоналісти, за що вони боролися в рядах дивізії «Галичина», агентурних мережах американської розвідки(яким присвячена наступна частина), почало утілюватися з моменту надбання довгожданої незалежності України.\nПісля помаранчевої революції режим Ющенка почав докладати особливих зусиль для обілення колабораціоністів. 14 жовтня 2005 року урядова комісія України схвалила експертні виведення робочої групи, яка запропонувала вважати діяльність ОУН-УПА боротьбою за свободу і незалежність України. У 2006 році Віктор Ющенко під час урочистостей, присвячених Дню Перемоги, заявив про необхідність примирення ветеранів ОУН-УПА з ветеранами Червоної армії і звернувся до Верховної ради з проханням якнайскоріше ухвалити закон про статус воїнів УПА : «Верховна рада повинна віддати данину поваги усім, хто захищав свою батьківщину, і проголосувати за закон, який визнає воїнів УПА ветеранами війни. Це наш обов'язок перед поколінням батьків». 14 жовтня 2006 року, в 64-у річницю створення УПА, президент України підписав указ «Про усебічне вивчення і об'єктивне освітлення діяльності українського визвольного руху і сприяння процесу національного примирення».\nУ указі пропонується, зокрема, Міністерству освіти і науки популяризувати історію УПА як українського національно-визвольного руху, організовувати випуск літератури, науково-популярних фільмів і передач про участь українців в Другій світовій війні, «усебічно і об'єктивно освітлювати в учбово-виховному процесі» діяльність таких організацій, як ОУН-УПА, Українська визвольна організація і інших.\nВероніка Крашенинникова, Альфред Росс\nНацисти, НАТО і кольорові революції(частина 2)\nНацисти, НАТО і кольорові революції(частина 3)\nРеформи пройшли — проблеми залишилися?\n« Правила складання і віднімання\nСлідчий відмовився від взятки:что в цьому незвичайного? »


середа, 25 травня 2022, 16:16\nНові правила, які дозволяють повністю вакцинованим іноземним мандрівникам починаючи з листопада в’їжджати до США, виключатимуть тих, хто щеплений російською вакциною «Спутник V».\nПрезидент РФ Володимир Путін заявив, що в його оточенні десятки людей заразилися коронавірусом.\nМіністерство охорони здоров’я Словаччини продало назад у РФ 160 тисяч доз вакцин «Спутник V», які були цієї весни закуплені в Москви.\nМОЗ Словаччини заявило, що країна більше не купуватиме російську вакцину проти коронавірусу Sputnik V, оскільки немає охочих отримати щеплення цим препаратом.\nЮНІСЕФ закупить російську вакцину «Спутник V» - якщо дозволить ВООЗ\nДитячий фонд ООН ЮНІСЕФ уклав довгострокову угоду з Російським фондом прямих інвестицій щодо закупівлі вакцини "Спутник V" у разі, якщо її внесуть до переліку вакцин, дозволених ВООЗ.\nУкраїна не збирається купувати Sputnik V, хто б не очолював МОЗ - Немчінов\nПозиція влади після відставки Максима Степанова з посади міністра охорони здоров'я є незмінною: Україна не закуповуватиме російську вакцину проти коронавірусу.\nТуреччина купить у Росії 50 мільйонів доз вакцини Sputnik V\nТуреччина підписала угоду з Росією на постачання 50 млн доз вакцини Sputnik V. Першу партію очікують в травні. Угода передбачає також передачу технологій для виробництва Sputnik V в Туреччині.\nБільшість громадян України підтримують позицію щодо невикористання російської вакцини проти коронавірусу Sputnik V.


Бюджетна стратегія Росії на період до 2023 р - Бюджетна система Російської Федерації - Підручники для студентів онлайн\nБюджетна стратегія Росії на період до 2023 р\nУ проекті бюджетної стратегії на період до 2023 р зазначено, що створення нового типу економіки і проведення структурних реформ, які забезпечують підвищення якості життя в умовах ринкової економіки, вимагає оцінки ресурсного потенціалу в досягненні поставлених цілей. Найважливішим показником, що відображає як фінансове забезпечення, так і роль держави в економіці, є податкове навантаження і результативність державних витрат. Бюджетна політика є основним інструментом досягнення наміченого результату.\nОсновне завдання довгострокового бюджетного планування полягає в ув'язці проведеної бюджетної політики із завданнями по створенню довгострокового стійкого зростання економіки і підвищення рівня та якості життя населення.\nВажливим засобом забезпечення довгострокової бюджетної збалансованості служить реформування окремих секторів бюджетної сфери, включаючи зміну використовуваних в них механізмів фінансування.\nУ Росії проблеми бюджетної стійкості обумовлені як старінням населення, так і високим ступенем залежності економіки і бюджету від сировинного сектора (видобутку й експорту нафти і газу) і зовнішньої кон'юнктури на сировинних ринках.\nУ цих умовах довгострокове планування дасть можливість сформулювати пріоритетні завдання, оцінити необхідні ресурси для їх реалізації і визначити можливі джерела цих ресурсів. Воно дозволяє піти від інерційного підходу, коли асигнування розподіляються на основі індексування тенденцій попередніх років. Заходи, що дозволяють скоротити рівень витрат, зберігши рівень якості надаваних державних послуг, припускають реформування відповідного сектора економіки протягом досить тривалого терміну.\nРозробка довгострокових бюджетних прогнозів підвищує обгрунтованість прийнятих у цій сфері рішень, даючи можливість всебічно оцінити їх віддалені наслідки. Досягненню даної мети сприяє також прозорість бюджетної політики: оприлюднення та широке громадське обговорення результатів довгострокового бюджетного планування.\nУ 1990-х-початку 2000-х рр. Уряд РФ не могло впровадити в практику довгострокове бюджетне планування через нестійку макроекономічної ситуації, надзвичайно високої інфляції, відсутність законодавчої бази, що визначає інституційну базу російської економіки і бюджетного процесу.\nПротягом 1990-х рр. створювалася система державних фінансів Росії, що відповідає умовам та вимогам ринкової економіки. Бюджетна політика в цей період проводилася у вкрай несприятливих умовах. Протягом ряду років низький рівень податкової та бюджетної дисципліни приводив до хронічного бюджетного дефіциту і неповного фінансуванню державних зобов'язань; наростали як заборгованість платників податків в бюджетну систему, так і кредиторська заборгованість бюджетів усіх рівнів. Широке поширення одержали негрошові форми виконання бюджету, на частку яких припадало до чверті доходів розширеного бюджету і понад половини доходів територіальних бюджетів.\nУ середині 1990-х рр. бюджетів усіх рівнів хронічно виконувалися з дефіцитом. Для розширеного бюджету дефіцит лежав в діапазоні від 6 до 10% ВВП. В рамках макроекономічної стабілізації монетарне фінансування дефіциту було замінено борговим фінансуванням. Однак розвиток ринку ГКО / ОФЗ створило ілюзію можливості необмежено довго підтримувати сформований бюджетний дисбаланс і фактично загальмувало оздоровлення бюджетної політики.\nОсновні зусилля уряду в цей період були спрямовані на стягнення заборгованості з найбільших платників податків, виконання зобов'язань бюджету (у тому числі з використанням "грошових сурогатів" - бартеру, взаємозаліків, "казначейських зобов'язань" і т.п.) і зниження вартості запозичень на внутрішньому ринку , де процентні ставки в окремі періоди перевищували 200% річних. Бюджетні призначення з року в рік виконувалися не в повному обсязі, уряд був змушений вдаватися до секвестру прийнятих зобов'язань.\nФінансовий криза 1998 р показав крихкість і ненадійність сформованої системи державних фінансів. Погіршення зовнішньої кон'юнктури викликало різке скорочення бюджетних доходів і підірвало довіру інвесторів. У результаті держава виявилася не в змозі виконувати свої витратні зобов'язання і проводити боргові виплати.\nПісля кризи 1998 р різко впали доходи бюджету, девальвація рубля призвела до того, що виплати з погашення та обслуговування зовнішнього боргу виявилися порівнянними з доходами федерального бюджету, а обсяг державного боргу досяг критичного значення. При цьому Уряд РФ було позбавлене можливості проводити запозичення як на внутрішньому, так і на зовнішньому ринку, міжнародні кредитні рейтинги Росії були різко знижені всіма провідними рейтинговими агентствами.\nУ посткризових умовах була потрібна вкрай обережна і зважена бюджетна політика. Необхідні були кардинальні зміни в податковій системі, нові підходи до витрачання коштів, консервативна політика запозичень поряд з повним і своєчасним погашенням боргу. Назріла необхідність переходу на нові принципи міжбюджетних відносин і встановлення повного контролю над фінансовими потоками з метою забезпечення прозорості та ефективності управління бюджетом.\nНа першому етапі після кризового розвитку (2000-2003 рр.) Зусилля Уряду РФ і Мінфіну Росії були спрямовані на відновлення макроекономічної стабільності, рішення боргової проблеми, захист бюджетної системи і російської економіки Вісла від непередбачуваних коливань зовнішньої кон'юнктури. Проведення істотно скоригованої бюджетної політики забезпечило радикальне оздоровлення бюджетної системи.\nПочинаючи з 2000 по 2008 р, федеральний і розширений бюджети Росії жодного разу не виконувалися з дефіцитом. Збалансованість забезпечувалася без підвищення податкового навантаження на економіку. Була досягнута домовленість з кредиторами про реструктуризацію зовнішнього боргу колишнього СРСР, а борг, що утворився після 1 січня 1991 року, обслуговувався своєчасно і в повному обсязі. Введення в дію нового Бюджетного кодексу заклав міцні основи бюджетного процесу. У кодексі чітко регламентувалися всі етапи підготовки, прийняття, виконання та перегляду законів про бюджет. Він також містив ефективні бюджетні правила, які перешкоджають прийняттю надлишкових зобов'язань, нарощуванню бюджетного дефіциту, державного і муніципального боргу. Перехід до виконання бюджетів усіх рівнів через систему Федерального казначейства підвищив прозорість і підконтрольність фінансових потоків, забезпечив цільове використання бюджетних асигнувань.\nНа наступному етапі були поставлені нові завдання, які передбачають перехід до активної податково-бюджетної політики, спрямованої на створення сприятливих умов для розвитку економіки, вирішення найважливіших соціальних завдань, підвищення ефективності державного сектора.\nУ ході податкової реформи була знижено податкове навантаження на несировинні галузі, з одночасним збільшенням вилучення до бюджету природної ренти, що утворюється при видобутку корисних копалин. Це створило умови для диверсифікації економіки і запобігання "голландської хвороби" в умовах швидкого зростання цін на сировинні товари. Були знижені ставки всіх основних податків і скасовані податки, що нараховуються на всю вартість продукції і тому найбільш сильно спотворюють нормальні стимули для виробників (зокрема, дестімуліруюшіе підвищення ступеня обробки).\nСтворення Стабілізаційного фонду допомогло не тільки застрахувати бюджетну систему від негативних наслідків падіння ціп на експортні товари, але і забезпечило стабільність національної валюти при швидкому підвищенні світових цін на вуглеводні. В умовах високого позитивного сальдо торгового балансу використання механізму Стабілізаційного фонду зіграло важливу роль у запобіганні сплеску інфляції та стабілізації валютного курсу. Проведена згодом реформа Стабілізаційного фонду дозволила перейти від короткострокового згладжування витрат до довгострокової макроекономічної стабілізації з урахуванням можливих коливань світових цін і обмеженість запасів корисних копалин.\nБула проведена всебічна реформа міжбюджетних відносин, що включає чіткий розподіл видаткових зобов'язань і доходів між усіма рівнями бюджетної системи, введення нової об'єктивної методики розподілу фінансової підтримки регіонів, знаходження балансу між децентралізацією доходів і вирівнюванням бюджетної забезпеченості.\nОднією з вирішальних передумов для підвищення ефективності бюджетної політики стала концентрація бюджетних ресурсів на ключових напрямках державної політики та структурних реформ. Успішним прикладом фінансування пріоритетних напрямків можуть служити національні проекти.\nРізке обмеження запозичень на внутрішньому ринку при майже повній відмові від зовнішніх запозичень, привели в поєднанні з достроковим погашенням значної частини зовнішнього боргу з коштів Стабілізаційного фонду до того, що розміри державного боргу впали до рівня близько 7% ВВП. Значно знизилося навантаження на бюджет з обслуговування боргу.\nВ останні роки активізувалася державна політика підтримки економічного зростання. Важливо, що збільшення витрат супроводжувалося розвитком нових форм реалізації державних інвестицій. Так, всі проекти, що фінансуються з коштів Інвестиційного фонду, здійснюються на засадах державно-приватного партнерства.\nПочалося використання принципів бюджетування, орієнтованого на результати. Головне завдання цього напрямку реформ полягає в тому, щоб змістити бюджетний процес від управління ресурсами бюджету до управління результатами за рахунок розширення повноваження і підвищення відповідальності учасників бюджетного процесу в умовах чітких планів на середньострокову перспективу.\nУ 2007 р був вперше розроблений і прийнятий Закон про федеральний бюджет натри року. Перехід до середньострокового бюджетного планування дозволяє підвищити "цільової" характер бюджетної політики, більшою мірою відобразити пріоритети соціально-економічного розвитку.\nПроведення відповідальної податково-бюджетної політики, зниження всіх видів макроекономічних ризиків, пов'язаних з системою державних фінансів, призвело до підвищення інвестиційної привабливості російської економіки, зниженню вартості позикового капіталу.\nРезультатом проведеної в останні роки бюджетної політики в країні зграю значне зниження величини державного боргу. Якщо в 2000 р нею величина була близька до 100% ВВП, то до кінця 2007 р розміри державного боргу впали до 7,3% ВВП, у тому числі зовнішній борг - до 3,3% ВВП. Низька величина державного боргу дозволила значно знизити процентні витрати: вони скоротилися з 3,9% ВВП в 2000 р до 0,5% ВВП в 2007 р Це дозволило спрямувати зекономлені ресурси на розвиток економіки, вирішення соціальних завдань, реалізацію національних проектів. Так, кошти, що звільнилися завдяки достроковому погашенню зовнішнього боргу перед Паризьким клубом офіційних кредиторів, були направлені в Інвестиційний фонд для фінансування пріоритетних проектів з розвитку суспільної інфраструктури.\nЗниження державного боргу стало важливим чинником підвищення інвестиційної привабливості російської економіки. Воно привело також до підвищення країнової межі кредитних рейтингів, що забезпечило низькі ставки за зовнішніми запозиченнями банків і небанківських установ. В цілому проводиться в останні роки макроекономічна і бюджетна політика внесла істотний внесок у динамічне зростання російської економіки. Середньорічні темпи зростання ВВП в 2000-2007 рр. склали 7%.\nФундаментальні умови в галузі бюджетної політики, необхідні для підтримки макроекономічної стабільності, сформульовані в БК РФ. Для федерального рівня положення кодексу передбачають, починаючи з 2011 р, фіксацію розмірів нафтогазового трансферту на рівні 3,7% ВВП. Введений в 2008 р механізм управління нафтогазовими доходами зробив наслідки відхилення фактичних цін на нафту від прогнозних значень менш значущими для бюджетної системи.\nПідтримання Резервного фонду гарантує повне виконання бюджетом своїх зобов'язань навіть у разі різкого падіння цін на нафту. Використання коштів Фонду національного добробуту (ФНБ) для підтримки пенсійної системи дозволить пом'якшити одну з найгостріших проблем, пов'язану зі "старінням" населення.\nНезважаючи на високий рівень доходів в 2007 р в порівнянні з попереднім періодом, профіцит бюджетної системи в цілому, а також консолідованого і федерального бюджету виявився на більш низькому рівні.\nДоходи бюджетної системи в останні роки лежали в межах від 36,4 до 40,2% ВВП. Це близько до середнього рівня по країнах Організації екологічного співробітництва та розвитку (ОЕСР) (39% ВВП) і незначно поступається середнім по Європейському співтовариству (ЄС) показниками, складовим 47% ВВП.\nНайбільшу вагу у податкових доходах бюджетної системи за підсумками 2007 р займали мита (19,2%), ПДВ (18,7%), податок па прибуток організацій (17,9%), ЕСН (15,3%).\nВитрати бюджетної системи в цей період перебували в середньому на рівні від 31 до 34% ВВП. Це значно нижче рівня, характерного для найбільш розвинених країн, що становить близько 40% у середньому по ОЕСР і 46% у середньому по ЄС. У той же час в окремих країнах категорії "ринки, що розвиваються" (Таїланд, Мексика, Чилі) рівень витрат помітно нижче і становить від 18 до 25% ВВП.\nСередній рівень витрат федерального бюджету в 2001 - 2007 рр. склав 17,3% ВВП. Основними статтями витрат в цей період були "Міжбюджетні трансферти" (5,4% ВВП), "Загальнодержавні питання" (2,8% ВВП) і "Національна оборона" (2,7% ВВП). В середньому на ці напрямки щорічно витрачалося 29, 18 і 16% коштів федерального бюджету відповідно.\nПрогноз основних макроекономічних показників соціально-економічного розвитку РФ, що використовувався при розробці фінансового плану до 2023 р заснований на напрямках економічної політики, передбачених Концепцією довгострокового соціально-економічного розвитку (КДР) Російської Федерації. КДР покликана забезпечити умови для інноваційного розвитку на основі інвестицій в людський капітал, створення сприятливого ділового середовища, підвищення якості державних інститутів, при збереженні макроекономічної стабільності.\nРозвиток економіки в майбутній період буде відбуватися на тлі несприятливих демографічних тенденцій. Незважаючи на те, що, завдяки заходам демографічної та соціальної політики, скорочення чисельності населення, згідно з прогнозом Мінекономрозвитку Росії, зміниться його невеликим зростанням, продовжиться процес старіння населення.\nПріоритетними напрямами бюджетної політики в період до 2023 р є:\no підвищення рівня і якості життя населення, що має на увазі створення умов для сталого підвищення рівня життя та стану здоров'я громадян, їх всебічного розвитку, захист їх безпеки, забезпечення соціальних гарантій;\no створення умов для майбутнього розвитку за рахунок природного і наукового потенціалу, конкурентоспроможної системи освіти, формування інноваційного середовища, підтримки передових технологій, забезпечення прав і свобод громадян, ефективної організації самої держави, боротьби з корупцією, вирішення демографічної проблеми;\no досягнення високих темпів сталого економічного зростання, що забезпечує створення нових робочих місць, збільшення доходів громадян і розширення фінансових можливостей держави;\no забезпечення обороноздатності та безпеки країни;\no підвищення ефективності правового регулювання, сприяючого прийняттю державою справедливих законів і їх виконання поряд з фінансовим забезпеченням.\nТакож продовжиться вдосконалення податкової системи: зміна її структури, створення інвестиційної привабливості галузей, зниження податкового навантаження. Напрями податкової політики на довгострокову перспективу грунтуються на необхідності забезпечення принципів нейтральності та справедливості податкової системи, а також підтримання такого рівня податкового навантаження, який, з одного боку, не створює перешкод для сталого економічного зростання і, з іншого, - відповідає потребам бюджету.\nУ цій області слід забезпечити реалізацію наступних заходів:\no підвищення ефективності податкового адміністрування;\no реформування єдиного соціального податку і введення страхових внесків для роботодавця;\no вдосконалення оподаткування видобутку нафти;\no перехід на нові принципи оподаткування видобутку природного газу;\no введення податку на нерухомість;\no створення ефективної системи контролю за трансферним ціноутворенням з метою недопущення мінімізації податкових зобов'язань, а також впровадження системи консолідованої звітності з податку на прибуток організацій;\no підвищення нейтральності податку на додану вартість за рахунок вдосконалення процедур обчислення та відшкодування податку;\no підвищення ефективності податку на прибуток організацій;\no поступове підвищення ставок акцизів з метою надання більшої значущості цього виду податкових доходів у складі доходів бюджетів;\no вдосконалення оподаткування операцій з ланцюговими паперами;\no скорочення масштабів використання спеціальних податкових режимів в податковій системі, що є винятком із загальних правил оподаткування.\nНеобхідність посилення соціальних функцій держави і скорочення доходів бюджету вимагає підвищення ефективності державних інвестицій шляхом:\no посилення програмно-цільовий компоненти в діяльності держави;\no переходу до проектним формам взаємодії держави та бізнесу на засадах співфінансування проектів, пов'язаних з розвитком інфраструктури, підвищенням конкурентоспроможності російського бізнесу1.\nПрогноз деяких параметрів бюджетної системи на період до 2023 року представлена в табл. 2.1 і 2.22.\nТаблиця 2.1. Прогноз доходів бюджетної системи\nТаблиця 2.2. Прогнозні витрати бюджетної системи,% ВВП


РАДІАТОРНІ КРАНИ - купити радіаторні крани за найкращою ціною в Луганську - ibud.ua\nЛуганськ Інженерні системи Радіатори і арматура радіаторна Радіаторні крани\nЧасті питання про радіаторні крани в Луганську\n⇒ Які ціни на радіаторні крани в Луганську?\n⇒ Де купити радіаторні крани в Луганську?\nНа ibud.ua ви можете купити радіаторні крани чи замовити з доставкою в Луганську у 18 компаній. Інтернет-магазини Радіаторні крани.\n⇒ Які самі дешеві товари в категорії радіаторні крани в Луганську?\nТовари, які купують найчастіше: Прямий клапан Danfoss RA-N15 Ду 15 (013G0014) Кран кутовий VENTA VA - 1806 Сталева кутова петля без декору 100 мм 1ВВ GP R\_L Кутовий запірний клапан Danfoss RLV-CX Ду 15 (003L0273) Кран радиаторный 25x3/4 прямой PPR KOER K0160.PRO (KP0205)\nкутові крани (74)


ПРОТОКОЛ № 22 – Нововолинська міська рада\nВи тут: Головна / Документи / Виконавчий комітет / Протоколи комісій / Комісія з питань техногенно-еколо-гічної безпеки та НС / ПРОТОКОЛ № 22\n04 серпня 2020 року м. Нововолинськ\nПРИСУТНІ: члени комісії ТЕБ та НС\nПро аналіз епідеміологічної ситуації в місті Нововолинську та сел.Благодатне.\n2.Інформацію про стан готовності освітніх установ до початку навчального року.\nПро вирішення питання щодо спалаху гострої респіраторної хвороби\nCOVID-19 на підприємстві ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари».\nДоповідач: Сапожніков В.Б. – міський голова, голова міської комісії з питань ТЕБ та НС повідомив, що станом на 10.00год. 04 серпня 2020 року у Нововолинську\nзареєстровано 249 випадків захворювання на Covid-19, які підтверджені лабораторно, 203 людини одужали, 9 випадків летальні.\nНа даний час у КНП «Нововолинська ЦМЛ» стаціонарно лікується 14 пацієнтів хворих на коронавірус: 5 жителів міста і 9 іногородніх. Зокрема, в інфекційному відділенні перебуває 5 жителів міста та 6 іногородніх пацієнтів. У реанімаційному –3 хворих з Іваничівського та Локачинського районів, 1 нововолинянка лікується у Луцьку. 31житель Нововолинська отримує лікування амбулаторно.\nЗа увесь період пандемії зроблено 298 швидких тестів і взято 1530 заборів матеріалу на виявлення вірусу COVID-19 методом ПЛР. Також КНП «Нововолинська ЦМЛ» методом ІФА М зроблено усього 519 аналізів та методом ІФА G – 202 аналізи.\nВраховуючи дану ситуацію можна сказати, що ситуація у місті на даний час контрольована. Але не відомо, яка буде у зв’язку із послабленням карантинних заходів, тому потрібно усім дотримуватись умов карантину\nКерівникам підприємств, установ, організацій, підприємцям і надалі проводити відповідну інформаційно – роз’яснювальну роботу з працівниками щодо діяльності у період карантину.\nНачальнику відділу інформаційної політики, комунікацій та програмно-апаратного забезпечення – Груй С.Й. забезпечити широке анонсування та висвітлення даної інформації.\nДоповідач: Лакиш О.О. – начальник управління освіти повідомила, що кожен навчальний заклад розробляє заходи, керуючись протиепідемічними рекомендаціями, наданими МОЗ. На даний момент йде звірка кошторисів, аби відшукати свої внутрішні резерви на придбання дезінфекторів, масок та інших засобів. Також керівник управління освіти Лакиш О.О. зазначила, що витрати будуть складати приблизно 344 тис.грн. на 2 місяці.\nНачальнику управління освіти Лакиш О.О. провести відповідну роботу щодо готовності освітніх установ до початку навчального року з дотриманням усіх норм передбачених Кабінетом Міністрів України та постановою Головного санітарного лікаря України та доповісти в останній декаді серпня місяця.\nКонтроль за виконанням даного питання залишаю за собою.\nДоповідач: Мариніна Н.А. – завідувач Нововолинського міжміського відділу ДУ «Волинський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України» повідомила, що зареєстровано новий спалах на ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари», яка розташована за адресою\nм. Нововолинськ вул. Луцька, 25.\nПерший випадок захворювання зареєстровано 23.07.2020. Всього в спалаху станом на 04.08.2020 – 23 лабораторно підтверджених випадків COVID-19 ( в т. ч. 2 мешканці Іваничівського р-ну). Всі хворі знаходяться на амбулаторному лікуванні. Захворівші та особи з підозрою на COVID-19 працюють і в І зміну, і в ІІ зміну. Всього на фабриці 105 осіб., з них обстежено лабораторно 100 осіб, із них 23 позитивних, 31 негативних, 46 – матеріал в роботі. Станом на 04.08.20р. під медичним спостереженням знаходиться 109 контактних осіб, із них по фабриці 77 осіб, по домашніх вогнищах 32 особи. 04.08.2020р. отримано термінове повідомлення щодо можливого інфікування коронавірусом ще на одну особу.\nСтворити робочу групу щодо перевірки та розслідування на підприємстві ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» спалаху епідемії коронавірусної хвороби, з виявленням контактних осіб.\nНачальнику Нововолинського ВП ГУНП у Волинській області Бучинському В.В. в разі порушення протиепідемічних заходів на ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» діяти згідно повноважень та чинного законодавства.\nЗавідувачці Нововолинського міжміського відділу ДУ «Волинський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України» Мариніній Н. А.- 05.08.2020 до 13.00 надати інформацію щодо заходів впливу та рекомендації, які були надані керівнику підприємства ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» та надати результати розслідування виявленого спалаху захворювання на COVID-19.\nГоловному лікарю КНП «Нововолинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Попіці О.О. – 05.08.2020 до 13.00 надати інформацію щодо кількості осіб з підтвердженим діагнозом на COVID-19 та кількість осіб з підозрою захворювання на COVID-19.\nРаднику міського голови Рожелюку В.Д. – визначити компетенцію служб міста в питанні дезінфекції під’їздів, де проживають хворі на COVID-19.\nКонтроль за виконанням даного питання покласти на заступника міського\nголови О.І. Громика.\nСекретар комісії О.Г. Шубенко\nПРОТОКОЛ № 21 Серпень


Домой Последние новости Украины І в Польщу їхати не треба: скільки платять за збір ягід на...\n“Друге літо працюю. Спочатку на полуниці, зараз на смородині, тоді на малині. Ми задоволені, нам все подобається. В мене двоє діток, я не можу поїхати в Польщу на заробітки. А так вони кожен день мене бачать – я вертаюсь додому на вечір, коли в обід. Ми тут задоволені і роботою, і зарплатою”, – каже пані Галина.\nСледующая статьяВ Алтайском крае объявили штормовое предупреждение на неделю


VI Всеукраїнський фестиваль робототехніки «ROBOTICA 2014»\nАпрель 13, 2014 @ 10:00 - 18:00 | вход свободный\nBusiness English: Бизнес в условиях кризиса. Прогнозирование психологии поведения\nСоздаем пасхальный Киндер-сюрприз\n13 квітня 2014 року в НСК «Олімпійський» відбудеться щорічний науково-технічний фестиваль «ROBOTICA 2014». Уже стало традицією кожної весни проводити свято творчості, інтелекту, високих технологій, збирати разом талановиту українську молодь , надавати їй можливість демонструвати свої знання, вміння у побудові роботів чи створенні творчих моделей з конструктора LEGO.\nФестиваль надає чудову можливість ознайомитися з найсучаснішими програмами навчання, які відповідають міжнародним освітнім стандартам. Ключова подія фестивалю – Всеукраїнська олімпіада з робототехніки. Цього року за звання кращого робототехніка України будуть боротися команди з Києва, Тернополя, Кременчука, Запоріжжя, Володимир-Волинського, Дніпропетровська, Комсомольська, Одеси, Вінниці, Львова, Нової Праги, Івано-Франківська, Сум, Луцьката Луганська.\nВ програму фестивалю входять:\n— VI Всеукраїнська олімпіада з робототехніки, яка є відбірковим етапом двох світових олімпіад FIRSTLEGOLeague(FLL) та WorldRobotOlympiad(WRO). Учасники – більше 100 команд, близько 240 дітей віком від 9 до 19 років;\n— Турнір роботів-сумоїстів, учасником якого може стати кожен, хто побудує і запрограмує робота-сумоїста;\n— Презентація найсучасніших вітчизняних розробок в сфері освітньої робототехніки;\n— Дитячий архітектурний конкурс «Космічні технології». Учасники: 5000школярів 1 – 11 класів з 35 шкіл та позашкільних закладів і 1000 дітей із 13 дитячих садків, які приїдуть з усієї України. Школи-переможці отримують класи робототехніки.\n— Виставка-конкурс LEGO-творчості, в якому візьмуть участь близько 200 учасників віком від 3 до 19 років. Усім учасникам – призи від LEGO!\n— 7 конкурсних зон з роботами для усіх гостей фестивалю;\n— Цікаві уроки та дослідження від Технічної студії «Винахідник». Кожному учню – подарунковий сертифікат на заняття у студії.\nОрганізатор фестивалю – компанія Пролего, експерт з впровадження робототехніки в навчальних закладах України, офіційний представник WRO та FLL в Україні.\nГенеральний спонсор фестивалю — Технічна студія «Винахідник», європейський центр розвитку та навчання з конструкторами LEGO.\nПризовий фонд надано компанією Лего Україна.\nул. Красноармейская, 55 Киев,


Сушка для посуду з підст. "Міні плюс" (біла роза) купити | Алеана | Київ, Харків, Дніпро\nСушка для посуду "Міні"\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (біла роза)\nКод товару: 191122004\n37 x 16 x 12 см\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (біла роза) за оптимальною ціною: 125.50 ₴ ✔Напряму від виробника ⭐Європейські стандарти якості ☀ Інтернет-магазин пластикових товарів\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (граніт)\nКод товару: 191122006\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (граніт) за оптимальною ціною: 125.50 ₴ ✔Напряму від виробника ⭐Європейські стандарти якості ☀ Інтернет-магазин пластикових товарів..\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (какао)\nКод товару: 191122005\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (какао) за оптимальною ціною: 125.50 ₴ ✔Напряму від виробника ⭐Європейські стандарти якості ☀ Інтернет-магазин пластикових товарів..\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (сиз.блак.)\nКод товару: 210302002\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (сиз.блак.) за оптимальною ціною: 125.50 ₴ ✔Напряму від виробника ⭐Європейські стандарти якості ☀ Інтернет-магазин пластикових товарів..\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (фрезія)\nКод товару: 200313018\nСушка для посуду з підст. "Міні плюс" (фрезія) за оптимальною ціною: 125.50 ₴ ✔Напряму від виробника ⭐Європейські стандарти якості ☀ Інтернет-магазин пластикових товарів..


Ще більше тисячі людей з Маріуполя вже у Запоріжжі - Офіційний сайт Запорізької міської ради\nЩе більше тисячі людей з Маріуполя вже у Запоріжжі\nСекретар міської ради Анатолій Куртєв повідомив:\n- Ще 500 приватних авто із Маріуполя прибуло до Запоріжжя.\nБільше тисячі людей з Маріуполя вже у Запоріжжі!\nЗараз з ними працюють спеціалісти. Надається уся необхідна допомога, у тому числі медична та психологічна. Людей забезпечать їжею, нададуть дах над головою.


22.09.2020 – Родина -сайт про сім'ю – відносини і виховання, реальні проблеми і розв'язання.\nЛюдина і її світ, НовиниBy Олексій Погорєлов 22.09.2020 6 коментарів\nЧерез неблагополучне економічне та демографічне становище влада в Японії вирішила молодятам платити до 600 000 єн (приблизно 5700 доларів) для покриття орендної плати та інших початкових витрат з квітня наступного року, якщо вони проживають у муніципалітеті, який реалізує державна програма допомоги молодим парам. Повідомляє польське видання Rzeczpospolita, з посиланням на японське інформагентство Kyodo. Програма підтримки…\nНовиниBy Олексій Погорєлов 22.09.2020\n«Християнські громади намагаються вирішити зростаючу напруженість у Швеції між мігрантами та корінними мешканцями країни. Але насправді вони мало що можуть зробити», – сказав католицький диякон Бьорн Хоконсон в інтерв’ю SIR. Він зізнається, що, гуляючи вулицями Мальме, складається враження, що він перебуває десь на Близькому Сході чи на Балканах. Кількість мігрантів збільшується, а корінних шведів стає…


Розпочався конкурс для інтернет-активістів The Bobs 2015 - Детектор медіа.\n11-й конкурс для інтернет-активістів The Bobs 2015, що визначає найкращі інтернет-проекти та активістів із різних країн світу, розпочинає роботу. Про це повідомляють організатори конкурсу, який проводить Deutsche Welle.\nЦього року Deutsche Welle вперше вручить приз «За свободу слова». Його отримає особистість або ініціатива, яка особливим чином захищає в інтернеті право людей на вільне висловлювання думок.\nНовими є й номінації «Найкраща соціальна ініціатива в мережі», «Безпека й захист особистих даних» і «Мистецтво та медіа».\nУ номінації «Найкраща соціальна ініціатива в мережі» журі обере проект, який використовує можливості цифрових комунікацій, аби прискорити позитивні зміни в суспільстві. Наприклад, у сфері освіти, рівноправ'я, охорони здоров'я, довкілля та ін.\nДля номінації «Безпека й захист особистих даних» відзначать рішення у сфері програмного забезпечення або сайти, що допомагають інтернет-користувачам захищати особисті дані та приватну сферу.\nУ номінації «Мистецтво та медіа» нагородять проект, «який видатним чином використовує засоби цифрової комунікації, щоб мистецьки інтерпретувати важливі суспільні теми». Також у цій номінації розглядають ініціативи, що сприяють інноваційному використанню інформації в мас-медіа - наприклад, зі сфери громадянської журналістики та журналістики даних.\nПереможців визначатиме міжнародне журі. Україну в журі The Bobs представляє директорка Інституту масової інформації (ІМІ) Оксана Романюк. Медіапартнером The Bobs в Україні виступає «Громадське телебачення».\nДля участі в конкурсі The Bobs приймаються проекти, написані однією з 14 мов: українською, англійською, арабською, бенгальською, гінді, індонезійською, іспанською, китайською, німецькою, перською, португальською, російською, турецькою або французькою. Номінувати можна інтернет-сторінки різних форматів - блоги, мікроблоги, Facebook-сторінки, веб-сайти, YouTube-канали, подкасти та інше.\nПереможці трьох міжнародних номінацій будуть запрошені на церемонію нагородження, яка відбудеться 23 червня під час медіаконференції Deutsche Welle Global Media Forum у Бонні. Володар призу DW «За свободу слова» буде оголошений 26 лютого.\nРеєстрація учасників конкурсу триває до 12 березня. Українські учасники можуть подавати заявки тут.\nНагадаємо, у травні минулого стали відомі переможці ювілейного конкурсу онлайн-активізму The Bobs-2014 (The Best of Online Activism), серед яких є п’ять українських проектів.\nFacebook-сторінка «Євромайдан» перемогла у номінації «Найкращий блог» за версією користувачів. Проект випускників та викладачів Могилянської школи журналістики StopFake.org став найкращим блогом російською мовою. Він викриває брехню в медіа стосовно нинішніх подій в Україні. Сайт YanukovychLeaks отримав Спеціальний приз від організації «Репортери без кордонів». В рамках цього проекту група журналістів та волонтерів аналізує та систематизує величезний масив фінансових документів Віктора Януковича, знайдених у Межигір’ї. У номінації «Найкреативніший та найоригінальніший» за версією читачів переміг проект «Вавилон´13». Його автори знімають документальне кіно про народження громадянського суспільства в Україні. Блог Сергія Лещенка відзначили у номінації «Вибір користувачів: найкращий проект українською мовою».\nБілозерська: скандал довкола конкурсу Deutsche Welle The Bobs міг бути створений ФСБ Росії\nНагороджено найкращі веб-ресурси 2007 року\nПереможницю The Bobs від України Олену Білозерську звинуватили у расизмі і антидемократизмі


Урок іноземної мови до Дня Святого Мартина » Гімназія «Діалог», м.Київ. Офіційний сайт.\nУрок іноземної мови до Дня Святого Мартина\n23.12.2016, 12:57Переглядів: 1077\nВ Німеччині та інших країнах Європи в листопаді визначають День Святого Мартина. Свято добра, світла людської душі. Діти ходять вулицями із саморобними ліхтариками і спивають пісень. А ще в цей день традиційно їдять печиво у вигляді гусака. Саме у такий традиційно-німецький спосіб, учні нашої гімназії зустріли це свято. На базі 6-Г класу вчителем Філаретової А.О. був проведений урок до Дня Святого Мартина. А у грудні був проведений урок з 5-Б класі – День Святого Миколая. Учні декламували святкові вірші та знайомились з традицією проведення свята Св. Миколая у Німеччині, виконували цікаві завдання, вивчили та порівняли факти святкування свята Миколая в Україні та Німеччини.


На КПП "Тиса" намагались незаконно вивезти трьох дітей за кордон | Голос Карпат\nНа КПП "Тиса" намагались незаконно вивезти трьох дітей за кордон\n(not set) christina 27.12.2017 09:37 Кримінал\nУчора ввечері трьох малолітніх дітей намагались вивезти до країн Європи без належних документів через пункт пропуску «Тиса».\nПід час здійснення прикордонного контролю та додаткового вивчення документів правоохоронці встановили, що заяви про згоду батьків на виїзд їх дітей за межі України видані незаконно. У першому випадку, мати надала на контроль документи від батьків двох своїх синів, видані нотаріусом у той час, коли самі батьки перебували за межами України. Так само за кордоном знаходились й обидва батьки ще одної неповнолітньої дівчинки, коли вони начебто надали згоду на її виїзд до Італії. Дитину намагався вивезти знайомий.\nВідтак, прикордонники відмовили у перетині кордону усім трьом неповнолітнім та повідомили про виявлені факти правопорушень співробітників Національної поліції. Тепер правоохоронці з’ясовуватимуть, куди і з якою метою намагались вивезти малолітніх громадян України,повідомляє прес-служба Чопського прикордонного загону.\nНагадаємо, закарпатські митники вилучили в українця старовинну скрипку.


Юркевич Памфіїл Данилович - 24 Декабря 2016 - Блог - Готові домашні завдання Онлайн 5,6,7,8,9,10,11 класи\nЗ дитинства майбутній учений формувався в атмосфері обрядово-релігійних традицій рідної домівки, українського козацького села. Батько - Данило Юркевич, людина культурна, освічена, розумна, випускник Полтавської духовної семінарії 20-х рр. ХІХ ст. - зміг добре підготувати сина до подальшого навчання в Переяслівському повітовому духовному училищі (1837-1841 рр.). Тут юнак вивчав російську й церковнослов'янську мови, священну та світську історію, географію.\nУ 1841 році Памфіїл Юркевич вступає до Полтавської духовної семінарії. Саме тут він захопився математичними науками, яким був зобов'язаний глибиною аналізу, доброю логікою мислення, що простежується в його педагогічних працях. За роки навчання Памфіїл Данилович досконало оволодів німецькою мовою, що дозволило йому в подальшому читати в оригіналі праці німецьких учених Е. Канта, Й.Фіхте, Г. Гегеля, Ф. Шеллінга, Й. Гербарта та інших, чиї філософські та педагогічні ідеї були дуже популярні в Росії ХІХ ст. Блискуче знав учений і французьку мову.\nУ роки навчання в семінарії Памфіїл Юркевич мав нагоду ознайомитися зі спадщиною українських освітніх і громадських діячів Л. Барановича, Ф. Прокоповича, С. Яворського, К. Ставровецького, І. Максимовича, П. Могили в семінарській бібліотеці, яка в 1847 році нараховувала близько 1500 книг. У богословських трактатах вітчизняних філософів, просвітителів його цікавили ідеї навчання рідною мовою, виховання на традиціях української культури.\nНавчаючись у Київській духовній академії (1847-1851 рр.) П. Юркевич отримав не лише спеціальні богословські знання, а й енциклопедичну гуманітарну освіту. Цьому сприяв не лише зміст духовної освіти, який передбачав вивчення богослов'я, церковної та світської історії, давніх і нових іноземних мов, а й високий освітній та культурний рівень професорсько-викладацького складу. По закінченню академії, у вересні 1851 року, П. Юркевич був призначений на посаду наставника Київської Духовної Академії по класу філософських наук. Збереглася авторська програма Памфіїла Даниловича з курсу історії філософії, котрий він читав у 1851/1852 навчальному році.\nДесять років роботи в Київській духовній академій перетворили початкуючого викладача на блискучого лектора, визначного морального авторитета в середовищі студенства. Його успіх як викладача описав І. Нечуй-Левицький у творі «Хмари», де П. Юркевич виведений під ім'ям Василя Дашковича.\nЗа десятиліття П. Юркевич став магістром і бакалавром академії (1852 р.), одержав звання екстраординарного (1858 р.) та ординарного професора (1861 р.). У 1854-1856 рр. він виконував обов'язки помічника ректора академії, а з 1857 р. викладав крім філософських наук ще й німецьку мову. За період роботи в академії П. Юркевич видав ряд філософських праць: «Ідея» (1859 р.), «Серце і його значення в духовному житті людини, згідно з ученням слова божого» (1860 р.), «З науки про людський дух» (1860 р.).\nХарактеризуючи цей етап наукової та викладацької діяльності П. Юркевича, В. Ключевський назвав його «окрасою Київської академії».\nУ 1861 р. у Московському університеті була оновлена кафедра філософія, і П. Юркевич виявився в Росії єдиним достатньо підготовленим викладачем філософії, щоб зайняти без попереднього закордонного відрядження університетську кафедру. Памфіїл Данилович викладає логіку, історію філософії, а з 1864 року ще й педагогіку. За його пропозицією Рада Московського університету робить педагогіку обов'язковим предметом для тих студентів, які по закінченню навчання будуть займатися педагогічною діяльністю.\nП. Юркевич викладав педагогіку студентам усіх курсів майже всіх факультетів університету, слухачам вчительської семінарії військового відомства. Відомий російський філософ В. С. Соловйов, учень Памфіїла Даниловича, писав, що педагогіка була одним з найулюбленіших захоплень його вчителя.\nЗ 1869 р. і до смерті П. Д. Юркевич виконував обов'язки декана історико-філологічного факультету Московського університету. У 1873 році після смерті дружини вчений тяжко захворів і 4 жовтня 1874 року помер у віці 48 років.\nУ московський період свого життя вчений багато працював над педагогічними проблемами. У цей час побачили світ такі його книги та статті: «Чтенія о воспитаніи» (1865), «Курс общей педагогики с приложениями» (1869 р.), «Общие основания методики» (1865 р.), «План и силы первоначальной школы» (1870 р.), «Идеи и факты из истории педагогики» (1870 р.), «Будущность звуковой методы» (1872 р.).\nПроблема людини - центральна проблема філософії П. Юркевича. У своїх філософських поглядах учений розвинув українські духовні традиції, кардіоцентризм, екзистенціальність, антропоцентризм української світоглядної ментальності. Це виявилося в підкресленні унікальності духовного єства людини, визнанні особистості вищою цінністю буття, розгляді «серця» як основи духовного життя людини. Він розуміє людину як вільну відповідальну особистість.\nКвінтесенцією його теорії є «філософія серця» - оригінальна філософська система, у центрі якої знаходиться вчення про «серце» як символ внутрішнього світу людських переживань. У праці «Серце і його значення в духовному житті людини» філософ стверджує, що мислення не вичерпує всієї повноти духовного життя. Людина пізнає оточуючий світ за допомогою Розуму, а пізнати красу й таємничість світу, можна тільки серцем, як центром усіх «пізнавальних дій». За П. Юркевичем, Розум - вершина, а серце - коріння духовного життя.\nПедагогічна теорія П. Юркевича є органічним продовженням його філософсько-антропологічного вчення. Філософ сформулював важливу для педагогічної науки та практики думку про те, що знання тільки тоді засвоюються, коли вони зігріті почуттями, переживаннями. Лише такі знання можуть стати діяльною силою духовного світу людини, тому що процес розвитку людської особистості тісно пов'язаний зі становленням системи ставлень до дійсності.\nПедагогічна теорія П. Юркевича є частиною його плану влаштування людського суспільства на засадах Істини, Добра, Краси, Гармонії.\nУчений переконаний в перетворюючій силі виховання в житті суспільства. Для нього виховання є такою духовною силою, яка робить можливим як існування людства, так і його вдосконалення. Підготовка вчителів, які несуть освіту народові, збуджують у ньому розумову енергію й моральні почуття обов'язку та патріотизму, має в суспільстві вагу більшу, ніж будь-які досягнення техніки.\nВихованню педагог надає державного значення, уважаючи, що ніщо так беззаперечно не визначає ступінь освіченості суспільства й держави, як удосконалення молодого покоління.\nВиховання та освіта - умова розвитку держави. Держава підтримує своє існування та історичне значення спочатку арміями; потім вона усвідомлює могутню силу капіталу й опікується розвитком народного добробуту; нарешті вона переконується, що до цих умов її сили та значення має долучатися ще одна умова, до того ж найважливіша і нічим іншим не замінна: умова ця є народна освіта».\nПамфіїл Данилович був переконаний, що виховання здійснюється родиною, школою, церквою, суспільством, але на перше місце він ставив родину ,оскільки вона завжди була й залишається природним середовищем перебування дитини.\nОдне з головних питань будь-якої педагогічної теорії - питання про мету виховання, виховний ідеал - П. Юркевич розв'язує з позиції гуманістично спрямованої християнської педагогіки.\nМету виховання він визначає на основі врахування «трьох начал вихованця»: особливостей духу вихованця; необхідності виконання ним обов'язку по відношенню до церкви, родини, держави; його майбутнього покликання. Тобто виховання повинно мати мету, яку сам вихованець мав би, якби він був досвідченим».\nТому Памфіїл Данилович так уточнює мету виховання: виховай людину так, щоб у зрілому віці вона знала добро, любила добро, мала сили робити добро, - тобто людину розумну, моральну і творчу. Отже, мета виховання обґрунтована П. Юркевичем з позицій загальнолюдських і християнських цінностей.\nПедагог заперечує освітньо-виховний ідеал, який нехтує духом певної народності та релігії. Педагогічна спроба створити таку людину подібна до спроб садівника, який, вирощуючи яблука, груші та вишні, намагається виростити ще й плід узагалі.\nНа думку П. Юркевича, збереження єдності загальнолюдського та народного у вихованні є завданням «найбільшої значущості». Учений показує шлях до розв'язання цього завдання з позицій «філософії серця». Він застерігає педагогів від марних спроб зробити вихованця причетним до національної ментальності, тільки розвиваючи його розум. Щоб юнак міг увійти в реальний світ, нести його в собі, відчувати його, зріднитися з ним, треба пробуджувати, перш за все, «світло серця», почуття, уяву вихованця.\nП. Юркевич досяг найбільших для свого часу узагальнень у питанні єдності виховання та навчання у процесі формуванні особистості. Цей принцип є логічним продовженням його «філософії серця», ідеї гармонії Розуму, Серця, Волі. Між розумом і волею, головою та серцем, мудрістю й любов'ю, знаннями та характером існує взаємозв'язок, але одне лише знання про добро та справедливість ще не робить людину доброю та справедливою. Тому необхідна єдність навчання й виховання, бо виховання надає вихованцеві найкращих якостей, навчання - правильних відомостей.\nВзаємозв'язок виховання та навчання, переконував учений, тоді досягне найбільшої ефективності, коли навчання буде залежати від виховання, від морального спрямування, від турботи про чистоту серця, про зміцнення та ушляхетнення характеру.\nВиховання як зовнішній вплив на дитину педагог ототожнює з дресурою, яка підміняє доцільний педагогічний вплив масою педагогічних рецептів. На думку П. Юркевича, така педагогіка заперечує людяність у вихованця, оскільки дитина сама у своїй внутрішній свідомості може розрізняти добро і зло і тому важливо не те, що робить вихователь, а дії самого вихованця.\nЯк прихильник ідеї християнської гуманності, яка визначає силу добра в серці людини, педагог вірить у перетворюючу силу любові у формуванні людської особистості. Обов'язок вихователя - поважати Людину в людині, плекати неповторність, унікальність особистості.\nУ Памфіїла Даниловича школа постає інституцією, яка плекає вільний дух особистості. На його думку, народи освічені й вільні вміють робити школу місцем, яке оточує їх моральною атмосферою свободи.\nПоняття виховання духу й формування вільної людини нероздільні. У своїх педагогічних творах філософ незмінно підкреслює, що де дух, там і свобода.\nДумка про необхідність релігійного виховання, потребу виховати в дитині глибоку віру в Бога є центральною у спадщині педагога і філософа. Накреслити в серці вихованця невикорінену віру в Добро й Бога - так визначає Юркевич одне з головних завдань виховання. Тільки глибоко віруюча людина може бути високоморальним, достойним членом суспільства.\nПроте й у цьому питанні Памфіїл Данилович був послідовним прихильником гуманної педагогіки. Дитині потрібно створити умови, за яких би вона сама, без будь-якого примусу звернулась до релігії.\nВиходячи з ідеї гармонії Істини, Краси, Добра, Юркевич надавав виняткового значення взаємодії, узгодженості всіх сторін виховання. Душа, уважав педагог, має три основні здатності: здатність пізнання, здатність почування, здатність волі. Ці три здатності відповідають покликанню до істини, до краси, до добра. Юркевич називає їх Розум, Серце, Воля. Узгодженість цих сфер людської особистості Юркевич виражає формулою «знания ума, вдохновеніе сердца и энергии духа».\nП. Юркевич не лише збагатив теорію виховання, а й зробив помітний внесок у подальший розвиток дидактики. Педагогічне осмислення «філософії серця» дозволило П. Юркевичу написати, що вчитель має справу не з розумовим апаратом вихованця, а з його живою особистістю. Учень має голову й серце, розум і волю. Звідси - важливий для педагогіки висновок: навчання не тільки розвиває розум учня, воно повинно виховувати.\nЗ точки зору сучасної педагогіки цікавим є розуміння Памфіїлом Даниловичем сутності процесу навчання. Неодноразово педагог підкреслював двосторонній характер цього процесу, активну роль учня в оволодінні навчального матеріалу, необхідність взаємодії учня і вчителя в процесі навчання.\nП. Юркевич звертав увагу на те, що у процесі навчання відбувається активна взаємодія учнів, формуються їх міжособистісні відносини. Учений зазначав, що навчання здійснюється не в порожньому просторі, воно стосується істот, які не віддалені, як атоми, одне від одного, ані від дійсних життєвих союзів. Школа - це «союз живий та одухотворений», в якому учні навчають і навчаються, збагачуються і збагачують знання, сприймають істину і служать істині, допомагаючи іншим засвоювати її.\nІдея виховуючого навчання - одна з головних у дидактичній концепції П. Юркевича. Вірогідно, що поштовхом до подальшого розвитку цієї ідеї служили для вченого праці німецького педагога Й. Гербарта, з якими він був добре обізнаний. Й. Гербарт уперше ввів у педагогічну лексику термін «виховуюче навчання», яким користувався і П. Юркевич.\nПедагог вважав за необхідне, формуючи зміст початкової освіти, ураховувати, що дитина живе у світі реальних речей. Чуттєвий світ є для неї головним джерелом знань. Усе, що пропонується для засвоєння, має опиратися на чуттєвий досвід дитини. Ні вчитель, ні книга не досягнуть успіху, поки дитина не почне самостійно знайомитися з реальними речами. Чуттєве пізнання Юркевич розглядав як необхідний етап, що має передувати логічному. Спроба передчасно ввести дитину у сферу абстрактних понять буде не лише не корисною, а навіть шкідливою. Перш ніж думати, необхідно спостерігати, уявляти. Завдання педагога визначити міру та час уведення у зміст навчання абстрактних понять.\nПедагогічний ідеал П. Юркевича - освіта, яка приймається вихованцем «як радість і благо». Увесь шкільний дух має збуджувати любов і потяг до знань, до навчальної праці: «школа повинна бути місцем, яке є люб'язним і священним для дітей і яке оточує їх моральною атмосферою свободи, радості та благоговіння».\nДля П. Юркевича дуже важливим видається необхідність передачі учням у процесі навчання морально-релігійних ідей. Кожна наука, кожна навчальна дисципліна перетвориться лише на посібник для певного ремесла, «поки вона не буде давати помічати чи відчувати, що за зовнішнім, явленим світом є світ вищий, духовний - світла та істини».\nП. Юркевич висунув ідею релігійності навчання. Під нею він розумів не просте навчання учнів віри, а формування емоційно забарвленого морально-естетичного ставлення до «істини, добра і досконалості», які є за своїм справжнім духом «Богопізнання та служіння Богові».\nУ справі навчання й виховання ідей П. Юркевич особливо велику роль відводив учителеві, вважаючи його посаду найпочеснішою серед інших. Дві суттєві якості вирізняють у поглядах П. Юркевича моральну особистість учителя: авторитет і любов. Без цих якостей усі виховні заходи пов'язані з тиском та насильством, вони не зустрічають з боку дітей добровільного послуху, а це означає, що вони втрачають своє виховне значення».\nП. Юркевичу належить заслуга привнесення в педагогічну думку нових ідей, які були сприйняті не лише вітчизняною, а й зарубіжною педагогічною теорією та практикою. «Філософія серця» доводить, що абсолютизація розумного начала в людині, заперечення значущості її внутрішнього світу, намагання зробити його наскрізь прозорим для педагогіки неминуче ведуть до прагматизму у вихованні. Учений осмислив педагогіку як науку про виховання; усвідомив справжнє значення самовиховання в житті людини; сформулював закон розвитку вільної особистості. Цілі, принципи, зміст, методи навчання і виховання обґрунтовані вченим з позицій загальнолюдських, християнських цінностей.\nФілософську спадщину Памфіїла Даниловича Юркевича почали досліджувати ще в кінці ХІХ ст. В. Соловйов та А. Ходзинський. У радянські часи праці філософа й педагога на Україні не перевидавались і не вивчались. Лише з кінця 80-х рр. з'являються перші публікації в науковій періодиці, а в 2000 році С. Кузьміною захищена кандидатська дисертація «Філософсько-педагогічна концепція П. Д. Юркевича».\nПомер педагог у 1874 році в Москві.


У A.G.R. Group розповіли про стратегію підбору та використання техніки - AgroTimes\nТехніка 8 червня 2021, 17:23\nАгрохолдинг A.G.R. Group пристосовує свої технології вирощування культур до кліматичних умов, оптимізуючи витрати. Зокрема, підбирають універсальну техніку, яка здатна поєднувати чимало операцій.\nПро це розповів начальник відділу впровадження та моніторингу технологій в рослинництві Сергій Хаблак, повідомляє прес-служба A.G.R. Group.\n«Наша основна концепція по техніці – це повинен бути універсальний трактор, який може як сіяти, так і обробляти ґрунт. Часто в інших агрокомпаніях поділяють трактори: для сівби використовують меншу потужність, а для обробки – до 600 к.с. Але це не зовсім правильно, бо трактори простоюють, що спричиняє великі витрати на амортизацію, ремонт тощо. Те ж стосується і сівалок, і агрегатів до обробітку ґрунту. Одні й ті ж сівалки повинні сіяти як суцільно, так і з міжряддями, тобто сіяти як просапні культури з міжряддями 70 см, так і сою з міжряддями 30 см», – зазначає фахівець.\nАгрегати для основного обробітку ґрунту повинні мати можливість за одним прохід і дискувати, і проводити глибоке розпушування на 35 см, а якщо плужна підошва відсутня, то обробляти сою на глибину 25 см. Крім того, готувати ґрунт під кукурудзу, де вноситиметься безводний аміак з глибиною обробітку 30 см. Так, восени кілька завдань виконується одним агрегатом.\nДля весняних робіт так само повинні використовуватися агрегати, які можуть здійснювати відразу три операції: закривати вологу, проводити першу та передпосівну культивацію.\n«Завдання компанії – відмовитися від зайвих агрегатів, все уніфікувати, а техніка повинна стати чимось на зразок трансформерів. Це дозволяє знизити амортизацію і витрати на ремонт в перерахунку на витрати на 1 га та обслуговування непотрібної техніки», – відзначає Сергій Хаблак.\nНагадаємо, A.G.R. Group інвестує в системи зрошення херсонського кластеру.\nA.G.R. Group оптимізація витрат підбір техніки Сергій Хаблак універсальні агрегати


Росія не буде вирішувати, чи вступить Україна до НАТО — Столтенберг - Патріот Донбасу\nВиключно Україна та 30 країн-членів НАТО будуть вирішувати питання щодо вступу України до альянсу. Росія не має права голосу та вето.\nПро це повідомив генеральний секретар Північноатлантичного Альянсу Йенс Столтенберг на пресконференції за підсумками зустрічі глав МЗС країн альянсу, передає пресслужба НАТО.\nТак він прокоментував пропозицію російського президента Путіна «юридично закріпити» відмову від розширення НАТО на схід.\n«Тільки Україна та 30 союзників по НАТО вирішують, коли Україна буде готова приєднатися до НАТО. Росія не має права вето. Росія не має права голосу. Й Росія не має права створювати сферу впливу, намагаючись контролювати своїх сусідів», — зазначив Столтенберг.\nЗа його словами, підтримка НАТО територіальної цілісності України «залишається непохитною», а офіційний Київ є «близьким та високо цінованим партнером».\nГенеральний секретар Альянсу наголосив, що будь-яка майбутня російська агресія проти України коштуватиме дорого і спричинить серйозні політичні та економічні наслідки для Росії.\nНагадаємо, Росія вимагає «юридичних гарантій», що Україна не увійде до НАТО. Задля цього президент країни-агресора РФ Путін запропонував розпочати «предметні переговори».


"Олександрія" зіграла внічию з "Шахтарем" і вдруге виборола путівку до Ліги Європи | Перша електронна газета\n“Олександрія” зіграла внічию з “Шахтарем” і вдруге виборола путівку до Ліги Європи\n01.06.2017 12:55 Спорт\nУ заключному, і надважливому для “Олександрії” матчі чемпіонату України, «трьохкольорові» зустрілися з чемпіоном та володарем Кубка України – донецьким «Шахтарем». Матч, який проходив учора, 31 травня, на стадіоні “Ніка” завершився нічиєю 1:1. Зважаючи на програш ще одного претендента на Лігу Європи “Чорноморця” у матчі проти київського “Динамо”, олександрійці посіли п’яту сходинку чемпіонату і вибороли право на виступ у європейському турнірі.\nПеред матчем на “Ніці” головний керманич «гірників» сказав, що в звітному протистоянні дасть можливість проявити себе молодим виконавцям, пише прес-служба ФК “Олекесандрія”. Його візаві, зазначив, що не зважаючи на те, що суперники вийдуть неоптимальним складом, це нічого не значить, все одно це гравці «Шахтаря». Володимир Шаран пообіцяв, що його підопічні будуть намагатися продемонструвати хорошу гру.\nЗ перших хвилин «Олександрія» намагалася, використовуючи швидкі флангові контратаки організовувати перспективні моменти біля воріт суперника. В одній з таких атак, проти Віталія Пономаря в безпосередній близкості до воріт Іван Ордець порушив правила, а «Олександрія» заробила право на удар зі стандарту, але, на жаль, постріл Василя Грицука пройшовся поряд зі стійкою. Гості відповіли ударом Вячеслава Танковського з-за меж штрафного майданчика, але йому бракувало точності.\nА от наступна атака гостей виявилася результативною. Георгі Арабідзе зіграв у «стінку» з Густаво Бланко Лещуком, здійснив сольний прохід по флангу і віддав передачу в штрафний майданчик, а Андрій Борячук випередив захисників і відправив м’яч в сітку воріт.\nТа не довго «гірники» були в лідерах. Чергова ж атака олександрійців закінчилася взяттям воріт. Сергій Старенький перехопив передачу на фланзі, змістився в центр і пробив по воротам, м’яч зрикошетив від Ярослава Ракіцького потрапив у ворота – 1:1.\nА вже за хвилину «трьохкольорові» могли вийти вперед. Віталій Пономар отримав пас з флангу і скинув під удар Владиславу Огірі, але він пробив неточно. Ближче до кінцівки першої сорокап’ятихвилинки «городяни» створили ще один гострий момент біля воріт «гірників». Василь Грицук виконав діагональну виважену передачу на Андрія Цурікова. Андрій обробив м’яч, ввірвався в штрафний майданчик і виконав прострільну передачу, але Артему Полярусу переправити мяч у ворота завадив захисник, який в останній момент нейтралізував загрозу.\nПочаток другого тайму був багатообіцяючим для “Олександрії”. Вони провели кілька контратак, але в завершальній фазі не щастило. Спочатку на мить не встиг замкнути прострільну передачу Артем Полярус. Згодом, Артем скористався помилкою захисників «Шахтаря», обіграв кількох гравців і виконав навіс в район одинадцятиметрової позначки. Повітряну боротьбу за м’яч виграв Віталій Пономар, але його удар головою пройшовся поряд з «дев’яткою». Згодом наші земляки створили ще один гострий момент. Після вкидання аута Артем Полярус виконав навіс в карний майданчик, але ні Віталію Пономарю, ні Сергію Старенькому не вдалося переправити м’яч у ворота.\nЗдобувши нічийний результат в матчі з донецьким «Шахтарем», “Олександрія” вдруге поспіль виборола путівку до Ліги Європи.\nфото з офіційного сайту ФК “Олександрія”


У Росії знайшлися зниклі мандрівники з України - Korrespondent.net\nУ Росії знайшлися зниклі мандрівники з України\nКорреспондент.net, 25 жовтня 2017, 19:08\nСергій Велєв (ліворуч) і Олександр Бабинець\nОлександр Бабинець і Сергій Велєв два тижні просиділи в російському СІЗО.\nДвоє зниклих у Росії українських мандрівників - 25-річний Олександр Бабинець і 28-річний Сергій Велєв, які подорожували автостопом, вийшли на зв'язок. Українці були в російському СІЗО за дрібне хуліганство, передає Комсомольская правда в Україні.\n"Саша вийшов на зв'язок: виявляється, їх затримали, вони були в СІЗО. Я чула його голос, з ними все нормально. Їх уже відпустили. Всіх обставин затримання він по телефону не став розповідати. Сказав тільки, що їм приписали дрібне хуліганство і затримали для встановлення особи", - розповіла виданню мати Олександра Бабинця Олена.\nВона також додала, що мандрівники після виходу зі СІЗО вирішили повертатися в Україну не через Білгород, а через Воронезьку область.\nВидання зазначає, що Бабинець і Велєв припинили виходити на зв'язок ще 7 жовтня. Більше двох тижнів від них не було жодної звістки.\nЯк повідомляв Корреспондент.net, напередодні стало відомо, що на території Росії безвісти зникли двоє українців, які подорожували автостопом. Бабинець і Велєв відвідали Казахстан і Грузію. А в Росії вони побували в Чечні, Кабардино-Балкарії, Ставропольському і Краснодарському краях.\nТЕГИ: Россия,&nbsp Украина,&nbsp украинцы,&nbsp путешественник