ЗИРОМИН Таблетки, вкриті плівковою оболонкою World Medicine інструкція, показання, аналоги, ціни в аптеках\nЗИРОМИН Таблетки, вкриті плівковою оболонкою World Medicine\nПрепарат призначений для перорального застосування. Таблетки слід приймати за 1 год до чи через 2 год після вживання їжі. Препарат застосовують 1 раз на добу. Дорослі, включаючи пацієнтів літнього віку, та діти з масою тіла >45 кг. Загальна доза азитроміцину становить 1500 мг (500 мг 1 раз на добу). Тривалість лікування — 3 дні. Неускладнені інфекції, що передаються статевим шляхом, спричинені Chlamydia trachomatis: рекомендована доза становить 1000 мг азитроміцину одноразово. Тривалість лікування — 1 день. Неускладнені інфекції, що передаються статевим шляхом, спричинені Neisseria gonorrhoeae: рекомендована доза азитроміцину становить 1000–2000 мг у комбінації з цефтриаксоном у дозі 250–500 мг відповідно до місцевих настанов із лікування. Пацієнти із порушеннями функції нирок. Для пацієнтів із незначними порушеннями функції нирок (швидкість клубочкової фільтрації —10–80 мл/хв) можна застосовувати препарат у тих самих дозах, що й для пацієнтів із нормальною функцією нирок. Препарат застосовувати з обережністю у пацієнтів із тяжким порушенням функції нирок (швидкість клубочкової фільтрації <10 мл/хв). Пацієнти з порушеннями функції печінки. Оскільки азитроміцин метаболізується у печінці та виводиться з жовчю, препарат не слід застосовувати у пацієнтів із тяжкими порушеннями функції печінки. Дослідження, пов’язані із застосуванням азитроміцину у таких пацієнтів, не проводилися. Діти. Препарат не застосовувати у дітей з масою тіла <45 кг\nДосвід клінічного застосування азитроміцину свідчить про те, що побічні реакції, які розвиваються при прийомі препарату у вищих, ніж рекомендовано, дозах, подібні до таких, що спостерігаються при застосуванні його у звичайних терапевтичних дозах. Вони можуть включати діарею, нудоту, блювання, оборотну втрату слуху. У разі передозування за необхідності рекомендується прийом активованого вугілля та проведення загальних симптоматичних і підтримувальних лікувальних заходів\nАнтациди. При вивченні впливу одночасного застосування антацидів на фармакокінетику азитроміцину загалом не спостерігалося змін у біодоступності, хоча Cmax азитроміцину у плазмі крові знижувалися приблизно на 25%. Азитроміцин слід приймати принаймні за 1 год до або через 2 год після прийому антациду. Цетиризин. При одночасному застосуванні азитроміцину впродовж 5 діб із цетиризином 20 мг у рівноважному стані не спостерігалися явища фармакокінетичної взаємодії чи суттєві зміни інтервалу Q–T. Диданозин. При одночасному застосуванні добової дози 1200 мг азитроміцину з диданозином не виявлено впливу на фармакокінетику диданозину порівняно з плацебо. Дигоксин. Одночасне застосування макролідних антибіотиків, включаючи азитроміцин, та дигоксину призводить до порушення мікробного метаболізму макролідних антибіотиків у кишечнику в деяких пацієнтів. Отже, при одночасному застосуванні азитроміцину та дигоксину слід враховувати можливість підвищення концентрації дигоксину в плазмі крові. Зидовудин. Одноразові дози 1000 та 1200 мг або багаторазові дози 600 мг азитроміцину не впливали на плазмову фармакокінетику або виділення із сечею зидовудину чи його глюкуронідних метаболітів. Однак прийом азитроміцину підвищував концентрацію фосфорильованого зидовудину, клінічно активного метаболіту, у мононуклеарах у периферичному кровообігу. Клінічна значущість цих даних не з’ясована. Похідні ріжків. У пацієнтів, які приймають похідні ріжків, одночасне застосування деяких макролідних антибіотиків сприяє швидкому розвитку ерготизму. Відсутні дані щодо можливості взаємодії між ріжками та азитроміцином. Проте у зв’язку з теоретичною можливістю ерготизму азитроміцин не слід одночасно застосовувати з похідними ріжків. Азитроміцин не має суттєвої взаємодії з печінковою системою цитохрому Р450. Вважається, що азитроміцин не має фармакокінетичної лікарської взаємодії, яка спостерігається з еритроміцином та іншими макролідами. Азитроміцин не спричиняє індукції чи інактивації печінкового цитохрому P450 через цитохром-метаболітний комплекс. Проведено фармакокінетичні дослідження застосування азитроміцину та нижченаведених засобів, метаболізм яких значною мірою відбувається з участю цитохрому P450. Аторвастатин. Одночасне застосування аторвастатину (10 мг/добу) та азитроміцину (500 мг/добу) не спричиняло зміни концентрації аторвастатину у плазмі крові (на основі аналізу інгібування HMG CoA-редуктази). Карбамазепін. У дослідженні фармакокінетичної взаємодії у здорових добровольців азитроміцин не виявив значного впливу на рівні карбамазепіну в плазмі крові чи на його активні метаболіти. Циметидин. У фармакокінетичному дослідженні впливу одноразової дози циметидину, прийнятої за 2 год до прийому азитроміцину, на фармакокінетику азитроміцину не спостерігалося. Пероральні антикоагулянти типу кумарину. У дослідженні фармакокінетичної взаємодії азитроміцин не змінював антикоагулянтного ефекту одноразової дози 15 мг варфарину. У постмаркетинговий період отримано повідомлення про потенціювання антикоагулянтного ефекту після одночасного застосування азитроміцину та пероральних антикоагулянтів типу кумарину. Хоча причинний зв’язок не встановлений, слід проводити моніторинг протромбінового часу у разі призначення азитроміцину пацієнтам, які отримують такі пероральні антикоагулянти, як кумарин. Циклоспорин. За результатами дослідження фармакокінетики, при одночасному пероральному застосуванні азитроміцину в дозі 500 мг протягом 3 днів із подальшим прийомом одноразової дози циклоспорину 10 мг/кг внутрішньо виявлено значуще підвищення значень Cmax та AUC0-5 циклоспорину (на 24 та 21% відповідно), проте значення AUC0-∞ суттєво не змінилося. Якщо поєднане застосування вважається виправданим, слід проводити ретельний моніторинг рівнів циклоспорину та відповідно регулювати дозування. Ефавіренц. Поєднане застосування одноразової дози азитроміцину 600 та 400 мг ефавіренцу щоденно протягом 7 днів не спричиняло будь-якої клінічно суттєвої фармакокінетичної взаємодії. Флуконазол. Одночасне застосування одноразової дози азитроміцину 1200 мг не призводить до зміни фармакокінетики одноразової дози флуконазолу 800 мг. Загальна експозиція та T½ азитроміцину не змінювалися при поєднаному застосуванні флуконазолу, проте спостерігалося клінічно незначне зниження Cmax (18%) азитроміцину. Індинавір. Одночасне застосування одноразової дози азитроміцину 1200 мг не зумовлює статистично достовірного впливу на фармакокінетику індинавіру, який приймають у дозі 800 мг 3 рази на добу протягом 5 днів. Метилпреднізолон. У дослідженні фармакокінетичної взаємодії у здорових добровольців азитроміцин суттєво не впливав на фармакокінетику метилпреднізолону. Мідазолам. Одночасне застосування азитроміцину 500 мг/добу протягом 3 днів не спричиняло клінічно значущих змін фармакокінетики і фармакодинаміки мідазоламу в дозі 15 мг. Нелфінавір. Одночасне застосування азитроміцину (1200 мг) та нелфінавіру в рівноважних концентраціях (750 мг 3 рази на добу) спричиняє підвищення концентрації азитроміцину. Клінічно значущих побічних явищ не спостерігалося, тому немає потреби у корекції дозування. Рифабутин. Одночасне застосування азитроміцину та рифабутину не впливало на концентрацію цих засобів у плазмі крові. Нейтропенія спостерігалася у суб’єктів, які приймали одночасно азитроміцин і рифабутин. Хоча нейтропенія була пов’язана із застосуванням рифабутину, причинний зв’язок з одночасним прийомом азитроміцину не був встановлений. Силденафіл. Не отримано доказів впливу азитроміцину (500 мг/добу протягом 3 діб) на значення AUC і Cmax силденафілу або його основного циркулюючого метаболіту у здорових добровольців чоловічої статі. Терфенадин. У фармакокінетичних дослідженнях не повідомлялося про взаємодію між азитроміцином і терфенадином. Не можна виключити можливість такої взаємодії повністю, однак даних про наявність такої взаємодії немає. Теофілін. Відсутні дані щодо клінічно суттєвої фармакокінетичної взаємодії при одночасному застосуванні азитроміцину і теофіліну. Тріазолам. Одночасне застосування азитроміцину 500 мг у перший день та 250 мг другого дня з 0,125 мг тріазоламу суттєво не впливало на всі фармакокінетичні показники тріазоламу порівняно із застосуванням тріазоламу і плацебо. Триметоприм/сульфаметоксазол. Одночасне застосування триметоприму/сульфаметоксазолу подвійної концентрації (160 мг/800 мг) упродовж 7 діб з азитроміцином 1200 мг на 7-му добу суттєво не впливало на Cmax, загальну експозицію чи екскрецію із сечею триметоприму або сульфаметоксазолу. Значення концентрацій азитроміцину в плазмі крові відповідали таким, які спостерігалися в інших дослідженнях\nФармакодинаміка. Препарат є макролідним антибіотиком, який належить до групи азалідів. Молекула утворюється в результаті введення атома азоту в лактонне кільце еритроміцину А. Механізм дії азитроміцину полягає в інгібуванні синтезу бактеріального білка за рахунок зв’язування з 50S-субодиницею рибосом та пригнічення транслокації пептидів. Спектр антимікробної дії азитроміцину. Staphylococcus aureus (метицилінчутливий). Streptococcus pneumoniae (пеніцилінчутливий). Streptococcus pyogenes (групи A). Haemophilus influenzae. Haemophilus parainfluenzae. Legionella pneumophila. Moraxella catarrhalis. Neisseria gonorrhoeae. Pasteurella multocida. Clostridium perfringens. Fusobacterium spp. Prevotella spp. Porphyromonas spp. Chlamydia trachomatis. Streptococcus pneumonia (з проміжною чутливістю до пеніциліну та пеніцилін-резистентний). Enterococcus faecalis. Стафілококи MRSA, MRSE1. 1Метицилінрезистентний золотистий стафілокок має дуже високу поширеність набутої стійкості до макролідів та зазначений тут через рідкісну чутливість до азитроміцину. Фармакокінетика. Абсорбція. Біодоступність після перорального прийому становить приблизно 37%. Cmax у плазмі крові досягається через 2–3 год після прийому азитроміцину. Розподіл. Зв’язування з білками плазми крові варіює залежно від концентрацій у плазмі крові й становить від 12% при 0,5 мкг/мл до 52% — при 0,05 мкг/мл у плазмі крові. При прийомі внутрішньо азитроміцин розподіляється по всьому організму. У фармакокінетичних дослідженнях виявлено, що концентрація азитроміцину в тканинах значно вища (у 50 разів), ніж у плазмі крові, що свідчить про сильне зв’язування азитроміцину із тканинами. Уявний об’єм розподілу в рівноважному стані (VVss) становив 31,1 л/кг. Виведення. Кінцевий T½ із плазми крові повністю відображає T½ із тканин упродовж 2–4 діб. Приблизно 12% в/в дози азитроміцину виводиться у незміненому вигляді з сечею упродовж наступних 3 днів. Особливо високі концентрації незміненого азитроміцину виявлено в жовчі людини. Також у жовчі виявлено 10 метаболітів, які утворювалися за допомогою N- та O-деметилювання, гідроксилювання кілець дезозаміну та аглікону і розщеплення кладинози кон’югата. Порівняння результатів рідинної хроматографії та мікробіологічних аналізів показало, що метаболіти азитроміцину не є мікробіологічно активними\nПідвищена чутливість до азитроміцину, еритроміцину, до будь-якого макролідного чи кетолідного антибіотика, а також до інших компонентів препарату\nЧастота побічних реаакцій визначалася за допомогою таких критеріїв: дуже часто (>1/10), часто (від >1/100 до <1/10), нечасто (від >1/1000 до <1/100), рідко (від >1/10 000 до <1/1000), дуже рідко (>1/10 000), невідомо (не можна визначити з наявних даних)\nІнфекції та інвазії: нечасто — кандидоз, оральний кандидоз, вагінальні інфекції; невідомо — псевдомембранозний коліт\nЗ боку системи крові та лімфатичної системи: нечасто — лейкопенія, нейтропенія; невідомо — тромбоцитопенія, гемолітична анемія\nЗ боку імунної системи: нечасто — ангіоневротичний набряк, реакції гіперчутливості; невідомо — анафілактичні реакції\nЗ боку метаболізму та харчування: часто — анорексія\nЗ боку психіки: нечасто — нервозність; рідко — ажитація; невідомо — агресивність, неспокій\nЗ боку нервової системи: часто — запаморочення, головний біль, парестезія, дисгевзія; нечасто — гіпестезія, сонливість, безсоння; невідомо — синкопе, судоми, психомоторна підвищена активність, аносмія, паросмія, агевзія, міастенія гравіс\nЗ боку органа зору: часто — зорові розлади\nЗ боку органа слуху: часто — глухота; нечасто — порушення слуху, дзвін у вухах; рідко — вертиго. Більшість із цих випадків пов’язані з експериментальними дослідженнями, у яких азитроміцин застосовували у високих дозах протягом тривалого періоду. Відповідно до доступних звітів про подальше медичне спостереження, більшість із цих проблем мали оборотний характер\nЗ боку серця: нечасто — пальпітація; невідомо — тріпотіння-фібриляція шлуночків (torsade de pointes), аритмія, включаючи шлуночкову тахікардію\nЗ боку судин: невідомо — артеріальна гіпотензія\nЗ боку травного тракту: дуже часто — діарея, біль у животі, нудота, метеоризм; часто — блювання, диспепсія; нечасто — гастрит, запор; невідомо — панкреатит, зміна кольору язика\nЗ боку гепатобіліарної системи: нечасто — гепатит; рідко — порушення функції печінки; невідомо — печінкова недостатність (яка рідко призводила до летального наслідку), фульмінантний гепатит, некротичний гепатит, холестатична жовтяниця\nЗ боку шкіри та підшкірної клітковини: часто — висипання, свербіж; нечасто — синдром Стівенса — Джонсона, реакції фотосенсибілізації, кропив’янка; дуже рідко — DRESS–синдром; невідомо — токсичний епідермальний некроліз, мультиформна еритема\nЗ боку скелетно-м’язової системи та сполучної тканини: часто — артралгія\nЗ боку сечовидільної системи: невідомо — гостра ниркова недостатність, інтерстиціальний нефрит\nЗагальні порушення: часто — втома, нечасто — біль у грудях, набряки, нездужання, астенія\nЛабораторні показники: часто — зменшена кількість лейкоцитів, підвищена кількість еозинофілів, знижений рівень бікарбонату в плазмі крові; нечасто — підвищений рівень АсАТ, підвищений рівень АлАТ, підвищений рівень білірубіну в плазмі крові, підвищений рівень сечовини в плазмі крові, підвищений рівень креатиніну в плазмі крові, зміна показників калію в плазмі крові; невідомо — подовження Q–T-інтервалу на ЕКГ\nАзитроміцин загалом ефективний у лікуванні при стрептококовій інфекції в ротоглотці, щодо профілактики ревматичної атаки немає жодних даних, які демонструють ефективність азитроміцину. Препаратом вибору для лікування фарингіту/тонзиліту, зумовленого Streptococcus pyogenes, та профілактики ревматичної атаки є пеніцилін. Реакції гіперчутливості. При застосуванні азитроміцину повідомлялося про рідкісні серйозні алергічні реакції, включаючи ангіоневротичний набряк, анафілаксію (у поодиноких випадках — з летальним кінцем), DRESS-синдром. Деякі з цих реакцій спричиняли рецидивні симптоми й потребували тривалішого спостереження і лікування. Розвиток суперінфекції. Азитроміцин може спричинити розвиток суперінфекції. При застосуванні препарату слід проводити спостереження щодо ознак суперінфекції, спричиненої нечутливими організмами, включаючи грибки. Подовження інтервалу Q–T. Подовження серцевої реполяризації та інтервалу Q–T, яке підвищує ризик розвитку серцевої аритмії та тріпотіння-фібриляції шлуночків (torsade de pointes), спостерігалося при лікуванні іншими макролідними антибіотиками. Подібний ефект азитроміцину не можна повністю виключити у пацієнтів із підвищеним ризиком подовженої серцевої реполяризації. Препарат необхідно застосовувати з обережністю пацієнтам:. Діарея, асоційована з Clostridium difficile (C. difficile) (CDAD). При застосуванні майже всіх антибактеріальних засобів, включаючи азитроміцин, повідомлялося про CDAD, серйозність якої варіювалася від слабо вираженої діареї до коліту з летальним кінцем. C. difficile продукує токсини А і В, що спричиняють розвитку CDAD. Штами C. difficile, що гіперпродукують токсини, є причиною підвищеного рівня захворюваності та летальності, оскільки ці інфекції можуть бути резистентними до антимікробної терапії та потребувати проведення колектомії. Необхідно мати на увазі ймовірність розвитку CDAD у всіх пацієнтів із діареєю, спричиненою застосуванням антибіотиків. Потрібно ретельно вести історію хвороби, оскільки CDAD можлива впродовж 2 міс після прийому антибактеріальних препаратів. Якщо виникає підозра на псевдомембранозний коліт, слід негайно припинити застосування препарату та розпочати специфічну терапію. Гепатотоксичні реакції. Під час застосування азитроміцину повідомлялося про випадки фульмінантного гепатиту, що спричиняє небезпечне для життя порушення функцій печінки. Можливо, деякі пацієнти в анамнезі мали захворювання печінки або застосовували інші гепатотоксичні лікарські засоби. Слід проводити аналізи/проби функцій печінки в разі розвитку симптомів дисфункції печінки, наприклад астенії, що швидко розвивається та супроводжується жовтяницею, темною сечею, схильністю до кровотеч або печінковою енцефалопатією. У разі виявлення порушень функції печінки застосування препарату необхідно припинити. Препарат слід застосовувати з обережністю у пацієнтів із серйозними захворюваннями печінки, оскільки печінка є основним шляхом виведення азитроміцину. Застосування у пацієнтів із порушеннями функції нирок. У осіб із серйозною дисфункцією нирок (швидкість клубочкової фільтрації <10 мл/хв) спостерігалося 33% збільшення системної експозиції з азитроміцином. Препарат слід застосовувати з обережністю у цих пацієнтів. Застосування у пацієнтів із myasthenia gravis. При застосуванні азитроміцину повідомлялося про загострення симптомів міастенії гравіс або про новий розвиток міастенічного синдрому. Застосування у пацієнтів із непереносимістю лактози. Препарат містить лактозу, тому його не слід застосовувати у пацієнтів із рідкісними спадковими формами непереносимості галактози, недостатністю лактази або синдромом глюкозо-галактозної мальабсорбції. Застосування у період вагітності та годування грудьми. Вагітність. Відсутні адекватні та добре контрольовані дослідження у вагітних. Препарат слід застосовувати у період вагітності лише за життєвими показаннями. Період годування грудьми. Невідомо, чи проникає азитроміцин у грудне молоко. Тому в період годування грудьми препарат слід застосовувати лише тоді, коли очікувана користь для жінки перевищує потенційний ризик для дитини. Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні транспортними засобами чи роботі з іншими механізмами. Дані щодо впливу азитроміцину на здатність керувати транспортними засобами чи працювати з іншими механізмами відсутні\nПри температурі не вище 30 °С у захищеному від світла місці\nДніпро-БАЖАЄМО ЗДОРОВ’Я-127.95 грн./уп.\nЗапоріжжя-БАЖАЄМО ЗДОРОВ’Я-91.50 грн./уп.\nІвано-Франківск-АПТЕКА БАМ-108.95 грн./уп.\nКиїв-БАЖАЄМО ЗДОРОВ’Я-86.90 грн./уп.\nМиколаїв-БАЖАЄМО ЗДОРОВ’Я-127.95 грн./уп.\nОдеса-АПТЕКА АКС СОЦІАЛЬНА-85.45 грн./уп.\nПолтава-АПТЕКА БАМ-121.50 грн./уп.\nСуми-БАЖАЄМО ЗДОРОВ’Я-127.90 грн./уп.\nХерсон-БАЖАЄМО ЗДОРОВ’Я-126.98 грн./уп.\nХмельницький-БАЖАЄМО ЗДОРОВ’Я-127.95 грн./уп.\nЧернігів-БАЖАЄМО ЗДОРОВ’Я-84.50 грн./уп.


Platycladus orientalis (L.) Franco. 'Aurea'\nПлосковеточник восточный (Биота восточная) ф. золотистая\nШирокогілочник Platycladus Spach.\nГори північного Китаю.\nКущеподібна форма широкогілочника східного (Platycladus orientalis (L.) Franco.) з густою яйцеподібною кроною, яка складається з багатьох плоских віялоподібних пагонів («пластин»), розташованих у вертикальній площині. Найчастіше – це багатостовбурна рослина, яка досягає висоти 1-1,5 м і до 0,7 м завширшки. У молодих рослин крона яйцеподібно-пірамідальна, дорослі екземпляри мають більш округлішу крону, в більшості випадків неправильної (нестрогої) форми. Кора стовбура тонка, червонувато-коричнева, пластинчата. Пагони жовтувато-червонуваті, сплюснуті.\nЦе однодомна рослина. Шишки 10 - 15 мм завдовжки, з 6-8 супротивними, на вершку гачкоподібними лусками, спрямовані вгору; незрілі - голубувато-зелені, дозрілі - сухі, здебільшого червонувато-коричневі.\nХвоя золотистого або золотисто-зеленого забарвлення; лускоподібна, яйцеподібно-ромбічної форми, до 1 мм завдовжки. Зимове забарвлення хвої більш насиченого помаранчево-рудого відтінку.\nЦвітіння у березні - квітні.\nДосить повільноростуча рослина. Надає перевагу сонячним або трохи затіненим місцям, при посадці в тіні золотисто-жовте забарвлення змінює на світло-зелене. Невибаглива рослина до ґрунту, але чутлива до нестачі вологи у ґрунті, проте і надлишок буде позначатися на кореневій системі; рослина має не високу зимостійкість, потребує укриття на зиму.\nПридатна для групових і одиночних посадок у всіх типах багаторічних декоративних насаджень.


Запуск гри "Цілі сталого розвитку" - : деловой новостной сайт Дело Украина\nНовости компаний 09 июня, 13:06\nЗапуск гри "Цілі сталого розвитку"\n9 червня Мережа Глобального Договору ООН в Україні запускає гру "Sustainable Development Goals". Запрошуємо зіграти в неї всіх охочих\nГра "Sustainable Development Goals" є унікальною розробкою Глобального договору ООН. Україна отримала ексклюзивне право на поширення та адаптацію цих матеріалів. Онлайн-версію гри розробила команда BestApp, яка складається з випускників програми ІТ nation, реалізованої Глобальним договором ООН в Україні в 2020 році. Команда започаткувала власний IT-бізнес і наймає працівників не лише з України.\nМета гри — зацікавити темою сталого розвитку якомога ширше коло людей, а також дати можливість перевірити обізнаність з Цілями сталого розвитку тим, для кого ця тема не є новою. Гру рекомендовано для викладачів університетів, студентів, які вивчають курси, пов’язані зі сталим розвитком, а також усім зацікавленим у цій сфері.\nЗа правилами гри, гравці кидають виклик один одному, намагаючись досягти ЦСР до 2030 року. Так, у ході гри вони отримують базові знання про 17 Цілей, викладених у вигляді якісних та кількісних завдань на наступні роки. Мета — досягти Цілей сталого розвитку до 2030 року, давши правильні відповіді на 20 запитань, що в сумі принесуть 100 балів.\nПеред проходженням гри ми рекомендуємо пройти ознайомчий сертифікований курс від Глобального договору ООН про Цілі сталого розвитку, який дасть вам базові знання про ЦСР та 10 Принципів ГД ООН, а також допоможуть показати кращий результат у грі. Курс доступний після реєстрації на сайті гри у розділі "Корисні посилання".\nКонтакти для медіа: менеджерка з комунікацій Глобального договору ООН в Україні Марина Сніжинська: +38 (097) 719 63 40,\nУкраїнська Асоціація професіоналів у сферах GR та лобізму провела Міжнародний GR Форум\nЯк продати землю вигідно. В Україні створили онлайн-помічник LandInvest для землевласників\nБезопасная косметика: основы выбора


Як залишатися фізично активною під час вагітності\n1 Проконсультуйтеся у лікаря, чи можна продовжувати займатися спортом, використовуючи свою поточну програму вправ. Якщо до цього ви не займалися спортом, запитайте дозволу для простих занять під час вагітності, щоб підтримувати форму.\n2 По можливості, виконуйте щодня розтяжки і несилові вправи. Вчені стверджують, що гімнастика покращує настрій, зменшує загальну кількість больових симптомів під час вагітності, знижує інтенсивність болю в області попереку, а також полегшує виношування і пологи. Прискорене кровообіг також знижує (і навіть запобігає) набряклість, від якої страждає більшість вагітних.\n3 Направте зусилля на зміцнення м'язів ніг і поперекового відділу. Так ви зменшите болі в спині, викликані збільшенням ваги з-за росту плода. Для цієї мети непогано підходять деякі комплекси пілатес.\n4 Щодня ходите пішки не менше 30 хвилин. Ходьба знижує збільшення ваги приблизно на 8%. Також, у деяких вагітних ходьба природним шляхом зменшує ранкову нудоту і блювоту.\nПерші 10 хвилин йдіть в повільному режимі, роблячи короткі кроки.\nУскорьтесь до швидкого кроку і продовжуйте в цьому ритмі приблизно 1 хвилину.\nПерейдіть на ще більш швидкий крок і йдіть ще 1 хвилину.\nВикористовуйте під час ходьби дихальні практики.\nПовторіть попередній цикл 6 разів, якщо це можливо.\nВ кінці потрібно трохи охолонути, пройшовши в повільному режимі приблизно 5 хвилин (можна замінити комплексом розтяжок)\n5 Запишіться на заняття йогою для вагітних, щоб зберігати гнучкість, поліпшити рівновагу і підтримувати м'язи в тонусі. Крім того, йога навчить вас розслаблятися, використовуючи глибоке дихання, і ця практика стане у нагоді під час переймів та пологів.\n6 Користуйтеся біговою доріжкою.\nПеред тим, як стати на бігову доріжку, вагітна жінка обов'язково повинна розігріти м'язи, одночасно виконуючи дихальні вправи.\nПісля розігріву зробіть прості розтяжки ніг, шиї і спини.\nВиконавши достатній комплекс для розігріву, перейдіть на повільну ходьбу на біговій доріжці.\nПоступово збільшуйте швидкість до комфортного рівня, намагаючись не переходити на біг (для цього необхідно дозвіл лікаря, яке звичайно дається тільки тим жінкам, які до вагітності вели активний спосіб життя і просто продовжують заняття бігом).\nЗійдіть з доріжки, коли відчуєте, що навантаження вже достатня або не вистачає дихання. Ніколи не напружуйтеся занадто сильно, краще обмежити ходьбу на тренажері 10-15 хвилинами за один раз.\nХарчуйтеся цільними і поживними продуктами. Це важливий фактор, що впливає на ваше самопочуття і зростання плоду. Чим краще себе відчуває майбутня мама, тим більше у неї сил і енергії для активного життя.\nПроконсультуйтеся у кваліфікованого медичного фахівця щодо безпечної тренувальної програми.\nНе використовуйте ніяких харчових добавок, не проконсультувавшись у фахівця.


Як у степу зростає військове містечко – АрміяInform\nЯк у степу зростає військове містечко\nНа території 235-го міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів, що на Миколаївщині, триває будівництво військової інфраструктури, зокрема гуртожитків покращеного типу для військовослужбовців-контрактників Збройних Сил України.\nТрохи більше року тому на цьому місці був голий степ, а тепер тут зведено 2 корпуси майбутніх гуртожитків. На 75% завершено внутрішні роботи, підведені всі необхідні комунікації.\nНа сьогодні завершуються роботи, щодо встановлення протипожежної й, навіть, сигналізації з детектором метанового газу. Наразі на об’єкті працюють 32 будівельники, з наступного тижня до них приєднаються ще 20, які працювали на будівництві гуртожитків для морських авіаторів.\nЗа словами представника забудовника, якщо фінансування буде стабільним, як і сьогодні, тобто на 100%, то до кінця року вони повністю завершать усі роботи. А це зі свого боку дозволить у найближчому майбутньому більше ніж 400 військовослужбовцям-контрактникам, які проходять служби на полігоні, заселитися у комфортні гуртожитки.\nЖитло для військовослужбовців, Новини


У Франківську кандидати у Президенти знову приховано агітують у день тиші. ФОТО | Курс\nСуспільство 16:18, 20.04, 2019\nУ суботу, в “день тиші” перед другим туром виборів президента, на вулицях українських міст продовжує перебувати зовнішня реклама без вихідних даних, що за стилем нагадує агітацію кандидатів у президенти Володимира Зеленського та Петра Порошенка. Така є і на вулицях Івано-Франківська.\nРух ЧЕСНО знову фіксує у передвиборчий "день тиші", який настав опівночі 20 квітня, зовнішню рекламу без вихідних даних, що за стилем нагадує агітацію кандидатів у Президенти Володимира Зеленського та Петра Порошенка. Нагадаємо, що формально така реклама не є порушенням виборчого законодавства.\nВодночас частину агітації все-таки прибрали. В Івано-Франківську багато площин, де була розміщена агітація, вже порожні або заклеєні. Водночас більшість тієї реклами, що залишилася, нагадує агітацію Порошенка.\nЦей меседж був притаманний агітації екс-кандидата у Президенти від партії УКРОП Олександра Шевченка, який у другому турі підтримав Зеленського. Нагадаємо, Рух ЧЕСНО ідентифікував Шевченка як одного з технічних кандидатів Зеленського, а борди "УКРОПівця" мали на меті понижувати рейтинг Порошенка.\nагітація день тиші вибори Президента


13-16 травня в місті Київ відбувся Чемпіонат України з рукопашного бою серед юніорів та юнаків. В чемпіонаті брали участь 19 областей, 670 спортсменів, віком від 10 років. Нашу область представляли міста Житомир та Бердичів. З нашого міста виступало 12 спортсменів ДЮСШ. Для деяких змагання такого високого рівня були вперше. Кожен поєдинок проходив в запеклій боротьбі. Перемогу вибороли спортсмени які добре тренувались та мали велику жагу до перемоги.\n1 місце: Гаращук К. За перемогу та за майстерно проведенні поєдинки був визнаний кращим бійцем у віковій категорії до 14 років.\n2 місце: Грасс М., Коваленко К.\n3 місце: Оладько О., Шкапич В., Сидоренко Д.\nВисловлюємо подяку за відмінну роботу колективу тренерів ДЮСШ та Начальнику відділу у справах сім’ї, молоді та спорту Радомишльської райдержадміністрації О.В. Гончаренко. Також хочемо подякувати Дургаряну А.М., керівнику ДП "Радомілк" за подарований нашим спортсменам ліцензійний шолом Німецького виробництва для виступів на Європейських та Світових Чемпіонатах.


Як зберегти здоров’я і молодість: Поради особистого дієтолога Єлизавети II – Територія інтелекту\nКоролеві Великобританії Єлизаветі II вже 94, але за рік вона встигає відвідати кілька тисяч світських і ділових зустрічей і все ще бере участь в прийнятті найважливіших рішень з управління країною. Запорука її гарного самопочуття – не тільки відмінне здоров’я, але і професійна допомога. На щастя для нас, один з особистих лікарів Її Величності, доктор Мосараф Алі, поділився своїми секретами з широкою аудиторією.\nМи виписали найважливіші тези з книги особистого дієтолога Єлизавети II «Практики Сходу і Заходу для здоров’я і довголіття». Це базові принципи здорового способу життя, на які орієнтуються члени королівської сім’ї.\n5 порад з книги особистого лікаря королівської сім’ї\nПри правильному способі життя 80% хвороб не вимагають втручання лікарів\nГоловне, що доктор Алі намагається донести в своїй книзі, – якщо ви здорові, з багатьма проблемами ваш організм в змозі впоратися сам. Застуди, порізи, незначні запалення, травми і навіть переломи – в здоровому тілі все це проходить швидко і з мінімальною участю лікарів.\nНаше завдання – утримувати своє тіло в порядку, щоб воно могло справлятися із зовнішніми і внутрішніми атаками.\nХороший апетит: здорові люди не відчувають до їжі ні відрази, ні сильного бажання. Вони харчуються регулярно і з задоволенням.\nЗморшки, кола під очима та інші «вади» не завжди говорять про проблеми. У всіх нас різні гени і фізіологічні особливості, які визначають швидкість старіння і вираженість його ознак. Той факт, що одна людина виглядає трохи старшою за свій вік, не означає, що її здоров’я гірше.\nПорада: в першу чергу звертайте увагу на зовнішні ознаки проблем зі здоров’ям. Якщо ви стали швидше втомлюватися, гірше спати, менше їсти або, навпаки, переїдати – все це привід звернутися до лікаря.\nНаявність проблем зі здоров’ям можна визначити за язиком\nЯзик – відмінний індикатор того, що відбувається всередині організму. По ньому можна визначити наявність неполадок:\nЧервоний кінчик язика часто говорить про проблеми з серцем і надмірне вживання швидких вуглеводів – шоколаду та інших солодощів.\nСірий наліт часто супроводжує запори і говорить про погану роботу кишечника.\nГлибокі лінії на язику говорять про наявність виразки або гострого гастриту.\nПорада: хоча б іноді показуйте собі язик, коли дивитесь у дзеркало. Якщо змінився його колір, з’явився наліт або нерівності – це привід звернутися до лікаря.\nПоради по харчуванню для англійської королеви\nПо можливості вибирайте фермерські продукти.\nЇжте достатньо білка. Вегетаріанцям замінити тваринний білок може тофу, сир, мигдальне молоко та інше.\nЗамініть фруктові соки на сік з моркви, селери, яблука і імбиру.\nВідмовтеся від дріжджових продуктів, смажених страв, сиру, грибів і цитрусових (крім апельсинів і мандаринів). Їжте якомога менше солі.\nРаз в тиждень практикуйте розвантажувальний день: їжте тільки фрукти і овочеві супи і пийте воду.\nПорада: стежте за своїм раціоном. Можливо, фермерські продукти доступні і не всім, але відмовитися від копчених, смажених страв, фастфуду та шкідливих закусок під силу кожному.\nВажливі не тільки кількість і якість споживаної їжі, але і час її прийому. Доктор Алі дає наступні поради щодо складання щоденного раціону:\nВранці їжте легкі, але багаті білком продукти: яйця, мигдаль, сир. Їх відмінно доповнять фрукти, каші з будь-яких злаків і йогурти.\nОбід, а не сніданок повинен бути найкалорійнішим прийомом їжі. Краще сполучення – овочі + білки + вуглеводи. Наприклад: салат, індичка на пару і картопля. На обід можна з’їсти не дуже солодкий десерт.\nВечеря повинна бути легкою, бажано закінчити її до 19: 00-20: 00. Уникайте гострої, важкої їжі і солодощів – вони довго перетравлюються і погіршують сон.\nПорада: заздалегідь складайте меню на тиждень і беріть з собою на роботу здорову їжу. «Важкі» страви намагайтеся з’їсти в першій половині дня.\nДоктор Алі в своїй книзі радить просту вправу, яка допоможе тримати спину рівно, – «техніку Олександра»:\nПіднімайте підборіддя, поки не відчуєте, що з м’язів плечей і шиї пішла напруга.\nПорада: використовуйте «техніку Олександра», як тільки відчуєте напругу в м’язах спини, шиї або плечей. Повторюйте її регулярно, щоб сформувати правильну поставу.\nВиявляється, принципи здорового способу життя королівських осіб не так вже й складні і цілком підходять для кожного. А у вас є перевірені рецепти, як виглядати і відчувати себе на всі сто?


5.2. Суспільний і економічний лад - Бібліотека BukLib.net\nГоловна Економіка Економічна історія України і світу 5. Особливості соціально-економічного розвитку земель Київської Русі у період феодальної роздробленості (XII-XIV ст.) 5.2. Суспільний і економічний лад\n5.2. Суспільний і економічний лад\nУ XII — XIII ст. зберігалися спільні для всіх частин Русі риси економічного побуту. Тотожною в усіх князівствах та землях була й суспільна структура. Найбільшими власниками землі були князі, що помітно виділяло їх з кола інших феодалів. Князівський домен (община) був найважливішим\nджерелом прибутків, які забезпечували існування князя, а також його багаточисельних слуг, дозволяли утримувати надійний апарат управління та збройні сили, які безпосередньо перебували у віданні князя.\nЗ розвитком феодальних відносин пов'язано кількісне зростання, подальше зміцнення економічної могутності та політичного становища такої групи феодалів, як бояри. Бояри були власниками великих вотчин. Багато бояр були вихідцями з князівської дружини, які отримали від князя земельні дарування. Потім розмір вотчин зростав за рахунок насильницького захоплення общинних земель. Інша частина великих землевласників була представлена так званими земськими боярами — нащадками родоплемінної знаті. Відома частина представників як однієї, так'і іншої групи боярства знаходилася на службі у князя. Великого значення не тільки в ідеологічній, айв економічній сфері життя, почало набувати духовенство. Церковні землеволодіння за своїми розмірами не поступалися боярським вотчинам. Церква і монастирі, подібно до феодалів, захоплювали общинні землі.\nВ період панування вотчинного господарства помітного значення набуває помісне або умовне землеволодіння. Князі, бояри, монастирі все частіше запрошували до себе на військову службу різноманітний люд: молодших князівських і боярських дітей, феодалів, що розорилися. За несення служби землевласники наділяли їх ділянками землі - "помістями" - в умовне володіння, тобто на період несення служби. Із такої категорії людей формувався певний прошарок "служилих людей", які по відношенню до селян набували таких же прав, як і феодали. Зазвичай феодали направляли служилих людей в свої віддалені землі управляючими, організаторами виробництва і за це були змушені надавати їм частину свого володіння у формі помістя на певних умовах. Пізніше феодали стали надавати служилим людям, як у винагороду, право збирати з селян податок ("корми"), що приводило до посилення економічної залежності населення. Служилі люди складали так званий "двір" князів і бояр, тому пізніше їх стали називати "дворянами".\nУ ХП-ХІП ст. відбулися істотні зрушення в розвитку провідної галузі господарства Русі — землеробства. Змістом соціально-економічного процесу був розвиток феодально-кріпосницьких відносин — зростання феодального і церковного землеволодіння і феодальної залежності смердів. У період феодальної роздробленості основна маса селян-смердів із вільних\nземлеробів-общинників перетворилася на оброблювачів земель, привласнених князем, боярами і церквою. Таким чином, смерди втрачали господарську самостійність та особисту свободу. В умовах низького рівня техніки землеробства вотчинники були позбавлені можливості організовувати власні господарства, тому основну частину вотчини — "сеньйорії" — становили селянські господарства, які сплачували феодалам натуральну ренту — оброк.\nНатуральна рента гарантувала певну господарську самостійність давньоруського селянина. Він був зацікавлений у результатах своєї праці, а це підвищувало її продуктивність, забезпечувало в кінцевому підсумку подальший економічний розвиток Давньої Русі.\nВ період феодальної роздробленості не втрачало свого значення застосування в господарстві феодалів праці холопів, їх примушували працювати в будинку господаря, займатися вотчинним ремеслом, а також обробляти орні землі, що належали боярам. Розвиток феодальних відносин вів до певного зростання кількості й таких холопів, яких феодали-землевласники наділяли землею, примушуючи їх цю землю обробляти. Тим самим створювалися умови для скорочення цієї категорії майже безправного населення Русі та еволюції в бік фе-одально залежного населення.\nВнаслідок господарського піднесення в досліджуваний період розбудовуються міста — ремісничі й торговельні центри. Зростання їхньої ролі зумовлювалося поглибленням суспільного поділу праці, пожвавленням ремесла і торгівлі. Столиця Русі -Київ — і в цей час розвивалася, її площа збільшувалася, а населення досягло 50 тис. чоловік. Це було одне з найбільших міст не лише Русі, а й усієї середньовічної Європи. Протягом XII -першої половини XIII ст. у Києві зведено близько 20 кам'яних будівель культового, цивільного, оборонного характеру. Швидко зростали також великі міста — центри земель: Володимир-на-Клязьмі, Перемишль, Галич, Турів, Полоцьк, Новгород, Володи-мир-Волинський, Чернігів, Новгород-Сіверський та ін.\nУ XII - першій половині XIII ст. економічне і політичне посилення міст сприяло утвердженню феодальної роздробленості. Надалі із зростанням суспільного поділу праці й розвитку економічних зв'язків міста виступають як опора сил централізації, що привело в подальшому до утворення єдиної держави.\nа й зміцнювалися економічні, політичні, культурні зв'язки. В народних масах не згасало почуття єдності Русі, що, зокрема, відбивалося в усній народній творчості та літературі. Православна церква також виступала за політичну єдність, хоча й залишалася ідеологічною опорою князівсько-боярської верхівки.


Статті про ягідні кущі | Блог Аптека Садівника\nОстанніми роками ягідні кущі набувають популярності серед садівників завдяки високій рентабельності вирощування. Ягідники цінують як господарі, у кого мало місця на ділянці, так і ті, хто відводить великі площі під високоврожайні товарні сорти для продажу.\nСучасну садову ділянку в Україні важко уявити без ягідних культур. Під ягідні кущі виділяють добре освітлене місце з родючим ґрунтом і захистом від протягів. Оптимальна висота розташування ґрунтових водоносних пластів становить не менше 1 метра.\nЯгідні чагарники для саду висаджують на постійне місце навесні або восени. Культури в горщиках або контейнерах придатні до посадки та в літній сезон. Рослини з відкритим корінням треба обирати після ретельного огляду. Дворічний саджанець мусить мати 3–5 добре розвинених гілок. Нормальна довжина 2–4 бічних відростків коренів становить 15–20 см. Підсохлі кінчики бажано обрізати. Щоб захистити коріння підземних шкідників, варто замочити їх у розчині протруйника «Антихрущ». Час обробки становить 1–2 години. Також ефективно пролити прикореневу зону ґрунту робочим розчином препарату.\nДля посадки необхідно викопати яму розміром більше параметрів кореневої системи саджанця. Корінці рекомендується розправити на сформованому земляному пагорбі, рясно полити рослину й засипати підготовленим ґрунтом із додаванням органічних добрив. Надалі варто підгодовувати плодові кущі для дачі комплексом мікроелементів «Авангард NPK+M/E Плодово-ягідні». Живильні речовини в хелатній формі надходять у клітини культури через кілька годин після позакореневої обробки.\nПро те, як правильно доглядати за ягідними рослинами, розповідають агрономи компанії «Аптека Садівника». Запропоновані в магазині препарати для підживлення рослин, лікування і профілактики найпоширеніших хвороб, знищення шкідників розроблені українським виробником Укравіт з урахуванням місцевих умов вирощування культур, кліматичних аномалій, характеристик ґрунту.\nВиди ягідних кущів\nЯгідні чагарники, список яких щорічно оновлюється, користуються величезною популярністю в садівників.\nНайбільш часто люди обирають чорну, червону або білу смородину, ароматну малину, вітамінну лохину, великі плоди аґрусу.\nКористуються незмінною популярністю різні сорти столового і винного винограду.\nНабирає число шанувальників урожайний кизил, оригінальні за формою й забарвленням ягоди жимолості, гібридні рослини йошти.\nГород не обходиться без ягід полуниці та суниці.\nУсе частіше на садових ділянках з’являються ліани актинідії, лимонника.\nКультурні сорти глоду, бузини, горобини також відвойовують своє місце на ділянці.\nЯкщо місця достатньо, варто посадити колючу обліпиху, ягоди якої містять багато вітамінів і корисних компонентів. На 1–2 жіночих рослини бажано придбати один чоловічий запильник.\nКислоплідний барбарис прикрашає ділянку своїм зовнішнім виглядом.\nПосадкові ями готують за кілька тижнів до заходу, щоб земля встигла осісти. На одному місці чагарник може рости 5–15 років, залежно від виду. Обов’язкова умова — хороше освітлення рослини. Недолік сонячного світла й тепла призводить до втрати врожайності. У разі посадки на схилі, коріння рослини перешкоджає зрушенню ґрунту.\nСадять ягідні чагарники на відстані 0,5–1,0 метра один від одного. Між рядами бажано залишити 1,5–3,5 метра. Рослини, що окремо стоять, утворюють потужний, розлогий кущ, який рясно плодоносить. Можна формувати з чагарника живопліт, розміщуючи культури уздовж периметра дачної ділянки для збирання урожаю, якщо різні види ягідних кущів висаджені вздовж садових доріжок.\nШвидко розмножити сорти, що сподобалися, можна за допомогою живцювання, ділення куща, вирощування вертикальних і горизонтальних відводків.\nЩоб культури залишалися здоровими та рясно плодоносили, необхідний регулярний догляд за кущами:\n● розпушування у прикореневій області та міжрядь;\n● достатній за обсягом полив, щоб промочити землю на 0,6–0,8 метра;\n● мульчування ґрунту під кущами дає змогу економно витрачати вологу;\n● післяпосадкова обрізка рослин стимулює ріст бічних плодоносних пагонів;\n● регулярна підгодівля мікроелементами сприяє продовженню періоду плодоношення, посилення щорічного приросту пагонів.\nТакож догляд за кущами містить в собі знищення бур’янів, особливо багаторічних трав, що розмножуються вегетативно. Для обробки міжрядь можна застосовувати гербіциди суцільної дії («Антибур’ян», «Галант», «Гліфовіт Екстра»), намагаючись не потрапляти розчином на культурні рослини.\nПід час формування чагарників необхідно враховувати вік плодоносних гілок. У смородини потрібно видалити гілки старше 5 років, залишивши 8–15 різновікових пагонів. Омолоджуючий ефект досягається у разі обрізання під корінь усіх гілок. Виконання заходу в 3 етапи забезпечує часткове плодоношення культури.\nХвороби та шкідники ягідних кущів\nЩоб отримувати повноцінний регулярний урожай, необхідний постійний догляд за рослинами. Проводиться обробка ягідних кущів навесні проти поширених шкідників культури. Профілактичні обприскування фунгіцидами запобігають розвиткові багатьох захворювань грибкової, бактеріальної та вірусної природи. Щоб не чекати появи ознак профільних хвороб, необхідно обробляти рослини з інтервалом в 10–14 днів такими фунгіцидами: «Фундазим», «Цілитель», «Страж», «Захисник», «Інферно», «Гарт». Препарати рекомендується чергувати, щоб виключити звикання.\nЩоб не допустити пошкодження ягідників комахами шкідниками, розроблена комплексна система захисту рослин. Враховуються періоди польотів комах, час відкладання яєць, вихід ненажерливих личинок і гусениць. Скориставшись інструкціями та рекомендаціями, можна зберегти вирощений урожай:\n● проти зимуючих кліщів і попелиці кущі обробляють до розпускання бруньок розчином препарату «Захват Ойл»;\n● в період початку цвітіння варто обробити рослини засобами «Антикліщ Про» і «Фас», знищуючи попелицю, галиць, кліщів і пильщика;\n● наприкінці цвітіння рослини обробляють розчином «АТО Жук»;\n● під час наливанні ягід, розчин інсектициду «Антигусінь» ефективно знищує склівку і попелицю;\n● бажано повторити обробку й після збору врожаю.\nОбробка ягідних кущів восени інсектицидами та фунгіцидами ліквідує гнізда зимуючих шкідників і збудників хвороб. Рекомендується обрізати та ліквідувати пошкоджені шкідниками пагони. Прикореневу зону мульчують перегноєм, щоб захистити культури від вимерзання.


День працівників архівних установ – Профспілка працівників державних установ м. Києва\nІнформація щодо Реєстру неприбуткових організацій Щодо звітності профспілкових організацій Увага!!! Замовлення дитячих новорічних подарунків Опитування щодо ефективності колективного договору\nКиївський міський комітет профспілки працівників державних установ щиро вітаємо колектив Державної архівної служби України з професійним святом!\nБережно піклуючись про документальні свідчення історії, ви виконуєте важливу суспільну справу. Адже збереженням історичної пам’яті українського народу, ви єднаєте її нерозривним зв’язком із сьогоденням і майбутнім.\nСучасні архіви є не тільки доказом і практично єдиним свідком історії становлення та розвитку держави, але і колосальним інформаційним ресурсом, який має безцінне історичне, наукове і культурне значення.\nВід імені багатотисячного колективу ваших колег та однодумців – членів профспілки працівників державних установ Києва – щиро бажаємо вам та вашим родинам міцного здоров’я, миру, щастя, та вдячності від прийдешніх поколінь за вашу копітку працю.\nдержавних установ міста Києва Віталій Почтовий\nПрезидією Київського міського комітету профспілки працівників державних установ проводиться робоча поїздка оздоровчими...\nПрийміть сердечні вітання з нагоди професійного свята – Дня працівника соціальної сфери!...\nШановні голови об’єднаних та первинних профспілкових організацій! 18 листопада Київським міським комітетом...\nНапередодні Дня автомобіліста та дорожника, за запрошенням членських організацій, відбулось привітання трудових...\nШановні автомобілісти! Сердечно вітаємо вас із професійним святом – Днем автомобіліста і...\n25 жовтня в приміщенні Київського міського комітету відбувся навчальний семінар для голів...


ГЛОБАЛЬНА МЕРЕЖА ІНТЕРНЕТ, її СЛУЖБИ. ВСЕСВІТНЄ ПАВУТИННЯ 👍, Науковий портал Predmety.in.ua\nHome ⇒ 📕Інформатика ⇒ ГЛОБАЛЬНА МЕРЕЖА ІНТЕРНЕТ, її СЛУЖБИ. ВСЕСВІТНЄ ПАВУТИННЯ\nПопередницею мережі інтернет була\nмережа ARPANET, створена урядовою агенцією ARPA (англ. Advanced Research Projects Agency – агенція перспективних дослідницьких проектів) Міністерства оборони США. Днем народження ARPANET вважається 29 жовтня 1969 року, коли відбувся перший пробний сеанс зв’язку між комп’ютерами Каліфорнійського університету в Лос-Анджелесі та Стенфордського дослідницького інституту в Пало-Альто (США). І хоча після передачі двох символів зв’язок перервався, із цього почалася історія Інтернету.\nДля перегляду веб-сторінок призначені спеціальні програми – веб-браузери (англ. browse – переглядати, пастися). Прикладами браузерів та інші. Найпопулярнішим в Україні у 2013 році, за даними компанії Bigmir)net, був браузер Google Chrome, який і будемо вивчати.\nГЛОБАЛЬНА МЕРЕЖА ІНТЕРНЕТ, її СЛУЖБИ. ВСЕСВІТНЄ ПАВУТИННЯ - Інформатика\nPrevious Post: Поясніть зміст парадокса А. Сміта про воду й алмаз. Як пропонував пояснити цей парадокс К. Менгер?\nNext Post: Послідовність підготовки промови


Алла Пугачова має двійника: Галкін виставив фото - Today.ua\nГоловна Шоу-бізнес “Не та“ Пугачова: Галкін виставив в Мережі фото двійника замість дружини\n“Не та“ Пугачова: Галкін виставив в Мережі фото двійника замість дружини\n19:03, 15 бер, 2020\nАлла Пугачова, яка останнім часом дуже захопилася пластикою обличчя і фотошопом, вже не раз викликає бурхливу реакцію Мережі через свою молоду зовнішність. Хоча, за словами самої Примадонни, вона не вдавалася до радикальних оперативних втручання у свою зовнішність, багато шанувальників підозрюють, що нещодавно вона вдалася до чергового омолодження, що не забарилося позначитися на її обличчі.\n70-річна Пугачова тепер виглядає надзвичайно молодо, однак на себе колишню вона мало схожа. Просто вийшло два зовсім різні обличчя. Через це в Мережі циркулюють плітки, що на багато світських заходів замість зірки ходить її двійник, як дві краплі води, схожий на Примадонну. Подейкують навіть, що цей двійник чоловік. Втім, багато хто вважає, що у співачки не один, а кілька "дублерів".\nІ ось одного, або одну з них запідозрили на фото, яке Максим Галкін виставив у себе в Instagram. Він опублікував до 8 березня невелику відеопідбірку зі знімків "дівчаток" своєї сім'ї.\n"Окремі вітання чудовим дівчаткам моєї сім'ї @alla_orfey, @orbakaite_k, @claudiazemtsova і Лізочка! Я на гастролях, але подумки з вами, будьте щасливі!", - підписав відео Максим Галкін.\nНа фото – Крістіна Орбакайте з дочкою Клавдією, Алла Пугачова з Крістіною і, звичайно ж, Алла Пугачова з їхньою спільною дитиною – Лізою.\nСаме це фото, де співачка тримає на руках ще зовсім маленьку Лізу, і викликало запеклі суперечки підписників. В основному шанувальники зоряної пари не сумніваються в достовірності Пугачової на знімку і просто від душі привітали "дівчат" Максима із першим весняним святом.\n"Щастя...милота...ніжність", "Так приємно дивитися на вашу сім'ю. Завжди тепло і душевно", "Нехай Ваші дівчатка будуть завжди щасливі і спокійні під Вашим міцним чоловічим крилом!!!!", "Красиві жінки у вашій родині Максим!", "Милі, добрі, щирі. Щастя лише мить, ловіть його і радійте тут і зараз ))", - написали фоловери.\nОднак деякі засумнівалися, що на фото з крихіткою-Лізою дійсно Алла Пугачова. Вони вважають, що навіть за допомогою фотошопу так перетворити обличчя не можна, і що на знімку – двійник Алли Пугачової.\n"Ви кого нам показуєте, що ми не знаємо, як справжня Пугачова виглядає", "Пугачова тут занадто моложаво виглядає, "Взагалі Алла не схожа на себе","Та це не Алла, ви що не бачите", "Фото фу*ло", "Ліза красуня, замість Пугачихи двійник", - обрушили своє обурення скептики.\nНагадаємо, в Мережі з'явилося фото молодої зірки, на якому Алла Пугачова сидить у кутку навпочіпки і тихенько покурює сигарету. Кажуть, що багато хто ще пам'ятає її такою.


Двір на Відродження стає звалищем - Район Луцьк\nДвір на Відродження\nПро це повідомляє ІА ВолиньPost з посиланням на мешканку будинку.\nЗа словами жительки, вона вже не може дивитися за тим, як двір перетворюється на звалище.\n«Комунальники біля баків собі прибрали і поїхали, а нам, мешканцям, і нашим діткам, на той весь жах дивитися. Нікому немає діла до нашого двору. А поруч два дитсадочки, дитячий майданчик... Це ж просто жах якийсь!» – бідкається лучанка.\nВона зауважила, що вже телефонувала на підприємство «Луцькспецкомунтранс» і казала, що якщо не робитимуть з цим нічого, то все розмістить в інтернеті.\n«От що потрібно зробити? Стовп з оголошенням про штраф або відразу кулемет...??» – зазначила жінка.\nТеги: #Фото, #Луцьк, #Відродження, #Двір, #Сміття


ІДІЛ взяла відповідальність за вибухи в Кабулі - Korrespondent.net\nТекст: Дем'янчук Ольга, 26 серпня 2021, 23:25\nВ результаті вибуху загинули 12 американських військових\nДва вибухи прогриміли 26 серпня біля вхідних воріт в аеропорт. Терористи також пообіцяли здійснити нові атаки.\nІДІЛ, терористичне ісламістське угруповання, взяло відповідальність за теракт в аеропорту Кабула. Про це повідомляє Reuters з посиланням на близьке до ІД інформаційне агентство AMAQ.\nПерший вибух прогримів у четвер неподалік від групи біженців біля одного з в'їздів до аеропорту. Другий - біля готелю Barron.\nВідомо, що в результаті вибуху загинули 12 американських військових, 15 були поранені. За даними Міністерства охорони здоров'я Афганістану, під час теракту загинули 60 афганців, понад 150 отримали поранення.\nТим часом радикальний рух "Талібан" засудив теракт в міжнародному аеропорту Кабула.\n"Ісламський Емірат рішуче засуджує вбивства мирних жителів у аеропорту Кабула, які відбулися в районі, контрольованому США", - заявив представник руху Карі Юсуф Ахмаді.\nУгруповання ISIS-K (або "ІДІЛ в провінції Хорасан", як ісламісти називають регіон) ворогує з Талібаном, вважаючи представників цього руху "невірними", і не визнає договір про припинення вогню, підписаний талібами зі США.\nНагадаємо, що розвідки низки країн НАТО попереджали про можливість теракту в аеропорту Кабула.


Євроасоціація — виклик самим собі | Газета «День»\nЄвроасоціація — виклик самим собі\nЯкі глибинні процеси відбуваються у владі, опозиції, суспільстві на тлі руху України до Євросоюзу? Відповідь шукали експерти на круглому столі в «Дні»\n25 жовтня, 2013 - 10:07\nМОЛОДЬ ЗА ЄВРОСОЮЗ! / ФОТО МИКОЛИ ТИМЧЕНКА / «День»\nЧим менше часу залишається до Вільнюського саміту, тим частішими стають візити європейських політиків в Україну. На кону — угода про Асоціацію та зону вільної торгівлі між Євросоюзом та Україною. У позитивному результаті зацікавлені обидві сторони, але каменем спотикання й досі залишається «проблема Тимошенко». Чи вдасться її вирішити і нарешті підписати Угоду? Своїми думками з цього приводу ділилися експерти на нещодавньому круглому столі в редакції газети «День». Проте навіть не це запитання було головним у дискусії, квінтесенцією зустрічі стала тема, яку ми винесли у заголовок. Які відбуваються трансформації на шляху євроінтеграції, розповідали політолог Михайло Басараб, історик Володимир В’ятрович, правник Геннадій Друзенко, політолог Вікторія Подгорна. А приводом для спілкування, як ми вже писали, став допис Володимира В’ятровича у Фейсбуці: «Чи варта Європа Януковича?» — питання на яке доведеться відповісти українцям». Далі пропозиція головного редактора «Дня» Лариси Івшини: «Все частіше звучать такі запитання: потрібна чесна розмова. Плануємо «круглий стіл» в «Дні»?». Сказали — зробили.\nБАСАРАБ: «НАЙБІЛЬШ ЕМОЦІЙНО ПІДГОТОВЛЕНОЮ ГРУПОЮ, ГОТОВОЮ ДО ПІДПИСАННЯ УГОДИ, Є ПЕРЕСІЧНІ УКРАЇНЦІ»\nЛариса ІВШИНА: — У «Дні» ми часто звертаємося до теми, яку підняв Володимир В’ятрович. Але я б поставила питання по-іншому: «Євроасоціація — виклик самим собі». Тут можна пригадати всю історію: поговорити про владу, взаємозаліки дев’яностих, яких так і не складено, опозицію, з під-якої Янукович вибив «євростілець», після чого вони виявилися абсолютно безпорадними, стан суспільної свідомості, настроїв...\nМихайло БАСАРАБ: — Нині перед вибором стоїть не так суспільство, що в абсолютній більшості вже визначилося, як керівництво держави. Януковичу потрібно примножити і зберегти, а значить, важливо виграти час. Він робить вибір на користь ЄС із раціонального розрахунку, що там будь-яке негативне реагування відбувається за демократичною процедурою, а значить, довше. Москва — авторитарний центр. Тут від невдоволення до дії одна мить.\nХоча чим не керувався б Янукович, нам усім важливо отримати своє. Для мене цілком очевидно, що остаточне рішення Президента щодо визначення зовнішнього вектору держави, не пов’язано зі зламом його цивілізаційних чи ідеологічних вподобань. Як і більшість його рішень, це також зумовлено прагматичними міркуваннями.\nНашому Президенту важливо потягти час, «примазавшись» до пристойного товариства. Режим стрімко збагачується за рахунок держави, бачимо чітке стремління до узаконення накопиченого. Янукович розуміє, що, відвернувшись від Європи і почавши рух у напрямку Кремля, він опиниться сам на сам з людьми, які вміють швидко карати. На мою думку, саме це головна мотивація вибору на користь Євросоюзу. Окрім того, серед західних джентльменів заведено бути вдячними — інколи навіть на шкоду собі. Український керманич розраховує і на це.\nЩо ж до опозиційних політиків, вони не були готовими до такого повороту подій. Важали, що Янукович і не подумає йти до Європи. Коли ж почав спрацьовувати інший сценарій, незграбність опозиції стала ще очевиднішою. У євроінтеграційному русі вони перетворилися на пасивних пасажирів. Вся їхня активність у цьому контексті стосується лише теми звільнення Тимошенко. Щодо інтеграції України з ЄС, то розмова точиться лише між двома суб’єктами: українською владою і Євросоюзом.\nЩодо пулу наших найбагатших олігархів — «сировинних», то вони підтримують євровектор також суто прагматично, сподіваючись підвищити капіталізацію своїх активів і бажаючи нарешті легітимізувати у цивілізованому світі всю свою «прихватизовану» власність. Натомість серйозний виклик чекає на вітчизняну промисловість товарів широкого вжитку. Їм доведеться тримати якість, бо це ринок найвибагливішого покупця. Суттєво зростуть маркетингові видатки, бо це висококонкурентний ринок. Водночас від цього виграє український споживач.\nДедалі безпідставнішими стають залякування, що без Митного союзу в Україні відбудеться колапс. Динаміка торгівлі з МС демонструє зворотне. У багатьох випадках альтернативи українським товарам немає. Хочуть наші колеги з МС чи ні, а в деяких галузях їм доведеться миритися з присутністю української продукції і послуг.\nТакож хочу додати, що найбільш емоційно підготовленою групою, готовою до підписання угоди у Вільнюсі, є пересічні українці або, принаймні, абсолютна їх більшість. Ми так довго цього чекали, і, сподіваюся, не втратимо цього шансу. Але для кожного з нас це лише нове вікно можливостей, які ще потрібно реалізувати.\nДРУЗЕНКО: «ІСНУВАННЯ УКРАЇНИ ОДРАЗУ В ДВОХ ЗОНАХ ВІЛЬНОЇ ТОРГІВЛІ МОЖЕ СТАТИ ІМПУЛЬСОМ ДО РЕГІОНАЛЬНОГО ЛІДЕРСТВА»\nЛ. І.: — Добре, що українці зберегли родову пам’ять, яка їх живить. І незважаючи на не дуже успішні 22 роки незалежності, ми розвиваємося. Але теза про прагматичні розрахунки нагадала мені старе висловлювання, що «американці усміхаються нещиро». В цьому контексті ми аналізуємо і кроки наших політиків. Сьогодні нарешті з’явилася людина, яка зробила такий радикальний крок, навіть для свого електорату, і всі почали аналізувати: щиро він це зробив чи ні. Це також пастки нашого сприйняття світу. До певної міри добре, що ми керуємося ірраціональними міркуваннями, але нам доведеться вчитися думати раціонально й обирати, хто нас зараз цікавить: ті, що щиро або нещиро роблять, чи ті, що щиро хотіли, але нічого не вміють?\nГеннадій ДРУЗЕНКО: — На мою думку, зараз відбувається те саме, що і 2004 року. Надувають мильну бульбашку очікувань, яка лусне, тоді значна частина населення зненавидить Європу і європейську інтеграцію. Сьогодні обіцяють, що рай настане одразу після підписання, але це неправда. Я почну з цитати американського мислителя, Нобелівського лауреата Дугласа Норта із лекції 1993 р.: «Якщо писані правила можна змінити впродовж однієї ночі, то неформальні норми, зазвичай, змінюються поступово. А оскільки саме ці норми забезпечують легітимність усієї сукупності правил, то революційні зміни ніколи не бувають настільки революційними, як цього б бажали їх прихильники». Власне, потрібно, щоб сама матриця українського життя відповідала європейському.\nНаведу кілька прикладів, які мають продемонструвати, чи змінює євроінтеграція країни. Перший приклад — Туреччина. Цей рік ювілейний — виповнюється 50 років від підписання Туреччиною Угоди про асоціацію. 1995 року було також підписано Угоду про зону вільної торгівлі з ЄС. Чи стала від цього Туреччина європейською державою? Ні. За кількістю звернень до Європейського суду з прав людини, у питаннях свободи слова чи у ставленні до нацменшин, ця країна досить далека від європейської парадигми вирішення подібних питань. Водночас за період асоціації у Туреччині відбулося два військові перевороти.\nУтім, ми маємо ще яскравіший приклад — Греція. Ця країна є повноправним членом європейських спільнот від 1981 р., а від 2001-го вона знаходиться в ядрі єврозони. Варто зазначити, що перш ніж потрапити в єврозону, греки не мали кредитних карток, тому що всі прекрасно розуміли, яке це суспільство, й не довіряли кредитам. Потім вони навчилися монетеризувати майбутні виплати з бюджету ЄС, тобто продавати з дисконтом те, що колись виплатив Європейський Союз. Якщо переглянути незалежні відгуки про Грецію, то можна зрозуміти, що це дзеркало України. У лікарні, наприклад, люди несуть усе: від підгузків до бинтів. Політики, при малих зарплатах, виходячи на пенсію, купують собі острови та будують там величезні дачі.\nТаким чином, я не вірю, що підписання Угоди про асоціацію спричинить радикальні внутрішні зміни в Україні завтра або в середньостроковій перспективі. Ввізне мито скасують, але чи змінить це ціни на полицях? Як юрист-практик я знаю, що мито складає біля десятих відсотка. Насправді ж, мережі просто «доять» споживачів. Всі говорять, що стане менше корупції, поліпшиться ситуація із судочинством. Таке можливо, якщо біля кожного українського даїшника поставити німецького поліцая, у якого в крові закладено — не брати хабарів. Хіба можна сподіватися, що міністри відмовляться від мільйонних потоків?\nЗверніть увагу, як Україна вміє змінювати фокус уваги,й змушує Євросоюз грати за своїми правилами. Тут показовою є «справа Юлії Тимошенко». Однією з умов, вказаних у «пунктах Фюле», є вирішення проблеми вибіркового правосуддя. Але хіба справи позбавлення мандатів п’ятьох народних депутатів не є вибірковим правосуддям? Не треба бути юристом, щоб дати однозначну відповідь. Я не чув жодної ремарки з боку європредставників щодо цього інциденту. Янукович і його команда дуже вдало сконцентрували увагу на конкретному «кейсі Тимошенко». З гуманістичних міркувань я підтримую її звільнення. Але «вибіркове милосердя» не є ліками від «вибіркового правосуддя».\nЛ. І.: — Україна довго летіла в прірву і зачепилася за «сучок», який називається Партія регіонів. Те, що творилося у попередні правління президентів — пам’ятають усі. Ми можемо бути вимогливими до команди, яка сьогодні при владі, але чи готове суспільство зрозуміти Януковича?\nГ. Д.: — Хоч я ніколи не голосував за Януковича і не вважаю його «своїм» кандидатом, але варто визнати — він здатний досягати результату на користь країни в реальних умовах. Куди машина їде — це інше питання, головне, що вона почала рухатися. Маємо визнати, що в суспільстві існує інерція, і необхідно виходити з реальних умов. Євроінтеграція — це не чарівна паличка, але шанс зачепитися за таку собі павутинку, щоб побудувати більш пристойне суспільство. Ми маємо відкинути емоційні уподобання і визнати, що Янукович, сподіваюся скоро це стане фактом, зробив те, чого не робив жоден український президент. Приклади, які я наводив, показують, що можна знехтувати цією можливістю, але можна нею і скористатися. Чудовий приклад — Польща, яка змінилася за 20 років.\nЛ. І.: — Євросоюз теж змінюється. Тієї Європи, до якої прагнули поляки, вже немає. Або взяти до прикладу прибалтів, які, ще сидячи в залі Верховної Ради Радянського Союзу, вже спакували валізи й чекали моменту. Що більше іспитів ти не складаєш, то більший лист додаткових екзаменів. Тим, що вступають із запізненням, завжди важче.\nГ. Д.: — Розуміючи, що наша інтеграція має іншу парадигму, ніж польська чи балтійська, варто пам’ятати про приклад Туреччини. За останні десять років вона продемонструвала одні з найкращих у світі темпи розвитку економічного зростання — в середньому 5% ВВП. В України є унікальний шанс зберегти зону вільної торгівлі на Сході й одночасно отримати її на Заході. Тоді ми будемо в становищі, коли зможемо продавати товари без мита і на Схід, і на Захід. В таких умовах будь-який нормальний власник великої компанії змушений буде побудувати завод в Україні, адже це даватиме змогу торгувати без мита і з Європою, і з Росією. Якщо нам це вдасться, економічно Україна тільки виграє, незважаючи на недоліки існуючого бізнес-клімату та корупції. Тоді ми зможемо не просто наздогнати ЄС, а почати працювати на випередження. Існування одразу в двох зонах вільної торгівлі може стати тим імпульсом, який дасть нашій державі змогу у короткостроковій перспективі стати регіональним лідером.\nПОДГОРНА: «МОЖЛИВО, ЯНУКОВИЧ НЕ ІНТЕЛЕКТУАЛ ЯК ДЕЛЬФІН, АЛЕ ВІН АКУЛА, ЯКА МАЄ ДУЖЕ ВИСОКИЙ ІНСТИНКТ ВИЖИВАННЯ»\nЛ. І.: — Всі ці гарні шанси натикаються на старі страхи у внутрішній політиці. Окрім того, в нас доволі складний східний сусід, який спричиняє додаткові ризики. Також слід враховувати, що ми маємо не зміцнену ідентичність, кволу опозицію, складне суспільство. Треба враховувати всі ці баланси. Чи готове українське суспільство стати суспільством, яке боротиметься за нову якість життя, а не чекатиме, що воно з’явиться автоматично?\nВікторія ПОДГОРНА: — Хто робить вибір і чому це відбувається — зараз головне питання. Я вважаю, що для влади це є вимушений крок, тому що завдяки цьому геополітичному вибору вона сподівається не проводити внутрішню модернізацію. Сьогодні владі потрібні прості речі — кредити МВФ, ЄБРР, тобто якісь зовнішні джерела для підтримки режиму. Це — режим повної монополії та контролю над ресурсами держави, перш за все економічними. Влада дуже хоче зберегти корпоративно-олігархічну систему. Це — головна мотивація того, чому вона робить вибір на користь Євросоюзу. Тому що ЄС виявився більш лояльним до цієї системи координат, аніж Росія, яка хоче просто поглинути Україну — для цього у неї є власний проект під назвою Митний союз. Є, звичайно, ще Євразійський проект Путіна. Януковича, який має не менші претензії до влади, ніж Путін, не влаштовує, що Росія ставиться до України, як метрополія до колонії.\nОбравши євроінтеграцію, партія влади отримує декілька переваг. Окрім утримання економічної ситуації, вона ще й перехоплює ініціативу в опозиції. Це дає їй можливість продовжити свій етап владарювання щонайменше до 2020 року. Влада консолідує, перш за все, економічні еліти, які можуть фінансувати опозицію, адже їм важливо створити той фундамент, який не буде розповзатися на різні політичні сили. Я маю на увазі олігархів, які фінансують політичні партії. Це також дозволить отримати ресурси проти дефолту економіки.\nНасправді Янукович нагадує мені акулу, яка має дуже високий інстинкт виживання. Можливо, він не інтелектуал як дельфін, але в нього інстинкти набагато більші, ніж у дельфіна. Завдяки цим інстинктам він дуже гарно вміє балансувати між різними центрами впливу — сильнішими за нього, сильнішими за Україну — і досягти свого результату. Але це не означає, що це результат для країни, це — результат для нього, родини, клану, який стоїть як основа його режиму. Думаю, що Янукович все-таки доб’ється підписання угоди, а потім буде відбуватися гальмування тих пунктів, які могли б бути прогресивними для країни, але є загрозливими для режиму. З іншого боку, з підписанням угоди в Януковича з’явиться дуже гарний козир у розмові з Путіним. Це вже буде позиція не молодшого брата, а рівноправного партнера.\nЯ згодна із паном Друзенком, що якщо Янукович підпише угоду, він може отримати доволі серйозний економічний ефект. Насправді, Янукович дуже гарний переговірник, і те, як він веде переговори з Євросоюзом, який постійно зменшує планку вимог, говорить про те, що це йому вдається. Я не думаю, що це гарно для країни, але для правлячого класу в Україні — це прояв, що Янукович єдиний і непохитний лідер, на якого треба ставити в 2015 році.\nДалі вже виникає проблема опозиції. Я, наприклад, ніякого європейського вибору з боку опозиції не бачила. На жаль, це вождистсько-лідерські партії, які по своїй організаційній моделі мало чим відрізняються від Партії регіонів. Вони просто організаційно менш розвинуті й більш слабкі.\nОпозиція не розуміє дуже простих речей, що її сила у вмінні працювати з суспільством. Опозиціонери весь час кажуть, що у них, мовляв, немає ніяких ресурсів. Але, вибачте, навіщо тоді їм узагалі партійна машина, якщо вони навіть не можуть запропонувати нові організаційні форми, щоб мобілізувати людей не за гроші. Це — останній крок, яким ти виводиш людей на вулицю. Але ж є інші методи. І їх дуже багато.\nВони просто не хочуть працювати з суспільством, тому що звикли до пострадянського алгоритму, хоча і називають себе демократами. Опозиція несе на собі ті травми, які притаманні суспільству. Тому перш за все ці травми має пережити суспільство, інакше нічого не вийде. Опозиційні партії у свою чергу мають змінити логіку. Вони повинні йти працювати з суспільством від низу до верху, а не від верху до низу, як це роблять державні партії типу Партії регіонів.\nЯ думаю, що велика помилка, яка не дозволяє сьогодні опозиції перехопити ініціативу і сказати, що вона бодай щось зробили для європейської інтеграції, — це відсутність єдиної платформи. Я вже не кажу про єдиного кандидата на президентські вибори. Їм треба зробити так, щоб люди бачили, що в них є одна мета і найкраща команда, яка в результаті перемоги створить уряд і буде проводити реформи, які прописані в Угоді про асоціацію.\nПартія регіонів як і «Единая Россия» є партіями індустріального типу. Тобто вони виступають за індустріальний розвиток, за велику промисловість в постіндустріальному світі. Ми зараз намагаємося економічно інтегруватися в постіндустріальний світ. Це шанс, тому що основи демократії — це якраз постіндустріальна економіка. Якщо дивитися на економічні засади побудови політики, то опозиція має орієнтуватися саме на формування постіндустріальної моделі розвитку. Все одно олігархи, які виходитимуть на європейські ринки, будуть змушені дотримуватися стандартів постіндустріалізації, адже наша металургія, хімічна промисловість у такому вигляді скоро нікому не буде потрібна. Тому опозиція повинна шукати собі підтримку, відстоюючи інтереси постіндустріальної економіки. А вони навіть так не мислять. Чому? Мабуть, проблема знову ж таки у радянському мисленні.\nЩо взагалі має відбуватися, щоб європейська інтеграція не залишилася на тому ж рівні, як наша незалежність у 1991-му, коли ми її задекларували, але не розвинули всередині суспільства? Європейський вибір — це, перш за все, відповідальність за себе.\nДемократія виникла на тому, що є неймовірно актуальною сьогодні для України в умовах європейського вибору. Маю на увазі конфлікт, на якому, скоріше, будуватимуться наступні політичні партії — конфлікт між публічним і приватним, корпоративними інтересами. Тому що зараз домінує корпоративний інтерес. Тобто європейський вибір зараз в Україні роблять корпоративні структури, вони штовхають цей процес — не суспільство. А треба, щоб усе відбувалося навпаки, щоб формувався публічний інтерес, який штовхатиме політику. А це вже питання утворення громадянської культури, коли ти розумієш свою відповідальність за те, що відбувається і віддаєш частину своїх прав для того, щоб суспільство нормально функціонувало і захищало в тому числі й твої права. От ця громадянська культура — це головна проблема, від якої залежить, чи відбудеться Україна як європейська нація.\nВ’ЯТРОВИЧ: «У ЖОДНОМУ РАЗІ НЕ ТРЕБА РОЗСЛАБЛЯТИСЯ, БО КОЛИ ЧАСОМ ЄВРОПЕЙСЬКІ ДЕРЖАВИ БУДУТЬ ЗАКРИВАТИ ОЧІ НА НЕЄВРОПЕЙСЬКУ ПОЛІТИКУ УКРАЇНИ, ВСЕ ЗАЛЕЖАТИМЕ ВІД НАС»\nЛ. І.: — Якраз від роботи з суспільством багато хто ухиляється. І ви слушно зауважили, що опозиція цього не робить. У мене запитання: а з якої шинелі скроєна наша опозиція? Це не лише посткомсомольськість. Я, наприклад, не поділяю думки тих, хто вважає, що президент Кучма був успішним президентом. Я була свідком усіх тих процесів, і можу сказати, що це був великий апендикс, який згодом переріс мало не в перитоніт. І люди, які сформувалися там усередині, мислять категоріями «апендиксу», а не всього організму. Це проблема зокрема й опозиції. Як нещодавно у своєму виступі сказав відомий російський політик Григорій Явлінський, з яким я абсолютно згодна, в наших умовах без прозорих джерел фінансування не буде ніякої опозиційної діяльності. Виходячи з усіх цих проблем, маємо ситуацію, коли люди не вірять у погляди і не хочуть їх мати. Тому, щоб хоч якось вибратися на ясну дорогу, треба говорити про погляди і принципи.\nВолодимир В’ЯТРОВИЧ: — Підписання Угоди про асоціацію буде перемогою для українців, перемогою для України. Але як історик можу сказати, що, на жаль, історія показує: українці не вміють користуватися своїми перемогами. Читай — від давнього 1648-го, читай — від ближнього 1991-го чи навіть 2004-го. Тому в разі підписання Угоди — головне скористатися нарешті цією перемогою.\nСтараннями ЄС Україна не стане європейською державою, а українці не стануть європейцями. Звичайно, зараз так склалися геополітичні обставини, коли Європейський Союз готовий штовхати Україну до сім’ї європейських народів. Звичайно, цим треба скористатися. Але в жодному разі не треба розслаблятися, бо коли часом в силу своєї політичної доцільності ті ж європейські держави будуть закривати очі на неєвропейську політику України, все залежатиме від нас.\nМи так само повинні розуміти і десь пояснювати суспільству, що ми не станемо європейцями руками Януковича. Можна аплодувати, коли в нашому парламенті так швидко приймаються євроінтеграційні закони, але не треба забувати, що є писані закони й неписані правила. На жаль, наразі ми маємо суспільство, яке побудоване на постсовкових комплексах, коли, по суті, були дві реальності — одна в законах, друга — в дійсності. Радянський союз мав супердемократичну конституцію, але, разом із тим, і страшний апарат терору. Отже, я боюся, щоб ми не привнесли цю спадщину подвійного життя в Європейський Союз.\nМи не мусимо задовольнятися легкою перемогою в разі підписання Угоди. Після Вільнюського саміту може бути навіть важче. Європейський Союз може виявитися не таким вже й позитивним — ми побачимо, що раптом не стало жити легше, дешевше, заможніше. Це перше. Друге. Ми маємо розуміти, що якщо Янукович приведе Україну в Євросоюз, він може отримати величезний запас європейської легітимації, тоді йому вже буде важче дорікнути. Це має розуміти й опозиція, яка всю свою боротьбу з нинішнім Президентом будувала на тому, що він антиєвропейський політик. До речі, якщо випустять Юлію Тимошенко, то про що говоритиме опозиція? Зовсім скоро у них може закінчитися сюжет, на якому вони намагалися виїхати 2015 року.\nТреба розуміти, що підписання Угоди змінить не тільки зовнішньополітичну, а й внутрішньополітичну ситуацію в Україні. Янукович уже перестане бути проросійським президентом. Я особисто спілкувався з багатьма людьми із Західної України, які починають бачити в ньому державного мужа, який зробив те, про що інші тільки говорили. І очевидно, що Янукович, втрачаючи електорат на Сході й Півдні, набуватиме його в Центрі й на Заході. Чи розуміють це наші опозиціонери і чи готові вони до такого перелаштування?\nДо речі, чи розуміє це сам Янукович, куди він вступив і що це означає для нього? Чи готовий він до такого переформатування? Чи розуміє він, що неможливо буде поєднати просовєтську гуманітарну політику з європейською. Антифашистська риторика, реабілітація радянського минулого — це все несумісне з європейською орієнтацією. Чи означає це, що наступним кроком буде переформатування гуманітарної політики, чи з’явиться черговий покруч європейського і радянського? Але це все залежатиме не від Януковича і навіть не від опозиції, а від суспільства — наскільки воно буде готове тиснути і відстоювати свої права. На це мають звертати увагу і громадські діячі, і політики.\nІван КАПСАМУН: — Безумовно, Угоду потрібно підписувати. Але ми бачимо, що паралельно з риторикою про важливість Вільнюського саміту, кожна партія і сили, які за ними стоять, ведуть свою гру. Якою є ця гра? Чи здатні все-таки політичні сили заради Угоди і інтересів країни поступитися сьогоденними інтригами?\nВ. П.: — Насправді тут гра йде на рівні Януковича і великого капіталу, який, зокрема, підтримує і опозицію. Зараз у них просто зійшлися інтереси і вони голосують разом у парламенті. Звичайно, що є політична риторика, рівень демонстрації намірів суспільству, щоб отримати електоральну підтримку, а з іншого боку, є суто економічні інтереси, тому що капітал зацікавлений саме в євроінтеграції, а не інтеграції у Митний союз. Все це одна гра. Іншої гри я не бачу. Опозиція деморалізована і займається тільки слоганом «Юлі — волю!», тому що це єдиний пункт, який тримає їх на плаву.\nІ. К.: — Чи зацікавлена насправді опозиція у звільненні Тимошенко?\nВ. П.: — Усередині опозиції назріває своя гра. Я думаю, вона спрямована проти Юлії Володимирівни, тому що хоч як би там було вона претендує на лідерство, можливо, навіть прем’єрську посаду, якщо вдасться домовитися з Яценюком або Кличком. Тобто вона не може балотуватися в президенти, але стати прем’єром їй ніхто не заважає. Звичайно, це гіпотетичний варіант. Взагалі, якщо Тимошенко вийде на волю, на вождистському плані вона всіх переграє, не як політичний лідер європейського ґатунку, а як вождь.\nГ. Д.: — У мене є одна ремарка. Треба розуміти, що з європейського боку ставки не менш високі. По-перше, це особисті амбіції двох відносно молодих і перспективних політиків — Фюле і Сікорського, які вже раз зазнали фіаско, коли закликали Євросоюз послабити санкції щодо Лукашенка. Після виборів у Білорусі, виявилося, що це не спрацювало. Якщо асоціація не буде підписана, то це кінець їхньої кар’єри і їхніх амбіцій, тому вони будуть усе робити, як прагматичні люди, зокрема й щоб забезпечити Юлі волю.\nПо-друге, треба пам’ятати, що не тільки ці два політики. Насправді одна з проблем — це те, що Євросоюз є гігантом економічним, але гномом політичним. Тобто на відміну від американців, Євросоюз не відіграє великої ролі в глобальній політиці. Тим не менш, у нього залишаються певні амбіції на власних кордонах. Давайте подивимося, що трапилося за останні п’ять років. Середземномор’я — повне фіаско. З’ясувалося, що вони підтримували, фінансували, укладали угоди про Асоціацію з тиранами, частини з яких уже немає в живих, як Каддафі, а частина у в’язниці, як Мубарак. Що на Сході? Як підуть реформи у Грузії — незрозуміло. У них сьогодні безліч політичних в’язнів — не менше, ніж в Україні. Вірменія вже точно помахала ручкою Євросоюзу. Залишається Молдова. Але хіба для гіганта Євросоюзу Молдова є успіхом? Тому давайте говорити, що, попри риторику про великі цінності, не підписавши Угоди з Україною, Європейський Союз розпишеться у власній, перепрошую, імпотенції щось змінювати навіть на власних кордонах.\nТаким чином, я дуже оптимістично дивлюся на те, що чорнила на Угоді будуть, але набагато менш оптимістично, що вони щось змінять у нашому повсякденному житті.\nБАСАРАБ: «ПОПУЛЯРНІСТЬ КЛИЧКА ЗРОСТАЄ ЗНАЧНО ШВИДШЕ, НІЖ ЙОГО ОСОБИСТЕ ПОЛІТИЧНЕ ВИЗРІВАННЯ»\nМ. Б.: — Було поставлене дуже правильне запитання: «Що може врятувати ситуацію в Україні?». Як на мене, якісні зміни у нас відбудуться лише тоді, коли відповідальність за будь-який злочин стане невідворотною.\nДруге. Пошук рятівників лише серед нинішніх опозиційних лідерів, швидше за все, не дасть результату.\nЩо стосується нині запропонованих нам опозиціонерів, то Яценюк претендує лише на те, щоб успадкувати булаву Юлії Тимошенко. Мабуть, він дуже розраховує на те, що вона не братиме участі в президентській кампанії.\nЩодо Кличка, то виглядає так, що йому дуже некомфортно в політиці. Таке враження, що він на чужому святі, не у своїй стихії. Певні життєві метаморфози закинули його сюди, де йому ніяково. Можливо, він би й хотів відмотати назад, навіть сховатися від усього цього, податися туди, де йому було б зручніше... Але вже не може, бо відмова сприйметься як втеча. Для спортсмена це неприпустимо.\nЛ. І.: — А є потенціал розвитку? Він може вирости?\nМ. Б.: — Поки не видно за рахунок чого. Мені здається, що популярність Віталія зростає значно швидше, ніж його особисте політичне визрівання.\nВ. В.: — Наразі ця популярність базується радше на очікуваннях — він витримує паузу і вважає, що з цієї паузи можна витиснути дуже багато. Очевидно, що до певної міри так і є, адже в цю паузу кожен вкладає те, що він хотів би почути від Кличка. Але я думаю, що це не безкінечний процес і він ось-ось закінчиться. Якщо він щось нарешті скаже, то це буде дуже велике розчарування.\nЛ. І.: — А якщо нічого не скаже й надалі мовчатиме?\nМ. Б.: — Момент істини все одно колись настане. Прийде час, коли треба буде дати однозначні відповіді на дуже конкретні запитання. Зрозуміло, що у перемозі Кличка зацікавлені потужні фінансово-промислові групи, для яких неприйнятний авторитаризм Януковича. Боюся лише, що через свою політичну незрілість Кличко-президент може зумовити ще більше олігархічне свавілля, ніж президент Ющенко.\nЩо стосується «Свободи». Це — суцільна метафізика. На неї мало впливає як підписання Угоди про асоціацію, так і її непідписання. «Свобода» приречена грати роль деструктивного чинника. Таку роль їм відводить політологічна хрестоматія.\nЛ. І.: — І тут є небезпека. Ми знаємо, що у «Свободі» є багато добре підготовлених і освічених людей, які розуміють ці ризики. Хотілося б, щоб вони не пішли на поводу в політтехнологів, які розкроюватимуть електоральні карти для того, щоб стати зручною мішенню для Януковича.\nМ. Б.: — Проблема «Свободи» у тому, що вони є заручниками іміджу «поганих хлопців», який почасти створили собі самі і який їм додумали інші. Стати менш радикальним — означає втратити якусь частину свого виборця. Ставши ще радикальнішими — можна перебрати.\nВ. В.: — Я думаю, вони втратили унікальну можливість, ставши парламентською партією, змінити свій імідж. Вони мали минулого року зробити певний апгрейд — розширитися у демократичну нішу. Натомість прозвучали заяви керівництва партії про те, що цього не буде.\nЛ. І.: — Треба шукати сили в суспільстві. Немає у вас опозиції? Створіть нову опозицію.\nГ. Д.: — У мене таке враження, що українське суспільство, особливо молодий прошарок, не травмований програмою «Время», потребує людей, які почнуть говорити про принципи. У політиці чекають на такий проект, коли не йтиметься про плани лише до наступних виборів, а гратимуть у велику стратегічну гру. Навіть пристойні люди, потрапляючи у Верховну Раду, дуріють. Їх цікаві ідеї, стратегічне мислення — кудись зникають.\nЛ. І.: — Так, але наш парламент таким став не одразу. Деградував він пізніше. І ці руйнівні процеси, що були запущені, мають свої назви, імена і прізвища. Але в українському соціумі ця правда не циркулює. Через це наш організм має велике «кисневе голодування». Бо жити в атмосфері кривих дзеркал, лицемірства і брехні — це дуже шкідливо для національного здоров’я. Я колись казала, що ми надто довго займались написанням історії далекого минулого, а тепер треба було б написати «Новітню історію для чайників». Бо зросло покоління, яке не знає новітньої історії.\nМ. Б.: — Проблема в тому, що у нас або немає цільних історичних пластів, або ми їх просто не пізнали. Якщо цього немає, значить усе пережите не стало нашим колективним досвідом. Історична герменевтика говорить наступне. Одна справа — те, що було, а зовсім інша — як це занотовано, а відтак прочитано. Тут часто буває велика прірва. Ми ж знаємо, як перекручувалася наша історія, тому потребуємо надолужити втрачене. Гайдеггер казав, що у будь-якій нації має бути хтось, хто просто філософствує. На жаль, це не про нас. Фатальний збіг об’єктивних і суб’єктивних чинників постійно заважав цьому. Ми багато втратили. Коли я дізнався про «Перше грудня», то дуже втішився. Але потім ініціатива чомусь втратила інтенсивність. Суспільство і держава точно потребують таких духовно-інтелектуальних майданчиків.\nЛ. І.: — Звісно, як і всі ви, я з повагою ставлюся до цих людей — вони роблять, що можуть за цих умов. Але є одна обставина — наші шановні моральні авторитети майже нічого не знають про сьогоднішню політику. А сьогоднішня політика майже нічого не хоче знати про моральних авторитетів. Ці розірвані полюси — підстава подумати, чому все так віддалилося?\nМ. Б.: — Варто всюди, де тільки можна, культивувати дискусійні майданчики. Ось навіть так — у редакції. «Перше грудня» — нехай, можливо, холостий постріл, але є відчуття, що ініціатори впіймали суспільну потребу.\nПОДГОРНА: «НА ТЛІ ЦИНІЗМУ ПОЛІТИКІВ ТИ ВИГЛЯДАЄШ ІДІОТОМ»\nЛ. І.: — Безумовно. Треба, щоб з’єдналися оці поривання освіченого старшого покоління з молодим. Ми сьогодні говорили про «Свободу». Я би повірила в щирість їхніх намірів, аби вони прийшли коли проходили слухання щодо Норильського повстання. Це як приклад. «Свобода» часто експлуатує неосвіченість людей. А патріотизм на основі неосвіченості мало корисний у сьогоднішньому світі. Справжні могутні велетні, такі освічені лідери як Євген Степанович Грицяк, якими має пишатися Україна, поза їх уваги. Чому? Тому що він їх не похвалить просто так — він знає, що їм сказати. Взагалі наші політики не хочуть мати контактів з моральними авторитетами. І поки так буде, це більше виглядатиме як технологія, ніж політика.\nВ. П.: — Вони взагалі не хочуть із експертами спілкуватися. Свого часу я хотіла організувати декілька майданчиків спілкування лідерів із експертами. Затягувала політиків як могла, але так нічого й не відбулося. Вважаю, якби така дискусія відбулася, то було б зрозуміло, на якому боці грають ті ж експерти, котрі створюють політичні проекти, — на чорному чи білому? Левенець, може, й був генієм, але на якому боці він працював? Насправді, коли ти починаєш грати на чорному боці, то стаєш частиною цього політичного класу, так само ти є відповідальним за те, що відбувається в країні. Або ти йдеш. По собі скажу, що мені кожного разу доводиться робити моральний вибір. І я йду, бо розумію, що нічого не можу з ними зробити. На тлі їхнього цинізму ти виглядаєш ідіотом. У тебе — якісь ідеї, спілкування з суспільством... А в них — прагматичні інтереси, бюджети, реклама на бордах. Усе, більше їх ніщо не цікавить. Тому потрібна дискусія, горизонтальні зв’язки між людьми такого ж кола, щоб поговорити чесно, дивлячись одне одному в очі, — що ми робимо насправді?\nЛ. І.: — Я оцінюю ситуацію в тій системі координат, що Левенець, наприклад, був організатором такої партії, як «Демократичний союз» Волкова. Якщо хтось не знає, то Волкова тоді називали «директором парламенту». Тобто це — та «прекрасна» країна, яка була при Леоніді Даниловичу? А для чого було випущено комуністів 1999-го? Щоб забезпечити схему «реформатор проти червоної загрози». Наслідки тяжких зловживань, маніпуляцій, чорних політтехнологій, розбещеність журналістів наше суспільство, багато в чому наївне і довірливе, відкашлюватиме ще дуже довго. І ті журналісти та експерти, які зараз так легковажно почали описувати діяльність Левенця, дали свідчення проти себе. Проти того, чим вони реально займалися. Український народ вийшов із тяжкої історії, але йому заважали вибрати якусь нормальну лінію поведінки.\nГ. Д.: — Мені дуже сподобалося ваше ключове слово «розбещення», бо воно притаманне й спільноті юристів. Насправді, чому суди не працюють? Тому що в нас судді продаються? Ні, адвокати на 90% — це посередники. Я своїм американським колегам і друзям, які возять наших суддів у США й показують, як працює краща демократія у світі, з посміхом кажу: «Слухайте, ваша проповідь — це спроба переконати повію в перевагах подружньої вірності». Чудо іноді трапляється, але раз на тисячу разів. Навіть американські судді в найбагатшій країні світу проти наших виглядають доволі злиденними людьми. І тут ми маємо орієнтувати читача, спільноту на тих лідерів, у яких можна відстежити якусь лінію поведінки протягом тривалого періоду. Мають бути принципи, погляди.\nЛ. І.: — На одному з ефірів я запитала в Арсена Яценюка та Юлії Тимошенко про погляди, і зрозуміла, що це для них — одне з найскладніших питань.\nВ. П.: — Я колись робила проект в «УДАРі». Ми зібрали лідерів регіональних організацій, експертів, які писали частини програми, й вони дві доби дискутували на всі ці теми. Це викликало таку дивну реакцію! Вони насправді почали про це говорити! Про цінності, про ідеї. Їм було цікаво. Вони сказали, що це було вперше, коли насправді відчули себе партією.\nМ. Б.: — Мені здається, що проблема наших опозиційних політиків ще й у тому, що вони не розуміють — бажання повторити 2004 рік приречене на поразку. Українські громадяни зараз значно більше живуть у віртуальному просторі, читають, знають, ніж у 2004-му, а отже, є значно скептичнішими. І те, що 2004 року сприймали на віру, зараз уже не працює. Опозиційні лідери ще не змирилися з цією думкою.\nДРУЗЕНКО: «МИ ПОВИННІ ЗМУСИТИ ЄВРОПЕЙСЬКИХ ПОЛІТИКІВ БУТИ ПРИНЦИПОВИМИ — ЛЮБИТИ НЕ ЮЛЮ, А КОЖНОГО УКРАЇНЦЯ»\nОлеся ЯРЕМЧУК: — Які ви бачите механізми подолання дисонансу між тим реальним становищем, яке ми маємо сьогодні, й тим, що буде зафіксовано на папері? Скільки на це потрібно часу?\nВ. В.: — Має бути робота громадськості. Сподіватися на те, що це буде зроблено якимись політичними силами, тим більше — керівництвом держави, не варто. Гадаю, Янукович у разі підписання Угоди заспокоїться — йому цього достатньо. Отже, повинні бути люди, які зрозуміють, що це лише рамки, які потрібно наповнювати змістом. Асоціація — це можливість скористатися шансом для суспільства. Тим більше — сьогодні, в епоху інформаційних технологій. Для цього не обов’язково потрібно багато людей.\nГ. Д.: — Є чудова історична паралель. Коли 1975 року підписали Гельсінські акти, брежнєвська радянська влада була впевнена, що це лише формальність. Але гельсінські спілки, які виникли на базі цього документа, їхня діяльність суттєво розхитали Радянський Союз. Для нас — тих, хто хоче бути не тільки асоційованими, а повноправними членами ЄС, це — можливість тиснути й апелювати. Ми маємо скористатися шансом Угоди, як свого часу скористалися шансом Гельсінських актів дисиденти, яких, варто підкреслити, було небагато.\nЛ. І.: — Якщо є домовленість про погляди, принципи та спільні дії. Із цього виникає розуміння й бажання підтримувати одне одного; демонструвати, що є люди, які наполягають на існуванні спільного поля цінностей.\nВ. В.: — На мою думку, з часом зростатиме затребуваність на цілісність людей, які не мінятимуть своїх поглядів, наприклад, зі зміною влади. А для цього потрібна пам’ять людей, особливо — журналістів, які мають пам’ятати не тільки про сьогоднішні дії певного політика, а й про те, що він говорив чи робив учора й позавчора. Це дуже погано, коли, наприклад, в студії сидить купа журналістів, які не здатні співставити політика, який виступає, з ним же вчорашнім.\nЛ. І.: — Тому випадок публічного рукостискання одного з лідерів акції «Україна без Кучми!» з самим Кучмою — це великий суспільний прецедент... Якщо ви 2004-го збурили стільки людей, в результаті стали міністрами, а той же Луценко, за рішенням Ющенка, ще й очолив список «Нашої України», то не можна ставитися до цього так легковажно. Адже ваші посади та привілеї стали можливими після того, як люди місяць простояли на морозі. Вибачати такі приклади, мені здається, не можна. І якщо суспільство пропускає такі речі, це — ознаки затяжної безпринципності.\nГ. Д.: — Угода про асоціацію передбачає громадянську платформу, тобто юридичний механізм включення, можливість бути почутими в громадянському суспільстві. Ми також повинні змушувати європейських політиків бути принциповими — любити не Юлю, а кожного українця. Адже вона — не найбільш хвора чи невинно засуджена. Справді, нам дали важіль, який ми маємо тягнути. Якщо не будемо це робити, так воно й залишиться — певною геополітичною грою Януковича та команди з європейцями.\nВ. П.: — У цьому контексті існують сучасні технології, які в Україні мало використовуються. Це — те, що ми називаємо application. Насправді ж зібрати групу айтішників і політологів, щоб створити моніторинг виконання Угоди, не є проблемою. Таким чином, кожен українець, якщо захоче, наприклад, за 90 копійок може імплементувати собі на смартфон цю функцію й постійно моніторити, що зроблено по Угоді. І ніхто не зупинить цю інформацію. У світі навіть використовують термін «влада дій», коли виникають маленькі групи людей, які вирішують якусь проблему завдяки інформаційним технологіям і можливостям. В Україні є для цього всі можливості, тим більше, що ЄС буде в цьому зацікавлений.\nЛ. І.: — Хоч як би там здавалося, що, підписавши Угоду, нічого не потрібно буде робити, це не так — змінюватися доведеться. Успіх Партії регіонів залежатиме від того, чи є в них демократична платформа, яка здатна повернути корабель до змін? Консервувати ситуацію безкінечно неможливо.\nВ. В.: — Успіх матиме та політична сила, яка використає потенціал до трансформації. Хоч як це дивно, сьогодні цей потенціал — у партії влади. Ми зараз обговорюємо кроки людини, за яку більшість із нас, напевно, не голосувала. У опозиції немає такого потенціалу.\nМ. Б.: — Як на мене, попри те, що в нас достатньо зрілих громадян, в цілому спільнота потребує ще багато додаткових мотивацій і стимулів. Два-три роки тому всі обговорювали, що зміни будуть народжені в низах, — люди почнуть об’єднуватися в сільські, міські комітети опору й відстоювати свої права. Так, мовляв, піде хвиля змін. Однак має бути організаційний стрижень, інтелектуальна основа. Інакше все це буде звичайнісінькою анархією. Невизнання авторитетів створює проблеми. У нас сьогодні достатньо моральних достойників, які мають підстави бути почутими. Це й Мирослав Маринович, і Любомир Гузар, і Мирослав Попович... Хотілося б лише, щоб, зважаючи на свою суспільну вагу, вони цілеспрямованіше взялися за розгортання інтелектуальних дискусійних майданчиків.\nЛ. І.: — Якраз ми й повинні робити цю комунікацію. Безумовно, заслуги людей з «Першого грудня» великі, й вони — той капітал, який можна використовувати, не бажаючи девальвації. Але треба поставитися з належною пошаною й шукати тих людей, які стають моральними авторитетами не тому, що вони були в ГУЛАГу, а тому, що в умовах волі змогли робити відповідальні, моральні вчинки. Адже були люди, які в умовах неволі робили моральні вибори, а в умовах волі не змогли їх зробити. Усе це потрібно розбирати.\nСьогодні наші завдання складні, тому що несуть на собі мало не п’ять незавершених революцій. Потім — ми вийшли з «консервної банки» Радянського Союзу — з усіма фобіями та проблемами. Усе це накопичилося. Водночас зараз ми маємо вирішити завдання, які диктує новий порядок денний. Чи повинні ми себе картати, чи все-таки зрозуміти складність завдання й точно поставити мету?\nІван КАПСАМУН, Анна ЧЕРЕВКО, Юлія ЛУЧИК, «День»; Роман ГРИВІНСЬКИЙ


Статистика станції Reichersberg\nТут ви можете знайти статистику МЧП станції виявлення блискавок Reichersberg. Станція приймає електромагнітні сигнали, що випромінюються блискавкою. Вони направляються в Blitzortung.org, де за допомогою даних позиції і часу блискавки інших станцій все обчислюється. Проте, не кожен сигнал надходить від спалаху, також немає ніякого удару блискавки. Коефіцієнти виявлення і страйки надати інформацію (див. Нижче) Крім того, по крайней мере 13 Станції прийому сигналу від спалаху, так що з позиції розраховується. Має станції Reichersberg станцій участь позиціонуванні тільки 13, це буде вважається як "власний" блискавки.\nOther Stations from this User: 941, 936, 963, 1017, 1314, 1312, 1435, 1428, 1434, 1433, 1729, 1758, 1759, 1772, 1757, 1775, 1776, 1777, 1761, 1762, 1763, 2187, 2193, 2195, 2196, 2197, 2198, 2192, 2209, 2191, 2217, 2218, 2216, 2194, 2268, 2303, 2335, 2394, 2395, 2403, 2405, 2408, 2409, 2569, 2570, 2407, 2458, 2661, 2668, 2669, 2693, 2902\nОстанній виявлений розряд: 06.04.2021 05:47:30 UTC\nТут ви можете побачити загалну кількість розрядів за кілька годин виявлених у мережі блискавок, кількість виявлених розрядів на годину станції Reichersberg і середня кількість розрядів для всіх станцій\nКількість прийнятих сигналів на годину станції Reichersberg а також середнє значення по всіх станціях.\nПоточна дата/час і Часовий пояс: 07:23:23 UTCПереклад Лагоди Сергія


29.10.2019 15:56 Читайте по-русски\nПроцес розпочався о 12-й годині, приводом для цього стала семиденна тиша на цій ділянці\nРозведення військ у Золотому таки розпочалося. Це офіційно підтвердила прес-служба Операції Об'єднаних сил. Повідомлення з'явилося на Фейсбук-сторінці штабу, передає "5 канал".\nКажуть, процес розпочався о 12-й годині, приводом для цього стала семиденна тиша на цій ділянці. Там зауважили, що всі атаки, про які повідомляли у зведеннях минулого тижня – відбулися поза ділянкою розведення. Процес триває дзеркально і його тримають на контролі представники спеціальної моніторингової місії ОБСЄ.\nВодночас першим про початок розведення повідомив міністр закордонних справ. Сказав це Вадим Пристайко журналістам у межах першого інвестиційного форуму, який стартував в Маріуполі.\n"Розведення відбувається на ділянці, де не було пострілів понад сім днів. І це за нашими даними і за даними ОБСЄ. Все спокійно. Все контрольовано", – заявив президент Зеленський.\n"Із трьох ми розвели повністю в одній – в Станиці Луганській ми будуємо міст, можете поїхати подивитися, наскільки він реально стає сучасним. І тепер друге питання – ми розводимо в Золотому. Залишилося Петрівське. Ми розводимо зараз, ми будемо прямо починати, як ми з вами говоримо, Петрівське. І це всі ми як радники зовнішньополітичні президентів домовилися для саміту", – казав міністр Пристайко.\nЩодо самого форуму – озвучити нові правила гри у сфері бізнесу та допомогти знайти інвесторів і донорів для стратегічно значущих проєктів – це головне завдання, яку ставить на меті президент.\nСеред тих, про які вже відомо, це відновлення водогону для західної частини Донеччини, та будівництво залізничної гілки Лантратівка – Нова Кіндрашівка на Луганщині. Питання залізничного сполучення там постало від початку бойових дій. Бо після окупації частини області, 9 районів залишилися відрізаними від Укрзалізниці. Враховуючи те, що це аграрний регіон, гостро постало питання вивозу зерна, і ще більш гостро стоїть проблема постачання вугілля на Луганську теплоелектростанцію, розташовану у Щасті. На реалізацію проєкту потрібно понад 2,5 мільярди гривень. Інвесторів влада Луганщини збирається знайти саме на форумі.\n"На сьогодні північ області, Міловський і Марківський район тупикові. Далі залізнична гілки виходила на Росію. А опосередковано вона була з’єднана через Луганськ і південь області. Всі розуміють, що це потрібно області, незважаючи на те, наскільки швидко ми повернемо непідконтрольну територію. На сьогодні все одно ця територія, їй потрібно мати свою залізничну гілку. Тому що північ області напряму буде з’єднуватися зі Сватовим і далі йти в Україну", – зауважив начальник департаменту економічного розвитку Луганської обладміністрації Сергій Медведчук.\nМаріуполь для проведення форум обрали не випадково. Місто жило в окупації і отримало свободу, такої самої економічної свободи прагне теперішня влада і для України. Саме тому залучають міжнародних інвесторів та фінансових донорів. Про це нам розповіла Оксана Нечипоренко, співорганізатор форуму.\n"Місцем проведення форуму обрали Маріуполь. Це надзвичайно нестандартно. Вперше в історії України. Близько 700 учасників, а ми розпочинали з 200, а нам казали, що ніхто сюди не долетить і не доїде. Приїхали і прилетіли в Маріуполь. Це всі міжнародні фінансові організації на рівні віцепрезидента, це топ-інвестиційні компанії, які в Україну навіть не долітали, а тут вони доїхали, це представники бізнесу, які вже інвестують в Україну. Губернатори областей. Вони тут, щоб боротися за інвестиції і боротися за інвесторів", – сказала радниця прем'єр-міністра.\nВарто зазначити, що на відкриття форуму Зеленський приїхав після не менш значущої події. Він відкрив так звану дорогу життя. Це траса Маріуполь – Запоріжжя, на якій врешті завершилися роботи і тепер шлях з Маріуполя до мирної території країни став простішим.\nрозведення військ Володимир Зеленський Вадим Пристайко