Куди вкласти гроші, щоб отримувати щомісячний дохід - 17 способів вкладення грошей — BiznesCat.com\nКуди вкласти гроші, щоб отримувати щомісячний дохід (щоб вони працювали і давали прибуток) - 17 способів вигідного вкладення грошей під високий відсоток + варіанти з гарантією\n1. Азбука інвестора-початківця\n2. 5 золотих правил вкладення грошей\n2.1. Правило 1. Створіть подушку безпеки\n2.2. Правило 2. Не кладіть всі яйця в одну корзину\n2.3. Правило 3. Заздалегідь оцінюйте ризики\n2.4. Правило 4. Вибирайте колективне інвестування\n2.5. Правило 5. Генеруйте пасивний дохід\n3. Скільки потрібно грошей, щоб почати інвестувати і отримувати щомісячний дохід\n4. Куди можна вкласти гроші, щоб вони працювали і приносили дохід - ТОП-10 прибуткових способів інвестування\n4.1. Спосіб 1. Банківський вклад\n4.2. Спосіб 2. Цінні папери\n4.3. Спосіб 3. Валюта\n4.4. Спосіб 4. Нерухомість\n4.5. Спосіб 5. Власний бізнес\n4.6. Спосіб 6. Коштовний метал\n4.7. Спосіб 7. Антикваріат і твори мистецтва\n4.8. Спосіб 8. Франчайзинг\n4.9. Спосіб 9. Бінарні опціони\n4.10. Спосіб 10. Інтернет-проекти\n5. Куди краще вкласти гроші під високий відсоток з гарантією без ризиків – огляд ТОП-5 банків\n5.1. В який банк краще вкласти гроші під відсотки в 2022 році?\n5.4. 3) Укрексімбанк\n6. Куди вигідно вкласти гроші в 2022 році під відсотки - 4 кращих способи на сьогоднішній день\n6.1. Спосіб 1. Перспективні стартапи\n6.2. Спосіб 2. Приватне кредитування (P2P-кредитування)\n6.3. Спосіб 3. ПАММ-рахунки\n6.4. Спосіб 4. Піфи (пайові інвестиційні фонди)\n7. Куди не варто вкладати свої гроші - невдалі стратегії інвестування\n8. Часті помилки інвесторів-початківців\n9. Відповіді на часті запитання\n9.1. Питання 1. Чи реально вкласти гроші під 50 відсотків на 24 години?\n9.2. Питання 2. Куди вкласти гроші (гривні), щоб не втратити їх?\n9.3. Питання 3. Куди можна вкласти 100 тисяч грн, щоб вони приносили дохід?\n9.4. Питання 4. Куди і як вигідно вкласти гроші в Інтернеті, щоб отримати швидкий прибуток?\nЗдрастуйте, шановні читачі "BiznesCat.com"! У цій статті ви дізнаєтеся, куди вигідно вкласти гроші, щоб можна було отримувати щомісячний дохід, які способи вкладення грошей можливі під високий відсоток з гарантією і як краще вкладати кошти, щоб вони працювали і давали прибуток інвестору.\nЦя стаття написана на основі аналізу досвіду відомих інвесторів, фінансових консультантів, а також реалій сучасної економіки. Плюс наведено основні принципи інвестування, можливі ризики, переваги та недоліки кожної інвестиційної стратегії.\nПро те, куди можна вигідно вкласти свої гроші, щоб отримувати щомісячний дохід і які варіанти вкладення грошей під високий відсоток з гарантією існують - читайте в журналі BiznesCat.com.\nУ цьому розділі ми поговоримо про те, що варто і чого не варто робити молодим інвесторам, що роблять свої перші кроки в інвестиційній діяльності. Розглянемо правила ефективного інвестування, які дозволять отримувати прибутковість вище, ніж у банку, але при цьому майже такої ж надійності. Чому майже? Та тому, що головне правило інвестора говорить:\nРизики, які готовий взяти на себе інвестор, пропорційні потенційному прибутку.\nВам, напевно, вже не терпиться приступити? Хочете, щоб ми розкрили секрети, куди вигідно вкласти гроші в 2022 році під відсотки, щоб скоріше заробити ще більше?\nТрохи вас розчаруємо. Перше, з чого варто почати молодому, ще не оперившемуся інвестору – з інвестицій в себе, в свої знання і навички. Повірте, рентабельність цих інвестицій вас ще здивує!\nІ тільки потім, коли ви вже будете розуміти, чим акція відрізняється від облігації, що таке капіталізація внеску, хто такі брокери і трейдери можна буде переходити до практики.\n5 золотих правил вкладення грошей\nНе варто приступати до ризикованих або не дуже фінансових операцій, не маючи резерву на чорний день.\nСкільки потрібно мати в запасі? За оцінками експертів це повинна бути сума, яка покриє ваші витрати на півроку;\nДе взяти гроші? Відкладати від заробітної плати або інших джерел доходу;\nЯк розрахувати розмір фінансового резерву? Порахуйте ваші витрати за місяць. Наприклад, у вас вийшло 10 000 грн. Множимо на 6 місяців, отримуємо 60 000 грн.\nЦе той резерв, який ви не будете витрачати, займаючись інвестуванням. Для того, щоб зробити першу інвестицію, вам потрібно буде ще трохи накопичити.\nТак це ж ціла вічність пройде! – скажете ви. Можна і швидше, якщо у вас є крім зарплати пасивний дохід, тобто грошові ресурси, які ви отримуєте, не докладаючи до цього великих зусиль (здача нерухомості в оренду, відсотки по банківському депозиту тощо).\nТаким чином, якщо покласти фінансовий резерв на депозит в банк, то ви вб'єте відразу двох зайців. Сформуєте резерв і станете отримувати пасивний дохід.\nЩоб уникнути необхідності скористатися фінансовим резервом, потрібно грамотно розподілити свої кошти в інвестиції. Не варто відразу всі вільні гроші вкладати в інструменти, що обіцяють високі прибутки. Ризики, що ви втратите все до копійки, занадто великі↑.\nАдже ви не будете складати сотню тендітних яєць в один кошик? Імовірність того, що ви її упустите 50/50. А ризик, що всі яйця розіб'ються після падіння вже значно більше. Так може статися і з вашими коштами, якщо ви зважитеся їх вкласти все відразу тільки в один проект.\nКрім того, якщо ви розподілите ваші гроші по різних банках, то може статися те ж саме. Краще диверсифікувати вкладення, тобто інвестувати в різні сфери. Не тільки в банківську, але і в нафтову, газову, інформаційну, виробничу та ін. мовою професіоналів це називається інвестиційним портфелем.\nІнвестиційний портфель — це кілька інвестиційних інструментів, об'єднаних разом, що відрізняються за ступенем ризику і прибутковості.\nЗалежно від обраної стратегії інвестування, можна виділити 3 типи інвестиційних портфелів:\nАгресивний портфель складається переважно з високоризикових активів;\nПасивний портфель сформований в основному з банківських вкладів;\nПомірний портфель включає і те, і інше.\nПерш ніж вважати потенційну прибуток і придумувати, куди ви її витратите, оціните свої можливі ризики і збитки.\nНе варто відразу формувати агресивний портфель. Ви ризикуєте втратити все!\nПочніть з малого. З тієї суми, яку Ви внутрішньо готові втратити (ризик адже є завжди). І поступово нарощуйте обороти.\nВізьміть на замітку! Ні в якому разі не використовуйте для інвестицій гроші, отримані в кредит в банку або в борг у друзів або родичів. Ви ризикуєте зіткнутися з колекторами і втратити довіру і повагу своїх близьких.\nПравило 4. Вибирайте колективне інвестування\nНе обов'язково займатися інвестуванням поодинці. У міру зростання вашого досвіду, ви можете інвестувати у великі проекти, залучаючи співінвесторів. Це дозволить вам розподілити ризики на всіх. І прибуток, відповідно, теж.\nНаприклад, якщо у вас є на прикметі якийсь привабливий інвестиційний проект, але у вас недостатньо для нього коштів, то можна запропонувати комусь ще взяти в ньому участь. Обов'язково знайдеться той, хто готовий з вами співпрацювати на взаємовигідних умовах.\nЯкщо ви не готові самостійно управляти своїми інвестиційними інструментами, можна скористатися послугами довірчого керуючого. Це компанія, яка відповідно до обраної вами інвестиційної стратегії буде керувати вашими коштами. Вона може використовувати ці кошти для отримання прибутку, але не може розпоряджатися ними на праві власності. За свою роботу довірчий керуючий отримує певну винагороду.\nПри передачі коштів в довірче управління прибутку і збитки розподіляються між інвесторами пропорційно їх вкладам.\nПравило 5. Генеруйте пасивний дохід\nІнвестиції і зростання вашого капіталу — це прекрасно. Але не варто забувати про те, що інвестиції завжди носять ризиковий характер. Сьогодні у вас є дохід, а завтра ви можете його втратити разом з вкладеним капіталом. На жаль, такі реалії сучасної економіки.\nВажливість створення пасивного доходу ми вже розглядали в першому правилі, коли говорили про створення фінансового резерву. По суті, сам фінансовий резерв може стати для вас джерелом пасивного доходу, якщо покласти його в банк під відсоток. Надалі ці відсотки можна буде інвестувати в інші інструменти або проекти.\nПрипустимо, ви вклали 200 000 грн в акції високоризикових компаній (стартапів або інших) і отримали через рік 250 000 грн, тобто рентабельність ваших інвестицій склала 25%. Це дуже хороший показник. Навіть занадто. І немає ніяких гарантій, що наступного року ви знову отримаєте свої 25%. Є ризик, що ви можете навіть все втратити.\nЯкби ви змогли знайти спосіб змусити працювати ті ж 200 000 грн і приносити вам пасивний дохід, наприклад по 4 200 в місяць, то на виході отримали б ті ж 50 000 грн за рік. У цьому випадку ризики були б набагато менше↓.\nЯкщо хочете більш детально дізнатися про те, що таке пасивний дохід і як його створювати, рекомендуємо зіграти в гру «Грошовий потік», розроблену всесвітньо відомим бізнесменом Робертом Кійосакі.\nДеякі теоретики пишуть, що можна починати з будь-якої суми, навіть зі 100 грн. Але на практиці не все так просто. У більшості банків є вимоги до мінімальної суми вкладу. У потенційного вкладника, як правило, має бути не менше 1 000 грн.\nЯкщо у вас зовсім немає грошей, то дивіться перше правило. Починайте формувати фінансовий резерв. Це основа основ. Відкладайте хоча б по 10% від вашої зарплати. І в найближчому майбутньому ваші гроші вже зможуть працювати на вас.\nПро необхідність відкладання грошей говорить більшість заможних людей: Уоррен Баффетт, Роберт Кійосакі, Роман Абрамович та ін.\nКоли у вас сформується необхідний фінансовий резерв, постарайтеся його відразу не витратити. Пам'ятайте, що його мета зовсім інша. Дуже важливо постійно контролювати свої витрати і жити по кишені!\nЧитайте також: Як знайти дистанційну роботу в інтернеті без вкладень і обману\nКуди можна вкласти гроші, щоб вони працювали і приносили дохід - ТОП-10 прибуткових способів інвестування\nСьогодні можна зустріти дуже багато фінансових шахраїв, які обіцяють легкі гроші, високу прибутковість в короткі терміни. З реальними інвестиціями вони не мають нічого спільного.\nТому ми розглянемо перевірені часом інвестиційні інструменти, що дозволяють отримати віддачу на вкладені кошти з урахуванням розумних ризиків. Отже, куди краще вкласти гроші, щоб отримувати щомісячний дохід?\nВнесок у банку відноситься до найпоширеніших інвестиційних інструментів. Правда, прибутковість такого інструменту рідко покриває річну інфляцію в країні. Тому банківський вклад можна віднести скоріше до способів заощадження, а не збільшення вашого капіталу.\nНизька↓ прибутковість вкладу – це чесна плата за ваш спокій, тому що банківські ризики також малі↓.\nА якщо сума вашого вкладу не перевищує 350 000 грн, то можете взагалі ні про що не турбуватися. Відповідно до чинного законодавства у разі банкрутства банку держава поверне вам всі ваші гроші.\nНа даний момент прибутковість банківських вкладів коливається в межах 10-14%, що на пару відсотків нижче інфляції.\nНайпопулярнішим банком серед населення є ПриватБанк, незважаючи на те, що відсотки за вкладами в ньому нижче середньоринкових. Надійність банку, а не потенційний прибуток за вкладом для багатьох має вирішальне значення.\nПлюси (+) банківських вкладів полягають в наступному:\nнизькі ризики, застрахованість вкладів;\nможливість в будь-який момент повернути гроші (іноді навіть без втрати відсотків);\nдоступність (можна починати з невеликої суми, наприклад в 1 000 грн).\nДо мінусів (−) можна віднести:\nдохід за вкладом в кращому випадку покриває інфляцію;\nу більшості банків при достроковому закритті вкладу відсотки губляться.\nСпосіб 2. Цінні папери\nЦінні папери на відміну від банківських вкладів приносять, як правило, більш високу↑ прибутковість. Ви можете спробувати інвестувати в акції або інші фінансові інструменти на ринку цінних паперів, за умови, що готові взяти на себе більш високі↑ ризики. Про те, як інвестувати в акції правильно, на сайті є докладна стаття.\nЦінні папери бувають різних видів. Розглянемо найпопулярніші: акції та облігації.\nАкція - це цінний папір, який підтверджує вашу частку в компанії і дає право голосу.\nАкції бувають звичайні і привілейовані. У останніх більш високі відсотки, але немає можливості голосувати на загальних зборах акціонерів.\nОблігація - це цінний папір, який підтверджує, що ви зайняли компанії, що її випустила, певну суму грошей.\nНа відміну від акції має певний термін дії, після закінчення якого підлягає погашенню. Акціями можна володіти хоч все життя і отримувати дивіденди.\nДивіденд - це дохід по акції, що виплачується у вигляді відсотка від номіналу цінного паперу.\nБезпосередньо купувати цінні папери у корпорацій ви не зможете. Для цього вам потрібно буде скористатися послугами спеціальних посередників – брокерів.\nБрокер — це ліцензований посередник на фондовому ринку, здійснює угоди купівлі-продажу цінних паперів.\nВ якості брокера може виступати і банк. Брокери від вашого імені і за ваш рахунок будуть здійснювати угоди з цінними паперами на ринку. За це вони беруть певну комісію.\nПочати можна з цінних паперів компаній, які називають блакитними фішками.\nБлакитні фішки — це цінні папери великих і надійних компаній, які дають стабільний щорічний дохід.\nДо блакитних фішок відносяться такі гіганти ринку, як Сбербанк, Газпром, Лукойл, ВТБ, Роснефть. Прибутковість акцій цих компаній в 2018 році склала від 4-6%.\nЗалежно від стратегії поведінки на фондовому ринку можна виділити 3 типи інвесторів:\nКороткострокові інвестори (спекулянти). Вони здійснюють угоди купівлі-продажу за дуже короткі проміжки часу. За день вони можуть зробити десятки угод;\nСередньострокові інвестори - закривають угоди з цінними паперами протягом декількох місяців;\nДовгострокові інвестори вкладають свої капітали на фондовому ринку на кілька років. До довгострокових інвесторів можна віднести Уоррена Баффетта, який вважав, що не варто продавати куплені акції ніколи.\nПлюси (+) інвестування в цінні папери:\nмінімальні вимоги до первісного капіталу (від 1 000 грн);\nрічна прибутковість, як правило, вище, ніж за банківським вкладом;\nрізноманітність інвестиційних інструментів (звичайні та привілейовані акції, облігації);\nможливість брати участь в управлінні компанією (при покупці істотної кількості акцій);\nможливість розподіляти ризики, формуючи інвестиційний портфель, і «не складати всі яйця в одну корзину».\nДо мінусів (−) даного способу відносяться:\nнеобхідно діяти через посередника (брокера);\nвелика ймовірність отримання збитків або неотримання доходу (по звичайним акціям).\nСпосіб 3. Валюта\nІнвестиції у валюту в основному відносяться до коротко - і середньострокових стратегій інвестування. Це пов'язано з тим, що політичні та економічні події дуже сильно впливають на курси валют.\nКрім того, інфляція щорічно «з'їдає» певну частину грошей. Тому вкладати кошти у валюту на кілька років не дуже ефективно.\nКупувати і продавати валюту можна на спеціальному ринку, який називається Форекс (від англійського Foreign Exchange – обмін іноземної валюти). На Форексі можна купувати і продавати практично будь-яку вільно обмінювану валюту. Можна купити китайські юані за Японські єни, Канадський долар за євро і т. д.\nНа Форексі працюють трейдери, які купують і продають валюту протягом дня. Будь-яка людина (за допомогою брокера) може купувати і продавати будь-яку валюту на Форексі. Ми рекомендуємо працювати тільки з перевіреними брокерськими компаніями.\nБагато компаній пропонують навчити майстерності роботи на валютному ринку. Вони заманюють потенційних інвесторів високою прибутковістю. Варто бути пильними і згадати головне правило інвестування: високі доходи пов'язані з великими ризиками!\nТак, на Форексі можна за кілька місяців примножити свій капітал. Але ризики все втратити дуже великі. За статистикою 80% новачків втрачають вкладені кошти в перший місяць роботи на Форексі. Тому, перш ніж зважитися, ретельно все зважте!\nПлюси (+) роботи на валютному ринку:\nмінімальні вимоги до початкового капіталу (від 100 доларів);\nприбутковість вище середньоринкової;\nрізноманітність інвестиційних інструментів (іноземних валют).\nМінуси (−) Форекса:\nпотрібно володіти спеціальними навичками і знаннями для інвестування;\nістотно високі ризики.\nЦе друга за популярністю стратегія після банківського вкладу і хороший варіант для тих, хто думає, куди вкласти гроші в 2022 році, щоб заробити. Інвестиції в нерухомість не менш надійні, ніж вкладення в банк. Відмінність в тому, що потрібно набагато більший розмір початкового капіталу.\nЗавдяки іпотечним програмам банків, у вас немає необхідності збирати всю суму для покупки цікавлячого об'єкта нерухомості. Як правило, досить 20-30% від первісної вартості. Однак купувати квартиру або будинок в іпотеку і погашати її протягом 20-30 років за рахунок зарплати – не найвдаліший варіант для інвестора.\nПотрібно зробити так, щоб ця нерухомість приносила вам пасивний дохід і покривала іпотечні платежі.\nДля цього можна використовувати такі заходи:\nякщо купили новобудову на етапі будівництва, продати, коли квартира буде готова, за більш високою ціною;\nзробити з двох-трикімнатної квартири кілька студій і здавати їх як самостійні квартири.\nТака стратегія інвестування вимагає більше часу і знань, але і прибутковість її також відрізняється.\nПлюси (+) інвестування в нерухомість:\nможливість отримувати пасивний дохід за рахунок орендних платежів;\nможливість заробити на перепродажі квартири за більшою ціною ;\nзбереження і пасивне примноження капіталу (нерухомість на відміну від інших об'єктів інвестування в довгостроковій перспективі зростає в ціні).\nвисокі вимоги до стартового капіталу (від 150-250 000 грн);\nскладно швидко продати, якщо буде потрібно повернути гроші;\nфізично застаріває (знос, затоплення, пожежі).\nЧитайте статтю: Як заробити на квартиру за 1 рік\nЦя стратегія підходить для тих, хто не боїться ризикувати, готовий приймати рішення і нести за них відповідальність.\nПри вирішенні відкрити власний бізнес необхідно:\nправильно оцінити всі ризики на початковому етапі;\nрозрахувати фінансові показники (терміни окупності, необхідний обсяг інвестицій, плани продажів, собівартість продукції або послуги).\nЯкщо у вас є підприємницька жилка і певний комерційний досвід, то ви легко з цим впораєтеся.\nПлюси (+) відкриття власного бізнесу:\nви самі собі господар (самостійно визначаєте, що і як робити);\nможливість залучити співінвесторів (краудфандингові кампанії, венчурні фонди, інші бізнесмени);\nне обов'язково мати в наявності всю суму для відкриття бізнесу (можна скористатися банківськими кредитами).\nМінусами (−) інвестування у власну справу можна назвати:\nскладно швидко повернути вкладені кошти;\nу разі залучення співінвесторів можна втратити управління компанією.\nСпосіб 6. Коштовний метал\nБагато хто вважає вкладення в дорогоцінні метали найконсервативнішим варіантом. Придбання золота приносить серйозний прибуток протягом величезної кількості років.\nВарто враховувати! Дорогоцінні метали не піддаються фізичному псуванню, при цьому запаси їх обмежені. Саме тому вартість золота, срібла, платини і паладію безперервно зростає↑.\nВиділяють кілька варіантів інвестування коштів у дорогоцінні метали:\nПридбання злитків. У цьому випадку інвестор повинен пам'ятати, що такі операції оподатковуються, розмір якого становить 18%. Більш того, на злитки при їх придбанні обов'язково видається сертифікат. Таке інвестування має здійснюватися на тривалий термін. Важливо забезпечити прибуток в сумі, що перевищує розмір сплачуваного податку;\nПридбання монет з дорогоцінних металів. Монети податком не обкладаються. Більш того, деякі з них мають також колекційну цінність. Але слід розуміти, що отримати серйозну прибуток від монет можна тільки через кілька років після їх покупки;\nВідкриття металевих рахунків. Депозит в дорогоцінних металах підійде для тих інвесторів, які хочуть вкласти кошти на невеликий термін. Так як в цьому випадку відсутня необхідність купувати дорогоцінні метали, оподаткування відсутній. Такий варіант є одним з найпростіших і безпечних. Інвестор звертається в банк, який перераховує внесену суму в грами дорогоцінного металу. Після закінчення певного проміжку часу вкладник закриває депозит, отримуючи поточну вартість розміщених на ньому металів;\nКупівля цінних паперів золотодобувних компаній. Для цього доведеться стати учасником біржової торгівлі. Вартість цінних паперів не завжди збільшується швидко. Тому купувати їх слід на довгострокову перспективу.\nСпосіб 7. Антикваріат і твори мистецтва\nНерідко антикваріат, твори мистецтва, а також колекційні предмети називають валютою багатіїв. При наявності досить великої суми для інвестування фахівці рекомендують звернути увагу на вкладення в подібне майно.\nВибираючи цей спосіб, важливо пам'ятати, що подібні вкладення робляться тільки на тривалий термін. У цьому випадку на серйозний прибуток навіть через рік краще не розраховувати.\nОднак через кілька років може статися серйозний стрибок вартості придбаного майна. Так, деякі картини знаменитих художників в момент їх написання коштували буквально кілька сот доларів, вже через десять років – десятки тисяч, а через п'ятдесят – мільйони.\nЗ метою інвестування можна придбати наступні предмети антикваріату:\nВажливо розуміти, що названі предмети повинні бути саме старовинними. У мистецтвознавстві такими є речі, виготовлені більше 50 років тому. Деякі подібні предмети можуть являти собою історичну цінність і охороняються державою.\nДля інвестування в антикваріат потрібні чималі грошові суми. Навіть 500 000 грн для такого способу вкладень вважається невеликою сумою. Однак починати можна з малого. Так, наприклад, Третьякову вдалося зібрати свою колекцію, починаючи буквально з кількох картин.\nСлід розуміти, що для придбання дійсно цінних речей потрібно самому бути мистецтвознавцем, або мати такого знайомого. Без відповідної освіти зрозуміти, які предмети являють реальну цінність, практично неможливо.\nЗвичайно, можна скористатися послугами консультанта. Однак це вимагає додаткових фінансових вкладень. Не варто забувати, що будь-мистецтвознавець може лише оцінити поточну цінність предмета, а не його потенційну прибутковість. Слід звертатися до фахівців, які розбираються не тільки в мистецтві, але і в інвестуванні.\nСпосіб 8. Франчайзинг\nТі, у кого є капітал в розмірі 250 тис грн і більше, можуть створити власний бізнес, купивши франшизу. У цьому випадку діяльність ведеться за відпрацьованою продавцем схемою.\nВажливо розуміти, що франчайзинг не може стати пасивним доходом. Розмір прибутку залежить в першу чергу від активності бізнесмена.\nОднак франшиза допомагає заощадити час, гроші і сили. Це досягається завдяки тому, що схеми маркетингу, всіх процесів при такому бізнесі відпрацьовані.\nдосить короткий термін окупності – зазвичай від півроку до року;\nпопулярність бренду забезпечує наявність клієнтської бази без додаткової реклами, товари та послуги по франшизі вже мають своїх покупців;\nфранчайзер постійно підтримує бізнесмена;\nрівень конкуренції мінімальний, так як по франшизі передбачено конкретну кількість проектів на певній території.\nОднак у бізнесу на основі франчайзингу є і серйозні недоліки. Основний полягає в тому, що купуючи франшизу, бізнесмен обмежений у своїх діях. Він прив'язаний до розробленої системи і не має права змінювати алгоритм дій, не погодивши їх з франчайзером.\nСпосіб 9. Бінарні опціони\nФахівці стверджують, що бінарні опціони є найшвидшим способом отримання доходу з інвестицій. Основу такого варіанту складає вміння брати на себе ризики, а також детально аналізувати економічну ситуацію.\nЗавдання інвестора, який обрав бінарні опціони, полягає в тому, щоб правильно спрогнозувати вартість активу через певний проміжок часу.\nПо закінченні встановленого періоду проводиться оцінка результату.\nЯкщо припущення виявиться вірним, інвестор отримає прибуток. Вона може становити близько 80% ставки;\nОднак прогноз може не підтвердитися і ціна піде в протилежному напрямку. У цьому випадку за рахунком буде зафіксовано збиток, що становить до 100% ставки.\nНа перший погляд багатьом здається, що заробляти на бінарних опціонах – це те ж саме, що грати в рулетку. Однак це не так. Більш ретельне вивчення роботи на бінарних опціонах дозволяє збільшити точність прогнозів, а значить, підвищити одержуваний прибуток.\nМожна виділити ряд переваг розглянутого способу вкладень:\nВелика кількість торгових інструментів для вибору. Навіть початківець інвестор зможе працювати як з валютними парами, так і з акціями, нафтою і дорогоцінними металами;\nРозмір прибутку, а також рівень можливого збитку визначені заздалегідь. Більш того, деякі торгові майданчики дозволяють самостійно визначити співвідношення прибутку і збитку;\nДоступ до торгового майданчика можна отримати в будь-який час з будь-якого пристрою. Для цього немає необхідності встановлювати додаткове програмне забезпечення;\nТоргівля бінарними опціонами здійснюється цілодобово без вихідних. Тому інвестор може заробляти в будь-який вільний час;\nТорговий інтерфейс інтуїтивно зрозумілий навіть початківцям інвесторам. При цьому відображається тільки кінцевий результат вартості активу, проміжні ціни користувачеві не показуються.\nІснує 2 варіанти заробітку на опціонах:\nCall Up являє собою угоду на покупку. Його слід використовувати, якщо передбачається зростання↑ цін. При зниженні вартості активів буде отримано збиток.\nPut Down - це угода на продаж, прибуток буде отримана в разі зниження вартості активу.\nНезважаючи на велику кількість переваг, торгівля бінарними опціонами має і недоліки:\nЄдина невірна угода може спричинити збитки в розмірі близько 90% вкладених коштів. Щоб повернути їх, знадобиться не менше трьох прибуткових угод;\nПри торгівлі бінарними опціонами неможливо відмовитися від угоди або закрити до її закінчення. Навіть у тих випадках, коли інвестор розуміє, що помилився, йому не залишається нічого іншого, окрім як чекати закінчення часу опціону;\nНа противагу форексу тут відсутні кредитні зобов'язання. Виходить, що у інвестора є можливість торгувати тільки тими коштами, які у нього в наявності.\nБінарні опціони дозволяють не тільки зберегти власні кошти від згубної дії інфляції і девальвації, але й примножити їх. Для цього важливо уважно поставитися до вивчення ринку, а також зробити правильний вибір на користь одного з брокерів.\nСпосіб 10. Інтернет-проекти\nРозвиток сучасних технологій призвело до того, що популярність інвестицій через Інтернет істотно зросла.\nІснує кілька напрямків для вкладень, які підійдуть як початківцю інвестору, так і досвідченому інвесторові:\nІнвестиції в стартапи, які являють собою особливі інтернет-ресурси, створювані з метою розвитку або подальшого їх продажу. Власник коштів повинен розбиратися у всіх деталях проекту і ретельно контролювати виконання робіт. Сума коштів, яку отримає інвестор, визначається у першу чергу ступенем опрацювання ресурсу, а також його привабливістю для майбутніх покупців.\nВкладення коштів у створення власного сайту. Успішний інтернет-ресурс здатний стати основою бізнесу і приносити регулярний дохід. Такий підхід дозволяє почати власну справу навіть при наявності невеликої грошової суми. При цьому немає витрат на оренду комерційної нерухомості, заробітну плату персоналу. Є можливість запропонувати товар або послугу широкої аудиторії. Вкладення в такий бізнес менш ризиковані, проте розмір прибутку в будь-якому випадку визначається стараннями підприємця.\nВкладення коштів в онлайн-проекти, які здаються інвестору найбільш вигідними. Вибирати ефективні інтернет-проекти можна на спеціалізованих онлайн-ресурсах. Інвестор при цьому набуває частину бізнесу. Згодом він має право на відсоток від прибутку або перепродажу частки. Відносини між власником проекту та інвестором регулюються договором спеціального типу. Однак варто врахувати, що заздалегідь передбачити ефективність практично неможливо. Існують серйозні ризики таких вкладень, пов'язані з непередбачуваністю поведінки ринку.\nВибираючи спосіб вкладення, важливо провести якісний аналіз. Тільки так можна зрозуміти, які потенційні прибуток і ризики проекту.\nКуди краще вкласти гроші під високий відсоток з гарантією без ризиків – огляд ТОП-5 банків\nОтримати гарантію доходу, а також забезпечити безпеку коштів можна, вклавши їх у банк.\nВажливо! При цьому варто вибирати такі кредитні організації, які беруть участь у системі страхування вкладів і мають якісну репутацію.\nКрім того, слід вивчити і порівняти умови по депозитах в різних банках.\nВ який банк краще вкласти гроші під відсотки в 2022 році?\nОтже, давайте розглянемо, в який банк вигідно вкласти гроші під високий відсоток з гарантією (з щомісячним доходом). Щоб не витрачати час, аналізуючи велику кількість банків, можна скористатися рейтингами фахівців. Приклад переліку кращих для вкладення банків представлений нижче.\nТут можна відкрити вклад за ставкою до 15.5% річних. Нарахування здійснюється щомісяця. При цьому сума мінімального депозиту повинна бути всього 2 грн.\nОщадбанк має величезний досвід роботи на українському фінансовому ринку – він був заснований в 1990 році. Сьогодні він входить до двадцятки найбільших банків нашої країни.\nКредитна організація пропонує клієнтам відкрити депозит під відсоток до 14,25% річних. Мінімальна сума при цьому становить 2 500 000 грн.\nУкрексімбанк є одним з лідерів банківської сфери України. Кредитна організація має широку філіальну мережу.\nТут можна вкласти кошти за ставкою до 16.8% річних. Мінімальний вклад 1 000 000 грн.\nРайффайзен банк Аваль являє собою кредитну організацію, засновану в Європі. У Росію цей банк прийшов більше чверті століття тому. Сьогодні він є найбільшою в нашій країні кредитною організацією з іноземним капіталом.\nСтавки за депозитами залежать від терміну, способу нарахування відсотків, суми. Відкриваючи вклад в грн, можна отримати до 18% річних. При мінімальному вкладі 2000 грн.\nУкрсиббанк за весь час кредитна організація завоювала визнання не тільки клієнтів, а й світових рейтингових агентств.\nКлієнти можуть отримати дохід за вкладеними в цей банк коштами в розмірі до 5,7% річних. Сума вкладу при цьому повинна бути не менше 15 000 грн.\nКуди вигідно вкласти гроші в 2022 році під відсотки - 4 кращих способи на сьогоднішній день\nДепозити приносять невисокий дохід. Існують способи інвестування, які дозволяють отримати набагато більший прибуток.\nВибираючи оптимальний варіант, не варто забувати, що зі збільшенням↑ доходу зростає↑ і ризик втрати вкладених коштів.\nНижче розглянемо докладніше основні способи вкладення коштів з метою отримання доходу.\nСпосіб 1. Перспективні стартапи\nВкладення в стартапи приваблює інвесторів тим, що потенційний дохід в цьому способі нічим не обмежений. В інтернеті величезна кількість проектів, в які можна вкласти кошти. Для їх пошуку можна використовувати спеціалізовані сайти.\nВибираючи стартап, важливо проводити ретельний аналіз і порівняння великої кількості проектів. Слід пам'ятати, що одні з них приносять прибуток протягом декількох років. Інші проекти виявляються безперспективними і тягнуть тільки збитки.\nСпосіб 2. Приватне кредитування (P2P-кредитування)\nПРИВАТНЕ кредитування останнім часом отримує все більшого поширення і розвиток. Цей варіант передбачає видачу позики однією фізичною особою іншій. Використовуючи цей спосіб, важливо не тільки максимально грамотно скласти договір, але і провести ретельний аналіз потенційного позичальника.\nЯвною перевагою приватного кредитування виступає високий рівень прибутковості. Видаючи кошти в борг навіть на короткий термін, можна забезпечити прибутковість до 50% річних.\nОднак є і істотний недолік-високий прибуток пов'язана з серйозним ризиком. Існує ймовірність того, що передані в борг кошти не будуть повернуті. Гарантувати чесність позичальника неможливо навіть у разі ретельного вивчення його характеристик.\nСпосіб 3. ПАММ-рахунки\nІнвестуючи в ПАММ-рахунки, власник грошових коштів передає їх в довірче управління професіоналам. Отримуючи гроші, керуючий включає їх в оборот і робить все для отримання максимального прибутку.\nІнвестору залишається тільки чекати, поки фахівці розподіляють його кошти між біржовими і іншими перспективними активами з метою отримання доходу.\nТаким чином, ПАММ-рахунки виступають одним з видів пасивного заробітку. При цьому ризики таких вкладень відносно невисокі.\nЩоб самостійно отримувати прибуток від торгівлі на біржі, потрібні не тільки гроші, а й спеціалізовані знання. При цьому для інвестування в ПАММ-рахунки досить знайти компанію, що забезпечує достатню прибутковість і передати їй в управління кошти.\nПрибутковість таких інвестицій визначається в першу чергу правильністю вибору керуючого. Процес цей вимагає значних тимчасових витрат, а також додаткових знань.\nСпосіб 4. Піфи (пайові інвестиційні фонди)\nПіфи по суті являють собою фонди колективного управління інвестиціями. Майно такого фонду ділиться на частини, які називаються пай.\nВисока ліквідність вкладень в Піфи досягається завдяки тому, що паї звертаються на ринку. При цьому діяльність фондів регулюється законодавчо. Взаємовідносини пайовиків і Піфа визначаються відповідними документами.\nІнвестор купує паї, коли очікує, що їх вартість зросте↑. Як тільки ціна досягне очікуваної величини, прибуток може бути зафіксована шляхом його продажу.\nВибираючи ПІФ для вкладення, важливо враховувати його тип. Продати пай в будь-який час можна, тільки якщо фонд відкритого типу. З інтервального Піфа можна вийти лише в заздалегідь обумовлені проміжки часу, а з закритого-після закінчення його роботи.\nЗаздалегідь неможливо визначити, яку прибутковість покаже фонд за результатами своєї роботи. Прибуток може досягати 50% річних, що перевищує↑ ставку за вкладом приблизно в 6 разів. Однак в середньому по ринку цей показник дорівнює близько 20%.\nБуває, що фонди показують і збитки. Але не варто боятися, що Керуючі завжди будуть видавати негативну прибутковість. Розмір їх комісійних залежить від величини прибутковості. Тому вони докладають всіх зусиль для отримання максимальної прибутковості.\nСеред переваг пайових інвестиційних фондів можна виділити наступні:\nдоступність. Цей вид вкладень доступний всім, так як для початку інвестування досить 1 000 рублів;\nдіяльність ПІФ законодавчо регламентується і знаходиться під контролем держави;\nпрофесійне управління грошовими коштами.\nОднак і ПІФи мають недоліки. Найважливіший з них – відсутність гарантованого прибутку.\nСлід мати на увазі, що деякі Керуючі отримують дохід навіть в тих випадках, коли їх робота прибутку не приносить. Саме тому деякі фонди в процесі своєї роботи показують нульову прибутковість, а іноді і збитковість.\nІснує величезна кількість різновидів пайових інвестиційних фондів. Однак незалежно від вибору типу Піфу фахівці рекомендують інвестувати в них тільки в тому випадку, якщо плануються довгострокові вкладення.\nВажливо уважно ознайомитися з перевагами і недоліками різних типів вкладень, щоб підібрати найкращий саме для себе варіант.\nКуди не варто вкладати свої гроші - невдалі стратегії інвестування\nБагато людей хочуть заробити швидкі гроші, не розуміючи, що занадто високі доходи пов'язані з високими ризиками.\nФінансова піраміда - це свідомо збиткова організація, що виплачує доходи інвесторам за рахунок залучення коштів нових інвесторів.\nФінансові піраміди були дуже популярні в 90-і роки в нашій країні. Думаю, всі чули про Сергія Мавроді і його МММ.\nАле не варто думати, що всі ці шахрайські організації канули в Лету. Щорічно від дій, а точніше, розпаду таких пірамід страждають тисячі довірливих інвесторів. Як же не потрапити у фінансову піраміду?\nВиділимо основні ознаки шахрайської схеми:\nЗанадто висока прибутковість (30% і вище);\nВідсутність реальної діяльності (нічого не виробляє і не продає);\nЮридична адреса компанії знаходиться за межами країни (в офшорах).\nЧасті помилки інвесторів-початківців\nЗагалом про інвестиції ми вже розповіли. А в чому полягають помилки людей, які тільки приступили до інвестицій? Ось найпоширеніші приклади.\nВкладати всі наявні заощадження. Це нерозумний шлях, адже на випадок невдачі обов'язково повинні бути відкладені кошти. Вони знадобляться на мінімальні життєві потреби. Ця "Кубишка" повинна бути недоторканною. А вкладати можна тільки додаткові кошти, втрата яких не стане критичною для бюджету.\nВкладення чужих грошових коштів. Той же самий принцип: ризикувати можна тільки безпечними сумами, щоб не залишитися в мінусі. Тому не можна брати в борг, щоб займатися інвестиціями.\nДіяти без достатніх фінансових знань. Мінімальні пізнання про ринок цінних паперів, дорогоцінних металів, нерухомості і в цілому про економіку допоможуть уникнути провалу. Завжди потрібен чіткий і обгрунтований план дій.\nНе можна піддаватися емоціям. Звичайно, на нестабільному ринку цінних паперів легко розгубитися і впасти в зневіру, якщо прибуток поки не приходить. Можна продати акції, не чекаючи їх зростання, а потім гірко пошкодувати про це. Тому холодна голова-найкращий помічник. А ще краще покластися на допомогу мудрого фінансового радника, фахівця з інвестицій.\nНе можна вірити обіцянкам про інвестиції з захмарним прибутком. Не існує способу отримання гарантованого прибутку в 500%. Розповідати про це можуть тільки шахраї.\nТема вкладення коштів з метою отримання доходу досить велика. В процесі її вивчення виникає величезна кількість питань. Сьогодні ми відповімо на найпопулярніші з них.\nПитання 1. Чи реально вкласти гроші під 50 відсотків на 24 години?\nСьогодні в інтернеті можна знайти величезну кількість пропозицій про інвестування грошових коштів на добу. Однак далеко не всі знають, наскільки це реально.\nЗаробити за такий короткий проміжок часу дозволяють інвестиційні програми сервісів мікропозик. Цей варіант дозволяє вкласти кошти всього на добу, розраховуючи на прибутковість мінімум 8%.\nСервіси, які видають мікропозики, дозволяють в короткий проміжок часу поповнити рахунок і почати заробляти, мінімізувавши ризики втрати коштів.\nОсновними перевагами розглянутого варіанту є:\nможливість участі в інвестиційній програмі при мінімальних вкладеннях;\nкомфорт здійснення операцій;\nпростота виведення коштів.\nФахівці рекомендують розподілити кошти між декількома ресурсами, що дозволить істотно скоротити↓ інвестиційні ризики.\nКрім того, перш ніж інвестувати гроші в мікрофінансову компанію, слід уважно вивчити її репутацію.\nПитання 2. Куди вкласти гроші (гривні), щоб не втратити їх?\nЗберігання коштів в гривнях не є надійним. Особливо це проявляється при економічній нестабільності. Наявність у нашій країні досить високого рівня інфляції, а також девальвації веде до того, що просте зберігання грошей в гривнях стає досить збитковим.\nТим, у кого є фінансові накопичення, фахівці рекомендують інвестувати їх. Цей метод розпорядження коштами є більш прогресивним і вигідним.\nЩоб усвідомити дію інфляції і девальвації, не обов'язково бути фінансовим аналітиком. Досить порівнювати ціни на певні товари і послуги протягом тривалого періоду часу.\nПравильне вкладення коштів допоможе інвестору:\nвиключити знецінення наявної суми;\nпри вдалому збігу обставин і зовсім збільшити↑ капітал;\nчастково застрахуватися від серйозних економічних потрясінь, які можливі в майбутньому.\nПрибутковість інвестування залежить від величезної кількості факторів. В першу чергу це стосується розмірів суми, наявної в наявності. Однак незалежно від величини капіталу вкладення є кращим рішенням, ніж звичайне зберігання.\nІнвестування завжди пов'язане з ризиком втрати коштів. Однак у разі успішності вкладень можна забезпечити стабільний пасивний дохід, а також фінансову безпеку.\nПочатківці інвестори часто стикаються з рядом помилок, які можуть збільшити ризикованість:\nприйняття рішень про інвестування на емоціях;\nвідсутність ретельного аналізу;\nнизький рівень фінансових знань, а також небажання навчатися.\nПитання 3. Куди можна вкласти 100 тисяч грн, щоб вони приносили дохід?\nДеякі вважають, що для успішного інвестування необхідно мати кілька мільйонів. Однак це в корені невірно. Цілком успішні вкладення можна робити і при наявності декількох тисяч, тому 100 000 грн і зовсім є чудовою сумою для початку вкладень.\nФахівці рекомендують інвестовану суму розділити на кілька частин. Це дозволить забезпечити стійкість фінансових вкладень, а також застрахувати портфель від серйозних втрат.\nЯкщо вдасться розмістити капітал мінімум в 3-х інвестиційних сферах, можна розраховувати на серйозну страховку від різних форс-мажорних обставин.\nУ сучасній економіці краще використовувати такі способи вкладень, які досить надійні і перспективні:\nінвестування в інтернет-проекти, такі як сайти, блоги, інтернет-магазини;\nвкладення коштів в інновації, а також перспективні стартапи;\nінвестиції в мистецтво;\nпридбання дорогоцінних металів;\nПравильне вкладення дозволяє, маючи 100 000 грн, забезпечити додатковий дохід.\nПошуки відповідного способу онлайн-інвестування часто вимагають чимало часу і сил. Нижче представлені перспективні і прибуткові варіанти, куди можна вкласти кошти в Інтернеті, щоб вони приносили прибуток:\nАкції (фондовий ринок);\nХайп-проекти (дуже ризиковані вкладення).\nПеред тим, як вибрати той чи інший спосіб інвестування в мережі, важливо заздалегідь прорахувати ризики і можливу прибутковість.\nУ цій статті ми докладно розповіли, куди вкласти гроші, щоб отримувати щомісячний дохід і розглянули популярні способи вкладення грошей під високий відсоток з гарантією.\nСподіваємося, що ця інформація буде корисною для вас, і ви незабаром помітно поліпшите свій фінансовий стан.\nНа цьому у нас все. Але команда сайту "Biznescat.com" не прощається з вами. Побачимося в нових випусках.\nДіліться статтею в соцмережах, а також своїми думками та/або зауваженнями по темі публікації. Бажаємо вам вдалих інвестицій та примноження капіталу! До нових зустрічей на сторінках нашого сайту!\n+2 # Максим 08.02.2020, 11:08\nКолективне інвестування це те ж саме, що і кооператив раніше. Скидаєтеся, купуєте, а потім продаєте або розвиваєте (якщо мова про бізнес). Для мене безпечне і прибуткове вкладення на ринку форекс. Якщо не жахати великими лотами, то можна легко отримувати прибуток близько 10% в місяць. А ось від вкладення грошей в нерухомість, я б відрадив. Майно це пасив, який приносить тільки збитки. Плюс інвентаризаційна вартість з кожним роком знижується. У всьому світі прийнято так, але у нас міркують чомусь інакше. До речі, предмети старовини це в точку. Головне знати, що буде дорожчати, а що ні.


Дата: 2-10-2020, 00:08\nПопередня сторінка: 13. Скандинавія в Середньовіччі\nНаступна сторінка: Повторення курсу всесвітньої історії ...\n1. Чому розпочалися хрестові походи?\nЗ поширенням християнства серед європейських народів почалися паломництва (прощі) віруючих людей до святих місць, де жив і проповідував Ісус Христос - Єрусалиму, де знаходиться Гроб Господній, та річки Йордан, де Він хрестився.\nДля допитливих! Людей, що здійснюють паломництва, називають паломниками (від «пальма», «пальмова гілка», адже саме пальмовими гілками зустрічали Ісуса Христа віруючі Єрусалиму) або прочанами (від слова прощення).\nДля допитливих! Храм Гробу Господнього в Єрусалимі - найважливіша святиня християнського світу. Вважається, що на тому пагорбі, де його збудовано, був у гробниці похований Ісус Христос і з неї воскрес через три дні.\nНаприкінці ХІ ст. Візантія зазнала нищівного удару від сельджуків - одного з тюркських племен із Центральної Азії, які в Х ст. прийняли іслам.\nВони були дуже успішними воїнами і швидко завоювали територію Малої Азії та Палестини. На відміну від арабів, які толерантно ставилися до християн, сельджуки руйнували церкви і монастирі, нападали на прочан. Окрім прямої загрози паломникам, сельджуки значно ускладнили європейцям торгівлю з територіями Малої та Середньої Азії.\nРозповіді паломників про знущання сельджуків над християнами викликали обурення в Європі. Багато людей переймалося думкою про те, що необхідно допомогти одновірцям, звільнити Гроб Господній (і всю Палестину як Святу Землю) від «невірних». У цей самий час імператор Візантії Олексій І Комнін звертається по допомогу до папи Урбана ІІ.\nХрестові походи - військові походи ХІ—ХІІІ ст. з метою звільнити Святу Землю (Палестину), і насамперед - Єрусалим, від мусульман.\nВ 1095 р. у французькому м. Клермонті відбувся великий християнський собор - збори кардиналів, єпископів, простих священників і ченців. Під час собору папа Урбан ІІ закликав християн іти військовим походом проти мусульман («невірних») та звільнити Святу Землю. Усім учасникам походу він пообіцяв прощення всіх гріхів. Ті, хто долучався до походу, приносили обітницю боротися проти «невірних» та нашивали на свій одяг хрести з червоних стрічок. Через це й виникла назва -«хрестоносці», а їх походи відповідно назвали «хрестовими».\n2. Хто і чому брав участь в Хрестових походах?\nУ хрестових походах брали участь представники різних верств населення: феодали, дрібні рицарі, купецтво, ремісники, селяни. Тож, крім прагнення звільнити Гроб Господній від мусульман та одержати відпущення всіх гріхів, багато учасників переслідували цілком земні цілі.\nВеликі феодали (королі, герцоги, графи) намагалися розширити свої володіння і знайти нових підданих. Дрібні рицарі розглядали походи як швидкий\nспосіб здобути багатства та захопити нові землеволодіння. Купецтво, що зазнало збитків після завоювання Малої Азії та Палестини сельджуками, розраховувало відновити торговельні зв’язки зі східним узбережжям Середземного моря та з Близьким Сходом. Тому багато італійських міст, особливо Генуя та Венеція, надавали рицарям значні привілеї, сподіваючись з їхньою допомогою захопити торговельні шляхи на східному узбережжі Середземного моря.\nСеляни завдяки участі в походах сподівалися отримати свободу та знайти нові землі для поселення. Крім того, учасники хрестових походів звільнялися від виплати боргів під час свого походу, їх майно не можна було захоплювати. Бідний люд надіявся втекти від злиднів і знайти за морем багатство й щастя, адже за словами папи Урбана ІІ там «...земля та тече молоком і медом».\nВтім, найбільш зацікавленою в хрестових походах була католицька церква, яка прагнула поширити свій вплив на Сході та збільшити свої доходи. Духовенство також вбачало в них спосіб зміцнити свій авторитет, а також можливість впливати на державні справи країн Європи.\n3. Як відбувався Перший хрестовий похід (1096-1099рр.)?\nОднак, не слід думати, що всі хрестоносці мріяли лише про наживу. Цілком земні плани поєднувались в учасників Хрестових походів з глибокою вірою у святість своєї справи - звільнення Гробу Господнього від «іновірців» - мусульман. Особливий відгук у душах селян викликали оповіді паломника Петра Пустельника, який повернувся з Єрусалима. Він розказував про жахіття, які творяться над християнами, і закликав допомогти їм. Це призвело до того, що навесні 1096 р. величезна кількість погано озброєних французьких та німецьких селян на чолі з Петром Пустельником вирушила звільняти Святу Землю.\nДо учасників походу приєднувалися городяни та дрібні рицарі. Участь у цьому поході брали й різні шукачі пригод, авантюристи, а часом і злодії. Тож цей похід супроводжувався безладом, грабунками місцевого населення. Лише незначна частина учасників змогла дістатися Константинополя. Візантійський імператор поспішив переправити їх через Боспор до Малої Азії. Під Нікеєю погано озброєні та неорганізовані загони учасників цього походу були вщент розгромлені сельджуками.\nЗв'язок людини і природи. Рух Середньовічного населення


Фестиваль національних меншин ,,Pinu, pinu sietu,, | Об'єднання українських товариств Латвiї\nУ Давгавпілсi 1, 2 i 3 липня проходив фестиваль національних меншин ,,Pinu, pinu sietu,,. У ньому брали участь багато народностей, які проживають в Латвії. Українці були з різних міст – “Ятрань”, ”Квiточки”, “Веселка” iз Вангажі, “Мрія” – Давгавпілс, “Джерело”- Єлгава, “Явір” – Екабпілс, “Мрія” – Вентспілс, “Водограй” – Резекне. Фестиваль був організований з розмахом. Проходили і концерти і майстер-класи. Всі учасники були нагодовані і розміщені на нічліг. Давгавпілс нас зустрів гарною погодою. Це було важливо, тому що багато концертів проходили в парках і відкритих майданчиках. Багато ансамблів взяли участь в цікавому заході – музичний трамвай. Всім дуже сподобалося їхати в трамваї і співати пісні. 1 липня було відкриття фестивалю. На гала концерті була затишна атмосфера. Міністр Даце Мелбарде відкрила фестиваль. Концерт був суперовий!! Багато українців були запрошені в гості до ансамблю “Мрія” – у них така затишна хатка. Пригощали нас і варениками, i салом. Дуже смачно! З українцями поспілкувалися Голова об’єднання Ірина Дукуле і голова об’єднання українок Латвії – Ольга Ванділовска. Фестиваль вдався! Ми всi дуже вдячнi організаторам. До нових зустріч!\nКлючові слова: Pinu · pinu sietu · фестиваль національних меншин\n← ХVI Международный фестиваль детского и юношеского творчества «Квіти України 2016».


Xiaomi Mi 9 SE різко впав в ціні нижче психологічної відмітки - GSMinfo\nHome/Новини/Xiaomi Mi 9 SE різко впав в ціні нижче психологічної відмітки\nКомпанія Xiaomi в черговий раз знизила ціни на смартфон Xiaomi Mi 9 SE. Представлений в лютому «здешевлений» флагман подолав психологічний бар’єр за ціною – тепер його можна купити в Китаї дешевше 200 доларів.\nВ офіційному онлайн-магазині Xiaomi Mall смартфон Xiaomi Mi 9 SE в версії з 6 ГБ оперативної і 64 ГБ флеш-пам’яті оцінений в 197 доларів.\nСпочатку він пропонувався за ціною 297 доларів за версію з 6 ГБ ОЗУ і 64 ГБ флеш-пам’яті, 341 долар за версію з 6 ГБ ОЗУ і 128 ГБ флеш-пам’яті. Але з тих пір смартфон почав дешевшати і в вересні ціни знизилися до 223 долара за 6/64 ГБ.\nЦікаво, що глава компанії Xiaomi Лей Цзюнь (Lei Jun) приділяє особливу увагу просуванню Xiaomi Mi 9 SE, пояснюючи це тим, що модель успадкувала сім особливостей флагманського смартфона Xiaomi Mi 9. Зважаючи на все, це остання модель Xiaomi флагманської серії, яку хоча б умовно можна назвати компактною. При всій доступності ціни смартфон отримав екран AMOLED, камеру на 48 Мп і підтримує NFC.


Модифікації жанру критичної статті\nв західноукраїнській періодиці 20-30-х рр. ХХ ст.\nУ західноукраїнській критиці означеного періоду досить часто зустрічаємо виступи, предметом яких є літературний процес, тенденції його розвитку протягом конкретного часового проміжку. Такі огляди стосуються не тільки творчих здобутків і втрат за рік, як-от статті Ол.Бабія "Літературні журнали в 1922-1923 рр." чи Л.Бурачинської "На грані року", "Наша повість у 1937 році", а й значно більшого часового проміжку (наприклад, К.К. "Літературне життя в Совітській Україні"). Зразком огляду, що має на меті продемонструвати повну палітру літературних надбань протягом тривалого часу є виступ Є.-Ю.Пеленського "Сучасне західньо-українське письменство. Огляд за 1930-1935 рр.". Автор створює загальну картину тогочасного літературного процесу, виділяючи традиції і новації, пояснюючи переваги і домінанти неоромантизму і неокласицизму, вплив соціальних чинників на літературу. Розглядаючи надбання красного письменства, Є.-Ю.Пеленський зупиняється окремо на ліриці (детальніше про відомих авторів, згадкою про молодих і перспективних, усього 41 особа), "епіці", відзначаючи окремо художні твори і публіцистику (30 осіб), драмі, яку вважає "за найслабше місце в сучасній нашій поезії" (7 осіб). Критик не аналізує "плюси" і "мінуси" згаданих художніх творів, а обмежується лише окремими, але влучними оцінними судженнями і констатацією фактів. Наприклад, "Від популярних, з перестарілою технікою драм, яких у нас багато, відбивають інтересні спроби М е р і я м а (Г.Лужницького). В своїх двох оперетках зумів він поєднати модерні засоби із цікавим сюжетом і добрим комізмом" [...]1. З молодших драматургів можна назвати Галана ("Вантаж"), І.Крушельницького ("На скелях") і Б.Гомзина ("Кров кличе", 1933)"2. Оглядач звертає увагу читачів на мистецькі експерименти: "Досить рідкий у нас жанр новелі з еротичним сюжетом, легкого французького типу, започаткував "Нагодами й пригодами" М.Рудницький. Куди далі пішов С т е п а н Л е в и н с ь к и й ("З японського дому", 1933, "Схід і Захід", 1934). Він покидає Мопасанівську легкість, щоби піти слідом Купріна-Арцибашева. Еротизм стає тут яскравий, заслонює все проче" 3. Подаючи приклад експериментальних пошуків Степана Тудора ("Молошне божевілля", 1930), Є.-Ю.Пеленський підкреслює: "Позитивне тут хіба намагання до мелодійности мови. Засіб простий і один: накопичення слів, де є звук "літ" [...]. Робили це вже багато раніше і то багато краще футуристи Семенко і Шкурупій"4. Посилання на досвід письменників-наддніпрянців не випадкове. Критик, оглядаючи літературу Західної України 1930-1935 рр., постійно намагається вписати її в загальноукраїнський контекст, а подекуди і в європейський. "Огляд" Є.-Ю.Пеленського і за змістом, і за структурою, і за рівнем узагальнень, і за влучністю оцінок є, по суті, стислою монографією. Тому її жанрову модифікацію можна окреслити ще й так: це - стаття-монографія оглядового характеру.\nНа сторінках галицької періодики зустрічаємо і такі форми оглядових статей, як огляд творчого доробку одного письменника (І.Федоренко "Оскар Уайльд (Огляд літературної творчости)"5; огляд надбань групи авторів (Є.Маланюк "У сусіда (Декілька профілів сучасних польських поетів)"6.\nС.Гординський на сторінках "Назустрічі" опублікував цікаву комбінацію огляду і рецензії "Чотири реторти лірики". Цей виступ присвячений поезії Б.-І.Антонича ("Три перстені"), Н. Лівицької-Холодної ("Вогонь і попіл"), Ю.Косача ("Черлень") і Є.Маланюка ("Земна мадонна"). Критик чітко окреслив свій задум: "Пишучи тепер про поезію, не буду чіплятися поодиноких віршів, буду говорити про поетів, як герольдів своїх ідеалів, буду говорити "виясняльно", щоб якнайбільш об'єктивно з'ясувати кожного поета, як вислів власного типу"7. Але перед тим попередив його загальними міркуваннями про те, що сучасна йому література щораз більше "потопає... в патріотично-популярних писаннях", які трактував як "лихо". Така поезія може мати сенс, якщо патріотичні моменти зростуться "органічно в один емоційний комплекс з мистецькою формою"8. Далі зробив застереження щодо використання "порівняльного методу з іншими, чужинними поезіями". І на такій основі формулює свої стислі і влучні судження, подає читацькі враження, ділиться сумнівами, захопленнями.\nСеред жанрових різновидів критичної статті особливе місце займають виступи, предметом яких були вже оприлюднені міркування й оцінки. У цьому виразно виявлялася ситуативність і дискурсивність літературної критики, яка, при всіх її яскравих індивідуальних ознаках, все ж є справою колективною. Істина викристалізовується у протиборствах і протистояннях. Суперечки, дискусії, полеміки, попри їх гостроту і пристрасті, є обов'язково ознакою нормального літературного процесу, яка зумовлена вже самою природою художнього світу. Саме вони займали чимале місце у галицькому літературному процесі. Найчастіше ці зіткнення, спровоковані окремими критиками і письменниками, стосувалися насамперед питань ідеологічних. У таких випадках кожен критик поводився, реагував інакше. Наприклад, С.Гординський послуговувався полемічними статтями, а М.Рудницький вдавався до есе. Д.Донцов віддавав перевагу критичним виступам у формі передовиці чи промови, а О.Турянський у формі відкритого листа чи відгуку. Кожне з функціонуючих періодичних видань того часу брало участь у полеміках, але тільки квартальник "Ми" мав спеціальну рубрику, ба навіть розділ "Дискусії", у якому і вміщував полемічні матеріали. Темою найбільш гострих полемік була самокритика в її журнально-газетному поточному побутуванні. Стисло пріоритети такої критики можна передати словами С.Гординського: "Передусім критика: маємо на увазі не ту, що її роблять професори і що зветься науковою. Вона нам мало цікава й для сучасности, яка нас передусім захоплює, неістотна. Ми її заперечуємо в літературі, бо нема індивідуалістичної науки, а літературна критика знає лише індивідуальності, людей і твори, а втім, живемо в часі, коли свобода мистецтва і його вічне відновлювання, вічна змінність є вже річчю, що не викликає сумнівів. Зате критика філософічна - оце рямки, в яких добре почувається сучасна література. Для цього не треба обов'язково бути філософом; [...] філософічна


Тема держава І право Стародавньої Греції\nСкачати 235.71 Kb.\nНазва Тема держава І право Стародавньої Греції\nРозмір 235.71 Kb.\nРозвиток приватновласницьких відносин, приватної власності на засоби виробництва і рабів та ринкового господарства\nРабство набуло класичного характеру, оскільки склало основу виробництва\nЗа формою перші античні держави були полісами\nРозклад родоплемінних відносин і зародження держави в Афінах. Реформи Тезея.\nВиникнення Афінської держави легенда пов’язує з іменем грецького героя Тезея (УІІ ст. до н.е.)\n3. Реформи Солона. Реформи Клісфена. Їх оцінка, демократизація державного ладу.\nЕфіальта і Перікла.\nПравове становище населення.\n6. Державний устрій.\nВиборні службові особи. Колегії архонтів і стратегів, інші службовці.\nГеліея, або суд присяжних.\n7. Джерела права\nТЕМА 6. Держава і право Стародавньої Греції\n1. Характерні риси держави і права античного світу\n2. Розклад родоплемінних відносин і зародження держави в Афінах. Реформи Тезея.\n4 Реформи Ефіальта і Перікла. Криза рабовласницької демократії та падіння держави..\n5. Правове становище населення. Рабовласницька демократія в Афінах.\n6. Державний лад,\n7. Джерела права.\n1. Швидкий темп розпаду первіснообщинного ладу, якому сприяло природно-географічні фактори. Греція, наприклад, представляла собою гірську країну, де не було земель, що вимагали іригаційних та інших громадських робіт. Тому в античному світі не могла зберігатись сільська община східного типу. Навпаки, тут великого розвитку набули металообробка та ремесло.\n^ Розвиток приватновласницьких відносин, приватної власності на засоби виробництва і рабів та ринкового господарства. Це зумовлювалось високим рівнем розвитком ремесла, торгівлі, товарного обміну та зовнішньоекономічних відносин.\n^ Рабство набуло класичного характеру, оскільки склало основу виробництва (раби виробляли всі матеріальні блага). Цьому сприяла рання ліквідація боргового рабства, раби в основному формувались із чужинців. Саме в античному суспільстві раб розглядався як річ, як об'єкт права.\n^ За формою перші античні держави були полісами. Поліси або міста-держави представляли собою об’єднання декількох сільських общин навколо міського центру. Це було зумовлено рядом причин. По-перше, держави виникли в результаті розпад невеликих родоплемінних общин. По-друге, природньо-географічні умови (гірські хребти, затоки) були істотною перешкодою на шляху політичного об'єднання країни і робили неможливим здійснення централізованого управління.\nМонархії родового ладу були замінені республіканським устроєм, який проявився у найрізноманітніших своїх формах – аристократія, демократія, олігархія, плутократія і т.п. Але антична демократія досягла своєї вершини у Стародавній Греції.\nЗ часом полісна система відмирає (у II ст. до н.е. припиняє своє існування давньогрецька державність), оскільки стає неспроможною справитись повстаннями рабів і забезпечити внутрішню громадську єдність.\nПраво звільнено від релігійно-міфологіної оболонки, що було зумовлено; утвердженням полісної системи та активізацією, у зв'язку з цим, правотворчої діяльності.\nНа зміну звичаям приходить закон, який має світський характер і виражений у письмовій формі. Визнання законодавства, а не звичаю як основної формі правотворчості (у Греції) або як одного із джерел права (у Римі) сприяє кодифікації правових звичаїв, що склались ще в архаїчне епоху.\nРозроблено процедуру прийняття законів.\n^ Розклад родоплемінних відносин і зародження держави в Афінах. Реформи Тезея.\nСтародавня Греція (Еллада) займала територію Балканського півострова, островів Егейського моря. 1Ранній етап історії Стародавньої Греції носить назву егейський. Наприкінці III—II тисячоліття до н. е. перші держави виникають у басейні Егейського моря — на острові Крит і півострові Пелопонес (місто Мікени). Це були держави монархічного типу із розгалуженим бюрократичним апаратом, сильними общинами. Вони були подібними до давньосхідних деспотій. Наприкінці III — початку II тисячоліття до н. е. наймогутнішим було Критське царство, що займало винятково вигідне географічне положення, володіло сильним флотом. Крит втратив своє пануюче положення в середині II тисячоліття до н. е. Після цього центром ранньогрецької цивілізації стало місто Мікени, населене греками-ахейцями. Приблизно в XII столітті до н. е. греки-ахейці були витіснені племенами греків-дорійців, що переселилися з півночі Балканського півострова. Історія Стародавньої Греції після дорійського вторгнення як би починається заново. У результаті цього на всій території Греції знову встановлюються первіснообщинні відносини, після розкладу яких в історії Греції розпочинається новий етап: формування і розквіт полісів, рабовласницьких відносин класичного типу.\nПолісний етап історії Стародавньої Греції поділяється на три періоди:\n1. Гомерівський період (XІ–ІX ст. до н.е.) – характеризується пануванням родоплемінних відносин, які починають розпадатись на кінець даного періоду.\n2. Архаїчний період (VІІІ – VІ ст. до н.е.) – відбувається формування класового суспільства і держави у формі полісів.\n3. Класичний період (V – ІV ст. до н.е.) – характеризується розквітом стародавньогрецького рабовласницького суспільства, полісного ладу.\nОтже, в ХІ-ІХ ст. до н.е. греки жили ще на стадії первіснообщинного ладу. Населення поділялося на роди, декілька родів об'єднувалися у фратрію, а декілька фратрій — у плем'я, так звану філу. Членів філ пов'язували спільність походження, ведення господарства, спільність релігійного культу (власне опікунське божество та осередок його культу). Людина, котра не належала до якогось роду, була поза суспільством, вона ніким і нічим не захищалась.\nУ гомерівський період держави ще не було. Це був період військової демократії. Управління суспільством здійснювалось за допомогою наступних органів. Очолював усю організацію базилевс (rex), якого обирали всім чоловічим населенням роду. Він виконував функції воєначальника, верховного судді і верховного жерця. Він фактично діяв разом з представниками родоплемінної знаті. Постійно діючим органом влади була рада старійшин (буле), до неї входили старійшини знатних родів. Ще зберігалися народні збори (агора), до яких входили всі чоловіки роду, фратрії чи філи. Їх скликали базилевс чи рада старійшин в міру потреби, здебільшого для розв'язання найважливіших проблем війни і миру, про хід військових подій, з приводу епідемій, стихійних лих та ін.\nНа межі ІX – VІІІ ст. до н.е. в історичному розвитку Стародавньої Греції відбулися законні зміни : родовий лад перетворюється на рабовласницький. Йде процес розвитку приватної власності. Багато простих землеробів позбавляються своїх ділянок, які зосереджуються в руках родової знаті. Формується велике землеволодіння. Розвиток ремісничого виробництва і торгівлі ще більш прискорював процеси соціально-правової нерівності. Стародавні форми об’єднання родів – філи і фратрії – ще деякий час продовжують зберігати своє значення, але скоро поступаються місцем новим формам поділу, що базувались на майнових і територіальних ознаках. Так, на базі родових і сільських общин виникли нові соціально-політичні організації, що одержали назву полісів.\nВ історії Стародавньої Греції важливу роль відіграли два поліси: Афіни і Спарта.\n^ Виникнення Афінської держави легенда пов’язує з іменем грецького героя Тезея (УІІ ст. до н.е.)\nАфінська держава виникла у південно-східній частині Балканського півострова, так званій Аттіці. Серед полісів Аттіки на перше місце незабаром виходять Афіни, де, як і в інших грецьких общинах, діяла рада старійшин, базилевс, Народні збори. У Х-ІХ ст. до н.е. тут розгорнулася гостра боротьба між родовою аристократією і демосом.\nСеред заходів, здійснених Тезеєм, що сприяли виникненню держави, першим було об’єднання чотирьох племен (філ) з центром в Афінах. Для керівництва загальними справами створено Народні збори, колегію архонтів та ареопаг.\nКожне з чотирьох племен поділено на три фратрії (усього - 12), а кожну фратрію на 30 родів. Усіх вільних повнолітніх громадян чоловічої статі Тесей поділив на три розряди: благородних (евпатридів), яким було надано виняткове право на заміщення посад, землеробів (геоморів) і ремісників (деміургів).\nНаступним кроком до утворення держави було обмеження влади базилевса і введення нової посади архонта. Спочатку архонти вибирались довічно, потім – на 10 років, а з 683 р. до н.е. щороку обирались 9 архонтів. Один з них – перший архонт-епонім, іменем якого називався рік, очолював колегію, мав повноваження щодо нагляду за внутрішнім управлінням і судові повноваження щодо сімейних справ. Базилевс, який став другим архонтом, виконував жрецькі функції, а також суд у релігійних справах. Третій архонт – полемарх – здійснював командування військом і відав зовнішніми справами. Інші шість архонтів – фесмофети – були охоронцями законів та очолювали розгляд судових справ. Діяльність архонтів контролювалася ареопагом, який у VІІІ ст. до н.е. замінив Раду старійшин. В ареопазі засідали діючі і відставні архонти, які приймали рішення з військових, жрецьких і судових справ.\nУся Аттика була розбита на територіальні округи (наукрії) (48 – по 12 на кожне плем'я). Громадяни кожної наукрії були зобов’язані спорядити корабель з екіпажем і виставити двох вершників у повному військовому спорядженні. На чолі наукрії стояв притан.\nОтже, з’явився поділ населення за територіальною ознакою, а також виник новий орган влади (ареопаг), що не був пов’язаний із родоплемінною організацією. У 621 р. до н. е. в Афінах з’являється писане право. Це були закони Драконта. Таким чином, Афіни були найбільш класичною формою: тут держава виникає безпосередньо і переважно із класових протиріч, які розвинулись у середині родового суспільства.\n^ 3. Реформи Солона. Реформи Клісфена. Їх оцінка, демократизація державного ладу. Наприкінці VІІ ст. до н.е. протистояння демоса та аристократії стало жорстоким. Воно супроводжувалось загостренням боротьби між верхівками філ і фратрій. Розвиток товарно-грошових відносин дестабілізував політичну ситуацію в полісі. Велика кількість селян опинилась у борговій кабалі в євпатридів, багато з них були продані в рабство за межі Аттики. Зросла кількість фетів – особисто вільних, але незаможних громадян. Маючи владу в ареопазі, опираючись на підтримку верхівки філ та фратрій, євпатріди пробували ліквідувати залишки родової демократії. Існування поліса було в небезпеці.\nУ 594 р. до н.е. Солона було обрано архонтом. Спираючись на народні збори, він провів ряд важливих реформ: почав з «сисахвії» - скидання тягаря, тобто ліквідації боргового рабства, ліквідовувались всі борги афінян, продані в рабство афіняни підлягали викупу і могли повернутися додому. Надалі рабами могли бути лише іноземці. В рамках економічних реформ, щоб «витягнути» країну з кризи Солон прийняв ряд законів. Зокрема, закони про сиріт-спадкоємців, дуже важливий закон про свободу заповітів, усі види майна, у тому числі і земельні ділянки, можна було продавати, заставляти, ділити між спадкоємцями. Він обмежив придбання землі (щоб перешкодити скупченню її в деяких руках), регулював відносини сусідів по землеволодінню (напр., заборонив затінювати посадками на межі землю сусіда), користування джерелами води, установив деякі правила, що стосуються торгівлі (заборонив вивіз з Аттики сільськогосподарських продуктів, крім олії), ввів нову систему вагів і мір, а також почав карбування монети, що успішно конкурувала з монетою інших грецьких держав, дозволив свободу зібрань для релігійних, торговельних і інших цілей, приймав міри проти розкоші (і зокрема проти розкоші жінок). Інші економічні реформи заохочували розведення в Аттиці оливи, а також стимулювали виробництво і торгівлю в Афінах (для чого іноземним ремісникам надавалося афінське громадянство).\nДо політичних реформ Солона належить проголошення усіх громадян рівними перед законом, тобто політичної рівності, в основу якої було покладено майновий ценз. Усі громадяни Афін були поділені на 4 розряди залежно від прибутку з землі. Перший розряд становили ті, хто мав прибуток не менше 500 медимнів зерна, масла чи вина (1 медимн – 41–52 літри). Ці громадяни називались п’ятсотмірниками. До другого розряду належали ті, хто мав прибуток у 300 медимнів. В ополченні вони були вершниками і повинні були за свій рахунок придбати спорядження. Громадяни перших двох розрядів могли займати найвищі посади в державі. Громадяни третього розряду мали прибуток не менше 200 медимів, їх звали зевгитами (гр. зевгос — запряг волів). Це був найчисельніший прошарок афінських громадян, вони служили у піхоті і могли займати нижчі посади. Усі інші були зараховані до четвертого, останнього розряду. Їх звали фетами, вони могли брати участь тільки у народних зборах. Отже, в основу поділу суспільства замість родової ознаки було покладено майнову. Майнове становище визначало й місце громадянина в ополченні. З представників перших двох станів формувалася кіннота, третього – важко озброєна піхота, із фетів – підрозділи легко озброєної піхоти чи допоміжних загонів. Воєначальниками та архонтами могли бути лише ті, хто належав до перших двох розрядів. Солон запровадив Раду чотирьохсот (буле). До неї кожне плем'я (всього чотири) обирало на своїх зборах з громадян перших трьох розрядів, що досягли 30-річного віку, по 100 представників (щорічно). Створення і розширення прав народних зборів (екклесії), що стали головним законодавчим і контролюючим органом Афін, значною мірою сприяло демократизації суспільного і політичного ладу. Збори і рада відтіснили на другий план ареопаг та колегію архонтів. Був створений суд присяжних – геліея, до якого входили громадяни всіх чотирьох розрядів у кількості 6 тисяч чоловік. Геліея була не тільки найвищим судовим органом країни з обширною компетенцією, а й мала важливі політичні функції, зокрема у сфері законодавства (затверджувала закони). Також було прийнято закон про політичну активність громадян, згідно з яким, обговорюючи важливі питання у Народних зборах стосовно долі країни, всього народу, присутні повинні були висловити свою думку, відкрито сказати "так" або "ні", не ховатися за спини інших, не відмовчуватись. Будь-який громадянин мав право притягнути до суду злочинця, порушника. Раніше таке право мали тільки сам потерпілий або представники його роду.Солон анулював надто жорстокі Закони Драконта, за виключенням деяких постанов про вбивство.\nСолона вважають батьком афінської демократії. Однак одразу усунути всі соціальні суперечності в афінській державі Солон не міг. Євпатриди були незадоволені послабленням своїх політичних позицій і хотіли реваншу. Селянам, колишнім боржникам, які повернулися до Аттики, не повернули їх земельні ділянки, і вони поповнили лави незадоволеного засиллям євпатридів демоса. “Солон, – як пише Плутарх, – розчарував заможних тим, що ліквідував боргові зобов’язання, а бідних тим, що не провів переділ землі, як вони сподівались, і не зрівняв усіх за способом життя”. Намагаючись зберегти реформи, Солон вирішив зректися своєї посади, всіх повноважень, і, взявши з громадян обіцянку не змінювати реформ, зберігати їхню дію і перевірити її часом до його повернення, на десять років покинув Афіни.\nБоротьба між родовою аристократією і демосом продовжувалась і призвела до встановлення тиранії Пісистрата (560 – 527 рр. до н.е.). Він не скасував закони Солона, однак більше притиснув євпатридів. Пісистрат відібрав землі у багатьох євпатридів і поділив їх серед селян, ввів державні субсидії збіднілим землеробам, надавав їм у кредит насіння, худобу, інвентар, запровадив пенсії інвалідам війни. Було запроваджено інститут роз’їзних суддів з метою зміцнення законності і правосуддя. За Писістрата вперше було введено державний податок у розмірі 1/10 частини урожаю, що полегшило утримання апарату управління, зробило його менш залежним від аристократії. Політика Писістрата була спрямована на підтримання державного порядку, соціального спокою, вона стимулювала економічний і культурний прогрес та мала в цілому позитивний вплив на розвиток афінського суспільства. Але режим тиранії не влаштовував впливових рабовласників, які були незадоволені зосередженням влади в руках однієї особи. У результаті відкритого виступу знаті проти тиранії остання була скинута. Розпочалася боротьба за владу між Клісфеном, якого підтримував народ, та Ісагором, представником аристократії. Ця боротьба закінчилась перемогою Клісфена. З іменем Клісфена пов’язана подальша демократизація афінського політичного ладу. У 509 р. до н.е. він провів державні реформи, які призвели до остаточної ліквідації залишків родового ладу. Свої реформи Клісфен розпочав з введення нового адміністративного поділу, побудованого на територіальному принципі. Насамперед, Клісфен ліквідував чотири родові племена і натомість запровадив територіальний поділ: поділив Аттіку на 10 територіальних філ. При цьому враховувався природний поділ країни на три основні регіони: міський (Афіни), прибережний і внутрішній. У двох перших переважав демос, у третьому — аристократія. Кожна філа поділялася на три частини — триттії: по одній з кожного регіону. Отже, всього було 30 триттій. Вони, в свою чергу ділилися на 10 демів (тобто всього 100). Кожного афінського громадянина було приписано за місцем проживання до якогось дему. Приналежність ця була спадковою. Називати себе родовим походженням заборонялось. Кожен громадянин поруч зі своїм іменем гговинен був зазначати ще й назву дему. Тільки приналежність до дему давала громадянам повноправність. Метою реформи було змішати населення, роз’єднати роди і тим послабити силу євпатридів.\nРада чотирьохсот була замінена на раду п’ятисот ( по 50 чоловік від кожної філи). При Клісфені були також розширені ряди афінських громадян шляхом надання багатьом метекам громадянських прав. Була створена колегія десяти стратегів (по 1 від кожної філи). Головно це були військові вожді, але не тільки — вони мали також важливі адміністративно-політичні повноваження.\nДля того, щоб зберегти новий порядок від замахів на нього з боку ворогів, був введений остракізм (суд черепків). Остракізм був формою таємного голосування, при якому кожен голосуючий писав на черепку ім’я людини, що здавалась йому небезпечною для існуючого ладу. За більшістю голосів таку людину виганяли з Афін на десять років (згодом на п'ять) без позбавлення громадянських чи будь-яких майнових або спадкових прав.\nОтже, реформи Клісфена, завдавши остаточного удару пережитім родоплемінного устрою, завершили так звану епоху політичних еволюцій і формування афінської державності.\nРеформи Ефіальта і Перікла.\nПодальша демократизація афінського державного ладу пов’язана з іменами ^ Ефіальта і Перікла. У 462 р. до н.е. афінська демократія під керівництвом Ефіальта провела через народні збори закон про позбавлення ареопага всіх політичних функцій. Він був позбавлений права накладати вето на постанови народних зборів, передавши це право геліеї. Право контролю за посадовими особами і нагляд за виконанням законів перейшли до ради 500 і народних зборів, але головним чином до геліеї. Скоротилась судова компетенція ареопага: за ним залишились лише релігійні справи і деякі кримінальні. Відбулося дальше зниження майнового цензу для зайняття посад архонтів: до них допущено третій розряд громадян — зевгітів. Після вбивства Ефіальта афінську демократію очолив Перікл. Період правління Перікла вважався "золотим віком" Афін, епохою їх найвищого розвитку. Перікл також провів низку реформ. Він, зокрема, зрівняв усіх громадян у політичних правах і допустив їх, незалежно від розряду, тобто від майна, до будь-якої посади в державі. Щоб зробити доступ незаможних представників населення до державної служби реальним, Перікл домігся через Народні збори введення оплати за державну службу. Ввели оплату і за військову службу. Всі державні посади обирали за жеребом, щоб усі кандидати були рівноправними, ніхто, особливо знать, не міг скористатися своїм впливом, розгортати закулісну діяльність. Відкритим голосуванням обирали тільки стратегів і скарбників, оскільки вважалось, що для цих посад потрібна спеціальна підготовка.\nДбаючи про розвиток науки і мистецтва, просвіти, Перікл сприяв їхньому розвиткові. Для найбідніших громадян він увів оплату так звабних театральних грошей, щоб усі могли відвідувати театри.\nАле у V ст. до н.е. Афіни вступили у смугу кризи. Переживаючи внутрішні суперечки розпочинається боротьба Афін зі Спартою та ін. грецькими державами так званого Пелопонеського союзу, який очолювала Спарта. У цій боротьбі перемогла Спарта. У 340 р. до н.е. Афіни разом зі всією Грецією були включені Олександром Македонським до Македонської імперії. У ІІ ст. до н.е. Афіни і вся Греція перетворилися в провінцію Римської держави.\n^ Правове становище населення.\nНаселення стародавніх Афін поділялося на дві основні категорії — вільних і рабів. Серед вільних, у свою чергу, теж існував принциповий поділ: на громадян і негромадян. До останніх належали метеки (чужинці, які постійно проживали у Афінах), чужинці, вільновідпущеники. Вільне населення Афін було неоднорідним. За законом Перікла усією сукупністю прав і привілей користувались тільки чоловіки, у яких батько і мати були природними і повноправними громадянами Афін. Громадянство набувалось з 18-літнього віку. Потім протягом 2-х років юнак проходив військову службу. З 20-ти років йому дозволялось брати участь у народних зборах.\nГромадянська рівноправність включала сукупність певних прав і обов’язків. богів. Сукупність громадянських прав складала честь громадянина.\nЗначну частину населення складали метеки. Це були вихідці з інших общин, які проживали в Афінах. Вони були особисто вільними, але політичними правами не користувались (брати участь у народних зборах, займати державні посади) і були обмежені в економічних (їм заборонялось володіти землею на території Аттики, мати власні будинки, крім того, вони сплачували особливий податок). Шлюби між метеками і громадянами Афін заборонялись. Кожен метек повинен був, однак, вибрати собі з-посеред громадян опікуна-простата. Цей опікун був посередником між метеком і властями, захищав інтереси метека (можливо, й за оплату).\nЖінки в Афінах не мали ні політичних, ні громадянських прав.\nНайнижчою верствою населення були раби. Характерною ознакою рабського стану з юридичного погляду було абсолютне безправ'я. Рабів взагалі не вважали за людей, тому рабовласник міг вільно розпоряджатися рабом, який йому належав.\nГоловним джерелом рабства були війни з негрецькими державами і племенами (варварами). Крім того, джерелами рабства були купівля рабів за кордоном, народження дітей від батьків-рабів, віддача у рабство за злочини та інші правопорушення, а до реформ Солона — за борги (після реформ Солона рабами в Афінах могли бути тільки іноземці). Розрізнялися раби державні та приватні.\n^ 6. Державний устрій.\nЗа формою державного правління Стародавні Афіни були демократичною республікою. Державний апарат Афінської демократії складався із таких органів влади: народних зборів, ради п’ятисот, геліеї, колегії стратегів і колегії архонтів.\nНародні збори. В засіданнях Народних зборів мали право й обов'язок брати участь тільки повноправні громадяни Афін чоловічої статі, які досягли 18 років, але фактично — з 20 років. В Народних зборів мало брати участь не менше 6 тис. чол. Спочатку Народні збори скликали раз на місяць, потім – чотири рази на місяць.\nКомпетенцію Народних зборів не було чітко визначено. Вони, як уже зазначалось, могли розглядати будь-які питання, що стосувалися як внутрішнього життя, так і зовнішньої політики Афін, як загальнодержавних, суспільних справ, так і справ окремих громадян. Народні збори передусім були законодавчим органом, а також найвищою інстанцією у сфері політичній, адміністративній і судовій. Вони ж обирали всіх службових осіб. Народні збори розглядали також питання про війну чи мир, фінансові питання (накладання податків, встановлення зборів, мит), питання заборони чи дозволу ввозити чи вивозити певні товари, культові справи, обрання державних урядовців, а у військовий період — військового командування. У будь-який час вони могли зажадати від урядовців звітувати про свою діяльність, притягати їх до відповідальності та віддавати до суду.\nНародні збори виступали і як найвища судова інстанція. Вони розглядали справи про антидержавні злочини (зрада, перехід на бік ворога, видача державної таємниці, спроба повалити існуючий лад, бунт) і будь-які інші справи, розслідуючи їх від початку і до кінця, або тільки в принципі висловлювали думку стосовно винного з тим, щоб детальніше цю справу розглянув суд. Такий засіб розгляду справи переважно застосовували у тих випадках, коли виникало побоювання, що суд може виправдати впливових, знатних громадян, незважаючи на їх очевидну вину.\nНародні збори розглядали скарги громадян з приводу хабарництва, зловживань державних урядовців владою, на зловмисних донощиків ("добросовісні" донощики одержували половину майна засуджених ворогів держави). В Афінах навіть були спеціальні люди, які порушували звинувачення проти недобросовісних урядовців і політичних діячів —- сикофанти.\nУ Народних зборах, як уже згадувалось, проводився і остракізм.\n^ Прийняття законів становило собою демократичну, проте складну процедуру. Щорічно на перших Народних зборах нового року можна було висувати питання про зміну існуючих законів чи видання нових. Якщо збори проголосували за таку необхідність позитивно, то громадянину, що вносив цю пропозицію, пропонували подати у Раду 500 проект нового закону. Там його й обговорювали. Якщо проект був схвалений Радою, то разом з рішенням Ради його виносили на найближчі головні Народні збори. Законопроект одночасно публікували для всезагального ознайомлення. Схвалений Народними зборами законопроект ще, однак, законом не був — його передавали у суд присяжних — геліею. У геліеї в спеціальній колегії номофетів проводили судову процедуру розгляду законопроекту. Народні збори шляхом жеребкування обирали п'ятьох офіційних опонентів нового проекту, захисників старих законів — синдиків, або синегорів. Так відбувався своєрідний судовий процес: громадяни, які пропонували законопроект, доводили його доцільність і необхідність, а синдики захищали старі закони. Номофети вирішували долю проекту голосуванням. У випадку позитивного вирішення законопроект набував сили закону.\nНа будь-якій стадії проходження законопроекту проти нього міг виступити кожен громадянин, заявивши під присягою, що впродовж року порушить проти ініціатора законопроекту судову справу. Дальше проходження законопроекту чи його дія, призупинялись. Справу передавали в геліею, де її розглядали під головуванням шести архонтів — фесмофетів. Ініціатор проекту відстоював його доцільність і корисність, а скаржник, навпаки, доводив його шкідливість для суспільства, антидемократичний чи навіть антидержавний характер. Якщо вигравав справу скаржник, то ініціатора законопроекту карали штрафом чи чимось іншим, а в особливо серйозних випадках він навіть міг бути засуджений до страти. Законопроект вважався скасованим. Той, хто тричі був засуджений на підставі такої процедури, надалі позбавлявся права вносити на Народних зборах законопроекти. І навпаки, коли справу програвав скаржник, то він втрачав велику грошову заставу (1 тис. драхм), яку мусив внести, складаючи.\n^ Рада 500—буле. Створена Клісфеном. Членів Ради обирали за жеребом у кожній філі — по 50 осіб. До реформи Перікла обраними могли бути тільки громадяни перших трьох розрядів, потім усі громадяни незалежно від розрядів, які досягли 30-річного віку і не позбавлені політичних прав. Особи, обрані у Раду, — булевти, проходили спеціальну перевірку (виясняли громадянську позицію булевтів, політичні погляди, моральність, відсутність компрометуючих фактів, боргів та ін.). Переобирати булевтів можна було тільки раз.\nПісля закінчення строку повноважень кожен булевт складав звіт про свою роботу. Під час діяльності Ради будь-який громадянин міг оскаржити дії булевтів до Народних зборів.\nЗасідання Ради відбувалися щоденно, крім святкових і траурних пнів.\nОскільки Рада була чисельним органом виникла необхідність поділити Раду на 10 колегій по 50 осіб у кожній. Кожна колегія управляла країною місяць (рік мав 10 місяців), а який саме — вирішували за жеребом. Час урядування називався пританією, а члени цієї колегії — пританами.\nКомпетенція Ради 500 була широкою (це був своєрідний уряд країни), вона охоплювала законодавчу, виконавчу і судову сфери. Рада попередньо слухала і підготовляла всі питання, які виносили на обговорення Народних зборів, пропонуючи свій проект рішення (пробулев-му). Без рішення Ради збори не могли прийняти жодного закону чи іншої відповідальної постанови. Рада брала участь у самому процесі прийняття законів: усі законопроекти Народні збори спрямовували у Раду для детального обговорення й оцінки.\nРаді належали широкі повноваження у сфері фінансового управління. Вона визначала джерела державних прибутків, статті витрат, відала всіма надходженнями в державну скарбницю, стягувала державні борги, здійснювала продаж конфіскованого майна, розподіляла допомогу між малозабезпеченими громадянами. Рада визначала розмір внесків у загальну скарбницю афінських союзників — членів Морського союзу, укладала різні угоди, давала на відкуп державні прибутки, відала випуском грошей. Під загальним керівництвом і наглядом Ради перебували військо і всі військові справи.\nРада контролювала діяльність усіх органів адміністрації та службових осіб, могла порушити справу про притягнення їх до відповідальності. Рада відала дипломатичними зносинами з іншими державами: приймала чужі й виряджала свої посольства, вела переговори, укладала міжнародні угоди, заслуховувала звіти афінських послів про виконання ними доручених справ та ін. Раді належала також судова влада.\n^ Виборні службові особи. Колегії архонтів і стратегів, інші службовці.\nВсі посадові особи, крім архонтів, обиралися за жеребом. Після обрання проходили спеціальну перевірку. Перевіряли його громадянство, вік, відсутність боргових зобов’язань, ообливо перед державою, відношення до військової служби і ін.\nДо загальних ознак афінських урядовців належали: 1) безоплатність (до реформ Перікла); 2) колегіальність; 3) виборність; 4) підзвітність; 5) короткотерміновість.\n^ Колегія архонтів. Тривалий час архонти були найвищими службовими особами Афін. У їхніх руках знаходилось управління державними справами, судочинство. З часу реформ Клісфена їх значення почало втрачатись, оскільки зростала роль колегії стратегів.\nВони мали обов'язок щороку здійснювати перегляд усього діючого законодавства стосовно його доцільності й ефективності та подавати Народним зборам пропозиції про необхідність прийняття нових законодавчих актів, уточнення чи зміни старих, усунення в них суперечностей, вад, здійснювали судочинство тощо.\n^ Колегія стратегів. Замість військового вождя-полемарха, згідно з реформами Клісфена, для військового керівництва був утворений колегіальний орган — колегія десяти стратегів. Їх могли переобирати без обмежень у строках. Стратеги відали такими ділянками: важкоозброєною піхотою; легкоозброєним військом; охороною країни і веденням війни у її межах; опікою портів і доків (двоє); командуванням флотом; наглядом за будівництвом і оснащенням кораблів. Як керівники армії та флоту стратеги мали широкі повноваження у сфері закордонної політики (могли вести мирні переговори, укладати перемир'я, вносити свої пропозиції Народним зборам). У походах вони представляли державу, розв'язували від імені держави конфлікти і спори, затверджували заповіти воїнів, головували у судах, які розглядали справи про військові злочини, та ін. Стратеги мали право одноособово визначати винним воїнам покарання — усунення з рядів війська або штраф.\n^ Геліея, або суд присяжних. Утворена згідно з реформами Солона. Складалася з 6 тис. членів, яких за жеребом щорічно обирали архонти з середовища повноправних громадян чоловічої статі кожної філи (по 600 осіб), що досягли 30-річного віку. Після жеребкування обрані геліасти складали клятву, потім, також через жеребкування, у делегації кожної філи визначали по 500 основних суддів і 100 запасних. Утворювалось у такий спосіб десять колегій. Кожна колегія виконувала свої безпосередні функції впродовж місяця. У випадку потреби (для розгляду важливих справ) скликали дві-три колегії разом. У повному складі геліея засідала рідко. Геліея діяла передусім як найвищий суд країни у ролі першої і другої (апеляційної) інстанцій. Вона також здійснювала контроль за діяльністю службових осіб, заслуховувала їхні звіти (докимасія), притягала при потребі до відповідальності. Геліея брала активну участь у процесі законодавства: їй належало право вирішувати долю законопроекту, прийнятого вже Народними зборами.\nАреопаг контролював роботу службових осіб, діяльність Народних зборів, затверджував їхні рішення, мав судові й релігійні функції. Після реформ Ефіальта (462 р. до н.е.) ареопаг втратив політичне значення і став органом майже виключно судовим, частково — релігійним. До його складу входили діючі архонти й усі колишні, які успішно пройшли докимасію (перевірку). Члени ареопагу були обрані пожиттєво, вони щорічно звітували про свою діяльність. Крім розгляду судових справ, ареопаг доглядав священні місця, святині, стежив за мораллю, додержанням звичаїв. Народні збори іноді доручали ареопагові проводити розслідування антидержавних злочинів, про результати якого треба було доповісти на зборах, після чого справа поступала на розгляд геліеї.\n^ Судова система. Найдавнішим судовим органом країни був ареопаг. Потім виник суд ефетів. Солон утвердив як найвищий судовий орган країни геліею — суд присяжних. Згодом створено ще інші судові органи — колегію одинадцяти та колегію тридцяти (згодом колегію сорока).\nАреопаг. До його компетенції після реформ Ефіальта належали справи про навмисне вбивство, поранення чи спричинення каліцтва при замаху на життя людини, підпал і отруєння незалежно від того, закінчилися вони смертю людини чи ні (з мотивів, що могли закінчитися смертю). Справа підлягала компетенції ареопагу тільки у тому випадку, коли потерпілою стороною був повноправний афінський громадянин.\n^ Суд ефетів. Складався з 51 особи, по п'ять від філи, і головуючого. Обирали ефетів на Народних зборах громадян, яким минуло 50 років. Компетенція: 1) вбивство з необережності; намовляння до вбивства або співучасть у ньому; вбивство негромадянина; 2) справи про вбивство, дозволене законом (при самообороні; вбивство злодія, спійманого на гарячому, коханця дружини та ін.); 3) справи громадян, засуджених на вигнання за ненавмисне вбивство, але котрі знову вчинили вбивство. У цьому випадку злочинця, який не мав права вступати на територію Афін, саджали біля берега моря у човен, а судді були на березі; 4) справи про вбивство, коли злочинець не встановлений або якщо воно спричинено твариною чи предметом (упав камінь).\nГеліея — найвищий судовий орган держави — діяла як перша і друга інстанції. Як перша судова інстанція вона розглядала найважливіші публічні та приватні справи. До публічних належали антидержавні — зрада, перехід на бік ворога, видання державної таємниці, завдання шкоди суспільству, державі та ін.; службові злочини і проступки. Приватні справи розглядали за приватними скаргами. Згодом приватні справи з компетенції геліеї вилучили і передали іншим судам.\n^ Колегія одинадцяти. Створена для розгляду інших важливих кримінальних справ: стосовно розбійників, злодіїв, викрадачів дітей і дорослих громадян та ін. Спійманого на гарячому також відводили у колегію. Якщо злочинець визнавав себе винним, то колегія тут же виносила вирок (здебільшого смертну кару). Якщо не визнавав або заперечував проти розгляду справи колегією, то злочинець залишався в ув'язненні, а його справу передавали на розгляд геліеї. Колегія одинадцяти здійснювала також нагляд над місцями ув'язнення і відповідала за виконання вироків (засуджених до смертної кари, тілесних покарань, ув'язнення).\n^ Колегія тридцяти (потім — сорока). Судді цієї колегії постійно виїжджали в населені пункти, розглядаючи дрібні цивільні (до 10 драхм), сімейні та кримінальні справи.\n^ 7. Джерела права\nДжерела права. До найдавніших нам відомих належать обширні фрагменти законів міста-держави Гортин на Кріті (V ст. до н.е.).\nОднак більшість інформації про грецьке право ми маємо з джерел посередніх, зокрема, з уже згадуваних епопей Гомера — Іліади й Одіссеї, з творів істориків, зокрема, Геродота Ксенофонта, Діодора Сіцілійського, Плутарха, філософів Платона і Арістотеля. Так, Арістотель написав ґрунтовну працю, присвячену Афінам — "Афінська політія", де йдеться і про право.\nВажливим джерелом пізнання афінського зокрема і грецького загалом права є судові промови спеціальних промовців-ораторів.\nНайдавнішим джерелом права в Афінах був звичай.\nУ 621 р. до н.е. в Афінах архонт Драконт уперше видав систематизовані писані закони.\nЗакони Драконта до нас не дійшли, хіба що окремі їх фрагменти. Вони славились своєю суворістю. Майже всім іншим злочинцям загрожувала смертна кара, наприклад, за крадіжку овочів, плодів, предметів вжитку, навіть за лінощі та небажання працювати. Поряд зі смертною карою закони передбачали й тілесні покарання, штрафи, безчестя та ін. Було встановлено різницю між навмисним і випадковим убивством. Якщо трапилось випадкове вбивство, то винний міг уникнути покарання — він міг піти у вигнання або відкупитись у рідних убитого.\nЗ V ст. до н.е. основним джерелом права в Афінах стали закони. Їх приймали тільки Народні збори і вони містили загальні, обов'язкові для всіх правила поведінки, діяльності.\n1 Греки називають себе елладцями, а свою державу Елладою, оскільки вважали, що грецький рід походить від легендарного героя Елліна.\n Цей період названий гомерівським періодом, оскільки він відомий насамперед по поемах «Іліада» і «Одіссея», приписуваних авторству Гомера\nКонтрольні питання до курсу Історія Стародавнього світу\nПредмет курсу "Історія Стародавньої Греції". Періодизація історії Стародавньої Греції\nТема держава І право Стародавньої Індії\nЗа-лишені нею письмена не піддаються перекладу. Але в куль-турі Мохеджо-Даро багато спільного з культурою Шумеру. У ХVІІІ – XVІІ...\nНайблискучішим ритором Стародавньої Греції був\nВиступ оратора, що виражає інтереси тієї чи іншої партії чи роз'яснює якусь суспільно – політичну ситуацію\nТема 25. Демократична правова держава\nПравова держава — це держава, в якій юридичними засобами реально забезпечено максимальне здійснення, охорону І захист основних прав...\nМіністерство охороні здоров’я україни\nТема Правознавство як наука. Право: сутність, ознаки і форма. Правова держава. Конституційне право України\nXviii-iii ст до н е. Історії Стародавньої Греції\nСтародавнього Сходу. Єгипет. Месопотамія у ІV-II тис до н е. Хеттське царство. Стародавня Індія. Стародавній Китай XVIII-III ст до...\nТема держава І право галицько-волинського князівства (друга половина 11 – середина 15 ст.)\nТема держава І право галицько-волинського князівства (друга половина 11 – середина 15 ст.) (2 год.)\nІсторія старогрецької мови\nЗнати: нарис історії старогрецької мови, відомості про писемність Стародавньої Греції, фонетичні та граматичні особливості основних...