30 червня 2020 Бібліотеки Оболонського району відновили свою роботу в адаптивному режимі з 02 червня 2020 року\n02 червня 2020 Перший день роботи бібліотеки в режимі послабленого карантину\n02 червня 2020 Перший день після карантину )\n30 травня 2020 "Як тебе не любити, Києве мій!" Цікаві факти про Київ\n30 травня 2020 "Вічне місто над Дніпром". Українські поети про Київ\n03 червня 2020 3 червня – Всесвітній день велосипеда. На велосипеді до бібліотеки –чому б ні?!\n03 червня 2020 Працюємо!) Знову разом – наші читачі та книжечки)\n02 червня 2020 Виставка-інсталяція «Книжки сонячного літа»\n01 червня 2020 Сьогодні – міжнародний день захисту дітей. Вітаємо усіх наших читайликів і бажаємо кожному бути найщасливішим!)\n06 грудня 2019 Літературний вечір «І знову поезія вабить мене…»\nЛанцюжок єдності та щирі побажання для своєї країни: таким був наш день соборності України\nСьогодні разом з нашими читачами, учнями 1-б класу школи №14 говорили, читали, розмірковували довкола теми рідної країни.\nТа й прийдуть до тебе три празники в гості…\nЩедрими піснями та гарним настроєм завершили нашу суботню зустріч у бібліотеці. А як же без колядок та щедрівок у цей славний святковий час?! Звичайно ж, і у нас лунали обрядові пісні новорічно-різдвяного циклу – величальні і жартівливі. І Козу ми також «водили»)\nМаємо ось такий гарний та символічний подарунок – Зірку та Козу!\nВеличезна подяка за такі дарунки підприємству Чарівна торбинка та особисто Альона Нездолій!\nЗ аншлагом і купою незабутніх вражень відбувся наш Різдвяний театралізований вертеп!\nНапередодні Святвечора та Водохреща мали нагоду показати наш вертеп, створений спільними зусиллями учасників дитячої театральної майстерні та школи ораторського мистецтва.\nЧи буває зима?) Читали однойменну книжечку та дізнавалися про те, як зимують тваринки\nА запитання і справді актуальне для теперішньої зими, яка ніяк не потішить нас справжнім щирим снігом та приємним морозцем.\nДобру і розумну казочку О.Хоменка "Чи буває зима?" читали разом з нашими читачами, першокласниками школи №14.\nЧитаємо з насолодою) Цього разу про «Вафельне серце»\nЧергова зустріч з циклу «Читаємо з насолодою» була присвячена знайомству з книгою молодої норвезької письменниці Марії Парр «Вафельне серце». Авторку вже сьогодні порівнюють за схожість стилю та тематики зі знаменитою Астрід Ліндґрен.


До звільненого напередодні Дмитра Великого вночі прийшла СБУ, зараз його відпустили - 112 Україна\nДо звільненого напередодні Дмитра Великого вночі прийшла СБУ, зараз його відпустили\nВранці Дмитра доправили до відділення поліції в Павлограді\nДмитро Великий, якого напередодні звільнили з полону бойовиків і який перебуває у розшуку за дезертирство, вже встиг побувати у відділенні поліції. Про це Великий повідомив у коментарі телеканалу "112 Україна", виходячи з відділення у Павлограді.\nВночі у селищі, де живе Дмитро з батьками, його забрала Служба безпеки України.\n"Вчора хвилин 15 побув із батьками, прибігли люди з автоматами, перестрибнули через паркан. Я просто одразу не знав, батька збили з ніг. Я сказав, що не втечу і щоб мені хоча б дали вдягнутися, але не дали. Показали посвідчення, що вони співробітники СБУ", - заявив Великий.\nНовини за темою: США підтримують ініціативу Зеленського про обмін утримуваними РФ особами у форматі "10 на 10"\nВеликий зазначив, що йому нічого не розповіли і повезли до СБУ і протримали до 4:00 ранку.\n"Були ще якісь їхні оператори, ще вони познімали. Було смішно, бо було декілька дублів... Я нікуди не ховався і казав, що хочу поспілкуватися з нашими структурами, бо у мене є інформація про хлопців, які там перебувають", - заявив Великий.\nНовини за темою: Обмін хоча б кількох людей міг би показати бажання РФ почати процес деескалації, - Зеленський\n#обмін полоненими #СБУ


Рука підтримки українських вболівальників\nУкраїнські футболісти завершують останні штрихи своєї підготовки до чемпіонату світу. Не менш наполегливо готуються до дебюту, який відбудеться 14 червня у німецькому Ляйпцигу на матчі Україна - Іспанія, наші вболівальники.\nУспіху та наснаги побажали львів'яни гравцям української збірної: вболівальники, які не можуть підтримати свою збірну на стадіонах Німеччини, написали на символічних долоньках багато теплих слів. До львів'ян у цій акції "Хвиля підтримки Gіllette" долучилися любителі футболу з Дніпропетровська, Донецька, Запоріжжя, Івано-Франківська, Києва, Луганська, Одеси, Сімферополя, Харкова, Вінниці та Черкас. Кожен, хто прагнув "покласти" свою долоню підтримки на "плече" рідної збірної, мав можливість на вулицях свого міста чи поблизу від навчальних закладів приклеїти долоньку-наліпку на стрічку полотна. Незабаром дванадцять таких стрічок (по одній від міста-учасника акції), довжина кожної з яких становить 100 м, організатори розмістять уздовж траси, яка веде з Києва до Борисполя, з інтервалом в один кілометр. Навряд чи футболісти матимуть змогу прочитати всі 36 тисяч послань, однак, побачивши море різнокольорових долоньок, обов'язково відчують руку підтримки.\nЩодо щасливців, які матимуть нагоду наживо побачити баталії української збірної, то їх у Німеччині має бути близько десяти тисяч: шість тисяч мешканців України і чотири тисячі українців з діаспори. До місця події наші співвітчизники добиратимуться зазвичай невеличкими групками. Єдину організовану велику групу утворять члени Молодіжного футбольного союзу.\nЩоб не загубитися у натовпі інших вболівальників, українці готують святкову амуніцію: синьо-жовті прапори, свищики, тріскачки, кольорову фарбу для обличчя. Деякі туристичні оператори, які делегують українців на чемпіонат світу, допомагають своїм клієнтам виглядати привабливіше: разом із путівкою видають уболівальникам футболку та бейсболку із символікою збірної України.\nЯким, на Вашу думку, має бути український футбольний уболівальник? Надішліть до редакції "Поступу" Ваші світлини з українськими вболівальниками. Найцікавіші з них ми розмістимо на сторінках нашої газети.\nНайактивніші серед українських фанів, готуючись до чемпіонату, прапорами та свищиками не задовольнилися. Аби звернути на себе увагу громадськості та по змозі потрапити до Книги рекордів Гіннесса, українські вболівальники мали намір виготовити та продемонструвати під час фінального турніру чемпіонату світу найбільшу у світі футболку. Однак, вважають фахівці, якщо українці і привезуть футболку до Німеччини, то розгорнути її на полі їм не дозволять: такі акції вважають рекламними. Не зможуть наші фани і накритися на трибунах величезною футболкою, як під час деяких домашніх матчів. Задля безпеки вболівальників однієї країни розміщуватимуть у різних секторах.\nОбережно ставляться німці і до видання віз. Подейкують, що працівники німецького консульства, оформлюючи перепустки до своєї країни, просять довести свою приналежність до вболівальницької братії. Як? Наприклад, назвати номер рахунка в одному з відомих матчів.\nНе всі зірки сяятимуть у Німеччині\nУ кожній із 32-х країн, національні збірні яких візьмуть участь у чемпіонаті світу, що розпочнеться менше як два тижні, є свої футбольні зірки. Проте далеко не всіх їх, зрозуміло, що з різних причин, ми побачимо у матчах німецького мундіалю.\nДля українських шанувальників футболу цьогорічний чемпіонат світу в Німеччині особливий. Адже ми матимемо змогу не просто насолоджуватися грою найкращих команд планети, а вперше вболіватимемо за національну збірну України, для якої участь у німецькому мундіалі є прем'єрним виступом у фінальному турнірі світових форумів.\nСліпі стануть свідками чемпіонату\nДев'ятого червня у Мюнхені відбудеться урочиста церемонія відкриття чемпіонату світу з футболу. Тисячі глядачів, які вкоротили сімейний бюджет, аби лишень стати свідками цього видовища, не пожалкують. Окрім святкового концерту, поціновувачі гри мільйонів побачать на власні очі зірок футболу різних років. Як переконує офіційний сайт ФІФА, церемонію відкриття відвідає близько 140 видатних футболістів.


Опубліковано: admin · 12 Лютого 2018\nСаме ця ділянка трубопроводу була капітально відремонтована.\nУ Печерському районі столиці в результаті аварії на інженерних мережах на проїжджій частині утворилась просадка асфальтобетонного покриття. Про це повідомляє прес-служба КМДА із посиланням на інформацію Київавтодору.\n“У результаті аварії на інженерних мережах на проїжджій частині утворилась просадка асфальтобетонного покриття. Бригада робітників ПАТ “Київенерго” виконала розкриття проїжджої частини з метою ліквідації прориву трубопроводу”, – йдеться у повідомленні.\nТимчасову дорожню розмітку все ж нанесуть на трасі Тернопіль-Львів\nПопулярні ліки для суглобів можуть викликати небезпечні хвороби, – вчені


Репетитор з Хімії Вишневе 📚 - знайти репетитора легко! Ціни, відгуки на 【Buki.com.ua】\nРепетитор з Хімії Вишневе\nРепетитори з хімії, Вишневе - ціни та відгуки\nЩо бажаєте вивчати? Виберіть предметАнглійська моваМатематикаУкраїнська моваНімецька моваПольська моваФізикаХіміяБіологіяІсторія УкраїниМолодші класиПідготовка до школиФранцузька моваІспанська моваРосійська моваКитайська моваЯпонська моваЛатиньНідерландська моваМалюванняУроки вокалуГра на фортепіаноГра на гітаріГра на скрипціГра на саксофоніГра на сопілціГра на флейтіМузикаСольфеджіоБотанікаЗоологіяУроки фотошопа (Photoshop)ПравознавствоВідеомонтажВсесвітня історіяЖурналістикаЛогікаШахи\nРепетитор з хімії (7-11 клас). Допоможу школяреві підняти успішність і полюбити предмет! Запорука хорошої успішності - це спільна праця вчителя та учня, тому докладу максимум зусиль, щоб дитина зрозуміла хімію і мала хороші знання з предмету. Хімією захоплююся зі школи, зараз навчаюся на 1 курсі магістратури за спеціальністю "Аналітична хімія". Влітку 2018 року проходила наукове стажування в Канаді, у 2019 році отримала диплом першого ступеня за участь у Двадцятій міжнародній конфере...\nРепетитор з хімії: допомагаю учням та дорослим опанувати цю природничу науку і підготуватись до здачі ЗНО Хімія - складна, але цікава наука. Тому намагаюсь зробити так, щоб вона стала зрозуміла всім тим, хто цього хоче. На уроках навчаю правильно розв'язувати задачі різного типу, тестові завдання, правильно говорити хімічною мовою, розуміти суть процесів, а не завдати їх.\nХімія Англійська мова БіологіяБільше Латинь Ботаніка Зоологія\nРепетитори з хімії Вишневе – кращі вчителі на сайті Букі. Відгуки клієнтів, ціни, рейтинг викладачів, всі райони міста.\nВчитель хімії. Підготовка до ЗНО з хімії, шкільна та університетська програми. Хімія - індивідуальні уроки. Репетитор в Вишневому. Знайти викладача просто - ваш репетитор на сайті Букі\nЧасто задавані питання про Репетитор Вишневе Хімія\n🥇 Як правильно обрати репетитора Хімія в Вишневому?\nЩоб обрати найбільш оптимального Репетитор Вишневе Хімія, рекомендуємо звернути на наступні параметри викладачів: ставка за годину роботи, кількість позитивних відгуків, район викладання, досвід роботи та наявність диплома про освіту.\n🖥 Як обрати репетитора Хімія Вишневе для занять онлайн / по скайпу?\n🏠 В яких районах можна обрати репетитора Хімія в Вишневому?\n📊 Які рівні викладання можна обрати для вивчення хімії з репетитором в Вишневому?


Знов у глухому куті? - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nОлександр КРЮЧКОВ 16 березня 2017\nЗнов у глухому куті?\nПрем’єр Володимир Гройсман звернувся до голови Львівської ОДА Олега Синютки із проханням допомогти міському голові Андрієві Садовому знайти ділянку для будівництва сміттєпереробного комплексу на заміну раніше вже відведеній. У Фейсбуці керівник уряду зазначив, що шлях розв’язання цієї проблеми ніби нарешті окреслився раніше, «але ситуація знову заходить у глухий кут».\nНагадаємо, що під час візиту до Львова 27 січня 2017 року Володимир Гройсман запропонував міському голові обрати ділянку, на якій він готовий реалізувати проект нового сміттєпереробного комплексу. Таку ділянку Андрій Садовий обрав, але науково-експертна група, створена за розпорядженням Львівського міського голови, забракувала її.\n«Не ставлячи жодним чином під сумнів високий професійний рівень членів науково-експертної групи, — написав глава уряду, — хотів би зазначити, що ключовим для того, щоб оцінювати, придатна ділянка чи ні, є, очевидно, питання, які технології поводження з ТПВ планують застосовувати. Якщо йдеться про просте складування сміття, як це відбувалося на більшості українських сміттєзвалищ, зокрема і в Грибовичах, то будь-який новий полігон буде такою самою потенційною екологічною загрозою, як і ті, які вже існують».\nЗанепокоєння з цього приводу висловив Президент: на своєму сайті Петро Порошенко запевнив львів’ян, що готовий допомогти їм та «місту, яке щиро люблять десятки мільйонів українців і мільйони закордонних туристів». Бо органи місцевого самоврядування, бачте, «не спроможні в межах своєї компетенції вирішити цю проблему» і «власну господарчу безпорадність обгортають в політичну матерію», а «безпеці містян загрожує екологічна катастрофа».\nГрибовицький полігон побутових відходів уже понад 55 років загрожує екологічній безпеці не лише жителів села Великі Грибовичі Жовківського району, Львова, від якого розташований за кілька кілометрів, а й України загалом: третє за величиною в Європі сміттєзвалище зберігає на 30 гектарах понад 50 мільйонів кубометрів сміття, зокрема тисячі тонн кислих гудронів із вмістом сірчаної кислоти, способу переробки якого поки що не придумали. І будь-яка найменша пожежа на цьому екологічному могильнику (з настанням весни це цілком ймовірно) може перетворитися на ще більшу, ніж торік, катастрофу.\nЗа таких умов, як на мене, у Львові повинні були всім миром узятися за якнайшвидше будівництво сміттєпереробного комплексу. Натомість тут і надалі шукають (із часу пожежі на грибовицькому сміттєзвалищі минуло вже понад 9 місяців!) «ділянку для вивезення ТПВ», про намір придбання якої під полігон міська рада оголосила наприкінці (!) листопада 2016-го. І шукатимуть, мабуть, ще довго, бо жодна з громад, попри обіцяні 50 гривень за кожну захоронену біля їхнього населеного пунтку тонну сміття (а це майже 12 мільйонів гривень на рік), не хоче жити по сусідству зі смородом.\nЦе по-перше. А по-друге, потрібно будувати не нові полігони, які забруднюватимуть довкілля, а сучасний сміттєспалювальний завод. Наприкінці січня 2017 року в Червонограді на Львівщині навіть підписано меморандум між міською радою та польською фірмою EKOWAT Sp. z o.o. Експерти сусідньої країни погодилися розробити проект об’єкта і повністю профінансувати його будівництво. Однак остаточну угоду чомусь запланували укласти через півроку.\nДо речі, поляки мають великий досвід і високоякісне устаткування, що, як зазначено на сайті EKOWAT Sp. z o.o, дає змогу «виконувати повний спектр робіт з переробки сміття, рекультивації та дегазації полігонів твердих побутових відходів і подальшої переробки сміттєвих відходів в електроенергію, тепло чи їхні комбінації». Дегазаційні та сміттєспалювальні установки цієї фірми успішно працюють у таких польських містах, як Варшава, Гданськ, Познань, Глівіце, Щецин.\nСвої послуги запропонувала також чеська компанія SMS CZ s. r. O, яка виявила бажання побудувати на Львівщині сміттєспалювальний завод, що переробляв би майже 300 тисяч тонн побутових відходів на рік. На кінець минулого року приблизно два десятки компаній, серед яких ACCIONA, Industrial FITON, Ecodevelop, ТОВ «КліарЕнерджі», «Захід Ресурс», «ГРАД 200», виявили інтерес до цієї теми. Але…\nАле далі розмов справа не дійшла. Та й самі жителі Львівщини почали протидіяти будівництву. І не через те, що змирилися із брудом. Люди бояться, щоб сміттєспалювальний завод не приніс їм ще більше лиха. І львівська міська рада замість того, щоб викидати мільйони гривень на транспортування сміття по Україні, повезла б протестувальників, наприклад, до Відня на екскурсію, де на сучасному сміттєспалювальному заводі в центрі міста в трубу йдуть сотні тисяч тонн сміття щороку. Завод охоче організовує в себе екскурсії для туристів, щоб люди бачили, що довкіллю його виробництво не шкодить. Навпаки: підприємство виробляє для міста приблизно 40 тисяч МВт електричної та 470 тисяч МВт теплової енергії, які викорстовують понад 60 тисяч житлових будинків та майже 4400 промислових споживачів.\nДва сміттєпереробні комплекси працюють і в центрі Цюриха. А в Сінгапурі, де на острові 700 квадратних кілометрів живе 5 мільйонів людей, на сміттєспалювальному заводі перетворюють на… будівельний пил упаковки від піци та пластикових пляшок. Оброблені морською водою, вони стають матеріалом, з якого можна побудувати багатоповерхові житлові будинки.\nАле справжній сміттєпереробний бізнес роблять шведи: щоб забезпечити роботою 30 заводів, вони імпортують щороку майже 800 тисяч тонн ТПВ із сусідніх країн. Через те майже 20% всього тепла в країні отримують у Швеції з переробки відходів.\nА ми ніс відвертаємо від смороду довкола, але нічого не робимо, щоб дихалося в Україні вільніше й чисто було скрізь.


ОСББ створили, але документації не отримали / Центральний\nОСББ створили, але документації не отримали\nЗаручниками такої ситуації стали мешканці будинку по вулиці Параджанова, 3. ОСББ зареєстрували ще восени, але за технічну документацію воюють і досі. Про причини відмов управлінської фірми йти на контакт знає Анна Ружін.\nМешканці багатоповерхівки в селі Розсошенці на вул.Параджанова, 3 нарікають, що не можуть отримати документи на будинок від ЖЕКу. Через це виникають труднощі.\nМарина Ткаленко, заступник голови правління ОСББ\n- На протязі 3 місяців ЖЕК був зобов'язаний нам передати документи. Але 20 лютого цього не сталося. Ми неодноразово надсилали їм листи, неодноразово приходили з проханням, щоб вони нам передали документи. Але все було безрезультатно. Тому ми призначили їм 3 квітня на 14-00 зустріч біля нашого будинку.\nАле на зустріч вони не з'явилися.\nБудинок звів Полтавський домобудівний комбінат, здав в експлуатацію 2 роки тому. Це 10-поверхівка на 3 під'їзди, має 170 квартир. Перебуває на балансі ЖЕКу ДБК.\nДенис Губський, мешканець будинку по вул. Параджанова, 3\n- Від початку продажу квартир нам всім сказали, що потрібно підписати договір, і після того нам віддадуть ключі від власних будинків. Апріорі ми не могли взяти ключі від наших квартир, не підписавши договір з членами ЖЕКу.\nОскільки більшість мешканців – ініціативні, провели збори, проголосували, обрали голову. В листопаді офіційно зареєструвалися як юридична особа. Створити ОСББ вирішили, бо не влаштовує якість послуг ЖЕКу.\nАлла Применко, мешканка будинку по вул. Параджанова, 3\n- Те сміття, яке вона підмітала біля бордюрів, викидалося на клумби. Ми з цього приводу теж були невдоволені. Ми за свої кошти посадили квіти, посадили траву, доглядаємо. У нас охайно, а вона замість того, щоб прибирати, ще більше засмічувала наше подвір'я.\nЖЕК мав віддати документи протягом трьох місяців. Минули всі строки, а технічної документації й досі нема.\nЗа словами мешканців, контора їм пояснила, що документацію не віддають, бо деякі представники будинку мають борги за комуналку.\nМи вирішили запитати про причину самі, але відповіді не отримали.\n- Параджанова, 3 створили ОСББ, але не можуть отримати документи.\n- Потрібен ваш коментар як від представника.\n- Та ніяких коментарів. Все, до побачення!\n- Передача документації, передача будинку з балансу на баланс, вона не залежить від наявності чи відсутності заборгованості у конкретних мешканців. З цим фактом їх зобов'язання не змінюються. Якщо управляюча компанія вважає, що у конкретних людей є заборгованість, то вони можуть звернутися до суду з позовом щодо конкретних осіб і після того, як вони передадуть на баланс.\nМешканці сподіваються, що діалог з представниками ЖЕКу знайдуть у найближчий час.\n15 квітня 2019, 17:36 648


Коронавірус в Україні - діагноз підтвердився у чоловіка в Чернівцях » Слово і Діло\nРезультати повторного тесту на коронавірус у жителя Чернівців дали позитивний результат.\nПро це повідомляє заступник голови Чернівецької ОДА Наталія Гусак, передає UA:Буковина.\nУ людини, котра заразилася температура до 37,6 градусів.\n«Тридцятидев'ятирічна чоловікові повторно провели тест - коронавірус підтвердився», - сказала Гусак.\nВона додала, що медики проведуть 10 березня консиліум, на якому ухвалять рішення, як надалі будуть лікувати пацієнта. На даному етапі хворому надають симптоматичне лікування. 11 березня його огляне лікар Всесвітньої організації охорони здоров'я.\nРаніше в Чернівецькій області у шести осіб підозрювали коронавірус, але пізніше тести дали негативний результат.\nКоронавірус Коронавірус з Китаю Вірус з Китаю Чернівці Чернівецька обласна рада Тест-система


Текіла✅ купити в Києві, Дніпрі, Харкові, Одесі, Львові, Житомирі, Вінниці, Запоріжжі | ціна в Метро\nТекіла Don Diego Сільвер 38% 0,7л\nТекіла Jose Cuervo Especial Silver 1л\nТекіла Don Diego Голд 38% 0,7л\nТекіла Patrón Silver 40% 0,75л\nТекила Patron Reposado 40% 0,75л\nТекіла - міцний спиртний напій родом з Мексики, виготовляється методом дворазової дистиляції з соку блакитної агави. Купити текілу в кілька кліків за доступною ціною ви можете у нас в інтернет-магазині, вибравши зручну доставку в Києві, Одесі, Харкові, Дніпрі та інших містах України. Ви можете оформити замовлення на сайті metro.zakaz або через мобільний додаток.\nТекілу часто порівнюють з мескалем, хоча це дещо різні напої. Справжню текілу готують лише в п'яти штатах Мексики: Халіско, Гуанахуато, Наяріт, Мічоакан і Тамауліпас. Найякіснішою та дорогою вважається текіла з Халіско. Мескаль же виробляють у всіх інших регіонах країни. При чому в якості сировини використовуються різні сорти агави, не тільки блакитний: Potatorum, Cupreata, Wislizeni, Americana та інші.\nЯк правило, текілу не підсолоджують, за рахунок чого вона має специфічний аромат. Мескаль же містить у собі велику кількість цукру. Також в пляшці з текілою ви не знайдете гусінь, а ось недорогий мескаль славиться таким екстравагантним доповненням. Вважається, що комаха є гарантією якості, адже якщо напій містить в собі менше 45% спирту, то гусінь розкладається.\nКрім гусеня, радимо звернути увагу на етикетку. Абревіатури NOM, CRT, DO вказують на виробництво алкоголю за всіма правилами, моніторинг спеціальними організаціями та відповідність географічним стандартам.\nЗамовити якісну текілу в Києві\nПроцес приготування традиційної мексиканської текіли досить цікавий. Спочатку дозрілу серцевину агави рубають на дві або чотири частини й поміщають в теплі печі на три доби.\nПотім остиглі плоди подрібнюють й отримують своєрідний солодкий сік, більше схожий на сироп. Готовий сік залишають бродити в сталевих ємностях близько тижня, після чого рідину двічі дистилюють і переливають в дерев'яні діжки або відразу пляшки.\nЯк і будь-який інший алкогольний напій, мексиканська текіла ділиться на кілька видів. Її класифікують:\nЗа змістом соку:\nмікст або «mixto» - стандартна текіла, в складі якої 51% соку блакитної агави, тростинний цукор або кукурудзяний сироп. Тобто такий напій містить в собі домішки й добавки;\nпреміум - чистий 100-й% напій із соку агави, на етикетці вказується напис "100% agave", "cien por ciento de agave".\nЗа кольором і терміном витримки:\nBlanco або Silver - молода, що не витримана в діжках текіла, вживається відразу ж після дистиляції;\nJoven abocado або Gold - молодий напій блідо-жовтого кольору, з додаванням карамелі й натуральних барвників, часто застосовується в коктейлях;\nReposado - витримується в діжках від двох місяців до року, текіла без добавок, найпопулярніший тип випивки;\nAnejo - витримується в 600 л діжках не менше року, найціннішими є напої з терміном витримки чотири-п'ять років;\nExtra anejo - витримується в 300 л діжках мінімум три роки, має янтарний колір.\nЯкщо ви є прихильником коктейлів типу "Маргарита", радимо звернути увагу на недорогу текілу. Якщо ж ви плануєте пити текілу в чистому вигляді з лаймом і сіллю - придивіться до дорожчих варіантів, купити які можна і на metro.zakaz. Вартість доставки та якість сервісу вас приємно здивують.\nКупити хорошу текілу за вигідною ціною\nПравила розпивання текіли кілька схожі з культурою розпивання лікеру. Текілу подають в невеликих стопках при кімнатній температурі разом з цитрусовими і сіллю, або ж запивають її сангрітой, тоніком або томатним соком. Також допускається мікс текіли з кавою, коньяком або чаєм. П'ють текілу залпом.\nЩоб замовити текілу з доставкою додому, просто зареєструйтеся на сайті, додайте товари до кошика й вкажіть час, адресу доставки. Доставка здійснюється щодня до 22:00. Приємних покупок!


Як зв’язати дві волосіні |ЯкПросто\nНавіть рибалка-новачок не може йти на риболовлю, якщо він не знає, як з’єднати дві волосіні. Вузол під назвою «кривавий» дозволить легко з’єднати волосіні, він має невеликий діаметр, легко проходить через пропускні кільця спінінга, має міцність на розрив до 75%.\n- Металеві смуги;\nЩоб зв’язати дві волосіні вузлом «кривавий» було простіше, можна зробити спеціальне пристосування. Воно являє собою затиск у вигляді подвійної прищіпки. Виготовляється це пристосування з трьох смужок металу, які скручені внизу дротом. Смужка, що знаходиться в центрі, розташована прямо, а дві інші відгинаються від неї під кутом 25-30 градусів. Такий затиск дозволяє затиснути волосіні, щоб під час виконання витків вони були нерухомі і не плуталися між собою.\nРозташуйте волосіні, які вам потрібно зв’язати, між пластинами затиску, одну жилку пропустіть між першою і другою пластинами, а іншу — між другою і третьою.\nКінець однієї волосіні оберніть навколо іншої 4-6 разів. Кількість витків залежить від товщини жилки — якщо вона тонка, витків повинно бути більше і навпаки. Лісочка товщиною до 0,15 обертається в 6 витків, до 0,27 — в 5 витків, а для волосіні товщиною 0,3 і більше достатньо 4 витка. Якщо ви прив’язуєте плетінку, вона обертається в 2-3 витка.\nКінець тій волосіні, яку ви обертали навколо іншої, загорніть тому. Просуньте його між волосінями в тому місці, де починаються витки, близько самого затискача.\nДругу волосінь оберніть навколо першої так само, як ви робили в першому кроці. Робити це потрібно з іншого боку затиску. Візьміть кінець другої волосіні і Протягніть його в петлю, що утворилася в середині. Встановити другий волосінь потрібно так, щоб вона була направлена в сторону, протилежну напрямку кінця першої волосіні.\nЗмочіть вузол, який у вас вийшов і акуратно натягнувши волосінь за довгі кінці, затягніть його тугіше. Обріжте зайве якомога ближче до вузла.\nРетельно відшліфуйте межі затиску, інакше вони можуть перерізати волосінь.\nНе забувайте взяти із собою на риболовлю затискач — він значно полегшує зав’язування вузлів з волосіні. Для того щоб зажим не загубився, якщо вислизне з рук, передбачте внизу страховочную петлю з дроту.


НОВІ І "СТАРІ" МЕДІА: ПЕРЕДАЧА "ЧЕТВЕРТОЇ ВЛАДИ"\nЧи можемо ми очікувати конфлікту таких медіа-гігантів, як телебачення та інтернет? Відповіді на це питання власне й присвячнене запропоноване есе . Хоча перед тим автор намагається заглянути в історію. Чи були подібні конфлікти за звання “медіа-короля” в минулому?\nПрогнози, як відомо, непевна річ. Особливо, щодо майбутнього розвитку медіа.\nСвого часу знаменитий винахідник Томас Едісон стверджував, що фонограф може бути використаний передусім як, (тільки уявіть собі!) автовідповідач або пристрій для запису останніх слів умираючого. Щодо телефону, то одна з масачусетських газет передбачала, що цей пристрій буде використовуватись, головним чином, для передачі музики та новин. Телеграф, як вважалося, перетворить усіх людей на сусідів та буде сприяти високоморальній поведінці. А радіо, мовляв, найбільше надаватиметься для міжособистісного (!?) спілкування…\nПроте чимало інших прогнозів характеризуються, так би мовити, стовідсотковим попаданням. Взяти хоча б передбачення Маршалом Маклюеном приходу телевізійної ери, яка справить грандіозний вплив на політику, освіту, психологію сучасного суспільства. Однак, на зміну телебаченню, здається, приходить новий медіум.\n"Інтернет – сила! Телєвізор – могила" ця жартівлива реклама популярного автора львівської газети "Поступ" Юзя Обсерватора можна подати як натяк на далеко не жартівливий конфлікт двох комунікаційних монстрів сучасності: того, хто посідає нині панівне становище, і того, хто має посісти "трон" завтра.\nОтже, чи варто очікувати конфлікту між такими комунікаційними гігантами як телебачення та інтернет?\nЗ одного боку, підстав для хвилювання, наче, й нема. Сучасний світ демонструє чудові приклади виживання і співіснування одне з одним найрізноманітніших медіа, зокрема новітніх з традиційними. Кіно зовсім не позбавило життя театру. А домашнє відео аж ніяк не призвело до повсюдного закриття кінотеатрів. Газети, здається, чудово співіснують з радіо і телебаченням. Книги, як і раніше, видаються гігантськими накладами.\nОтож, можна припустити, що прихід нового медіуму зовсім не спричиняє конфліктної ситуації на ринку мас медіа. Він просто доповнює цей ринок. Комусь, звичайно, доведеться трохи потіснитися, хтось частково втратить "покупців", проте в цілому нічого драматичного не відбувається.\nАле це тільки один бік справи. Наша відповідь на поставлене на початку запитання буде зовсім іншою, якщо ми спробуємо простежити, хто посідає "трон медіа-короля". Історія підказує, що в кожний конкретний період цей трон посідав якийсь один медіум. А передача трону далеко не завжди обходилась без боротьби.\nСправді, історія комунікації дає дивовижні приклади гігантських сутичок поміж різними медіа. Збагнувши їхні причини і особливості, ми зможемо передбачити, що чекає медіа-світ в найближчому майбутньому.\nОтже серед етапних комунікаційних переділів можна виділити такі:\n1. Усна комунікація супроти письма.\n2. Рукописна техніка супроти друкарства.\n3. Друковані медіа проти телебачення і радіо.\n4. Телебачення проти інтернету (гіпотетично).\nТреба сказати, що протистояння, які супроводжували кожний з цих переділів, нерідко виходили далеко за рамки комунікаційних професій і набирали характеру соціальних збурень. Зупинимося коротко на кожному з них.\nПершою, відомою нам революційною зміною на терені комунікації було винайдення і запровадження письма (як стверджують історики, здобуток цей належить шумерам, народові досі не встановленого походження, що близько 5 тисяч років тому звів міста у межиріччі Тигру і Єфрату, тобто на території сучасного Іраку). Написаний текст різко розширював часові і просторові межі сприйняття. Замість цьогохвилинної голосової вібрації людина дістала можливість записати свої думки і у такий спосіб долати часові і просторові бар’єри -- написане можуть прочитати в іншому місті, на іншому континенті, через рік, десять чи навіть десять тисяч років по тому.\nЗдавалось, що тут поганого? Але ось як ця переміна характеризується в знаменитому трактаті Платона "Федр", де автор переказує аргументи Сократа проти письма. На підтвердження своєї позиції Сократ переповідає міф про Єгипетського бога Тевта, який винайшов письмо, вважаючи, що це зробить єгиптян мудрішими і додасть їм пам’яті. Проте його старший колега бог Тамус заперечує і попереджає про небезпеку: писемність "вселить у душі учнів забутливість внаслідок занедбання вправ для виробляння пам’яті. Адже, покладаючись на письмо, вони будуть пригадувати за допомогою зовнішніх знаків, а не завдяки внутрішній силі. Своїм учням ти даси лише видимість мудрості, а не справжню мудрість. Ім буде здаватись, ніби вони багато знають, натомість залишаючись здебільшого невігласами. То ж вони стануть не мудрими, а лжемудрими" (Платон. Діалоги. К.: Основи. 1999. 393 с. C.334-335).\nДалі Сократ описує ілюзорне враження від текстів, наче вони "мислять і говорять", хоча насправді написаний твір не може дати відповіді на запитання, які постають у процесі читання, "він не знає до кого промовляти, а до кого – ні. А коли його зневажають і незаслужено ганьблять, він потребує допомоги свого творця, бо сам не в спромозі себе захистити" (Там же. C.335).\nФедр врешті цілком погоджується із Сократом: "Ти говориш про живу й натхненну мову людини, наділеної знанням, блідим відображенням якої слушно можна вважати письмову мову" (Там же. C.336).\nПозиція Сократа (у переказі Платона), як і давньоєгипетський міф відображають той опір, якій чинився запровадженню письма. Кожен великий переділ у сфері медіа супроводжувався таким опором. Проте логічно поставити питання: хто і чому чинив цей опір. Філософських доводів тут недостатньо, оскільки вони часто зрівноважують один одного. Пошукаємо матеріальних інтересів, які здебільшого відігравали вирішальну роль у розвитку цивілізації. Ми можемо припустити, що передусім це були люди з винятковою пам'яттю, які завдяки цим своїм здібностям посідали привілейоване становище у дописемних суспільствах.\nДо речі, фантастичний фільм "Johnny Mnemonic", який пройшов недавно на наших екранах, повертає нас до цієї самої ситуації, лише на іншому витку спіралі історичного розвитку. Хакери високорозвиненого інформаційного суспільства набули такої могутності, що найціннішу інформацію знову почали довіряти людському мозкові – людям з особливою памяттю, мнемоникам.\nУ дописемному суспільстві біологічний носій інформації -- людський мозок – явно домінував. Усі інші, як от вузлики на память, виконували допоміжну і другорядну роль. Обдаровані від природи люди були своєрідними живими інформаційними скарбами, покладами потрібної інформації, яка передавалась з покоління в покоління, "перезаписуючись" в мозок наступного біологічного носія в процесі тривалого спілкування. І ось приходить час, коли ці скарби наче стають непотрібними. Точніше, не потрібними такою мірою, як це було раніше.\nТаким чином, можна стверджувати, що над тодішньою "мнемонічною" елітою нависла непередбачувана загроза -- небезпека втрати колишнього соціального становища, престижу та авторитету, повязаних з винятковими мнемонічними й ораторськими здібностями. У світлі сказаного цілком зрозумілими стають їхній скепсис, опозиційність чи навіть ворожість до виникнення, розвитку й поширення писемної культури.\nБУНТ ПРОТИ ІЄРОГЛІФІВ.\nОкремим підрозділом розвитку писемності можна вважати перехід піктограм та ієрогліфів (де для кожного слова чи поняття існує окемий знак) до фонетичного алфавіту*.\n( *Як зауважує у "Загальному курсі лінгвістики" Фердінан де Сосюр, "існує дві системи письма: а) ідеографічна система, де слово зображається одним знаком; б) фонетична система, яка прагне відтворити ланцюжок звукiв, що становлять слово" (Фердінан де Сосюр. Курс загальної лінгвістики. К.: "Основи", 1998. - 324 с. С.40).\nМи можемо собі тільки уявити, які складності і який опір мусили долати прибічники "незрозумілої" фонетичної системи у їхніх дискусіях щодо загальновживаних ієрогліфів. Мабуть, перші спроби розкласти слово на звуки і записувати кожний звук окремою буквою справляли враження чогось дуже незвичного і незрозумілого. Знавці попереднього ідеографічного письма, як правило, затрачали дуже багато зусиль для засвоєння багатьох тисяч ієрогліфів, а тим паче на віртуозне оперування цими знаками. До того ж, затрачені зусилля, були своєрідним бар’єром, який відділяв їх від решти людей. Натомість, відносно просте фонетичне письмо, яке ґрунтувалося на 22-32 буквах, значно знижувало цей бар’єр і робило освіту загальнодоступною. Таким чином, загроза старій "ідеографічно орієнтованій" еліті виглядала дуже вірогідною, а опір з її боку – цілком реальним.\nНАРОДЖЕННЯ НОВОЇ ГАЛАКТИКИ. ПЕРЕПИСУВАЧІ – ЗАЙВІ?\nЯк слушно зауважують, на друкарському слові грунтується вся сучасна цивілізація, і з поширенням книгодрукування фактично розпочався Новий час. (Нікітін О. Без допомоги пера // Дзеркало тижня. 2002. № 42 , 2 - 9 лист.).\nПроте, як і слід очікувати, відбувалось це не без опору, дарма що перевага нових друкарських технологій, здавалось, була майже очевидною. 1456 року, як вважають більшість дослідників, створено найстарішу з книжок , видруковану методом Йоганна Гутенберга ( 1399 - 1468) -- Біблію у двох томах, які містити 1286 сторінок або близько трьох з половиною мільйонів друкарських знаків. Так народився новий медіум, якому судилося витіснити з "трону" рукописну практику. Природно припустити, що армії переписувачів і ті особи, що за ними стояли, були природними супротивниками новонароджених технологій. Існування переписувачів і їхніх спонсорів втрачало сенс. А втім, психологічна вага цих людей була настільки значною, що до їх послуг все ще вдавалися і через двадцять і через п’ятдесят років після запровадження друкарства. Взяти хоча б Веспасіано да Бастіччі (помер у 1498) -- видатного видавця Флоренції. На замовлення Козімо Медічі 45 його переписувачів виготовили упродовж 22 місяців 200 книг-кодексів для бібліотеки Фєзоланського аббатства. (С. 43).\nЦе нагадує людину, яка зайшла у приміщення з ксерокопіювальною технікою і вирішила там вручну зняти копію з якогось документа.\nМоже, причиною цього було надто повільне поширення нових технологій? Справді, Гутенберг і його послідовники зберігали техніку книгодрукування в найсуворішій таємниці. Та вже 1460 року з'явилися друкарні в Бамберзі і Страсбурзі, потім у Кельні, Римі, Венеції, Нюрнбергу та Парижі. Усього за сорок років у 260 містах Європи заснували понад тисячі друкарень, які випустили близько 40 тисяч видань загальним тиражем у 10-12 мільйонів примірників (Нікітін О. Без допомоги пера // Дзеркало тижня. 2002. № 42 , 2 - 9 лист.). Один тільки Мартін Лютер упродовж трьох років (1518-1521) видав близько 100 творів (800 видань) сукупним накладом близько півмільйона примірників. Саме тому переможну ходу протестантзму тісно повязують з новими медіа-технологіями. Власне вже перші тези, які Лютер прибив до дверей Віттенбернгського собору, були друкованими. Цей церковний діяч швидко оцінив перевагу друкарства і незабаром заснував свою власну друкарню.\nА попри все це друкарські шрифти упродовж десятиріч імітували рукописні літери. І справді багато-які із стародавніх книг, з першого погляду, складають враження рукопису.\nПромовистою в цьому плані виглядає і доля Йоганна Гутенберга. Більш-менш достовірні віломості про нього ми маємо хіба що з матеріалів численних судових тяганин, які переслідували його все життя. Колишній "золотар" він згодом був визнаний колегами-ювелірами "особою без користі" і відрахований з престижного професійного цеху. Прізвища його немає на жодній з книг, до яких він насправді приклав руку. Лише наприкінці життя, 1465 року, епископ Майнца надав йому довічну пенсію. Великому винахіднику щорічно видавали також "двадцять мір зерна й два бурдюки вина". Проте це не завадило навколишнім мешканцям і далі вважати, що Гутенберг продав душу дияволу й займається чорною магією.\nПроте в другій половині ХХ століття йде поступове скорочення тиражів газет і скорочення їх загальної кількості. На межі другого і третього тисячоліть книговидання вийшло на рубіж 1000 000 назв книг і брошур щорічно. Загальний тираж склав 20 мільярдів екземплярів. Фахівці вважають це число піковим, тобто подальшого кількісного росту не передбачається. (М. Алексеева. Книгоиздание в России на рубеже веков //От книги до интернета. М.: Изд-во Московского университета. 2000. 120- 129 с. С.121.). За даними ЮНЕСКО, кількість щоденних газет сягнула свого піку 1985 році (8445 назв). У 1996-му їх кількість зменшилась до 8391. У Європі кількість щоденників за цей час скоротилась з 2395 до 2115. При цьому загальний наклад зменшився з 243 до 190 млн. приміриків. Хоча щодня на планеті виходить близько півмільярда примірників щодених газет, все ж йде повільне проте неухильне зниження загального світового тиражу\nЗате спостерігається збільшення числа радіоприймачів практично у всіх регіонах планети, сьогодні їх близько двох з половиною мільярдів. Тобто їх кількість виросла більше, ніж удвічі порівняно з 1970 роком, коли їх налічувалось 906 млн. А от кількість телеприймачів за цей час, як і належить "королю медіа", зросла уп’ятеро: від початкових 299 млн. у 1970-му до майже півтора мільярда на кінець ХХ століття.[http://portal.unesco.org/uis/TEMPLATE]\nОтже, можна вважати що "галактика гутенберга" розширювалась упродовж п’ятиста років. До того часу, коли комунікаційний "трон" посіли електронні медіа і коли найбільший вплив, найдорожча реклама, зрештою, найвищі зарплати почали пов’язувати саме з телебаченням.\nІсторія дає нам чимало свідчень, що найбільш популярні медіа, як правило, зазнають найбільшої критики. Їх звинувачують в занепаді суспільної моралі, негативізмі, сенсаційності і надмірній розважальності. Так було з масовою періодикою кінця ХІХ – першої половини ХХ ст. Особливо діставалось так званій "жовтій пресі". Однак з того часу як телебачення стало найпотужнішим медіа, основне вістря критики спрямоване саме проти нього. Широке впровадження глобальних інформаційно-аналітичних (CNN, BBC та ін) і просвітницьких (на кшталт Discovery) хоч і послабило, але не змінило звинувачень телебачення, особливо комерційного, у надмірній поверховості, розважальності, зловживанні насильницькими сценами, рекламою та, врешті, причетності до деградації культури.\nЧастина дослідників переконані, що така вже природа телебачення: все, у тому числі політичний, культурний і навіть релігійний дискурс перетворювати у шоу, у розиграш. Новини там – теж різновид інтелектуальної розваги. Американський дослідник Ніл Постмен пише про це у своїй неперевершеній за критичним пафосом книзі "Насмішити себе до смерті".\nСаме через таку особливість телебачення, як дотепно зауважує згаданий автор, огрядна чи негарна людина сьогодні не може розраховувати на успіх у виборчих змаганнях на найвищі державні пости. Ніксон одну із своїх передвиборчих невдач цілком серйозно пояснював саботажем фахівця, який відповідав за макіяж. Косметика поступово витісняє ідеологію.\nПро телебачення як загрозу демократії писав Карл Поппер: "Демократія завжди намагалася підвищити рівень освіти. Це її автентичне прагнення. Та логіка рейтингів призводить до деградації, вона не дбає про якість програм. Щоб утримати авдиторію, канали опиняються перед необхідністю виробляти дедалі більше сенсаційних програм. А сенсаційне рідко буває якісним. До того ж телебачення стало сьогодні колосальною силою, можна навіть сказати, що потенційно наймогутнішою силою, яка ніби замінила голос Бога. Телебачення набуло завеликої влади всередині демократії. Жодна демократія не виживе, якщо не буде поставлено край цій всемогутності"(Karl Popper, La television: un danger pour la democratie, Paris, 1994. P. 36, 74. [Цит. за: Гоне Жак. Освіта і засоби масової інформації. -- Київ: "К.І.С." - 2002. 100 с. С. 26.)\nНа наше переконання, покласти край цій всемогутності люди неспроможні. Проте спроможний інший медіум, який витіснить телебачення й посяде домінуючу роль.\nГоловна перевага інтернету над традиційними ЗМК полягає в інтеграції таких, здавалося б, протилежних якостей, як оперативна всеохопність телебачення з бібліотечною глибиною інформаційного пошуку. Плюс спроможність самовираження, яку можна порівняти хіба що з можливостями телефона. З тією, правда, різницею, що в Інтернеті ви можете вийти на досить значну аудиторію, що адекватне виданню власної газети чи телепередачі.\nПо суті йдеться про нове інтегроване інформаційне середовище, яке увібрало в себе пошту, бібліотеку, періодичні видання, телебачення, радіо, телефон і навіть музей чи картинну галерею. Додаймо сюди ще віртуальний університет та електронну комерцію, щоб збагнути найголовніше: йдеться не просто про арифметичну суму старих ЗМІ. Ця сума створює принципово нове комунікаційне середовище.\nЯк наслідок, центр ваги у сучасній медіаполітиці поступово пересувається зі старих, традиційних – на нові дигітальні та інтерактивні ЗМК. Можна сміливо стверджувати, що засноване на цифрових і мережевих технологіях нове медіа-довкілля\nа) стрімко втягне в себе (інтегрує) всі традіційні медіа;\nб) призведе до суттєвої видозміни традиційних медіа, "переплавить" їх у нові форми.\nТрадиційний поділ на телебачення, радіо, друковану періодику, книгу, кінематограф відходить у минуле.\nІнтернет у першій половині 90-их років ХХ ст. успішно подолав фазу "гидкого каченяти" і перетворився у лебедя, який цілком може скласти конкуренцію іншим медіа, зокрема медійному "королеві" -- телебаченню. Наскільки серйозною є така конкуренція? У зв’язку з цим варто розглянути три можливості.\n1. Інтернет взагалі не є конкурентом традиційним друкованим та електронним медіа. Чимало людей, зачувши дискусію такого роду, кажуть, що не можуть уявити майбутнього без газетних кіосків чи поштових скриньок з улюбленими виданнями. Навіть якщо уявити, що електронна версія матиме все те, що й паперова, і навіть більше, все одно ніщо не замінить запаху свіжої газети і бентежного відчуття тієї миті, коли розгортаєш улюблене видання. Те саме з улюбленим телебаченням і радіо. Вони – вічні.\nЩо можна відказати на цей емоційний аргумент?\nМожна уявити наскільки цікавішим був запах пергаменту і як важко було його прихильникам перейти до дешевого паперу. До того ж, навіть у часи цілковитого панування дешевих, доступних й оперативних електронних видань будь-яка заможна людина може замовити собі доставку ексклюзивного паперового, пергаментного чи папірусного видання. Був би тільки попит. А виготовити можна що завгодно, навіть текст на випаленій глиняній таблиці.\n2. Взаємодоповнюваність. Складніше заперечити проти твердження про взаємодоповнюваність традиційних та новітніх медіа. Щоб переконатися в цьому, варто просто заглянути на сайт "New York Times", який, за твердженнями редакції допоміг ще більше зміцнити позиції видання. В Україні користуються популярністю електронні версії газет "День", "Дзеркало тижня", "Критика" та ін. Вдало використовують інтернет телекомпанія "1+1", Національна телерадіокомпанія Укріїни, численні FM радіо.\nПроте є й інші, далеко не такі мирні приклади. В останній день жовтня 2001 року три найбільші телемережі США – NBC, ABC, CBS – подали позов у суд на корпорацію Sony. Телемережам не сподобався новий цифровий магнітофон цього виробника електроніки, який дозволяє автоматично уникати при записі реклами – святая святих телебачення. Записані в цифровому форматі телепрограми можна як завгодно поширювати в Мережі.\nОтже, традиційні медіа-гіганти, з одного боку, намагаються адаптовувати нові технології до своїх потреб, а з іншого – гальмують розвиток хоч і прогресивних, проте загрозливих для їхніх прибутків технологічних тенденцій. Телебачення посідало центральне місце в системі медіа другої половини ХХ ст. Проте в першій половині ХХІ ст. йому на зміну прийдуть нові інтеґровані медіа. Не те що воно зникне. Документальна відеоінформація, усілякі шоу та кінофільми просто перекочують на потужні комп’ютерні сервери, звідки їх можна буде взяти коли-завгодно. У майбутньому вже не буде потреби чекати біля екрана улюбленої програми. Телевізор остаточно зінтегрується з комп’ютером. У будь-який час ми зможемо, як у комору, зайти на телевізійний сервер і вибрати бажаний фільм, інформаційно-аналітичну, пізнавальну чи розважальну передачу. Єдиний виняток складатимуть так звані "живі" передачі, прямий ефір (live), те, що відбувається у студії чи на місці події саме цієї хвилини -- найважливіші новини, деякі ексклюзивні інтерв’ю, окремі футбольні матчі і т.п. – все те, що є сенс передавати у форматі реального часу.\nЗамість десятків чи сотень телеканалів, якими "стрибає" сьогоднішній глядач, у майбутньому меню складатимиться з кількох пунктів:\nа) художні фільми;\nб) інформаційно-аналітичні програми;\nв) спортивні і розважальні програми.\nВибравши, скажімо, пункт (а), ви отримуєте в алфавітному порядку всі доступні фільми. "Клацнувши" назву будь-якого з них, читаєте або слухаєте анотацію. За бажанням, викликаєте додаткову інформацію і у такий спосіб вирішуєте, що сьогодні дивитися. Така ж проста процедура вибору стосується й інших пунктів меню. Можна уявити з яким незадоволенням і скепсисом читають ці рядки представники телеорганізацій. Адже вони у теперішньому вигляді за такого сценарію стають просто непотрібними. За такого розвитку подій традиційні телеканали перетворяться на звичайних постачальників програм до єдиної "теле-комори". Глядач може навіть не цікавитися іменами постачальників. За допомогою свого пульта дистанційного управління він просто вибирає бажаний продукт. Глядачі, які вже сьогодні мають у своїх телеприймачах функцію телетексту, добре розуміють, про що йде мова.\nПроте чи не означає це надмірне ускладення? -- резонно поцікавиться читач. Мовляв, замість того, щоб просто увімкнути телевізора, треба буде вивчати якісь каталоги чи електронні списки художніх і документальних фільмів, ток-шоу та інших програм.\nЩо на це можна відповісти? По-перше сучасний глядач цілком звичний до попереднього перегляду "програмки" у газетному варіанті. А по-друге, ваш інтегрований з компютером телевізор цілком спроможний олюднити електронний каталог настільки, що за вашим бажанням не екрані з’являтиметься симпатичний вам гід зі своїми порадами щодо сьогоднішнього телеперегляду.\nАбо ще інший варіант: електронна машина відстежує ваші вподобання настільки, що через деякий час пропонує для перегляду саме те, що вам найбільше до вподоби. Для тих, хто знайомий із сучасними комп’ютерно-мережевими технологіями, нічого дивного в цьому нема – вже сьогодні компютерна техніка самоналаштовується і підлаштовується до наших вподобань.\nДіяльність нинішніх телеорганізацій стосовно аудиторії можна порівняти з годуванням немовлят (нас, глядачів) з ложечки. Ми терпляче чекаємо, поки нам дадуть бажаний "десерт". Але перд тим "мамка" годує нас обов’язковою "кашкою" реклам.\nНові, мережеві інформаційні технології, замість годування "ложечкою", пропонують інформаційно наповнений "холодильник". Відчиняй дверцята і бери, що смакує.\nНа практиці це означає переділ чи втрату рекламних надходжень. Принаймні, втрату звичних каналів цих надходжень. Тому навряд чи традиційні ЗМК здадуться без бою.\nПроте, раніше чи пізніше, фортеця "старих" медіа таки впаде.\n3. ВІЧНИЙ ПРИНЦ. Третій сценарій не заперечує історичної необхідності зміни медіа-короля, проте відсуває цю перспективу у далеке майбутнє. Все ж друковані медіа посідали домінуюче місце близько п’ятисот років. То чому для телебачення ми відвели лише 50?\nЗвісно, можна послатися на прискорений розвиток медіа-технологій. Проте як вирахувати це прискорення? Словом, нинішньому інтернету можна відвести роль вічного принца, якому не судилося посісти трон короля. Щось схоже на те, що відбувалося з радіо. Народившись на межі ХІХ-ХХ ст. воно почало входити у вжиток в 20-их роках. Пропагандистські кампанії ІІ Світової війни (у виконанні Німеччини, СРСР, Англії і США) довели ефективність радіо, як засобу маніпуляції масовою свідомістю. У другій половині ХХ ст. радіо комерціалізується, народжуються тисячі FM-станцій. З іншого боку, транзисторна революція зробила радіо найдешевшим і найбільш поширеним медіумом. (на Землі є близько двох мільярдів радіо-приймачів). Власне за кількісним охопленням населення планети радіо не має собі рівних. Проте воно так і не посіло медіа-трону, поступившись місцем телебаченню.\nНа цьому етапі наші роздуми заходять в глухий кут. Чи матиме інтернет ще могутнішого наступника? Якщо ні, то коли все-таки телебачення зійде з арени як домінуюча сила в світі комунікацій? Відсутність хоча б якоїсь більш-менш вірогідної методології не дозволяє дати відповіді на це питання. Однак спробуємо підійди до нього з іншого боку.\nСправді, чи можна вважати розвиток медіа безмежним? Ми тримаємося думки, що цей розвиток має свою межу, точніше кінцеву мету, принаймні теоретичну. Отже, спробуємо окреслити її. Від цього, власне, й залежатиме вірогідність прогнозу. Визначившись з кінцевим пунктом, можна з’ясувати, як довго і з якими труднощами до нього добиратися.\nСамоочевидним здається твердження, що людина безнастанно намагалася розширювати коло своїх знань про світ, суспільство і саму себе. Тобто ширше розкрити (скористаємося тут метафорою Олдоса Гакслі) "браму сприйняття". А втім, сам Гакслі мав дещо інший рецепт "розширення". Його незвичний погляд на ці речі подано в однойменному есе. Автор обстоює мескалін (наркотична речовина, яку отримували з кактусу), як порівняно безпечний для здоров'я наркотик, що допомагає ширше розчинити цю "браму". Грунтуючись на деяких думках Бергсона, О. Гакслі розвиває концепцію елімінативної функції мозку. У його інтерпретації мозок — своєрідний перепускний клапан, що від'єднує та оберігає свідомість людини від гігантського океану інформації. У цій концепції людська свідомість — наче виокремлена із всеосяжного інформаційного океану за допомогою "клапана-мозку", який допускає у свідомість лише "вузьку цівочку" найнеобхіднішої інформації. То ж наркотики чи алкоголь дозволяють трохи розширити доступ [Гакслі, Гакслі Олдос. Брама сприйняття\_\_ Всесвіт. 1994. N 5-6. 120].\nНе будемо сперечатися з Гакслі щодо таких сумнівних способів зв’язку з інформаційним океаном, як психоделічні речовини. Власне, нам важливо лише окреслити кінцеву мету. Припустимо, що масова комунікація є ще однією спробою за допомогою сучасної техніки і технології наблизитися до споконвічного ідалу всевідання і всюдисущості.\nВсевідання може асоціюватися з якимось інформаційним океаном чи інформаційною сферою, де перебуває вся можлива інформація. Для того, аби щось довідатись, варто лише підключитися до цієї сфери.\nТут треба пояснити, яку сферу ми маємо на увазі. У сучасній квантовій фізиці та інфомаціології час від часу висуваються гіпотези про єдине інформаційне (семантичне) поле, енерго-інформаційний обмін. Цей обмін не залежить ні від яких технічних пристроїв. Техніка і логічне мислення, навпаки, викликають деградацію і атрофію властивостей, що, як вважається, споконвіку були притаманні людині і активізовувались вродженим інтуїтивним вмінням. Проте ця гіпотези, попри наші симпатії до них, на сьогодні не мають переконливого обгрунтування і перебувають швидше на маргінесі науковго мейнстріму. Тому єдине, про що можна вести мову в рамках наукового есею, це синергетична інформаційна сфера, яка не суперечить світоглядним засадам сучасної науки.\nА біблійну історію гріхопадіння будемо вважати чудовою метафорою, психічним архетипом, який допоможе пролити світло на розвиток нашої цивілізації взагалі та розвиток медіа зокрема. Йдеться про історію відокремлення від чогось колись єдиного і надзвичайно важливого. Воно було настільки важливим, що увесь сенс окремого існування зводиться до імітації минулого. Минулого, де не існувало окремого духу і окремої свідомості, де зливалися минуле і майбутнє. Можна припустити, що сучасна масова комунікація є ще одним виявом цієї ностальгії, ще однією спробою відновити за допомогою технічних засобів втрачену здатність до ВСЮДИСУЩОСТІ, ВСЕВІДАННЯ і ВСЕМОГУТТЯ.\nТа чи можливе таке? І чи не є наші медіа пародією на всевідання?\nОднак – це вже інше питання. Нас поки що цікавить напрям руху.\nНасмілимося твердити, що термін "інтернет" через років пять перестануть вживати так часто і широко, як ми це спостерігаємо сьогодні. І не тому, що він зникне. Навпаки, він настільки розшириться, стане настільки всеохопним, що говорити про інтернет буде приблизно тим самим, що говорити, скажімо, про атмосферу. Власне він і стане новим "повітрям" – звичним і тому майже непомітним. Бо ж повітря помічають здебільшого в трьох випадках: коли воно винятково доброї якості (наприклад, на гірській вершині), винятково поганої якості (на задимленому міському перехресті), або коли його не вистачає. Отже, інтернет стане новою атмосферою чи радше – ноосферою, перебуваючи у якій можна перенестися поглядом будь-куди. Побачити, почути й прочитати все, що нас цікавить. Будь-якої миті довідатись про те найважливіше, що коїться в світі (політиці, науці, культурі, економіці тощо). Про минуле і майбутнє. Про загальні тенденції і про окремих особистостей – їх злети і падіння, їх святість і збочення.\nТепер залишилось з’ясувати, як задалеко ми від описаного ідеалу всевідання, який власне і є граничною межею, до якої прямують медіа. Можна припустити, що медіа ніколи цієї межі не досягнуть повністю. Проте в міру наближення до ідеалу всевідання темпи їх розвитку зазнаватимуть СПОВІЛЬНЕННЯ. Важко сказати точну відстань (та й у яких одиницях? Роках? Століттях?) Проте ясно, що упродовж ХХ століття ми наближалися до цієї межі розвитку на шаленій швидкості. Багато-яка інформація з будь-якого куточка земної кулі справді може миттєво опинитися на дисплеї. Проте чим ближче до мети, тим важче рухатись (хто займався сходженням на гірські вершини, охоче це підтвердить). Саме з огляду на цю близькість зважимося прогнозувати сповільнення темпів розвитку масової засобів масової комунікації починаючи з 2010 року.


Кредит в Дніпрі онлайн | Позика у Дніпрі під 0% ➤ Відгуки ➤ Умови\nЯкі МФО надають сьогодні кредит в Дніпрі на найкращих умовах?\nХто може отримувати позики в Дніпрі без довідок та перевірок?\nЩо знадобиться для оформлення позики на картку або готівкою?\nДе можна взяти кредит в Дніпрі з поганою кредитною історією?\nНаскільки просто отримати кредит в Дніпропетровській області без відмови?\nНа даний час миттєві позики в Дніпрі та Дніпропетровській області видають багато кредитних компаній. Значна їх частина надає перший кредит без відсотків, а також зазвичай без перевірок кредитної історії. Кожна МФО працює в режимі онлайн 24/7, але деякі мають власні місцеві відділення. Рекомендуємо в першу чергу звернути увагу на наступних кредиторів, які мають гарні відгуки позичальників.\nРекомендуємо Компаньйон Фінанс кредит онлайн на картку, що доступний у Дніпрі та по всій Україні. Надається миттєва KF UA позика без дзвінків та фото по паспорту цілодобово. Щоденні відсотки за кредит 1,8% (базові), прозорі умови позички та гарні відгуки КФ ЮА позичальників.\nПісля переходу за посиланням ви зможете взяти кредит на картку онлайн, або зробити замовлення позики готівкою. Далі вам зостанеться лише відвідати офіс МФК та отримати схвалену суму кредитних коштів. До речі, зазвичай на сайті кредитора є розділ “Відділення”, де можна швидко знайти найближче саме до вас.\nНаразі кредит в самому місті та всій Дніпропетровській області вільно доступний майже кожному. Вимоги до позичальників ніколи не бувають завищеними та зазвичай є наступними:\nпрописка в паспорті.\nДані компанії видають кредит з 18 років, а ось максимальний вік може складати 65-90 років. Все залежить від кредитної політики конкретної МФО, а також кредитної дисципліни самого позичальника. Що стосується прописки, то місце вашого проживання не має значення, але за єдиним виключенням. За явних обставин позики прописаним в Криму та у зоні ООС сьогодні не надаються.\nЩоб замовити кредит онлайн, треба мати вільний доступ к Інтернету та будь-який електронний гаджет. Крім цього, в ході оформлення вам обов’язково знадобляться:\nПаспорт або ID-картка.\nВарто відмітити, що картка для отримання позики повинна бути емітована на саме ваше ім’я. Просто кредит на чужу картку в Дніпрі отримати більш проблематично. Також бажано, щоб вона належала до систем VISA чи MasterCard, бо саме з ними працює кожна компанія.\nСьогодні взяти кредит у Дніпрі можна цілодобово без вихідних всього за 10-15 хвилин!\nЯк було сказано, позики зазвичай надаються без перевірок кредитної історії. Більше того, деякі МФК схвалюють навіть кредит з чорним списком, до якого можна потрапити через:\nпостійні та систематичні порушення існуючих боргових зобов’язань;\nперебування у стані будь-якого сп’яніння під час звернення;\nіснування або появлення судимостей, пов’язаних з шахрайством;\nнадходження заяви про блокування доступу до кредитів від родичів і т. д.\nДоступність подібних позик може допомогти вам покращити кредитну історію, якщо вона була зіпсована. Оформіть декілька невеликих та короткострокових кредитів та просто поверніть їх вчасно. Завдяки цьому до вашого запису в УБКІ додадуться позитивні відмітки, які допоможуть швидко підвищити кредитний рейтинг.\nЗнайти відділення МФО в Дніпропетровському районі теж не проблема, тим більше їх кількість постійно зростає. При цьому завжди можна взяти кредит на картку онлайн, після чого отримати готівку в банкоматі. Цей варіант навіть краще, бо позичити гроші в кредит таким чином можна цілодобово без вихідних.\nНа сайті запропоновані найбільш популярні існуючі та нові МФО, які мають позитивні відгуки клієнтів. Звернувшись до них ви швидко отримаєте кредит в Дніпрі та Дніпропетровській області, якщо буде потреба. Зверніть увагу, що буде можливість взяти позику під 0% при першому зверненні. Головне, завжди завчасно плануйте власну кредитну стратегію, щоб запобігти зайвих проблем.\nАвтор adminhqОприлюднено 12.02.2020 27.08.2020 Категорії Кредит в Дніпрі,Позика в УкраїніПозначки KF UA,без відмови,без довідок,готівкою,Дніпро,з 18 років,з поганою кредитною історією,кредит,КФ ЮА,на картку,позика,цілодобово\n2 коментаря для “Кредит в Дніпрі без довідок та перевірок кредитної історії з 18 років”\nІван Вознюк сказав:\n10.04.2020 о 07:23\nЯ мешкаю в області та не бачу проблем з МФО, майже на кожному кроці. Але мені більш зручний кредит онлайн на картку, отримував в КредитКаса. Все добре.\n10.04.2020 о 07:27\nІване! Повністю згодний, онлайн кредит зручніше, бо його можна оформити не виходячи з дому або в будь-який точці України, де є Інтернет. До речі, кредит на карантині онлайн ще й безпечніше.\nНазад Попередній запис: Кредит в Івано-Франківську під 0% без довідок та перевірок\nВперед Наступний запис: Кредит в Одесі та Одеській області на картку або готівкою без відмови


Пік Сходу Сонця (Seongsan Ilnchulbon) на острові Джеджу. - Aquasferra\nДодому Азія Пік Сходу Сонця (Seongsan Ilnchulbon) на острові Джеджу.\nВажкий автостоп з міста.\nЯк безкоштовно пройти на пік Сходу Сонця(Seongsan).\nПідйом на вершину піку.\nЗміна планів і мішок капусти.\nРано вранці ми вийшли з церковного гуртожитки, куди вчора відразу ж після прибуття порома з материка, на цілих три дні поселили нас молоді корейці. А сьогодні ми прямуємо до одного з найбільш цікавих місць на мій погляд – це згаслий маленький вулкан Сонсан Инчхульбон (в перекладі означає “Схід Сонця”, який знаходиться в східній частині острова, практично на іншому кінці Джеджу.\nНайскладнішим виявилося для нас вибратися з міста Джеджу, вулиці якого простяглися на кілька кілометрів. Ми спеціально не використовували автобус, так як на материку “сіті-стоп” був непоганим. Однак, я не знав, що на острові ситуація склалася трохи інакше.\nДовелося пройти пішки не менше 3-х км і прочекати аж 2 години, поки ми не привернули увагу першого автомобіля. Далеко виїхати не вдалося, зате початок було покладено. Чим далі ми просувалися вглиб острова, тим легше “автостопилось”. Хтось брав на 30 і більше кілометрів, а комусь не шкода підібрати туристів і до наступного повороту.\nСамим дивним водієм виявився господар передостанній машини, коли ми майже дісталися до місця. Це був чоловік похилого віку з “дамою серця” на сусідньому кріслі з “пропитым” особою. Якби я не знав, що перебуваю в Кореї, то вирішив би, що потрапив в машину до російського “бидла”. Не встигли ми сісти, як у підтвердження моєї аналогії заграла музика а-ля “шансон”. Ми з Милою, не втримавшись, фыркнули від сміху.\nОднак, найцікавіше було ще попереду. Чоловік не говорив англійською, але жестом “надіті наручники” намагався пояснити, що то він “мент”, то відсидів. Бачачи наші розгублені обличчя, він зупинив машину, дістав з бардачка рукавички, повільно натягнувши їх на руки. Звідти ж на світ з’явилася міліцейська мигалка, яку він поставив на дах авто. І після всього цього, ще звернув з головної траси на бічну дорогу, заспокоївши нас тим, що це найкоротший шлях.\nМоя фантазія розігралася настільки, що я вирішив, що він зараз покаже нам вищий клас “польоту по трасі”. Машина рушила зі швидкістю 60 км\_год, Міла напружилася, чекаючи, що ось-ось автомобіль рвоне з місця і піде на “зліт”. Але, швидкість не змінювалася. Так ми проїхали вже близько 10 км, а на обличчі водія зависла серйозна маска важливості моменту.\nОсь вже і пік вдалині показався, а автомобіль звернув з траси. Я попросив висадити нас тут. Кореєць в подиві зупинився і ми вилізли на дорогу.\nОстанній відрізок на завершення 140 км подорожі, до призначеного пункту, довезла нас корейська пара. В запасі було ще півдня на огляд Сонсана Инчхульбона.\nЯкщо ви хочете дістатися на автобусі, то прямо до вулкана ходять 700 710 номери.\nТуристів тут просто величезна кількість, правда трохи білих. І не дивно, адже пік занесений до списку Всесвітньої спадщини Юнеско. Тепер це вже майже “бренд”, друзі мої. Якщо на історичному пам’ятнику варто знайомий “ромбик”, значить можна з нього робити “восьме чудо світу”, а в деяких випадках і завищувати ціни на квитки.\nСлава богу, ми в Кореї, а не де-небудь в Китаї, тому вхід коштує символічно 2000 вон (70 руб.).\nДля таких бюджетних туристів, як ми, навіть це гроші, тому ми йдемо спочатку шукати “чорні ходи”. Попутно оглядаючи кіоски з морозивом.\nШукане морозиво у вигляді великого ріжка ми знайшли, і з безкоштовним входом у нас теж проблем не виникло.\nОстанній знайшовся з правої сторони, де на лузі мирно паслися коні.\n“Закосив” під любителів фотографування, ми перелізли через паркан, можна сказати, в самому доступному для огляду місці, щоб зафіксувати конячок і себе на зеленій травичці.\nХвилин 20 ми провели з фотоапаратом, досліджуючи ситуацію. На щастя, так ніхто і не прийшов, тому, набравшись нахабства, ми прямо з цього ж поля пішли в сторону доріжки, піднімається на пік Сходу Сонця. Здивовані погляди корейських туристів нас не хвилювали, а касирам і охоронцям, мабуть, було не до “зайців”. Так що цілком спокійно діставшись до невеликого парканчика, що відокремлює зелений луг від “туристичної стежки”, ми злилися з людським потоком.\nЗдалеку, як ви помітили, пік схожий на замок. Така форма утворилася в результаті виверження вулкана протягом аж 100 000 років! Не дивно, що таке природне диво викликає інтерес у більшості туристів.\nОсновна дорога веде прямо на вершину піку до кратера. Однак, перед цим можна прогулятися по невеликим течіям, щоб помилуватися довколишніми краєвидами, маленькими печерку і декоративними каменями.\nСам підйом невеликий, але все одно виснажливий. Корейці в цьому плані дуже продумані, тому майже через кожні 20-30 метрів сходи є спеціальні майданчики для відпочинку з лавками.\nДо того ж, чим вище піднімаєшся, тим мальовничіше стають оточуючі види.\nЯке ж щастя, коли нарешті ми досягаємо вершини. Туристів тут не бракує, але це анітрохи не заважає насолодитися видом на величезний кратер діаметром 600 метрів і 90 метрів заввишки.\nВершина кратера оточена гострими каменями, а сам кратер покритий трав’янистим килимом зелені.\nСпеціально для цього тут збудували дерев’яну площадку-трибуну, щоб можна було присісти на її щаблях. Особливо гарний вигляд під час сходу сонця, але перевіряти це вам доведеться вже самим ;).\nШкода тільки довго на вершині не пробути, бо прохолодні червневі вітру дають про себе знати.\nСпуск видався коротше, однак, на цьому наша подорож по Сеонсану не закінчується. По лівому краю є ще одна дорога або спуск прямо до берега. Тут можна подивитися на справжніх корейських нирців за різними морськими “багатствами”, починаючи від черепашок і закінчуючи чорнильними восьминогами.\nЗ-за великої кількості туристів ми спускатися не стали, до того ж з верху чудовий вид на звисають над водою скелі. А ось тепер зі спокійною душею можна повертатися.\nПройшовши тепер вже на вихід через касу, ми вирушили на виїзд з міста.\nЧасу ще залишався вагон і маленький візок. Ми з Милою думали на зворотному шляху заїхати ще в містечко Seogwipo, що знаходиться в південній частині острова. Але долі було завгодно послати нам мішок з капустою, який випав з маленького вантажівки, який їхав попереду нашого автомобіля.\nВодій – молодий кореєць зупинився і підібрав мішок, посміхаючись своєю “удачі”, в надії наздогнати вантажівка і передати капусту водієві. Але, де-то на наступних перехрестях, вантажівка звернув у невідомому напрямку, і ми його втратили. Проблукавши по другорядних дорогах, я ледве знайшов на карті наше поточне місце розташування і зрозумів, що ми зовсім не на шляху до нашого містечка, зате зовсім поруч знаходиться місто Джеджу.\nТаким чином було вирішено повернутися “додому” і відпочити від тривалої поїздки по острову. Крім того, я помітив (та й Міла теж), що на Джеджу мені некомфортно, відчувалася якась слабкість і було важко дихати.В той день я вирішив списати це не перевтома, тому це теж зіграло роль у вирішенні питання повернення додому.\nНам вдалося зловити машину, яка їхала прямо в місто, та до того ж через стартовий майданчик, звідки піднімаються на найбільший вулкан острова. Я як раз хотів подивитися, звідки доведеться йти завтра.\nПеред самим домом” ми зайшли в магазин, де працювала дівчина, що говорить по-російськи. Виявилося, що батько у неї кореєць, а мати узбечка. Зараз майже вся родина перебралася назад, крім батька. Останній, хоч і є корейцем, але повертатися на батьківщину не поспішає, йому і в Москві добре.\nМи ще трохи поговорили з дівчиною, адже завжди приємно чути рідну мову, а потім вирушили в гуртожиток. Трохи пізніше з нами через Facebook зв’язалися хлопці і запитали щодо вечері. Ми були не проти, але як я зрозумів, один із молодих корейців вже заходив за нами раніше, коли ми ще не підійшли до будинку.\nЯ вже було вирішив, що сьогодні можна не мріяти про вечерю, коли у двері постукали. Це був один з парнишек на пару з маленькою сестричкою з повним кошиком домашньої їжі. В той вечір ми нарешті поїли вареної картоплі з кимчи і домашнього кексу. Хлопчина нам навіть на сніданок приніс ще трохи їжі (і не лінь було), щоб ми підкріпилися перед підйомом на великий вулкан.\nЩоправда, в інтернеті я уточнив, що такий підйом обійдеться нам в 20км тобто 10 наверх і 10 назад, тому почав сумніватися в майбутньому поході і подумував замінити його на що-небудь інше. А як ми з Милою вирішили провести останній день нашого перебування в Кореї, ви дізнаєтеся в наступний раз, друзі. Залишайтеся з нами :).\nпопередня статтяМісто Ахалцихе і фортеця Рабат\nнаступна статтяВідпочинок в Урекі, пляж з чорним магнітним піском