Інструкція та поради з монтажу сайдинга з утеплювачем\n27-06-2015, 12:34 Будівництво 0 коментарів\nМонтаж сайдинга з утеплювачем — один з найпоширеніших способів зовнішньої обробки будівель. Швидко, красиво і надійно. Якщо у вас немає можливості доручити цю роботу найманим фахівцям або є сильне бажання попрацювати своїми руками, то ця стаття обов'язково до прочитання. Тут описані всі подробиці, які необхідно знати для роботи з сайдингом. Насамперед, необхідно визначитися з тим, який сайдинг передбачається використовувати. Ми не будемо тут торкатися колірного рішення — це питання естетичний і до роботи він не має ні найменшого відношення, але розглянемо матеріали виготовлення сайдинга.\nЇх не так вже й багато. Відкинувши різну екзотику, отримаємо всього два: метал і полівінілхлорид (ПВХ). Абсолютних доводів про перевагу одного над іншим ні, але їх властивості варто знати і враховувати при проведенні облицювальних робіт своїми руками.\nСайдинг з ПВХ. М'який, легко гнеться і легко відновлює свою форму. Його вага невеликий, і вимоги до кріплення обрешітки стандартні. Такий сайдинг добре ріжеться ножем, він не схильний до корозії.\nДо недоліків можна віднести вицвітання, яке відбувається з часом і втрату первісної форми. Влітку, від сильного нагріву, він може плавитися і втрачати форму. Але тут варто відзначити, що це недолік характерний тільки для дешевого сайдинга, від дрібних виробників. Європейські компанії випускають цілком якісну продукцію, не піддану тепловій деформації.\nСайдинг з металу. Виготовляється з алюмінію або оцинкованої сталі. Має більшу вагу, порівняно з вініловим сайдингом, але при цьому володіє міцністю і жорсткістю. Не вицвітає, довговічний, підходить навіть в якості цокольного матеріалу. До недоліків можна віднести можливість відшарування емалі і поява, з подальшим розповсюдженням, корозії на місцях зрізу. Знову ж, це характерно для неякісної продукції. Для роботи з таким матеріалом обов'язкова «болгарка» і ножиці по металу.\nЯк бачите, обидва види сайдинга мають право на існування. Вибір залежить від конкретних умов і бажання. Всі вони представлені в широкій колірній панелей, всі мають варіанти імітації під дерево, брус, камінь і так далі. При інших умовах, ціна на вініловий сайдинг менше, ніж на залізний. Далі варто розглянути види сайдинга.\nЗвичайний сайдинг застосовується для обшивки фасадів і фронтонів будинків. Установка цокольного сайдинга, як це зрозуміло з назви, здійснюється на цоколь. Софіти використовуються для підшивки карнизів дахів і стель. Також для монтажу сайдинга випускаються різні добірні елементи, сюди входять різного профілю внутрішні і зовнішні кути, а також стартова і фінішна смуги. Всі ці елементи підбираються по мірі необхідності.\nМонтаж сайдинга і укладання утеплювача своїми руками\nДля проведення монтажу знадобляться: стандартний набір вимірювальних інструментів, молоток, цвяхи і шурупи з шуруповертом. Якщо ж для виготовлення фасаду був обраний газобетон, то для кріплення обрешітки знадобляться спеціальні дюбелі. Технологія монтажу сайдинга передбачає наявність обрешітки. Роблять її з металевих профілів або дерев'яних брусків.\nВисота обрешітки — це відстань від стіни до краю профілю або бруска. Вона залежить від необхідної товщини утеплювача. Наприклад, якщо необхідний шар утеплювача в 10 см, то висота решетування буде 10 см плюс 2-3 см на вентиляційний зазор. Вентильований простір необхідно для відведення вологи та запобігання утворення конденсату з внутрішньої сторони сайдинга.\nПідготовка підстави — це перше, що необхідно провести перед монтажем. Якщо на фасаді закріплені декоративні елементи або водостоки, то їх прибирають. Все що стирчить, випирає і явно буде заважати проведенню робіт — прибирають. Стіни бажано покрити антисептичним розчином, особливо це актуально для дерев'яних будинків.\nПрофіль решетування можна кріпити вертикально або горизонтально, в залежності від конструкції сайдинга. Відстань між профілями вибирають виходячи з ширини плит утеплювача. Профіль закріплюють на куточки. Якщо фасад цегляний, то для кріплення використовують дюбелі, якщо дерев'яний, то цвяхи або саморізи.\nЯкщо матеріалом фасаду є газобетон, то використовують спеціальні анкера для пористих матеріалів. У разі, коли анкерів немає і немає можливості їх придбати, то можна спробувати вкрутити в газобетон звичайний саморіз по дереву, причому довжина смореза повинна бути не менше 80 мм, а потім спробувати його висмикнути.\nЯкщо розбовтати і висмикнути його не вийшло, то газобетон щільний. Це дозволяє використовувати звичайні саморізи і кріпити профіль на них. Однак по можливості рекомендується використання спеціальних анкерів, тоді можна не турбуватися за те, що газобетон може не витримати навантаження.\nРешетування для цокольного сайдинга бажано виконувати з металопрофілю. Монтаж дерев'яної обрешітки схожий з металевою. З тією лише різницею, що для дерев'яного будинку необов'язково використання куточків для кріплення. Бруски прибивають або прикручують прямо до стіни. Для обрешітки використовують бруски 5х5 см або 5х3 см. У разі, якщо товщина утеплювача повинна бути більше 5 см, то бруски б'ють внапуск. Припустимо, необхідно утеплити фасад 10-сантиметровим шаром мінеральної вати.\nТоді, спочатку набивають решетування горизонтально. Вставляють утеплювач, 5 см плити. Потім, поверх них, прибивають такі ж бруски вертикально і знову укладають утеплювач. Після цього покривають пароізоляційним матеріалом, прибивають контррейки та обшивають сайдингом. Встановлюючи решетування, необхідно вирівняти площину фасаду. Неприпустимо наявність хвилеподібною обрешітки. Монтаж обрешітки цокольного сайдинга аналогічний вищеописаному. Все повинно бути так, як на відео нижче.\nУтеплювач укладається між рейками обрешітки. При необхідності, він обрізається або доповнюється вставками. Для надійності, його можна клеїти на спеціальний клей або прибивати, використовуючи для цвяхів/дюбелів грибоподібні насадки. Після укладання, утеплювач закривається паропроніцаємим матеріалом. Рулони розкочуються горизонтально. Починають знизу і йдуть вгору.\nСтики проклеюються двостороннім скотчем, потім його грунтовно закріплюють контррейками. Технологія утеплення фасаду передбачає що матеріал повинен бути щільний. Щоб він прекрасно зберігав свою форму у вертикальному положенні. З цієї причини не підходять м'які утеплювачі. Потрібні базальтові плити.\nНезважаючи на те, що в інтернеті можна прочитати про достоїнства піноплекс (екструдований пінополістирол), його використання загрожує непередбачуваними наслідками. Вся справа в тому, що в будівництві є таке поняття, як точка роси. Це температурна точка, при якій починає утворюватися конденсат. Холодне повітря — тепла стіна і поверхню стіни починає плакати.\nПомилившись у товщині утеплювача і використовуючи піноплекс або пінопласт, є великий ризик накопичення вологи між стіною і утеплювачем. Як наслідок — утворення цвілі, грибка і поступове руйнування стіни. Особливо швидко подібним способом руйнується газобетон. Таке можливо тому, що ні піноплекс, ні звичайний пінопласт не дихають і не пропускають воду. Базальтова ж вата — це дихаючий матеріал, який пропускає вологу. Саме тому, для утеплення фасаду рекомендується використовувати саме її. А піноплекс чудово підходить для утеплення фундаменту і цокольного поверху.\nРобота починається з встановлення стартової смуги. Це доборний елемент, без якого не обійтися. Виставивши горизонт і відбивши його, приступають до її закріплення в самому низу фасаду. Сайдинг прибивають оцинкованими цвяхами з широким капелюшком або прикручують саморізами. Цвях або саморіз повинні розміщуватися точно по центру спеціального отвору.\nТакож їх не можна до кінця добивати чи докручувати, інакше не уникнути перекосу. Далі сайдинг, пластина за пластиною, вставляють в замок і точно так само закріплюють. На самому верху встановлюють фінішну планку. Якщо довжини сайдинга не вистачає, то виробляють стиковку. Для цього, в місці стику, монтують стикувальну планку. Встановлюють її заздалегідь, так само як і внутрішні або зовнішні кути. Як бачите, нічого складного в цьому немає. Укладання цокольного сайдинга своїми руками нітрохи не складніше. Він кріпиться, при необхідності — нарощується.


Хто винен в тому, що чоловік поганий (див варіанти)?\nЗапитав: Pecksniffian (рейтинг 4540) Категорія: Сім'я\nЯк на мене, все варіанти правильні. Дійсно, бувають ситуації, коли сім'ї, вирощуючи хлопчика, чоловіка, не дали йому правильної життєвої установки або дали якесь викривлене уявлення, активно підтримуване навіть в зрілості. То чи не здоровий егоїзм, в рівній мірі зустрічається і у чоловіків, і у жінок, найчастіше росте з сім'ї, з дитинства. Так що "мати чоловіка" - Це той варіант відповіді, коли чоловік поганий як мінімум тому, що не відчуває себе частиною своєї сім'ї, а вважає себе пупом землі, вимагаючи від рідних і близьких повної віддачі в реалізації виключно його бажань (як в дрібному, так і в масштабному), але не даючи своїм рідним і близьким нічого натомість. Так буває навіть тоді, коли мама чоловіка була просто дуже хорошою і відповідальною мамою і все несла своєму чаду в клювике, в надії що він в дорослому житті сам навчиться віддавати щось своїм дітям. А це якість само собою на рівному місці так і не доросло.\nІ дружина буває винна. Бувають такі люди, які не терплять тиску. Чоловіків це найчастіше стосується. А дружина, вступаючи в права законної дружини іноді вважає, що отримала чоловіка в повне і абсолютне своє володіння, і ось своєї авторитарністю руйнує нормальне ставлення до себе в першу чергу.\nВтім, буває і так, що дружина просто наговорює. Знаєте, як в тій приказці: "Маємо - не цінуємо", Аби потім не плакати, якщо чоловік десь в результаті загубиться.\nМати дружини теж буває винна. Приблизно так само, як це описано у випадку з мамою чоловіка. Тільки мами дружин іноді своїх дочок можуть таким сімейним премудростям навчити, що страшно стає: кого ви з чоловіка робите?\nІ сам чоловік буває винен, без сумніву. Винен в своїй інфантильності або наплювацьке ставлення, в тому, що не відчуває, не розуміє і противиться відповідальності.\nЯ та інші варіанти знаю. Коли ніхто не винен і все відразу. Фактично це одне і теж. Воля обставин і обопільної нетерпимості.\nВідповів на питання: Multani\nНіхто не винен, бо поганих мужів не буває.\nЧоловік такий, якого заслуговує жінка, і ніяк інакше.\nТак само як і дружина у чоловіка завжди саме та, яку він заслуговує.\nПартнер - це не подарунок долі, а вчитель і вихователь, покликаний привести вас до досконалості шляхом страждань))) Якось так.\nВідповів на питання: Keef\nІснує думка, що при розлученні двох подружжя або при їх поганих взаєминах і розбіжності, а також взаємні претензії один до одного, виновати обидва, тобто чоловік і жінка, чоловік і дружина. Може бути в різному ступені або по-різному, але винні обидва.\nТому шукати винних, вибираючи, як це запропоновано в питанні - дружина, мати чоловіка, мати дружини, сам чоловік, практично марна справа. Є чоловіки, які будуть бігати до матусі за порадою до глибокої старості, вислуховувати її критику на адресу своєї дружини. Є дружини, які теж схильні свою маму слухати, а не своєю головою думати.\nЄ чоловіки, які не надто себе обтяжують на роботі і вдома, не хочуть усвідомлювати відповідальність за сім'ю, навіщо, якщо все робить дружина? І заробляє, і будинок містить, і за дітьми догляне. Є дружини, погані господині, які не вміють створити затишок і теплоту в сім'ї, що живуть своїми інтересами.\nВсе це може привести до взаємного розладу, розбіжностей і навіть розлучення. У кожного буде своя правда. Як тут знайти винного? Знову ж залежить від того, хто дає оцінку, чоловік, дружина, мама дружини, мама чоловіка. Будучи жінкою, я схильна звинувачувати чоловіків, швидше ніж жінок, якщо виникають розбіжності в сім'ї. Але це не завжди справедливо.\nВідповів на питання: Bobbysocks\nЄ приказка:"Називай людини собакою, і він загавкає". Так і з чоловіком відбувається: лай чоловіка частіше, і він стане ще гірше. Тільки не забувайте головне: чоловік-то він ВАШ, ВАМ даний долею, а не кому-небудь. Міняйтеся самі в кращу сторону, і чоловік ваш зміниться. Тобто проявляйте терпіння. До певних меж, звичайно. Якщо поганий тим, що вас з дітьми ображає силою, знущається, тоді подалі від такого чоловіка треба триматися.\nВідповів на питання: Tabashir\nВинен в першу чергу сам чоловік: він, значить, був поганим і залишився таким же, просто, в момент закоханості, розум притупився, і поняття хороший визначалися не в тих цінностях і не в тих категоріях, з ким не буває.\nВинна дружина, тому що, свого часу, коли виходила заміж, прекрасно швидше за все, знала його якості, як позитивні, так і негативні. Але закоханість і авось виправитися, всупереч наказам матері, яка застерігаючи і говорила: не пара він тобі або що то в цьому роді, але, вона сприймала її слова, як небажання щастя рідної дочки, а точніше, робила, сама і все, наперекір батькам , як часто це буває. Інша вина дружини, це буває і так, коли дружина, борозну правління починає перетягувати на себе, і в кінцевому рахунку, чоловік перетворюється в сінник, а дружина в вічно незадоволену чоловіком робочу конячку і добувачем для сім'ї.\nВинна мати чоловіка, але не настільки як здається, тому що жодна жінка не захоче щоб своє чадо перетворилося в монстра або в ледаря. Будь-яка мати викладає себе на всю, заради дитини, мова не йде про окремих, геть що виходять, випадках.\nМати дружини, побічно з точки зору зятя і з точки зору російського фольклору (я, маю на увазі анекдоти про тещу) звичайно винна, але все це робиться заради дочки і її сім'ї, бачачи всі проблеми сім'ї в односторонньому порядку.\nЯкщо все це узагальнити, то, рідко, коли в родині винуватим може бути хто то один з членів сім'ї, тому що, коли давали добро на сімейний шлюб, то, як багато правильно зрозуміли, адже обидві були такими хорошими ангелятами, (якщо, тільки упустили що то або прогледіли) але, це вже причина вічного виправдання того, що упустили і прогледіли.\nУ кожного з перерахованих буде своя думка. Але якщо тут вказана фраза "Чоловік поганий - хто винен - дружина; мати чоловіка; мати дружини; сам чоловік?", То:\nЗ точки зору дружини чоловік може бути поганим, але, найчастіше хороша дружина не визнається нікому, найчастіше і собі, Що чоловік поганий".\nЧоловік винен не може бути, адже характер формується з роками і сама людина змінюється тільки в силу обставин і впливу ззовні. Значить вплинули обставини.\nДружина винна теж не може, хоч і сама вибирала. Мені пробабушка говорила таку фразу: "За вибіркі Бог дає витрішкі", Значить, якщо дружина довго вибирала і перебирала, то і отримала те, за що боролася (на те й напоровся) ... Але вона може тільки постійно докоряти, тоді винна, що чоловік незадоволений, в її очах стає поганим. Хоча якщо дружина не викликає прагнення у чоловіка стати краще, теж виникає питання, чи не "Два чи вони чоботи - пара"?\nА чоловік поганий - хто оцінює, де критерії та показники того, хто хороший, а хто поганий?\nДля матері або тещі поганий, тут взагалі нонсенс. Їх краще з деякого часу тримати на відстані, як дорогих і коханих гостей, дивляться з боку. Виховала погано мати - та не тільки від виховання батьків залежить - вулиця, будинок, школа, інститут, друзі, дружина, обставини, життя ... Знову таки винні оточення і Обставини.\nСвекруха зовсім ні при чому, її вплив на доньку не здатна розумну жінку переконати в тому, що чоловік поганий, якщо дочка сама так не вважає. А зробити зятя поганим - не в її компетенції вплинути на характер і глобальне поведінка.\nОтже, з морського винних не видно!\nВідповів на питання: Homology\nПоганими бувають, чомусь, тільки чоловік та жінка. І не буває поганих женихів і наречених.\nКоли молоді люди вступають в шлюб, вони не вміють тверезо оцінювати реальність, і майбутнє. Просто тому, що мало кого батьки зуміли навчити це робити.\nНабагато менше розпадається повторних шлюбів, ніж перше, якщо люди зуміли винести якийсь досвід. Набагато менше розлучень там, де пара встигла пожити цивільним шлюбом, до офіційної реєстрації.\nІ майже зовсім не буває розлучень і взаємних претензій там, де відсутня споживацьке ставлення один до одного.\nВідповів на питання: Veronalism\nВідомо, що створюючи сім'ю, чоловік і жінка знаходяться в стані закоханості. Це стан, якщо його не розвивати, поступово згасає і сімейне життя перетворюється на рутину. У стані закоханості майбутнє подружжя, як правило, не помічають недоліків один в одному, а якщо і помічають, то не надають цьому значення. Після того, як закоханість не отримуючи емоційної підживлення, розчинилася і у подружжя немає спільних інтересів, їх спільне перебування в загальному просторі перетворюється в монотонне проведення часу. Ось тут-то кожен з подружжя раптом відкриває у своїй половинці негативні, на їх погляд, сторони і добре, якщо цим все і обмежується. Найчастіше молоді намагаються урізноманітнити сімейне життя, пропонуючи не рідко розвага, яке іншому не цікаво або не прийнятне. І це один з варіантів розвитку подій, інший може розвиватися за індивідуальним сценарієм, наприклад, чоловік після трудового дня проводить вечір в колі друзів за кухлем пива або відправиться на стадіон повболівати за улюблену команду. До того ж у кожного з молодих своє уявлення про сімейне життя засноване на досвіді своїх батьків і ці уявлення можуть не збігатися між собою, дає про себе знати і егоїстичне ставлення один до одного, яке полягає в тому, що чоловік (дружина), нібито зобов'язаний знати, як слід поводитися в тому чи іншому випадку і, що хоче протилежна сторона. Позначається не вміння спілкуватися між собою і заздалегідь обговорювати господарські справи і плани на майбутнє. Додавати ускладнення у взаємини між чоловіком і дружиною може можуть і батьки, як з тієї, так і з іншого боку і різні підходи у вихованні дитини, при наявності такого. Ось тут то мудра дружина відчувши, що сімейні підвалини похитнулися і сім'я на межі розвалу і зрозумівши, що потрібно терміново вжити неординарних заходів для порятунку потопаючого сімейного "корабля" зобов'язана терміново діяти. Жінка, в силу своїх природних особливостей, якщо не встигла остаточно разобідеться або розлютитися на свого чоловіка, здатна виправити ситуацію, що склалася. Для цього їй навіть не треба чимось жертвувати, а просто проявити свою вроджену жіночність, виражену в прояві особливої турботи і ніжності до свого законного чоловіка, розширюючи простір любові. Жіноча любов здатна знову розтопити чоловіче серце і таким чином дати новий поштовх чоловічому творчості, яке в подальшому обов'язково виявиться в сімейному достатку і благополуччя. А вже хто винен, що чоловік поганий, думаю мислячій людині, з цієї статті, і так ясно.\nВідповів на питання: Greige\nУ відносинах двох, завжди винні двоє. Якщо ви створили сім'ю за власним, взаємної згоди, то несіть відповідальність самі за цю сім'ю, домовляйтеся хто за що буде відповідати, у кого які обов'язки. Батьки при чому? Ви самі вибирали, вам очі не зав'язували? Взагалі за якими критеріями судити хороший чоловік чи поганий? Можливо він погана людина, так за чим ви заміж за нього пішли? Моя невістка мені як то заявила:"Я вийшла ЗАМУЖ, я повинна бути за кам'яною стіною"це у неї стереотип милшенія, особисті її бажання, але що вона для цього зробила, просто вийшла заміж? А треба було шукати таку людину, а не вимагати від того, хто апріорі не може бути цією стіною. Син на той момент був простим ментом з окладом 15 тис. Без житла, весь час на службі проподает. Претензій до нього багато і до мене за одне. Щоб щось мати, перш треба навчитися давати, а не тільки брати. Бути хорошим чоловіком ДУЖЕ важко, як і хорошою дружиною, сім'я це складний організм, який вимагає багато терпіння, знань, праць для створення. Син одружений вже 10 років і тільки нещодавно я помітила, що вона про нього стала піклуватися, їжу збирає, коли на чергування йде, гудзики до сорочці пришиває. Невістка виросла в своїй родині і придбала ті навички і звички, які були у них, син виріс в моїй родині, а вони разом створили іншу, абсолютно відрізняється сім'ю. Я зробила висновок" два чоботи пара", Обидва не вміють розраховувати гроші, розставляти пріоритети, обидва не дбають про чистоту і порядок, але люблять відпочити з друзями, обидва вміють готувати. Відчуваю, що син любить свою дружину, дітей і дуже потрібна йому його родина, іноді нагадую йому, що він несе відповідальність за своїх дітей і треба намагатися для них робити все можливе.\nВідповів на питання: Serpently\nМати і батько чоловіка.\nВсе йде з сім'ї. Якщо син бачить, що батьки читають книги, ходять на виставки, займаються спортом (велосипед, ролики, конки, лижі), то він разом з ними буде це робити, буде гарне проведення часу, розвиток. І в майбутньому він так само буде і зі своїми дітьми час проводити.\nЗазвичай батько заробляє гроші, не сильно бере участь у вихованні дітей, з ранку він йде на роботу, а ввечері розслабляється перед телевізором.\nМати думає як нагодувати чоловіка і сім'ю.\nЄ такі жінки, які все роблять по будинку самі. Чоловік і син у них білоручки і навіть якщо щось трапляється (захворювання), то їй ніхто не допоможе. Це погано. Ось у мене брат такий. Ніколи не тримав пилосос в руках і не мив посуд. Навіть поїсти розігріти собі не може. Приходить з роботи, а мама хліб поріже, суп наллє і ложку в руки дасть. Я кажу ти інвалід? Або тобі 5 років? А йому 34. Не одружений дітей немає і впевнена що хрін кого він знайде при такому життєвому підході. Дівчата не хочуть стає другими мамами.\nЗараз чоловіки не чоловіки. Не хочуть, не вміють заробляти гроші, граються в комп'ютерні ігри і вважають, що все повинні по дому робити жінки, тому у нас жінки як чоловіки і народжують тільки після 35 ... чоловік вид хороший вимирає.\nВідповів на питання: Dill\nНасправді немає магазинів, на яких написано: "Продаються чоловіки: хороші, дуже хороші, погані і нікудишні". Ну так от, раз немає поганих або хороший чоловіків, відповідно немає і поганих дружин.\nПросто чоловік і жінка створюючи сім'ю повинні розуміти, чого вони один від одного хочуть, тому як на любові далеко не заїдеш Як правило запорука гарного шлюбу у виборі партнера зі свого соціального кола, щоб люди, що створюють сім'ю, дивилися на одні і ті ж речі однаково , на побутові, на виховання дітей, на розподіл бюджету сім'ї т. п. Простіше домовитися. І взагалі, саме більше оману жінок в тому, що вони не розмовляють зі своїми чоловіками. Чоловіки розуміють звернену мову, а не наші натяки, напівнатяки. Організувати комфортне середовище в сім'ї можна тільки вдвох, а не за допомогою ультиматумів, вимог, сварок зі свекрухами (тещами). І дуже важливо вміти поступитися в потрібний момент, щоб виграти в кінцевому підсумку. А виграш в цьому випадку-міцна і дружна сім'я.\nВідповів на питання: Austral\nНапевно ніхто крім нього самого. Чому хтось інший повинен страждати через те, що чоловік любить прикластися до пляшки або гульнути як слід на стороні? Причому чимало сімей, де дружина цілком собі нормальна, а чоловік як змій. Незрозуміло чому. Бачила живі приклади, - вона працьовита господиня, красуня і розумниця, він теж нічого, працює керуючим у казино. Одне велике АЛЕ: змінює зі співробітницею цього самого казино. Продовжуючи жити із законною дружиною.\nЧуже життя як кажуть - темний ліс, але є невблаганна статистика, яка свідчить про вчинки чоловіків. Клімат в сім'ї залежить від жінки згодна, - вона берегиня сімейного вогнища, тільки ось чоловіки чомусь вважають за краще коли жінка стерво, коли вона поступлива сіра миша, нудно стає, хочеться витворити щось таке-такий!\nВідповів на питання: Furls\nЗабавно. Я вважаю, правильніше шукати відповідь на питання "що робити?", Ніж на питання "хто винен?".\nАле вже якщо в такому контексті ...\nВ першу чергу дружина винна? Чому? Та тому що чоловік - це її вибір. Значить сама такого вибрала, не тими критеріями керувалася, поспішила. Одній жінці він поганий чоловік, а інший може бути найкращим. Не думаю, що любляча жінка може виправити чоловіка, просто у всіх запити різні.\nПотім, звичайно, сам чоловік несе відповідальність за відносини. Якщо чоловік бачить, що його кохана жінка нещасна, він як мінімум постарається щось виправити.\nПо-третє, винні батьки, нехай. Але нерозумно їх звинувачувати. Вони дали своїм дітям стільки, скільки могли і навчили лише тому, чого самі вміли.\nШукати винного справа безнадійна. Можна знайти сотні причин того, що чоловік поганий і серед них будуть і ті 4, які Ви назвали. Можна спробувати підійти до проблеми з іншого боку.\nА чи дійсно він поганий? може він "поганий" тільки по відношенню до дружини, а інші характеризують його тільки позитивно. Тоді можливо винна дружина. Якщо ж більшість вважає чоловіка поганим, то напевно вся справа в ньому.\nЩе більш ефективний питання: "А чому він поганий?" допоможе виправити ситуацію. А може у нього "велосипеда" (Сексу, ласки, вільного часу, відпочинку) немає (не вистачає).\nЯкщо шукати, то можна знайти винуватого. Ну і що? Вам від цього легше, просто розсварився ще з ким то.\nВідповів на питання: Tabors\nЯкщо був поганим до неї - куди сама дивилася? Куди так поспішала? Чи не на пожежу же.\nДо неї він міг бути поганим сином, братом, онуком, але не чоловіком. Винні були інші, але це її поки не стосувалося, так сама собі хомут на шию наділу.\nЯкщо зіпсувався при ній, то вона і зіпсувала. Запив, засмикав.\nЧи не сама зіпсувала, так не стала на заваді псування. Відпускала до друзів-алкашам, що не привчала допомагати їй ... ну, тут багато пов'язане з пунктом першим, взяла не вихована в повазі до жінки.\nЗагалом, очі бачили, що руки брали.\nБуває, що зіпсувався внаслідок травми, став нервовим, незадоволеним. Ну, тут вже доля.\nЯкщо чоловік поганий, то винні всі, крім чоловіка. Чоловік це з радістю підтвердить. Відразу ж згадає про те, що у нього було важке детсво з дерев'яними іграшками. Згадає про те, що дружина всю лисину проїла, а мама дружини так це взагалі монстр. Ще чомусь забутий варіант, що життя тепер важка. Криза. Він теж винен в тому, що чоловік поганий. А чоловік білий і пухнастий і нічого його звинувачувати в тому що він поганий. Це життя така.\nЗнаєте є такий жарт: при будь-якому скандалі, сварці і розлучення завжди винні обидва і чоловік і свекруха))) А в загальному і цілому винних шукати навіщо? І що значить "поганий"? Не любить, б'є, п'є, курить або взагалі наркоманії, не працює, гуляє? Ідеальних то взагалі немає.\nВідповів на питання: Catie\nПерефразую одну відому приказку "При гарній дружині поганий чоловік - хороший!"\nНе можна сказати що хтось один винен в тому, що чоловік виявився, на жаль, поганим чоловіком. На це може вплинути багато і багато.\nВідповів на питання: Jerahmeel\nЯкщо він поганий чоловік, а людина нормальна, не винен ніхто. Просто зробив або не той вибір, або не в той час.\nА якщо поганий в цілому, винен сам.\nЗвичайно дружина. Як кажуть: "Бачили очі что вибирали ..."\nВідповів на питання: Nursed\nШвидше за все жінка вийшла заміж не за того чоловіка і він з часом перетворився для неї в марного людини, який її дратує.\nДумала виправить, але це трапляється вкрай рідко і тільки в казках і мильних операх\nВпевнена це ж найгірший чоловік для однієї, стане золотом для іншої\nВисновок: потрібно вибирати "сорочку" по "фігурі" і всім буде добре\nВідповів на питання: RANDEE\nДружина. Вона повинна була дивитися, за кого виходить заміж. І добре розглянути, що за людина перед нею. Мати мого чоловіка була неконфліктній і забитою жінкою. Не дивно, що дитина її не слухався, а згодом і мене. Необхідно дивитися на традиції сім'ї. Придивитися.\nВідповів на питання: Exuviae\nТут немає правильної відповіді: винен сам чоловік. Адже він не мавпа, щоб бути дресированим ким то чи ніж те, і не може лежати відповідальність на кого небудь. Зрілий чоловік - чоловік, сам несе відповідь за себе і свої вчинки, тому, якщо він поганий, то винен він сам.\nВідповів на питання: Spoons\nЄ прислів'я була б дружина хорошою людиною, а чоловік підтягнеться. Напевно дружина. Варіанти сам чоловік і мама чоловіка теж ще куди не йшла, то ось теща тут причому зрозуміти не можу. Хоча у всіх бідах чоловіки звинувачують тещу.\nВідповів на питання: Caracal\nСама дружина і винна. Перш ніж виходити заміж, потрібно добре пізнати людину.\nЄ такі типи жінок, які все роблять не так, вообщем мозком слабкі. Вони вибирають собі чоловіка з якихось тільки їм зрозумілих причин. Ось тому потім і пожинають плоди своєї божевілля.


Сильний набряк слизової носа що робити\nВсе про набряках » Набряки в області голови » набряк носа »Сильний набряк слизової носа що робити\nворон ворон Учень (176), закритий 3 роки тому\nДовгий час приймав краплі Нафтизин і Ріностоп. внаслідок чого іноді постійно чхаю, а в основному не можу дихати носом. соплів немає, відчуття ніби набрякла слизова носа. коли вже зовсім несила (вночі наприклад) знову закапую нафтизин, він судинозвужувальний і стає легше.\nСам розумію що це не вихід. Підкажіть що робити? Відповіді - звернися в до лікаря не приймаються. До лікаря звернутися не можу, немає такої можливості.\nОльга Мислитель (6687) 5 років тому\nТи що! Ліки довго приймати не можна! Почитай в інструкції побічні ефекти. Це ж отрута! Набряк швидше за все вже від звикання до них. Треба ніс гріти теплим компресом, сіль наприклад нагріти, насипати в шкарпетку (є шкарпетки для ніг, а то ще подумаєш, що я маю на увазі насипати в ніс))). можна в мішечок який-небудь або в ганчірочку зав'язати і покласти на перенісся. Тримати хвилин 20. І так кожен день по кілька разів. А перед сном взагалі покласти і спати так скільки є терпіння. Можна відваром ромашки покапать. А нафтизин і інше подібне не для лікування призначене, а для ТИМЧАСОВОГО полегшення поки не вилікується. Ці ліки не лікують саму хворобу, а лише полегшують її симптоми на час хвороби. І все те. Для цього вони і призначені.\nмиша денисов Мислитель (7048) 5 років тому\nйди до лікаря роби блокаду, поки гойморіт не заробив, на нафтизин тож содятся,\nIrima Штучний Інтелект (137683) 5 років тому\nдо лікаря звернутися треба для з'ясувань причин набряку.\nможливо у вас крива перегородка носа і ви проце навіть іне підозрюєте, можливо алергічний реніт. можливо і того гірше))) набряк слизової добре знімає ізотонічний розчин, а простіше 1ч. л. солі, бажано морської, на склянку води і промивайте ніс щоранку, можна і в перебігу дня. Для цього візьміть дитячу спринцівку і нахиливши голову набік і трохи вперед, без зусиль вводите розчин на перегородку носа. Робити по черзі з кожною ніздрею, поки з лівої не піде вода з правої і навпаки. А судинозвужувальні препарати вам не допоможуть, тим більше ви до них звикли. Можливо лор призначить вам промивання носа на апараті або физиолечение. Самолікування небезпечно для вашого здоров'я!\nSTOM.RU Штучний Інтелект (298222) 5 років тому\nназонекс _ дорого, але ефективно!\nПостійні набряки що робити Інші набряки у людини\nЯкий препарат знімає набряк слизової носа набряк носа\nНабряк носового проходу набряк носа\nНабрякають гомілковостопні суглоби що робити набряк носа\nНабряк слизової носа лікування у дорослих набряк носа\nЯк зняти набряк носа без судинозвужувальних крапель набряк носа\nВранці набряклі очі чому Набряк на очах\nПісля алергії у дитини набрякли очі Набряк на очах


Освітній проект для дітей і підлітків «Арсенал ідей»\n5 лютого 2015 року в Мистецькому Арсеналі відкривається міжмузейний арт-проект «Вікна».\nМетою проекту є продемонструвати високі зразки народного мистецтва, актуалізуючи джерела модерної ідентичності. Адже на тлі суспільних трансформацій, що відбуваються нині в Україні, спостерігається значне пожвавлення інтересу до української національної культури та традицій.\nОсвітня програма арт-проекту «Вікна» ознайомить відвідувачів Мистецького Арсеналу з традиціями створення народного костюму, символізмом його орнаментації, його роллю у суспільних відносинах – чудова нагода зануритись у часи, коли нинішні музейні експонати були частиною щоденного побуту наших предків, коли краса кольорів і візерунків слугувала захистом і оберегом, де кожен стібок мав своє сакральне значення.\nДля юних відвідувачів та їх батьків у межах інноваційного освітнього проекту для дітей та підлітків «Арсенал ідей» відбудеться серія цікавих подій — майстер-класів, воркшопів, презентацій, вікторин, конкурсів, інтерактивних екскурсій. Усі заходи будуть пов’язані з українською народною культурою і традиціями, народним мистецтвом, історією народного костюму, українською символікою та особливостями побуту. Також юні відвідувачі традиційно зможуть взяти участь у освітніх заходах Лабораторій Мистецтва, Науки, Інновацій, Art&Book, Фінансів та Біології «Арсеналу ідей».\nПроект «Арсенал ідей» запрошує дітей-переселенців відвідати проект на безоплатній основі. Умови відвідування: організовані групи дітей (до 25 осіб) у супроводі представників державних, громадських та волонтерських організацій, що опікуються вимушеними переселенцями зі Сходу України та Криму. Реєстрація груп за адресою: kruzilina@gmail.com\nВ українській етнокультурі вікно сприймалось як сакральна межа між різними світами — реальним й ідеальним, нинішнім та прийдешнім, як своєрідне «око» у зовнішній світ. В ідеї проекту «вікно» виступає символічним медіатором між сьогоденням та минулим — нагода зазирнути у простір традиційної культури і народного мистецтва, що у наш час зазнають незворотних трансформацій. В експозиції вперше експонуватимуться 100 унікальних українських етностроїв кінця ХІХ – початку ХХ ст. із провідних музейних колекцій. Наскрізним мотивом експозиції стане галерея світлин вікон українських хат з різних куточків України, зібраних етнографом, дослідником, митцем Петром Гончаром у його мандрівках та експедиціях.


В кінці XIV – початку XV століття в Москві складається російська національна школа живопису. Найбільш яскравим її представником був геніальний російський художник Андрій Рубльов. Він був ченцем Троїце-Сергієва, а потім Спасо-Андронікова монастиря. У 1405 році Андрій Рубльов разом з Феофаном Греком і Прохором з Городця розписував стіни Благовіщенського собору в Московському Кремлі. У 1408 році він разом з Данилом Чорним працював над фресками Успенського собору у Володимирі, а потім вони прикрасили фресками собор Троїце-Сергієва монастиря.\nНайвідоміша робота Рубльова – ікона «Трійця» – написана для іконостасу Троїцького собору. Він зобразив Святу Трійцю у вигляді трьох прекрасних юнаків – ангелів, сиділи за столом під покровом великого дуба, які ведуть неквапливу, доброзичливу, але дуже сумну бесіду. У важкі роки князівських усобиць і ординських набігів Андрію Рубльова вдалося відобразити в живопису мрію російського народу про мирі, злагоді, спокої і взаємної любові.\nТрійця. Художник Андрій Рубльов\nУ творчості Рубльова отримує своє логічне завершення процес відділення російського живопису від візантійської. Рубльов і його послідовники остаточно відмовилися від візантійської суворості й аскетизму. У своїх творах він створював образи живих людей, передавав душевні переживання і настрої російської людини того часу.\nСвятий Нікола. Ікона XVI століття\nРосійська живопис, як і в попередні століття, розвивалася в основному в рамках іконопису та храмової розпису. Головним місцем, де народжувалися нові ідеї та прийоми живопису, став Московський Кремль.\nНайбільшим представником московської школи живопису кінця XV – початку XVI століття був знатний князь, що став ченцем, – Діонісій. Він написав частину ікон та фресок Успенського собору Московського Кремля. Роботи Діонісія відрізнялися витонченим малюнком, вишуканим і ніжним кольором. Вони пронизані настроєм урочистій святковості, світлої радості. На іконах Діонісія лики святих обрамлялися малюнками, на яких зображувалися окремі епізоди їх життєвого шляху.\nУ період правління Івана IV все частіше в релігійну живопис включалися сюжети, що відображають реальні історичні події.\nУ середині XVI століття в Москві була написана величезна, чотири метри завдовжки, ікона-картина «Церква войовнича», присвячена взяттю Казані. На ній зображено урочиста хода переможного російського війська на чолі з Іваном IV. Серед воїнів князь Володимир Святославич з синами Борисом і Глібом, Олександр Невський, Дмитро Донський та інші прославлені князі-воїни. Попереду на крилатому коні летить Архангел Михаїл. У центрі фігура візантійського імператора Костянтина з хрестом у руці. Військо зустрічає Богоматір з Немовлям. Цілком очевидний задум твору – витлумачити військовий успіх як результат заступництва небесних сил, а подвиг російських воїнів як перемогу православ’я над «невірними басурманами».\nРосійська живопис 15-16 століть. Рубльов Андрій Посилання на основну публікацію


Скільки часу необхідно, щоб накопичити на житло в Харкові. | ORBK_WIKI\nСкільки часу необхідно, щоб накопичити на житло в Харкові.\nPosted on 12.02.2011 13.02.2011 by orbk.net\nНерухомість — мабуть, найдорожче майно, яким володіє кожна людина, що має свій кут. Дійсно, можна відмовитися від багатьох благ цивілізації — почекати з покупкою такого жаданого авто, відстрочити придбання плазмового телевизора — але втратити «дах над головою» і залишитися на вулиці — перспектива досить плачевна.\nКоли ми говоримо про дорожнечу нерухомості, в першу чергу маємо на увазі не дорожнечу в матеріальному, грошовому відношенні — а значимість самого житла. Тому, що втративши житло і накопичити на нове пересічному громадянинові із середньою ж заробітною платою — досить важко. Приміром, зробимо розрахунок для міста Харкова.\nСередня зарплата в Харкові на 2011 рік — близько 2500 гривень. Візьмемо сім’ю з 2х чоловік. Сімейний дохід — 5000 гривень. З них — на оренду нерухомості (у разі відсутності своєї) — мінімум 1500 гривень, харчування — мінімум 50 гривень / день (дуже скромно, але-беремо найекономніші розрахунки)-то є — 1500 грн / міс на харчування. Проїзд — з розрахунку 5 гривень / день на одну особу — 300 гривень. Витрати на одяг, інші витрати — близько 200 грн / місяць, знову ж таки, вважаємо витрати при досить аскетичному образі життя. І того, витрат — 3500 гривень / місяць на сім’ю. Що залишилося від сімейного доходу 1500 гривень переведемо в долари США — трохи менше 200 доларів. Річний дохід (дохід-витрата) — 2400 доларів.\nТепер проаналізуємо ціни на недвижимость Харьков . Мінімальна вартість 1 кімнатної ізольованої квартири на околиці Харкова — 20000 дол США.\nУявімо ситуацію, що нерухомість дорожчати не буде, ринок завмре на мінімальній вартості — виходить, що збирати на свою квартиру для української сім’ї доведеться 20000/2400 = 8,3 років (хай буде 8)\nАле .. тепер більш реалістична картина — ціни на нерухомість піднялися-а зарплати нема. Да і курс долара змінився. І тепер купити квартиру в Харкові стає, ще більш проблематично і розтягнуто в часі.\nТож цінуйте нерухомість. Аккуратно підходьте до питання, пов’язаного з продажем нерухомості з метою покупки іншого житла. Звертайтеся за вирішенням питань, пов’язаних з операціями з нерухомістю, в авторитетні АН Харкова.\nPosted in ЖилплощаTagged Житло, Квартира, Нерухомість, Харков\nPrevious PostДенний макіяж для блондинок.\nNext PostSamsung розширює свою лінійку Android-смартфонів.


Обмін ролями. Як Англія стала Німеччиною і навпаки ᐉ UA-Футбол\nОбмін ролями. Як Англія стала Німеччиною і навпаки\n29 червня 2021, вівторок. 13:35 Оновлено Дата останнього оновлення:\n1 липня 2021, четвер. 12:14\nАтакувальна, дика, непередбачувана Німеччина проти нудної, але сильної Англії\nПоширене уявлення про збірну Німеччини – це машина. Механізм працює безвідмовно, план ідеальний, колективне вище індивідуального, досконалість в деталях.\nАле це порівняння не працює для Німеччини зразка 2021 року. "Das ist keine Mannschaft" (це не команда) – так назвав свій матеріал оглядач видання Die Zeit Олівер Фріш після групового раунду Євро-2020. "Deutschland ist kein Trainerteam" (Німеччина – не тренерська команда), – вторить йому Міхаель Хорені в Frankfurter Allgemeinen Zeitung. "Ця фартова Німеччина не має плану. Це просто збіговисько індивідуалістів", – категорично заявив автор The Athletic Рафаель Хонігштайн після матчу з Угорщиною. Ще перед стартом турніру з усіх статусних збірних на Євро-2020 Німеччина справляла найменш зрозуміле враження. У груповому раунді в матчах за участю німецької збірної було забито 11 голів (різниця 6-5), більше тільки в іграх з Португалією (13, 7-6). Антипод Німеччини – це збірна Англії, яка забила лише два голи і не пропустила жодного разу. 270 хвилин на Вемблі – і всього два забиті м'ячі.\n"Створюється враження, що збірна складається з трьох частин, які не узгоджені між собою. Немає якоїсь цілісності і взаєморозуміння", – міркує екс-гравець збірної Німеччини Дітмар Хаманн.\nЧитайте такожАнглія - Німеччина. Анонс та прогноз на матч 1/8 фіналу Євро-2020 на 29.06.2021\nІсторію збірної Німеччини після провального виступу на ЧС-2018 можна переказати одним абзацом. Невтомні тактичні пошуки (3-4-3, 4-1-4-1, 4-2-3-1, 4-3-3 і знову 3-4-3), кадрова ротація (перегляд десятків футболістів, відмова від Хуммельса і Мюллера в 2019 році і їх повернення перед стартом Євро), кабінетні війни між чиновниками DFB, які дозволили залишитися Йоахіму Льову на посаді головного тренера, всього дві перемоги над топ-збірними за три роки (Німеччина – Нідерланди 3:2 в березні 2019 і 4:2 в грі з Португалією на Євро), 0:6 від Іспанії і 1:2 від Північної Македонії і як підсумок – загальне падіння інтересу до збірної в Німеччині (від напівпорожніх трибун в предковідній епосі до зниження телерейтингів матчів Nationalmannschaft).\nПісля провалу на Мундіалі-2018 Йоахим Лев намагався побудувати нову команду, говорив про своє мислення циклами в два роки, але повернення Хуммельса і Мюллера – це свідчення капітуляції. Центрбек "Борусії" Дортмунд помітно здав в останні два сезони, але він все ще залишається найкращим німецьким центральним захисником, повернення Мюллера було викликано необхідністю налагодити пресинг, додати імпульс в атаці, важливі і його лідерські якості, здатність керувати командою на полі постійними підказками і вказівками.\nАле не можна не помітити, що і Хуммельс, і Мюллер не завжди розуміють своїх партнерів по команді, інакше і не може бути після двох втрачених років.\nЧитайте такожЗбірна Німеччини: відсутність балансу, прогресу і впевненості в майбутньому\nУ більшості випадків рецепт перемоги на великих турнірах складається з наступних інгредієнтів: непоганий воротар, надійна гра біля своїх воріт, стандарти (забивати після своїх, не пропускати від суперника) і бомбардир в хорошій формі. Що є у Німеччині? Тільки Нойєр, але і він може привезти, як у другому голі Угорщини. У кожному матчі групового раунду Євро Німеччини доводилося відіграватися, причому кожен раз Nationalmannschaft пропускала перший гол в перші двадцять хвилин.\nВ індивідуальному плані Німеччина мало в чому поступається іншим збірним, в її складі 11 переможців Ліги чемпіонів, більше ніж у будь-кого, але її індивідуальне перевищує колективне. Німеччина – це не команда.\nЩо не можна сказати про збірну Англії. Можна скільки завгодно критикувати Саутґейта за те, що він сковує атакувальний потенціал своєї команди, сушить матчі після 1:0, але план Англії працює. Так, він може здаватися занадто нудним, раціональним, неживим, але на думку тренера збірної Англії саме так виграються великі турніри: суперник не має шансів, Англія за рахунок величезного таланту в атаці вичавлює як мінімум один гол. Залишилися в минулому часи Ерікссона і Капелло, коли Лемпард і Джеррард не могли поділити одну позицію на полі. У цій Англії кожен футболіст на своєму місці, а якщо хтось зіграти не може – його замінить гравець рівнем не нижче. У Англії-2021 є все: клас, талант, варіативність і тактична дисципліна.\nЧитайте також"Футбол повертається додому". Збірна Англії на Євро-2020\nАнглія не виграє великі турніри з 1966 року, і після прольоту Франції, головного фаворита турніру, є спокуса подумати, що ось він, шанс. Після 1966 року Англія чотири рази вилетіла від Німеччини на великих турнірах. Якщо команда Саутґейта не зможе обіграти і нинішню, проблемну Nationalmannschaft, вона приречена.\nУ статті: Німеччина Йоахім Лев Англія Збірна Німеччини Збірна Англії Национальная сборная Англии Национальная сборная Германии\n08:30 Прогнозы на футбол Англія - Німеччина. Анонс та прогноз на матч 1/8 фіналу Євро-2020 на 29.06.2021 8\n15:29 Зарубежные Йоахім Лев: Угорщина паркувала автобус біля своїх воріт, Англія ж на Уемблі буде атакувати 10\n22:41 Зарубежные Баварія знайшла в Англії заміну Фліку на випадок його відставки


Трубопровід Одеса-Броди планують відродити - Варіанти\nТрубопровід Одеса-Броди планують відродити\nЧетвер, 14 липня 2016, 15:49\nУкраїна і Азербайджан домовилися відновити будівництво трубопроводу Одеса-Броди.\nПетро Порошенко в рамках візиту до Азербайджану обговорив з президентом Ільхамом Алієвим перспективи співпраці у паливно-енергетичній сфері.\nЗокрема, були обговорені проекти щодо доступу азербайджанських інвесторів на український паливний ринок, а також питання реалізації проекту «Одеса-Броди».\n«Дано доручення, щоб відродити цей проект, бо Азербайджан постачає на європейський ринок дуже великі обсяги своє нафти та стає транзитною країною для держав, що розташовані на східному узбережжі Каспійського моря. Тому відновлення цього проекту створює хороші можливості», – зазначив Ільхам Алієв.\nТакож, за словами Алієва, в Україні наразі уже працює азербайджанська державна нафтова компанія Socar, яка інвестувала понад 200 млн доларів та має більше 60 заправних станцій.\nНагадаємо, нафтопровід Одеса-Броди будувався протягом 1996-2001 років. Після завершення будівництва нафтогін три роки не використовувався, після чого було прийнято рішення щодо використання його в реверсному режимі.


У НАБУ встановили частину осіб зі списків "чорної бухгалтерії" Партії регіонів - Політика - TCH.ua\nПолітика 26 червня 2016 11:45\nНаразі тривають допити цих осіб.\nНАБУ встановило частину осіб зі списків так званої "чорної бухгалтерії" Партії регіонів.\nПро це заявив директор Національного антикорупційного бюро України Артем Ситник в ефірі одного з телеканалів, інформують у прес-центрі бюро.\nСитник також повідомив, що сьогодні, 26 червня, проведуть їх допити.\n"Частина осіб з числа згаданих у списках ("чорної бухгалтерії" Партії регіонів – ред.), наданих НАБУ Віктором Трепаком та Сергієм Лещенком, встановлена, тривають допити. Інші особи встановлюються", - зазначив Ситник.\nЗа його словами, на основі матеріалів цього кримінального провадження сформовано електронний реєстр інформації. Наразі продовжується збір зразків почерків осіб, згаданих у списках, триває графологічна експертиза, встановлюються витрати, біля яких стоїть підпис конкретної особи.\nВодночас Ситник зазначив, що ніхто з осіб, які заявляли про підроблення їхніх підписів у списках так званої "чорної бухгалтерії" Партії регіонів, так і не прийшов до НАБУ, щоб добровільно надати зразки свого почерку детективам.\n"Не прийшли довести свою непричетність навіть ті, хто з трибуни парламенту кричав, що їхні прізвища у списках несправжні", – наголосив Ситник.\nНагадаємо, раніше ЗМІ оприлюднили частину так званої "чорної бухгалтерії" Партії регіонів - "амбарну книгу витрат Партії регіонів". У документі можна побачити кому, скільки та за які саме послуги платила партія у 2012 році.\n© За матеріалами НАБУ / ЯП


«Кіборг» Турчак про добровольців, «хлопчика з Рязані» і Донецький аеропорт\n14 березня 2018, 11:29\nГеоргій Турчак, оборонець Донецького аеропорту, боєць 95-ї десантно-штурмової бригади ЗСУ, кавалер ордена «За мужність» ІІІ ступеня розповів Радіо Свобода про те, чому пішов добровольцем на фронт, чий героїзм його найбільше вразив під час оборони Донецького аеропорту, а також про свій «фартовий» зелений рушник, який він подарував «Рахману» – розвіднику Андрію Гречанову.\nЧому я пішов добровольцем на війну?\n– Чому я пішов добровольцем на війну? Щоб на це запитання відповісти, треба дещо пояснити. Я із Троєщини (мікрорайон Києва – ред.), а це такий «неблагонадійний» район, де отримували квартири за Радянського Союзу ті, хто на заводах працював, тобто люди з достатком нижче від середнього рівня. От і мої батьки – батько слюсар, а мати швачка – отримали там квартиру.\nУ нас на Троєщині поняття «лох» чи «терпило» – це дуже велика образа\nТак от, у нас на Троєщині поняття «лох» чи «терпило» – це дуже велика образа. Колись у мене, ще у дитинстві, відібрали борсетку, після того я «лохом» більше ніколи не був. Борсетка коштувала 25 гривень, я був дитиною тоді, але до цих пір це пам`ятаю.\nІ тут, забирають у нас моск..і Крим\nІ тут, забирають у нас моск..і Крим. По-перше, забирають у мене моє, а, по-друге, моск..і! Я моск…в не люблю скільки себе пам`ятаю, мабуть, з того часу, як почав читати. Літературу правильну давали мені чи що, але я завжди знав, що це ворог. І з років 10, напевно, я знав, що у нас буде війна з моск….и.\nМені переслали дані про мого прапрапрадіда, який на Полтавщині до 1604 року був козацьким отаманом. Причина піти воювати – забрати своє і «нагнати тих гусєй», що прийшли до мене\nЧим це пояснити? Але от якось я познайомився з людиною з Ізраїлю – «командосом» одним. У них там в Ізраїлі є Інститут генеалогічного древа. Запит коштує 100 доларів. Я дав йому 100 доларів, і він в Ізраїлі подав до цього Інституту мої дані. І мені переслали дані про мого прапрапрадіда, який на Полтавщині до 1604 року був козацьким отаманом. І тоді я зрозумів, звідки у мене це все, бо мій прапрадід воював з моск…ми. Тобто, причина піти воювати – забрати своє і «нагнати тих гусєй», що прийшли до мене.\nКоли у нас «віджали» Крим і почалася війна, я прийшов у військкомат, постояв у черзі, записався\nТож, коли у нас «віджали» Крим і почалася війна, я прийшов у військкомат, постояв у черзі, записався. Кажу ж, що я служив у розвідроті 1-ї аеромобільної дивізії, тобто трохи «шарю» у цьому усьому – розвідник. Записався і пішов додому. А о 12-й ночі до мене подзвонили, я якраз був у гаражі – машину «колупав» і кажуть: «Приїжджайте, будь ласка, у військкомат». Я дзвоню дружині, кажу, щоб готувала бутерброди, а сам поїхав. Приїхав у військкомат, а мені відразу кажуть: «перепідготовка три дні і кажіть родині, що це надовго».\nКіборг Турчак про «троєщинські принципи», героїв ДАПу і зелений рушник «Рахмана» (відео)\n360p | 20,3MB\n1080p | 108,4MB\n«95-а – одна з перших бригад, яка виїхала на фронт»\nПриїхав у 95-ту бригаду, а там, коли озвучили, що доведеться їхати на фронт, то половина бригади – «десантники в голубых беретах и тельняшках», які у фонтанах купаються – вийшли і пішли додому\nПриїхав у 95-ту бригаду, а там, коли озвучили, що доведеться їхати на фронт, то половина бригади – «десантники в голубых беретах и тельняшках», які у фонтанах купаються – вийшли і пішли додому. І почався терміновий набір десантників по всій Україні у 95-ту бригаду. З усієї України звозили, аби укомплектувати бригаду. На виїзд треба було одразу їхати. Це одна із перших бригад, яка поїхала на фронт. От і я з ними.\nЯ потрапив у роту забезпечення, яка організовує стрибки з парашутом для всієї бригади, тобто, на обліку «куполи»-парашути, прибори там, усі ці склади. Маленький колектив – осіб 15, офіцери толкові, командир молодий. Подумав, що буду служити нормально.\nМи поїхали під Крим, я у складі підрозділу РДО зайняли радіолокаційний маяк у Генічеську – на околиці. А в цей час наша бригада з Криму уся «зривається» та їде на Добропілля – де вже війна була і 25-та бригада здала зброю.\nІ я розумію, що справи серйозні. У мене зарплатня 3 200 була, бо в ВДВ трошки більша була, аніж у піхоти. Щоправда, гроші вдома були, бо у нас з дружиною такий принцип: «що лежить, то лежить». Це були гроші на дитину, і ми звідти ніколи не брали, тільки добавляли, бо «дитина» – це дорого. І тут дружина дзвонить і каже: «Слухай, думай щось або роби, бо гроші треба». Підходжу я до командира, який тоді командував підрозділом, що залишився під Кримом і кажу: «Володимирович, товарише полковнику, я або воювати, або додому їду, я тут не буду сидіть». Він каже: «Поїхали у Добропілля, до бригади». Зранку повантажилися, їхали довго й приїхали увечері.\nЯ дістав спальник і ліг спати під автобусом, взяв свій автомат і зарядив його трошки. Прокидаюсь зранку, аж Коля йде з розвідроти, з яким ми познайомилися на початку березня, тренувалися і на Бессарабію їздили трошки, бо думали, що звідти хтось піде. Кажу йому, щоб забрав до себе. Каже: «Ходімо, мені якраз у групу треба людина». Так я потрапив у розвідроту – в окрему групу. Там люди мотивовані були. Пару днів до мене придивлялися.\nНа другий день мого перебування у Добропіллі розпочався дуже сильний «шухер». На наш блокпост приїхала донецька поліція і розстріляли наших двох хлопців. Я побачив 200-2-200 і зрозумів, що це війна. Ми почали їх наздоганяти, підняли тривогу. Вони втекли від нас на джипі.\n«Ми – перша хвиля мобілізації, у війну втягувалися повільно»\nДруга, третя, четверта хвилі мобілізації – це ті, які прийшли і одразу у війну\nМені, напевно, що пощастило, бо ми – перша хвиля мобілізації, у війну втягувалися повільно: 1-200, 2-200, 3-200, поранений, знову 200. Ми потроху до цього звикали, і у нас потім це було по наростаючій. А друга, третя, четверта хвилі мобілізації – це ті, які прийшли і одразу у війну.\nМи стояли тоді на програмі безкоштовного штучного запліднення. Я ж з самого початку сказав, що якщо мені телефонує дружина, приходить моя черга: я кладу автомат і їду. Робимо процедуру і я потім повертаюся\nНе було цього стресу великого перехідного: дівчата, бари, а тут раз і війна. Хоча і мене якось «клімануло» у Пісках. Один раз таке було за всю війну зі мною. Клин. Мене тоді поміняли з аеропорту, і мені дружина дзвонить. Ми стояли тоді на програмі безкоштовного штучного запліднення. Вона сказала, що треба терміново за два дні приїхати у лікарню. Дзвоню командиру, кажу: «Анатолійович, треба поїхати». Я ж з самого початку сказав, що якщо мені телефонує дружина, приходить моя черга: я кладу автомат і їду. Робимо процедуру і я потім повертаюся.\nОбстріл закінчився, всі повиходили, а у мене клин: сиджу в підвалі і не можу вийти\nТак от, мене поміняли з аеропорту тоді, і тут якийсь обстріл. Вже давно на міни не звертаєш уваги, що вони там свистять, шуршать. Звичайний обстріл, і ти ховаєшся у підвал, як завжди. Обстріл закінчився, всі повиходили, а у мене клин: сиджу в підвалі і не можу вийти. Думаю: «що за фігня, я ж десантник, скільки війни вже позаду, а у мене клин такий». Фільми одразу американські згадав. Я сиджу один, немає навіть кому по пиці дати. Хвилин 40 я сидів, фігню усіляку «шифрував».\nУ ДАП заїхав у середині жовтня\nЗаїхали у Донецький аеропорт ротою десь у середині жовтня. Ми туди каталися, конвої тягали. Ми туди приїхали, бо спалили БТР 79-ї бригади разом з десантом повністю, а вони 95-ту бригаду підтримували.\n«Купол» Анатолій Анатолійович, «хворий по-хорошому на всю голову», його називають «фартовим» і з ним усі конвої хотіли заходити\nТам був заступник комбата – «Купол» Анатолій Анатолійович, «хворий по-хорошому на всю голову», його називають «фартовим» і з ним усі конвої хотіли заходити.\nУ нас там Ігор «Єнотик» був, щебінь возить зараз і до війни. Він був водієм БТР. Каже: «Давайте, я сам на БТР туди і назад». Кажу: «Не боїшся?». Каже: «Боюсь, але спробую»\nУ терміналі з наших було двоє людей, а всі інші вийшли з терміналу. «Сєпари» не знали, що там нікого немає, бо якби знали, то б «штурманули» його і все. Ну, підфартило. І тут наші приїхали і почали займати позиції. Заїжджали увечері: «Куди? Що? Де?», нічого не зрозуміло взагалі. Людей не вистачає, не знають, що робити. Ну і комбат: «Розвідвзвод, хто хоче – вперед, бо треба хлопцям допомогти». Туди-сюди ганяли БТР. У 93-ї зламалася техніка, вони танками заїжджали, колонами на злітку. Все вивантажували, потім назад їхали, а їх там палили, стріляли по них. У нас там Ігор «Єнотик» був такий, щебінь возить зараз і до війни. Він був водієм БТР. Каже: «Давайте, я сам на БТР туди і назад». Кажу: «Не боїшся?». Каже: «Боюсь, але спробую».\nДонецький аеропорт після обстрілів\nТак ми і ганяли: туди і назад. БТР «на всю» під 100 кілометрів «лупить» і вони не встигали «крапіву» розвернути і націлиться. Так, формат «доставки» в ДАП помінявся повністю. Потім команда заїжджає, ну і все: «погнали».\nДумаю, що я ж був раз на 10 днів, другий раз також. Треба ж дати і хлопцям. Тому сказав жінці, що все, на Новий рік поїду в бригаду\nУ грудні я ще раз поїхав додому на другу процедуру, бо перша не вийшла. 27 грудня сказали, що знову також невдало. Я ж знаю, що хлопці хочуть поїхати у відпустку на Новий рік, уже в Слов’янську бригада приїхала на відпочинок на базу. Думаю, що я ж був раз на 10 днів, другий раз також. Треба ж дати і хлопцям. Тому сказав жінці, що все, на Новий рік поїду в бригаду, зміню хлопців, щоб вони також поїхали та відпочили.\n«Моє завдання було – тримати підвал»\nМоє завдання було – тримати підвал і другий поверх. Там уже були сформовані групи, які підіймалися поверхами та робили зачистки. Тримати підвал треба було, щоб не сталося так, як сталося наприкінці історії з ДАП, щоб «сєпари» не підійшли знизу і не підірвали його.\nМи туди спускалися для контролю підвалу. Підвал був нічий. Ми боялися, вони боялися\nТам було два входи у підвал: один був завалений, ми завалили, щоб вони не зайшли знизу, а другий чистенький був, гарний. Ми туди спускалися для контролю підвалу. Підвал був нічий. Ми боялися, вони боялися.\nТам страшнувато, нічого не видно і не зрозуміло. Ми фаєри там палили, закидали їх туди. Підвал великий і довгий. Там авто могло заїхати і розвернутися.\n2-4 рази на добу. Вони заходять та залишають своє, потім ми заходимо, їхнє забираємо, ставимо наше\nЯкщо сепаратисти заходять у підвал з їхнього боку, то нам снайпер каже, що «заходять». У них і собаки були. А у нас дірки в підлозі – й ми їх закидаємо гранатами швидко. Потім сапери спускаються у підвал, роблять зачистку, повоювали, якщо ще хтось є, знімають розтяжки «сєпарські» й наші. Після цього ставлять тільки наші розтяжки, фугаси. Потім «виходим-виходим» та підіймаємося нагору. Так постійно, 2-4 рази на добу. Вони заходять та залишають своє, потім ми заходимо, їхнє забираємо, ставимо наше.\nАеропорт. Як це було (відео)\n1080p | 88,3MB\nЯ потім «Спартанця» (Анатолій Свирид – ред.) питав, чому вони не спускалися у підвал. Він сказав: «Куди, там же завалено». Тобто, якийсь бовдур дав команду закласти другий підвал і не було нашого контролю над ним.\nТоді у нас там була така компанія, що, як таргани, до усього звикали. По собі скажу: ноги мокрі, ну і пофіг, що мокрі. Ну, води немає, щось придумаємо. Біля старого терміналу валяється пару пляшок. Я бачив, бо там лазив. Тож пішли й забрали в 4-й ранку, бо там же територія прострілюється. Пішов, узяв та повзеш, як равлик.\nОборона не така страшна, як Степанівка, як штурм. Танки виїжджають, луплять по терміналу. «Гради», уся артилерія лупить. А потім просто звикаєш. Воно там «бах», хитнуло і пішов собі далі\nОборона не така страшна, як Степанівка, як штурм. Ну, бахкає, страшно спочатку через те, що бахкає. Танки виїжджають, луплять по терміналу. «Гради», уся артилерія лупить. А потім просто звикаєш і все. Воно там «бах», хитнуло і пішов собі далі.\nОборонці ДАПу перечікують артобстріл, 2014 рік\nХороша компанія в нас була. Банка з медом лопнула, яку волонтери привозили, нашкрябали-нашкрябали і з’їли. Людям все одно, люди стоять тут, бо це – наш аеропорт. Тоді вже нас розпіарили, але ми ж то не знали того. Але якось один каже: «Дружина, як взнала, що я у ДАПі, плаче, пишається». Були хлопці, які гордилися, що ось вони «тут і звідси нікуди не поїду».\nМи 3-4 грудня вже виїхали з Донецького аеропорту. Загалом я десь місяць пробув у ДАПі.\nУкраїні потрібні свої герої. Хто у нас герой? Давнішні наші герої або радянські. Потрібні наші герої – герої незалежної України. І ці герої є.\nЯ захоплююся двома бійцями 79-ї бригади. Один – Миколайович із Запоріжжя. Це – людина, яка організовувала зачистки підвалу та 2-3 поверху. І хлопчик Діма, молодший лейтенант. Він тоді по-суті керував ДАПом\nЯ захоплююся двома бійцями 79-ї бригади. Один – Миколайович із Запоріжжя, якщо не помиляюся. Це – та людина, яка організовувала зачистки підвалу та 2-3 поверху. І хлопчик Діма, взяв собі позивний «Леший», також 79-та бригада. Він взяв цей позивний, бо він уже в ефірі аеропорту був, щоб не змінювалося. На той час йому було 22 роки, молодший лейтенант. Він тоді по-суті керував ДАПом. Досвід був, не було освіти офіцерської. Людина з клепкою, правильний, не боїться. Готовий, як кажуть наші політики, взяти на себе відповідальність.\nУ мене тоді не було такої сміливості – тоді, коли вивантажувалися в аеропорту перший раз. Ми заїхали в п'ятьох, інших не було просто. Був «Леший», Миколайович, «Дерзкий», також Діма з моєї бригади і «Єнотик». Він сам поїхав тоді, і стільки втрат мінімізували завдяки йому. Був ще медик наш Архангельський – капітан, Фелікс – також медик. Це з 95-ї хлопці.\nІз 93-ї там був хлопець, не пам`ятаю, як звати, але ми були з ним чогось разом. Зійшлися, як кажуть, двоє дурних: у мене – тепловізор, а у нього – кулемет.\nНа нього йдуть штурмом, а він не стріляє. Йому сказали, що не можна, щоб не «спалити» позицію\nА ще герой – хлопець, якому не можна було стріляти. Також не знаю, як його звати. Він з 93-ї бригади і тримав пост спостереження. На нього йдуть штурмом, а він не стріляє. Йому сказали, що не можна, щоб не «спалити» позицію. Коли вже граната в нього полетіла, тоді вже почали стріляти – на себе відволікли супротивника. А він не стріляв!\n«Рахман» і щасливий рушник\nБуло ж так: заїжджають, пару днів з нами, позиції показуємо, збори і на ротацію, а потім ми їх міняємо\nЩе пам`ятаю, «Рахман» тоді якраз заїхав із 74-м розвідбатом, як рейнджери якісь. Все було тихо, ніч, ніхто не стріляє, «жируємо». І тут нам кажуть, що їде колона – зустріньте, вони повинні нас змінити. Було ж так: заїжджають, пару днів з нами, позиції показуємо, збори і на ротацію, а потім ми їх міняємо. Ну от, ніхто не стріляє, тиша. І тут заїжджають вони – і починається як у кіно: кулемети, повсюди шмаляють, думаю: ну все, зараз будуть втрати». Наш БТР загубився один біля «Маршала» (Євгеній Жуков, начальник патрульної поліції України – ред.), воду вивантажив і заблукав куди їхати. Просто пощастило, що сепаратисти, напевно, також «кайфонули» від того, що тихо. Тож вивантажилися.\nЯ «Рахману» кажу: «Ти хто?», а він: «Я – Рахман. А ти?». – «Я – Жора». Запитав, що в нього є, чому без рюкзака, а він такий мовчазний, сором`язливий\nЯ «Рахману» кажу: «Ти хто?», а він: «Я – Рахман. А ти?». – «Я Жора». Запитав, що в нього є, чому без рюкзака, а він такий мовчазний, сором`язливий. Він – майор і командував тільки своїми – 74-м. Я йому кажу: «Виїжджаю через 2 дні, спальник мій буде твій і каска».\nЯ спав біля труби, біля витяжки. Там спальник мій лежав та рюкзак з моїм БК. Ще я взяв з собою 5 рушників. У мене завжди повний комплект усього, навіть віскі був. Ми дістали той «віскарік», випили його, напевно, на осіб 30-ть. Особисто для мене, віскі, або щось добре, смачне – це трошки релаксу, як вдома.\nНа весь аеропорт була тільки одна ця моя пляшка віскі і все.\nДумаю, що йому ще залишити, бо ж взагалі «голий» приїхав, без нічого. Дивлюсь, зелений армійський рушник. І його залишив\nТак от, мені вже виїжджати під ранок, і я на ту трубу викладаю все. А труба від витяжки здоровенна і дірка від снаряду танкового у ній. Коли я туди заїхав, то там бетонний монолітний стовп був і біля нього ліг, бо далі гіпсокартон був. І там труба ця шла…От я викладаю туди феску (теплу, але літню), кобуру (там у мене якась була запасна), каску, пальчатки у мене були нові, теж хтось привіз із волонтерів, я теж поклав туди на трубу, спальник... І думаю, що йому ще залишити, бо ж взагалі «голий» приїхав, без нічого. Дивлюсь, зелений армійський рушник. І його залишив. Потім підходжу і кажу: «Братан, там на трубі, де я сплю, там тобі лишив, що можу. Вибачай, братан».\nПотім ми вже у Києві зустрілися. «Рахмана» ранило дуже сильно. Око не бачило, він виходив по туману. Та взагалі «зрада» була. Так от, зустрічаємося ми і він каже: «Хоч, щось покажу?». «Що?», – кажу. А він каже, що все «про..ав, а рушник залишився». Ми ще «поржали», типу «фартовий».\nПотім вони були біля Горловки, його підрозділ, і його беруть у полон. Після того, як він повернувся з полону, ми знову зустрічаємося у Києві. Вони якраз із дружиною вінчалися, а я був свідком у нього на вінчанні. Посиділи. І він каже:: «Братан, ти уявляєш, сиджу я в полоні, заходить Мочанов і дає мені твій рушник. І мене через короткий час зразу обміняли. Я кажу: «Або бери його скрізь із собою, або взагалі не воюй. Це – по-любому фартовий рушник». Хоча насправді це – звичайний армійський рушник.\nПрезидент України Петро Порошенко вітає Андрія Гречанова із звільненням з полону, 1 грудня 2015 року\nХто такі оборонці ДАПу?\nДо оборонців Донецького аеропорту входять ті, хто був на території аеропорту і артилерія. У них був цей автоматизм вироблений: команда «до бою» – він встає, і він знає, де у нього снаряди. Як роботи якісь!\nЄ оборонці Пісок, є оборонці ДАПу. Я вважаю, що до оборонців Донецького аеропорту входять ті, хто був на території аеропорту і артилерія. Чому? Я колись був на позиціях артилерії, на «Цунамі». Там 93-тя бригада. Це – взагалі не люди, а «кіборги» якісь. Він півгодини спить – «Цунамі» годину стріляє, потім 15 хвилин спить – годину стріляє, годину спить – 3 години стріляє, потом знову спить.\nНа позиції «Цунамі». Жовтень 2014 року, перед заходом в ДАП\nІ настільки вже у них був цей автоматизм вироблений: команда «до бою» – він встає, і він знає, де у нього снаряди. Як роботи якісь! Бо часу не було там поспати. Так, ти ніч поспав чи день поспав, у наряд заступив, хоч якийсь графік. А так, людина при мені, боєць, він тільки що спав, я його бачив, як ми приїхали у Піски на «Цунамі». Тоді треба було штурмувати висоту під аеропортом, (ми тоді «правосєків» втратили там і наших), його викликали. Він встав, відстрілявся і спати. Не те, що він спати лягає, а він прийшов, впав і спить. І так постійно. Не те, що день-два-три, а тупо постійно. Я не знаю, як вони там витримували. Це якісь хворі люди, дійсно. І контузія у них від тих пострілів. Це ж скільки вони відстріляли! Якщо міномети, то розрахунок у півтори тисячі снарядів, а вони по два-три комплекти, тобто чотири тисячі з одного міномета.\nЯ не можу виділити когось. Знаєте чого? Наприклад, я казав про спостережний пост. Сидить хлопчик, геть пацан. На ньому каска теліпається, він постійно цю каску поправляє. Дитина сидить на посту. Я йому сказав стріляти «ніззя», бо стрільнеш і закидають тебе гранатами, і ми втратимо нашу позицію, з якої можна спостерігати. Не стріляти, а спостерігати. І він сидить, у нього гранати кидають, а він не стріляє. Ну це хто? Це не герой хіба?!\nА пацани, які на посту сидять вдвох з того іншого боку. Сидять там постійно: хочеться спати капець, холодно капець, пройтися не можна, лягти не можна. Якби там були мішки з піском, то розклав собі там якось їх і трохи б грівся. Але у тебе осьо цей твій квадратик з гіпсокартону, може якогось трошки металу знайшов, поклав, щоб не прострілювалося. І ти сидиш, тобі холодно, і «кент» твій сидить. І «кент» спить, треба ж якось спать, а ти не спиш, бо знаєш, що там пару метрів – і «сєпари» перелізуть на другий поверх зразу. Не спиш і дивишся. І тепловізора може не бути, бо «тєплік» може треба на іншій позиції.\nЯ ж кажу, це «компашка» така зібралася цікава. Я «Маршала» дуже поважаю, пишаюся, що знаю. Я дуже часто чую від нього: «Братан, прикинь, я – «мусор», виявляється». Для нього це дуже тяжко, але він каже, що він все одно своє робитиме. Як в ДАПі робив, так і тут зараз робить.\nКолонна їде селом – різко люди пропадають і починають стріляти по нас з усіх дворів. І так «красівенько» – перехресним вогнем. А до цього тут діти ходили. Ну це не зрада? Це зрада\nНайстрашніша річ для мене – це незрозумілість: хто свій, а хто чужий. Для мене взагалі був розрив шаблону, коли бригада стала під Зеленопіллям в 2014 році. Кладовище, і там дві жіночки сиділи. А це була «сєпарська» територія. Бригада стоїть, артилерія, пару танків трофейних було тоді. І нас починають крити, обстрілювати. Тобто, «сєпари» нас закидають у себе в тилу. Це неможливо, за кілька днів зробили такий марш, зв'язок заглушили повністю. А ці дві жіночки коректували по нас російську армію та артилерію. І для мене це якось так дико було. Або заїжджаємо в село, все нормально ніби: люди ходять, війни відкритої немає. І коли колонна їде селом – різко люди пропадають і починають стріляти по нас з усіх дворів. І так «красівенько» – перехресним вогнем. А до цього тут діти ходили. Ну це не зрада? Це зрада.\n30% – це ті, хто дійсно воював. І половина з них – це хворі люди\nЯ коли був головою Деснянської спілки ветеранів АТО, я брав актовий зал, розсаджував усіх: червона, зелена, жовта секції. Там були критерії різні: хто воював дійсно (хто бачив тет-а-тет); артилерія; розвідка, яка не вступає в бій; і забезпечення. Із 1117 осіб 30% – це ті, хто дійсно воював. І половина з них – це хворі люди. У них розпадаються сім`ї, бо дружини не розуміють цього. Їм не допоможе реабілітація у тому форматі, який зараз є. А що їм допоможе, я не знаю.\nНу, от я не хворий. У мене дуже багато роботи. І я цьому радий. У мене немає ні на що часу. У мене є час заїхати на кладовище, посидіти там трохи, перерахувати усіх, подивитися на могили. Оце моя хвороба.\nВ мене є лише 1 могила, де я сідаю, на моєму кладовищі на Лісовому – це Троєщина. Там, коли заїжджаєш на кладовище, наших такий ряд і ще пласт піску, я так розумію, – «запасочка». Я там паркуюся, спочатку мені треба пройтися, подивитися, а тоді йду до «Шершика» на могилу і сідаю. Він з «Правого сектору». Я його бачив на війні разів три. Це перша група «Правого сектору», яка виїхала на фронт. Ми так здружилися. Вони разом з нами були – 95-ю бригадою. «Шершня» убили. Я тоді дуже поважав «Правий сектор». Коли треба було кудись зайти, у нас броні куча, танки трофейні, а ми не можемо зайти в село, бо «криють» постійно. Це поки розвернешся, поки даси «атвєточку». А «правосєки», «Шершень» командував – «по машинах, покажемо десантникам, як треба воювати» і з піснею у бій. Вперед-вперед, і погнали в село, і зайняли його. І тоді ми вже входимо.\n«Там «Правого сектору» було 40 осіб, а 95-ї бригади – 2500 тисяч осіб. У ПС там 500 метрів лінії фронту, а в ЗСУ кілометри, сотні кілометрів»\nЯ коли був у Каліфорнії, мене американські ветерани запросили, жив у українців діаспори. Тепер це вже наші друзі – сім`ями дружимо. І була у нас зустріч, зібралися у клубі, бо «кіборг приїхав». І мене спитали, а де взагалі була 95-та бригада, бо ж там, мовляв, «Правий сектор» воює, а про 95-ту не знаємо. Я сказав: «Там «Правого сектору» було 40 осіб, а 95-ї бригади – 2500 тисяч осіб. У ПС там 500 метрів лінії фронту, а в ЗСУ кілометри, сотні кілометрів».\nБагато толкових «правосєків», які поїхали на фронт, і без них було б дуже тяжко\nА чому так? Бо «правильні піарщики» у «правосєків», а у армії жодного піару не було. Розповідати треба. Я з «Правого сектору» знаю пацанів – це «Удав», «Гаврік» – малий, дитинка взагалі з автоматом, там пів його в цьому автоматі, «Шершень», «Шкода», «Вакун». Багато толкових «правосєків», які поїхали на фронт, і без них було б дуже тяжко. Це – люди цивільні. Ми – військові. Мінські перемовини там якісь, окей, ми не воюємо. Це «Правий сектор» воює…\nДякую добровольцям! Не всім, але дякую. Ну, в принципі, хто такий доброволець? У 95-й бригаді був перший, третій батальйони – контрактники, а другий батальйон, в якому було 8 офіцерів, всі інші – це добровольці і мобілізовані. З них сформували 650 осіб.\nДоброволець – це той, хто сам прийшов у військкомат або поїхав на фронт\nТо хто такий доброволець? Це той, хто був в добровольчому батальйоні? Чи той, хто був в добровольчій бригаді 95-го батальйону? Це ж не докажеш людям. Я просто хочу сказати, що поняття, що тільки «Правий сектор» воює, а ЗСУ нічого не робить, а лише «позорить добровольців» – це неправильне розуміння ситуації. Без броні дуже важко воювати. Без артилерії зараз неможливо воювати. У них її ніколи не було. Доброволець – це той, хто сам прийшов у військкомат або поїхав на фронт.\nВійна – у ній все є, і страшне, і комічне. Був у нас такий «Сіфон», він загинув, під аеропортом з «Хрустом» разом. Дуже тривалий час він був фотографом на війні, бігав без автомата. А потім сказав, щоб дали автомат. Воював він непогано, ну як цивільний, як фотограф. Сміливий! І у мене ці світлини є.\nПам’ятаю, як Коля знайшов у якомусь погребі 4 сулії горілки, а «Шершень» всю цю горілку вилив. І Коля рознервував сильно, просив, щоб хоч трошки залишив. А «Шершень» вилив.\nПознайомився з пацаном з Рязані. Молодий, років 30-ть. Приїхав «защищать «русский мир». Каже: «А я думал у вас тут…А у вас тут, как у меня»\nУ Степанівці, пам’ятаю, зносили «трьохсотих». Наші лежали в одному класі школи, а «сєпарські» в другому. По-черзі ми їх охороняли. І я познайомився з пацаном з Рязані. Молодий, років 30-ть. Приїхав «защищать «русский мир». Каже: «Два дня назад приехал. И что я маме скажу (а у нього ребра вивернуті). Тут с колясками ходят, дети. А я думал у вас тут…А у вас тут, как у меня». Ми його у вертушку разом з усіма завантажили. Єдиний, кого мені жалко. Чого йому раніше не дійшло, а тільки коли ребра вивернуло?!\nЯ не хочу нічого їм міняти в голові. Як кажуть, що треба змінити ментальність росіян, історію їм правильну розказати чи ще щось. Я не хочу з ними вести ніякого діалогу. Я хочу забрати своє. Побачимо як, ще ж не вечір. Відвойовувати ж по-різному можна.\nГеоргій Турчак, боєць 95-ї десантно-штурмової бригади, 2014 рік\nКіборг Турчак про «троєщинські принципи», героїв ДАПу і зелений рушник «Рахмана»\nУ Запоріжжі зустріли учасника війни на Донбасі, що півроку провів на реабілітації у США\n«Кіборг» Олег Кузьміних у Європарламенті: це російська агресія, і якби не Захід, Путін «міг пройти маршем до Києва»\n«Кіборг» Васєчкін: ми воюємо з найманцями, яких прислала Росія\n«Кіборг» Ростислав Смусь про останні дні оборони ДАПу і полеглих побратимів\n«Кіборг» Недря: «Будувати Україну треба так, як обороняли Донецький аеропорт»\nТарас Колодій залишився серед руїн Донецького аеропорту, щоб рятувати побратимів


Британський пілот Формули-1 Льюїс Гемілтон виграв кваліфікацію Гран-прі Німеччини » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Спорт » Британський пілот Формули-1 Льюїс Гемілтон виграв кваліфікацію Гран-прі Німеччини\nБританський пілот Формули-1 Льюїс Гемілтон виграв кваліфікацію Гран-прі Німеччини\nПілот конюшні «Мерседес» британець Льюїс Гемілтон виграв кваліфікацію Гран-прі Німеччини з автоперегонів у класі болідів Формула-1 / ukrinform.ua\nУ Гоккенхаймі, де триває 11-й етап чемпіонату світу-2019 з автоперегонів у класі болідів Формула-1, переможцем кваліфікації Гран-прі Німеччини став британець Льюїс Гемілтон («Мерседес»).\nЯк повідомляє ukrinform.ua, у кваліфікації на знаменитому Гоккенхаймрингу не було рівних лідеру чемпіонату та першому номеру «Мерседеса» – Льюїсу Гемілтону. Британець виграв четвертий поул в цьому сезоні.\nДругий час показав голландець Макс Ферстаппен («Ред Булл). Третій результат у фіна Валттері Боттаса («Мерседес»). Четвертий – у француза П’єра Гаслі («Ред Булл»).\nВідзначимо також повний провал «Феррарі». Німець Себастьян Феттель через проблеми з болідом не зумів проїхати на домашній трасі жодного кола і посів останнє 20-е місце. Також через проблеми з мотором не вийшов на третій сегмент кваліфікації Шарль Леклер з Монако і посів у підсумку десяте місце\nДодамо, що головна гонка Гран-прі Німеччини відбудеться завтра, 28 липня. Початок – о 16:10 за київським часом.


Про що мріє кожна мама? Ну звичайно, про те, щоб її дитина росла здоровою і якомога менше хворів. Однак від епідемії грипу або ГРВІ важко вберегтися, особливо якщо дитина ходить в дитячий сад або школу. Чи можна якось полегшити перебіг хвороби, і прискорити одужання, а ще краще – як-то попередити захворювання? У продажу сьогодні є препарати з назвою Дитячий Антигриппин. Наскільки гарні вони для лікування насправді?\nПерш за все потрібно зрозуміти, що їх дія спрямована на перемогу над вірусними захворюваннями, відомими нам як грип, ГРЗ та ГРВІ. Чим відрізняються ці три захворювання? Гостра респіраторна інфекція – це загальна назва застуди. Якщо інфекція викликана вірусом, то і назва змінюється на гостру респіраторну вірусну інфекцію. Грип виділяють в самостійне захворювання, хоча по відношенню до нього можна використовувати і термін ГРВІ, і ГРЗ. Протікає грип важче і складніше, ніж звичайна ГРВІ, але особливу небезпеку представляють його ускладнення:\nТому важливо своєчасно відвідати лікаря – а краще викликати його додому, щоб упевнитися, що саме хворий ваша дитина. Незважаючи на існування таких препаратів, як Антигриппин дитячий, відгуки про який у батьків в основному позитивні, лікувати дитину потрібно комплексно, і під контролем педіатра.\nОсновна відмінність в протіканні грипу та інших респіраторних інфекцій можна помітити за рівнем температури тіла : на початку захворювання при ГРЗ і ГРВІ температура рідко піднімається вище 38 С, в той час як грип дає більш високу температуру. Інші відмінності цих захворювань: грип, як правило, супроводжується м'язовими і головними болями і специфічної ломота у всьому тілі, сухим кашлем і болем за грудиною. При звичайних респіраторних захворюваннях у дитини спочатку з'являються нежить і біль у горлі, а потім – кашель і температура.\nПерш за все, не дивуйтеся: під такою назвою випускаються відразу два препарати різних виробників, і склад у них різниться. Один препарат відноситься до гомеопатичних ліків – це антигриппин дитячий Агрі. Відповідно до інструкції, його не можна використовувати для дітей у віці до одного року.\nДля гомеопатичних засобів дуже важливий правильний прийом, і антигриппин дитячий Агрі не є винятком. Гранули кладуть під язик і тримають до повного розчинення в роті, а якщо дитина маленька – розчиняють в невеликій кількості води. Оптимальний час прийому – за 15 хвилин до їди або через годину після прийому їжі. Діти старше трьох років приймають 5 гранул тричі на добу при захворюванні або 5 гранул одноразово для профілактики. Для малюків у віці від року до трьох разова доза – 1 гранула на кожний рік життя.\nДругий препарат з аналогічною назвою – це шипучі таблетки і порошок фірми Natur Produkt. Тому, вибираючи антигриппин дитячий за відгуками, обов'язково уточніть, які саме ліки малося на увазі.\nДля зниження температури у дітей найбільш підходящим і ефективним засобом прийнято вважати парацетамол, і саме він входить до складу дитячого антигриппина, що випускається Natur Produkt . А ще – аскорбінова кислота і хлорфенаміну малеат. Таким чином, загальний вплив цих ліків засноване на зниженні температури, обезболивающем дії, зміцненні імунітету і протиалергічну дію. Приймається цей Антигриппин не більше 5 днів без консультації лікаря, таблетки розчиняються в склянці води. Дітям від 3 до 5 років дають полтаблетки двічі в день, від 5 до 10 років – цілу таблетку двічі на день, дітям старше 10 років – одну таблетку 2-3 рази на добу. А ось як профілактичний засіб, цей препарат не використовується.\nДитячий антигриппин – хороший засіб для полегшення стану дитини, але ще раз нагадуємо: не забудьте звернутися до лікаря! І обов'язково стежите за тим, щоб дитина пив досить багато рідини під час хвороби, щоб заповнити її втрату. Оптимальним варіантом буде мінеральна води, ягідні морси, трав'яні настої.


Адвокат розповів про стан здоров'я полонених в РФ українських моряків | Новинарня\nHome / Україна / Адвокат розповів про стан здоров’я полонених в РФ українських моряків\nАдвокат Микола Полозов розповів про стан здоров’я українських військовополонених моряків, яких затримали російські правоохоронці в Керченській протоці 25 листопада.\nПро це він сказав під час брифінгу, повідомляє “РБК-Україна“.\nЗа словами захисника, військовополонених моряків досі утримують у слідчому ізоляторі Лефортово.\n“У більшості з них стан здоров’я задовільний. Між святами в Росії провідали їх консули й адвокати. Звичайно, у нас досі викликає занепокоєння стан здоров’я поранених військовополонених: Андрія Ейдера, Андрія Артеменка і Василя Сороки.\nУ Василя Сороки зняли гіпс з руки, але функція руки так і не відновилася. В умовах слідчого ізолятора йому не забезпечують належної реабілітації. Крім того, ми наполягаємо, щоб у відношенні двох інших поранених військовополонених було проведено додаткове незалежне медичне обстеження, оскільки у них залишаються не витягнуті осколки в тілах“, – розповів Полозов.\nВін також зазначив, що українських медиків не допускають до військовополонених.\nЗ кінця квітня і до теперішнього часу відбувається ознайомлення військовополонених українських моряків в РФ та їхніх захисників із постановою про призначення комісійної ситуаційної експертизи. Адвокати заявляють заперечення на проведення даної експертизи.\nЩодо 20 українських військовополонених моряків в Росії була проведена комплексна комісійна амбулаторна психолого-судова психіатрична експертиза. У Міністерстві закордонних справ України психіатричні обстеження українських військовополонених моряків в РФ назвали порушеннями міжнародного права і порушенням прав людини.


Це шоу буде другим, яке розповідає про поліцію Ґотема.\nHBO Max зніме серіал про департамент поліції у Ґотемі, повідомляє Variety. Шоураенрами стануть Метт Рівз, який також виступив режисером майбутнього фільму про Бетмена з Робертом Паттінсоном у головній ролі, і сценарист Теренс Вінтер, відомий роботою над серіалами «Підпільна імперія» і «Клан Сопрано» та фільмом «Вовк з Волл-стріт».\nСеріал буде відбуватися у всесвіті, який Рівз створює для художнього фільму «Бетмен». Так режисер хоче запустити новий всесвіт Бетмена на декількох платформах.\n«Це дивовижна можливість не тільки розширити бачення всесвіту, який я створюю у фільмі, але і досліджувати його з тією глибиною і детальністю, яку може собі дозволити тільки довгий формат, — і працювати з неймовірно талановитим Теренсом Вінтером, який так проникливо і переконливо писав про світ злочинності і корупції, є абсолютною мрією», — сказав Рівз.\nЦе шоу буде другим, яке розповідає про поліцію Ґотема. Телеканал Fox транслював п’ять сезонів серіалу «Ґотем» з 2014 по 2019 рік. Шоу розповідало історію детектива Джеймса Гордона, який працює на відділок поліції міста Ґотем.


На Донбасі за день поранений один військовий, бойовики 14 разів обстріляли позиції ЗСУ | РБК-Україна\nПонеділок 13 серпня 2018 18:40 Новость на русском\nНа Донбасі за добу, 13 серпня, бойовики 14 разів обстріляли позиції Збройних сил України (ЗСУ), в результаті бойових дій один український військовий отримав поранення. Про це повідомляє прес-центр операції Об'єднаних сил.\n"Протягом поточної доби, від 7 до 18 години російські окупаційні війська 14 разів порушили режим припинення вогню, у тому числі 5 разів із важкого озброєння", - йдеться в повідомленні.\nЗокрема, бойовики відкривали прицільний вогонь із гранатометів, великокаліберних кулеметів і стрілецької зброї по позиціях Об'єднаних сил в районах населених пунктів Кримське, Новотошковське, Троїцьке, Новозвановка, Новолуганське, Новотроїцьке, Богданівка, Гнутово і Лебединське.\nТакож ворог обстріляв захисників Новотошковського із артилерійських систем калібром 122 мм, Троїцького та Новозвановки із мінометів калібром 82 мм, а позиції біля Богданівки - із мінометів калібром 120 мм. Також на окремих напрямках противник застосовував озброєння БМП і протитанкові ракетні комплекси.\nПовідомляється, що в ході бойових дій один військовослужбовець отримав поранення. Ситуація в районі проведення операції залишається контрольованою.\nНагадаємо, 12 серпня в зоні бойових дій на Донбасі поранення отримали троє військових.\nНовини ООС Новини України Надзвичайні події Збройні сили УкраїниДонбас


Ми такі не перші. Дві підліткові книжки про епідемії минулого – Vaenn's Bookblog\nХоча йдеться про далекі часи, окремі моменти оповіді й повороти сюжету живо відгукуються й по сьогодні (особливо сьогодні!). Починаючи від того, як люди до останнього відмовляються вірити в серйозність небезпеки й завершуючи характерними проявами масової паніки. Що першим ділом роблять добрі філадельфійці, коли розуміють, що справи кепські? Йдуть бити приїжджих, бо кого ж іще! Та й загалом картина дуже впізнавана: нормальних ліків нема (NB: специфічного лікування від вірусу жовтої лихоманки не існує досі); наскільки допомагає симптоматичне лікування – то лише Пан Біг його зна, ну і персональний імунітет, само собою; школи думки пруть одна проти одної (це як у нас зараз із антибіотиками, тільки надмірним кровопусканням – при геморагічній лихоманці, ага – людину вморити можна швидше); карантини працюють рівно настільки, наскільки їх дотримуються, соціальне дистанціювання рулить, коли соціум до цього готовий, а найбажаніший подарунок долі – імунітет.\nУ цілому ж “Лихоманка-1793” – книжка дуже пізнавальна, по-своєму яскрава і трохи дивна. З одного боку, вона настільки гостросюжетна, наскільки це можна взагалі організувати – щоб дітей пригодами героїні зацікавити, і “роялів у кущах” тут чимало. З іншого – сам сюжет доволі суворий. Теоретично, з цього роману можна зробити терапевтичне читання для сучасних підлітків: як поводитися, коли світ валиться тобі на голову, як зжитися зі смертю близьких, на що сподіватися і де взагалі шукати ресурси для надії, чим можна допомогти собі й іншим, і чи треба допомагати тим іншим, коли хочеться тільки сховатися якнайдалі, заплющити очі, заснути й прокинутися, коли це жахіття минеться – всі ці мотиви проговорені доста ретельно й цілковито позачасово. Було б круто, якби хтось книжку українською видав, тим більше, що на випадок браку контексту (все ж таки ця епідемія – в США дуже відомий історичний факт, а в нас – не аж так) наприкінці є довідковий додаток, де пояснюється все: хто з героїв – історичні персони, як тоді працювали громадські служби, яким був рівень розвитку медицини, навіть про культуру кав’ярень розказують – просто, але цікаво.\nЗІЗи та привиди\nВузька спеціалізація іншої американської письменниці, Кет Вінтерз – це історичні романи для підлітків з ноткою містики. Саме до них відноситься і In the Shadow of Blackbirds, історія 16-літньої Мері-Шеллі Блек, яку починає переслідувати привид коханого. Момент він для цього обрав дуже вдалий – смерть ширяє навкруги, бо це 1918 рік. Єп, у нас іспанка.\nВінтерз одним махом багатьох побивахом, у тому сенсі, що вона береться через одну героїню розповідати про низку соціальних проблем того історичного моменту. Раз! Мері-Шеллі терміново переїздить до тітки в Каліфорнію, бо її батька арештували. А батько в неї помірний германофіл (частина родини має австрійське, здається, коріння), пацифіст і категоричний противник участі США в Першій світовій війні. Два! Тітка Мері-Шеллі – шалена шанувальниця усього спіритичного, вона видивляється привидів, вірить усім шарла медіумам і вмовляє небогу позувати для знайомого, котрий прославився тим, що вміє фотографувати привидів. Три! І коли дівчину вмовляють-таки на фото, поруч з нею стоїть привид. Молодший брат фотографа, її друг дитинства та коханий, котрий поїхав на війну. Стоп, а він хіба загинув? Ну й чотири! – це іспанка. Масова захворюваність, масова істерія – все, як ми вже звикли, тільки на максималках.\nПерші сцени “Чорних птахів” читалися з дрижаками й сиротами, опис поїзді в транспорті – взагалі, як з нашої реальності: хтось кашляє навсібіч, хтось натягнув протигаз (ага, тогочасні маски – радикальніші з виду були), по всьому вагону тхне цибулею, бо його зна, що від тієї болячки допомагає, але ж точно не завадить… Та й далі в романі все більше й більше отаких спалахів до болю знайомих деталей. І це я влітку читала, зараз ми значно ближче до змальованих в романі реалій. Якщо відволіктися від теми привидів, Вінтерз розповідає про звичний світ, що раптом перетворився на непрогнозовано ворожий. Вірус грипу виділили вже пізніше, як лікувати хворобу на той момент не знали, в деяких лікарнях опускали руки й закривали очі тим, хто щойно в муках сконав, в інших – намагалися пустити в хід все, що тільки можна (і отак майже випадково знаходили зброю проти цитокінової бурі, що й вбивала багатьох молодих жертв), як поширюється хвороба – мали доволі загальне уявлення, тому вмикали все: від античумного режиму “Валить звідси, незнайомці” до споживання цибулі в промислових обсягах. Ну й кульмінація роману відбувається в момент, коли епідемія сягає піку: знайти місце в лікарні майже неможливо, лікарі давно запровадили той самий страшний тріаж, сам не подбаєш про себе і близьких – суспільство вже не допоможе. Воно захлинулося, воно зламалося, звичні соціальні механізми розлагодилися – і це по-справжньому страшно. Реально, “Чорні птахи” читаються як горор, і доволі соплива лінія з юнацьким коханням до привида до цього жодного стосунку не має. Ні, тут якраз про загальну катастрофу страшно читати, нехай навіть наближають до нас її через долі окремих персонажів.\nА взагалі, поки я читала книжку, мене постійно смикало між “Круто, якби видали” й “Та ну нафіг”. Хороше тут реалістичне зображення страшної епідемії і оте “Ми такі не перші, інші це вже переживали”, про котре мені від самого початку йшлося. Але є великий жирний мінус – уявлення про війну. От наче знала, як до Першої світової ставилися й ставляться в США. Наче читала тамтешнє “втрачене покоління”. А тільки оця доволі простенька підліткова книжечка переконливо жахнула по голові і показала, що для американців це й досі “Нікому непотрібна війна, на якій марно загинули наші найкращі хлопці”. І розповідає про це Вінтерз переконливо й небезпідставно, але все одно – читати таке, живучи у країні, що й нині воює, у країні, яка під час тієї таки Великої війни була розірвана навпіл – ну… Це складно. І розділяти палкий пацифізм і нарікання на долю головної героїні доволі непросто. Але, що є то є, тобто, чого нема. Оця тема – “Коханий пішов на війну й не повернувся” мені у сучасній українській літературі для підлітків ще не траплялася. Більшість згадок про втрати стосуються або абстрактних “наших воїнів”, або значущих дорослих. А це ж також частина реальності нинішніх підлітків, що можуть закохатися в друга дитинства, старшу сестру однокласника, прикольного молодого вчителя, котрі так і не повернуться з фронту. Сучасна українська підліткова проза тільки вчиться говорити про втрату. Та, схоже, по-хорошому їй це треба робити швидше. І, так, у тому числі через епідемію.\n← #TheDarkestReading2020. Тиждень III. Мисливець за головами, миша в космосі, відьми у замку\n#TheDarkestReading2020. Тиждень IV. Підохолола революція та ельфи по-українськи →\n2 thoughts on “Ми такі не перші. Дві підліткові книжки про епідемії минулого”\n08.12.2020 о 10:43\nДякую що написала про таке! Цікаво було би почитати. Сподіваюся що про сучасну пандемію хтось напише щось добре для дітей і підлітків\n08.12.2020 о 12:51\nКажуть, що оповідання по збірках вже пішли з’являтися. А чи хтось напише щось ширше – ну, хотілося б вірити, що не забаряться


Ведмежа за рік поважчало на 114 кілограмів | Новини на Gazeta.ua\nВедмежа за рік поважчало на 114 кілограмів\nВівторок, 11 грудня 2007 17:02\nТорік 5 грудня в Берлінському зоопарку вперше за 30 років народилося дитинча полярного ведмедя. Але мати не прийняла його. Маленького Кнута виховували працівники зоопарку. Нещодавно звірятко відсвяткувало перший день народження.\nБерлінський зоопарк завдяки улюбленцеві заробив понад мільйон євро. На день народження ведмедик отримав святковий подарунок. Фотографи з усього світу знімали, як Кнут їв пиріг із рису, овочів, фруктів та листя салату.\nПолярний ведмедик став світовою знаменитістю. Маркетологи зоопарку скористалися природженою фотогенічністю Кнута і розгорнули піар-компанію, що принесла зоопарку добрий прибуток.\nЛюди милуються кумедним ведмедиком і хочуть мати його зображення. На території зоопарку успішно продаються м"які іграшки та аксесуари із зображенням Кнута.\nПри народженні ведмежа важило 810 г. Нині воно поважчало до 115 кг.\nЗараз ви читаєте новину «Ведмежа за рік поважчало на 114 кілограмів». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nЗ'явилась версія аварії, в якій загинула актриса Поплавська Переглядів: 29409\nАктор "Дизель шоу" вперше прокоментував смертельну аварію автобуса 1 Переглядів: 24003\n1 Переглядів: 18977\n2 Переглядів: 72


У Volvo Truck прогнозують 10%-ий ріст ринку вантажівок у ЄС » Автомобильные новости\nVolvo, другий за величиною в світі виробник вантажних автомобілів, в травні 2010 року збільшив поставки на 44% на тлі подолання економічної рецесії.\nУ Європі поставки вантажівок Volvo, що випускає машини не тільки з власним брендом, а й під марками Renault, Mack, UD Trucks і Eicher, виросли на 25% в порівнянні з минулим роком. У Північній Америці зростання поставок склав 35%, повідомляє агентство Reuters. Проте самих значних результатів Volvo вдалося досягти в Азії і Південній Америці, де завдяки ефекту «низької бази» поставки шведських вантажівок зросли на 90% і 71% відповідно. За прогнозами Volvo, в нинішньому році європейський ринок вантажівок зросте на 10%. За даними Асоціації європейських автовиробників (АСЕА), в 2009 році продажі важких вантажних автомобілів (вантажопідйомністю від 16 тонн) склали 164645 машин - на 47,9% менше, ніж роком раніше. У Північній Америці Volvo очікує зростання на рівні 20-30%.\nТакі оптимістичні дані свідчать про закінчення кризи для виробників вантажних автомобілів. У той же час, в Україні поки немає радісних перспектив. За даними AUTO-Consulting ринок вантажівок за 5 місяців 2010 року скоротився на 40%. Трейдери очікують відновлення, але з останніх місяців тільки квітень був обнадійливим.


Священники тернопільської єпархії познайомили школярів зі Сходу України з православними святинями нашого краю. – Тернопільська єпархія\nГОЛОВНІ Священники тернопільської єпархії познайомили школярів зі Сходу України з православними святинями нашого краю.\nСвященники тернопільської єпархії познайомили школярів зі Сходу України з православними святинями нашого краю.\nhramsofiya2 •02.04.2018ГОЛОВНІ, Новини, Новини єпархії, Фото\nНапередодні свята Входу Господнього в Єрусалим на православній Кременеччині побували діти з прифронтової зони, що мешкають у селі Лиман Старобільського району Луганської області.\nПротягом п’яти днів, за Всеукраїнським проектом «Схід і Захід», вісімнадцять учнів з Луганщини разом зі своїми шкільними наставниками гостювали у Тернопільській області. Спеціалісти різних відділів Кременецької міської ради та закладів міста підготували цікаві заходи, майстер-класи, широку культурну програму, обмін знаннями та досвідом.\nА завдяки участі Тернопільської єпархії УПЦ дітям вдалося побачити відомі у всьому християнському світі православні святині нашого краю.\nСвященики завезли дітей до Свято-Успенської Почаївської Лаври, де для східняків влаштували екскурсію по обителі та пригостили. У Кременці гостей чекав ще один сюрприз – виступ місцевого кобзаря Василя Жданкіна. У місті їм показали величний православний собор, духовне училище. До змістовної та захоплюючої екскурсії були додані й пам’ятні подарунки.\nСвято-Успенська Почаївська Лавра, Тернопільська єпархія, УПЦ. Закладка.\nВ Кременецькій школі-інтернат пройшов круглий стіл на тему «Насильство в сім’ї».\nПредстоятель Руської Церкви прийняв настоятельку Успенського Пюхтицького ставропігійного монастиря 15.08.2018\nСвятіший Патріарх Кирил прийняв архієпископа Гаазького Єлисея та єпископа Наро-Фомінського Іоанна 15.08.2018\nІз запасників Державного історичного музею до Високо-Петровського ставропігійного монастиря буде принесено шанований список Толзької ікони Божої Матері 15.08.2018


Вчені встановили причину появи голоду - зарубіжні новини\nВчені встановили причину появи голоду\n13:43, 05 лютого 2014\nНа думку дослідників, зроблене ними відкриття допоможе внести значний внесок у вивчення основних біологічних законів\nГолод - це найважливіше відчуття, що необхідне для виживання будь-якого живого організму. Групою американських вчених в ході нового дослідження було зроблено відкриття, що дозволяє краще розібратися в механізмі виникнення голоду. У статті, опублікованій в науковому журналі Nature, викладено результати дослідження, яке дозволило встановити, звідки надходить сигнал, що сповіщає організм про необхідність поїсти.\nРаніше вченими було встановлено, що за відчуття голоду відповідає так званий агути-пов'язаний пептид (AgRP), який впливає на гіпоталамус. У момент штучної або природної стимуляції цієї ділянки мозку, з'являється потреба організму в калоріях, що може призвести до появи сильного почуття голоду і гострої необхідності в прийомі їжі. Але досі було незрозуміло, звідки агути-пов'язаному пептиду надходить сигнал про активацію. Нові дослідження фахівців, що проводили наукові експерименти на лабораторних мишах, показали, що ця речовина активується гормонами, що виробляються паравентрикулярним ядром гіпоталамуса. На думку дослідників, зроблене ними відкриття допоможе у вивченні головних біологічних законів.\nАпетит і почуття голоду часто стають предметом наукового аналізу. Так, дослідження, проведені канадцями допомогли встановити деякі гени, які можуть відповідати за ожиріння. Наприклад, встановлено, що ген KSR2 стримує метаболізм і підвищує апетит у людей. Разом з тим, з геном FTO пов'язують схильність до переїдання, а також потяг до жирної і солодкої їжі.


Як зміцнити зап'ястя\nКорисні поради » Краса і здоров'я » Як зміцнити зап'ястя\nВивих зап'ястя доставляє не тільки неприємні больові відчуття, але і призводить до обмеження певних рухів. Після подібних травм стають проблематичними елементарні дії. Але багато людей і без яких-небудь пошкоджень мають слабкі зап'ястя, так як протягом життя майже не навантажують їх фізичними вправами.\nЗаймаючись [b] зміцненням зап'ястя [/b] потрібно пам'ятати про те, що він є суглобом, а значить, накачати його не представляється можливим. Тому застосовувані в цьому випадку вправи повинні змушувати працювати всі навколишні його м'язи. Кисті рук виконують безліч різних рухів, із-за чого існує велика кількість тренувальних комплексів по їх зміцненню. Для більшої ефективності займатися необхідно щодня і застосовувати різні види вправ для того, щоб задіяти всі дрібні м'язи зап'ястя.\nДля того щоб зап'ястя набули чинності та стали гнучкими, добре практикувати стрибки на скакалці. Це вправа давно застосовують в обов'язковому порядку в тих видах спорту, в яких багато залежить від сили рук. Такими є теніс, волейбол, бадмінтон та інші. Здійснюйте стрибки в достатньо швидкому темпі, задійте не руки, а тільки кисті. Обертання слід виконувати як вперед, так і назад. Можете спробувати робити два оберти за стрибок.\nВізьміть щільний мотузку довжиною близько метра і закріпіть на ній будь-який вантаж. Прив'яжіть мотузку до грифу гантелі посередині. Візьміть гриф двома руками за кінці і витягніть руки вперед перед собою. Обертаючи гриф кистями, постарайтеся накрутити на нього мотузку з вантажем. Після того, як мотузка буде накручена, зворотними рухами її слід розкрутити.\nДля наступної вправи сядьте біля столу і покладіть на нього одну руку долонею вгору таким чином, щоб кисть звисала. Помістіть долоню гантель і опускайте її нижче краю столу. Під вагою гантелі долоня повинна трохи розкритися. Потім повільним рухом, по можливості високо, підніміть гантель. Вправу виконуйте лівою і правою рукою почергово, при положенні долоні вгору і вниз. Повинні бути задіяні м'язи зап'ястя, а також передпліччя.\nПри такому розташуванні руки на столі підніміть гриф гантелі вертикально. Він повинен розташовуватися в руці, як молоток. Плавно рухайте рукою всередину, а потім - назовні.\nДля [b] зміцнення зап'ястя [/b] можна використовувати млинець з обідком від штанги. У положенні стоячи, його необхідно взяти за обідок пальцями опущеної руки і утримувати якомога довше.\nПовністю розгорнуту газету покладіть на стіл. Сидячи за столом, помістіть долоню на середину газети. Діючи лише пальцями, зімніть весь аркуш у щільний клубок.\nЯк зміцнити зап'ястя відео\nЖести суддів у баскетболі: класифікація і опис\nВправи для рук з гантелями для жінок