Бібліотека-філія №8 с.Білий Камінь Золочівської РЦБС: Історія села Білий Камінь\nБібліотека-філія №8 с.Білий Камінь Золочівської РЦБС\nЛьвівська обл.,Золочіський р-н., с.Білий Камінь. Графік роботи:9.00-18.00. Обідня перерва -13-14- вівторок-п'ятниця. Неділя:12-20. Вихідні дні: субота, понеділок.\nІсторія села Білий Камінь\nВ актах з 1454 р. Білий Камінь згадується як село. Детальніша згадка про Білий Камінь відноситься до 1493 року. Ця дата зазначена в книзі Казимира Жмігродзкого „Повіт Золочев” 1927 р., повітового Товариства Туристичного в Золочеві (друкарня Й.Ландесберга в Золочеві ).\nЗа переказами місцевих жителів назва села Білий Камінь пов’язана з тим , що тут є багато білого каменю-опоки. В села є „двійник” тезко – село Білий Камінь у Чечельницькому районі Вінницької області. Більше тотожних назв на Україні не має.\nПершими жителями села були гончарі. Приблизно в 1600 р. графиня Тереза, дружина одного із великих землевласників Вишневецьких, частину із них\n( Беднарського, Сушанського, Вислинського, Митулинського, Лишньовського, Гарбузинського, Лабунського, Тарнавського, Гурського ) висилила в ліс, щоб не робили диму. Згодом на землях, куди вони були виселені, виникло село Гавареччина.( Записано в 1963р. від старожила Купінського Миколи). Білий Камінь з давен – давна був власністю родини Вишневецьких. В 1611 р. князь Юрій Вишневецький ( родом від Корибута, брата короля Польщі Ягайла ) разом з дружиною Теодорою Чапличівною на правому березі річки Західний Буг будує замок довжиною 58 м, шириною 54 м у формі чотирикутника з восьмигранними вежами по кутах. Про це свідчив напис на замку по-латині:\n„ Deo trino et uno Georgius Koributus dux in Wisniowiec castellanus chiovie usis cum clarissima uxore sna Theodora Czapliczownain Spanow areem muro extzvere curaverunt in haezlditaria cwitale caguominata Kamien Anno Solutis MDCXI „\nУ замку було триста кімнат. Південно – західні крила використовувались як житлові приміщення. Доступ до замку берегли в давнині довкільні багнища й оборонні вали. При замку був парк із ставком площею 28 га, який по красоті займав друге місце у Європі після Стрийського парку. ( Із книги „Повіт Золочев” інженера Казиміра Жмігродзкі, видана в 1927 р. Пов. Товариства Туристичного в Золочеві. Друкарня Й. Ландесберга в Золочеві ). В кінці парку на сьогоднішній день зберігся старий льох із каміння ( за переказами це був початок підземного ходу до якого вели 23 сходини. Підземний хід з’єднував Білокамінський, Підгорецький і Олеський замки. В ньому могли вміститися три вершники на конях.) В Білий Камінь приїжджали відпочивати знатні люди Польщі, в тому числі і королі. У 1617 р. в селі перебував Польський король Владислав IV з цілим двором. Тут стояв з обозом з 8 по 12 серпня 1648р. король Ян Казимир, який ішов з Топорова на оборону Збаража і звідсіль розсилав універсали до довкільних сіл з осторогою, щоб люди не зголошувалися до війська Б.Хмельницького. Тоді він відзначив гетьманською булавою козацького старшину Забуського, що був прихильником короля. В тому ж самому часі розбито відділи татарів, які , знищивши довкільні села спробували здобути замок. У 1636- 1648 рр. мешкав у ньому сумної слави князь Ярема Вишневецький. В замку в сім’ї князя Яреми Вишневецького і дружини Грезельди ( з дому Замойських) народився син Михайло, що став королем Польщі (1669-1673рр.). Під час облоги в вересні 1648р. війська Б. Хмельницького під керівництвом І. Богуна частково знищили замок, але не здобули, бо мав сильні оборонні споруди. Але в наступному році таки здобули замок і знищили його жителів. У роках 1672-1675 замок часто здобували і нищили татари. У 1681 році, після грунтовного ремонту, замок мав характер твердині і залишився в доброму стані аж до 18 століття. Після Вишневецьких замок перейшов у власність Карла і Михайла Радивилів. Наприкінці 18 ст. в замку перебувала прекрасна жінка князя Радзивілла – Катерина з роду Живуських. Ця дама вела великосвітське і екстравагантне життя. Коли один із сусідів – шляхтичів на прізвище Чешейко почав їй цим докоряти, вона закликала зі Львова ката і веліла стяти голову небажаному сусідові в замковому підземеллі. Звістка про цей трагічний випадок облетіла цілу Європу, тим паче, що замок був досить відомий у зв’язку з роспусним життям графині Катерини. Доречі, за цей злочин її навіть не покарали. Іншим разом графиня зачинила ще одного надокучливого сусіда у велику клітку в своїй спальні, де приймала коханців, одним з яких мав бути сам король. Після смерті останньої власниці з роду Радивилів – Терези, замок купив Фелікс Богуш, який занедбав замок до тої міри, що він із збігом часу перетворився на руїну. Наприкінці 19 ст. почали його розбирати аж до фундаментів. Будівельний матеріал використали на побудову господарських будинків. З первісного замку збереглася одна башта і в’їздова брама.\nНеподалік замку в 1613 р. володарем місцевих дібр Григорієм Вишневецьким будується костел Успіння Пресвятої Богородиці і засновується латинська парафія, з метою утвердження католицизму і польської експансії на прилеглих українських землях. Згодом у цих місцях з’являється відомий український магнат Ієремія Вишневецький – постать досить відома з історії. Разом із своєю дружиною Гризельдою Констанцією Замойською він збільшив парохію і дав гроші на упорядкування споруди . Парохія була великою адже до неї належало ще шість сіл: Белзець, Черемошня, Почапи, Ушня і Жуличі. Магнати Вишневецькі були ворогами українського народу, всіляко підтримували польських загарбників. У 1667р. на Золочівську околицю налетів „ турецький смерч”. В 1672 та 1675роках турецькі паші двічі захоплювали Білий Камінь. Після цих „візитів” костел був дуже зруйнований. Про це свідчать роботи польських дослідників А.Чоловського та Б.Сокальського. В 1700 р. він перебудовується, а у 1737 р. реконструюється в стилі бароко і набуває сучасного вигляду. Наступна перебудова і розширення храму припадає на 1766 рік. В середині 18ст. костел оточують мурованою стіною з виїздною брамою та двома дзвінницями. Настінні розписи в інтер’єрі виконано в 1910 році. Після реставрації 1977 – 1982 рр. храм планували перетворити на філіал Львівської картинної галереї. З 1983 по 1991 тут знаходився виставочний зал Львівської картинної галереї. Костел Успіння є цікавою пам’яткою, в якій гармонійно поєднались елементи архітектури бароко та ренесансу.На даний час костел потребує реставрації.\nПобудова замку у 1611 р. та костелу у 1613 р. сприяють тому, що село Білий Камінь у 1614 році переростає у містечко Білий Камінь, про що свідчить „ Акт розмежування новозаснованого міста Камінь ( Білий) з селами Черемошня й Ушня. ( Центральний державний історичний архів України у місті Львові – Фонд 10, опис 1, справа 1, сторінка 14).\nУ 1632 р. Білий Камінь одержав привілеї від Белзького воєводи Константина Вишневецького. За цими привілеями міщанам Білого Каменя дозволялось пасти худобу на вільних пасовищах і луках маєтків сіл Черемошня, Жуличі, Почапи. Дозволялось за згодом замку займатись дьогтярством, смолярством та восковарінням. Всі могли варити пиво по 5 злотих від шість півмірок. Дозволялось мати винниці , бровари, пиво та мед варити, горілку гнати. Довозити горілку або вино із інших міст заборонялось. Дозволялось мати пасіку. Від десяти пнів - одного треба було давати до двору. Заборонялось торгувати і шинкувати тим міщанам ( християнам чи євреям ), які не мали своїх будинків. Лани, якими жителі користувалися здавна і дальше залишалися в їх користуванні. Цехи залишалися вільними. Вони повинні були щорічно платити по 60 злотих на охорону замку. ( ЦДІА у Львові ).\nУ 1682 році Білому Каменю надано магдебурзьке право. У 1700 році привілеї надані містові Белзьким воєводою князем Константином Криштофом Вишневецьким, були підтверджені князем Корибутом Вишневецьким з дозволом вільно поселятися в місті.\nУ 18 столітті зростає роль торговельних містечок та їх околиць (Сасів, Білий Камінь, Соколівка). Вони лежали на великих тодішніх торгових воєнних шляхах: Львівському тракті – Соколівка, на Королівському шляху – Сасів.\nУ зв’язку із зростанням торгівлі у 1753 р. місту Білий Камінь тодішнього Бродівського округу було надано Магдебурзьке право князем Михайлом Казиміром Радзівілом ( ЦДІА у місті Львові Галицьке намісництво, фонд 146, опис 88, справа 188, сторінка 48 ).\nРосту Білого Каменя, як торговельного містечка сприяє виробництво тут хорошої шкіри та взуття з неї.\nУ 1785 році тодішнього Бродівського округу нараховувалось 259 будинків, в яких проживало 1593 жителі: 558 євреїв і 935 християн. ( Із звіту Бродівського округу ), (ЦДІА, фонд 146, опис 88, справа 188, сторінка 48 ).\nУ 1794 році у місті Білий Камінь на цей час уже Золочівського округу засновано тривіальну школу. (ЦДІА, фонд 146, опис 85, сторінка 119, ст.1 ).\nПісля смерті родини Радзівілів все майно з замком перейшло у приватні руки.\nУ кінці 18 століття Білим Каменем заволодів якийсь адвокат. Прізвище якого встановити не вдалося. Він „відзначився” тим, що замківські кімнати перетворив у склади цукру, а з каміння вибудував собі „ невеличкий дім „.\nУ 1833 році володарями замку та майна стають землевласники Малиші. Йосиф Малиш у 1838 р. влаштовує теоретичні та практичні курси з обсягу фабрикації цукру з цукрових буряків при цукроварні в Білому Камені.\nВ 1870 р. маєток переходить до родини Йосифа Шнайдера. Він був бездітний, тому ще за життя залишив заповіт передати землі на користь лікарні і гуртожитку дівчат – сиріт, якими займалися монахині. Все це було зроблено після його смерті у 1893 році.\nДо 1939 р. римо – католицькі Сестри Милосердя мали у дворі невеличку лічницю.\nУ 1890 р. Білий Камінь належав до Олеської судової округи .\nУ 1873 р. у Білому Камені відкрито народну школу, яка у 1874 р. була двокласною, а в 1904 р. реорганізована у чотирикласну.\nЗ 1897 по 1939 рр. в селі існувала читальня, яка входила до товариства\n„ Просвіта”. В 1897 р. її членами були: Микола Кипріань, Кирило Кузьма, Михайло Киндзельський, Микола Комаринський, Василь Карпів, Павло Кіжик, Павло Базарніцький, Гнат Конашевич, Микола Бойчук, Кирило Бокій, Андрій Конашевич та Роман Конашевич. У 1934-1935 рр. до „ Просвіти ” входили: Осип Головацький (57 р.), Данило Федорук (57 р.), Ярослав Гавришків (23 р.), Михайло Кузьма (32 р.), Луць Макаровський (56 Р.), Осип Комарянський ( 30 р.), Гриць Лех (51 р.), Іван Ничка ( 42 р.), Петро Вітковський ( 30 р.) .( ЦДІА у Львові, фонд 348, опис 1, сторінка 22 ).\nЯк місто Білий Камінь занепадає в кінці 19 століття.\nВ Білому Камені здавна була греко – католицька парафія. До 1900 р.? існувала дерев’яна церква Воздвиження Чесного Хреста з 17 століття (будував Герасевич Степан ). В 1900 р. збудована нова церква Святої Трійці у стилі характерному для початку минулого століття. За час існування церкви священниками були: Миколай Копач, Шуневич, Юліан Сенишин, Степан Горбовий. Сьогодні очолює парафію отець Остап Смук.\nНа початку 20 ст. жителі села в більшості займались сільським господарством. Безземельних господарств було 40, малоземельних – 53. Майже вся земля належала поміщикам та багатіям. Поміщик Шнайдер мав 2148 га землі, 1230 га лісу. Маєток був розташований в селах Бужок, Черемошня, Ушня, Жуличі, а фільварок у Білому Камені. Поміщик Вайгер мав 390 га землі у Білому Камені і стільки ж землі мали 435 господарств. Багатими у селі були Кузьма Антон, який мав 70 моргів землі та Федорський Михайло – 50 моргів. Багатії використовували найману працю. Понад 10 га землі і 5 га сінокосу належало церкві. Заробітки були низькі, можна було заробити в пана за день від 80 грн. до одного злотого. Часто заробленого в поміщиків не вистачало до нового врожаю. Вся робота виконувалась вручну. В більшості селян не було коней, а в частини було лише по одному коневі. Часто коні наймали в багачів, за що відробляли на їх землі. Врожаї збирали низькі по 6-7 ц з одного га. В селі часто були передновки.\n„Заробітки були такі низькі, що ледве вистачало на харчі. До покоїв пани не пускали, спали на кухні просто на підлозі. Було на фільварку і багато наймитів, які працювали вдома і в полі. За найменші провини пани карали і проганяли.”\n( Записано від Вислинської Є. жительки села Білий Камінь, яка була прачкою, а потім допомагала у фільварку).\nСеред жителів Білого Каменя та навколишніх сіл зростало невдоволення та протести проти польського та австро - угорського гніту. Як політично підозрілі були вислані у Таленгоф Устин Булка з Черемошні, Йосиф Юркевич з Підлисся, Стефан Граничка з Підлисся, Павло Клемовський з Білого Каменя.\nВлітку 1914 року вибухнула І світова війна, і саме тоді до Легіону УСС зголошувалися молоді юнаки села, серед них був і Володимир Свідерський (пізніше відомий лікар), який ще тоді не закінчив студіювати медицину у Відні. Спочатку він служив як санітарний медик , а згодом, як фронтовий старшина в ранзі хорунжого. Він брав участь в битві на Маківці, а під час боїв І куреня УСС під Болеховом він і його друг сотник Осип Букшований попали в російський полон. Це сталося 29 травня 1915 року. Їх перевезли до табору полонених у Ташкенті, звідки, після короткого побуту вони оба втекли й пішки дісталися до Персії, пройшовши безмежні степові й пустинні простори. Тут вони відбули кількатижневу кару у в’язниці, але згодом перебралися на територію Туреччини, де разом з курдами воювали на боці Центральних держав. Відділами курдів командували оба наші втікачі й опісля за геройство й хоробрість у багатьох боях вони були відзначені бойовими медалями – турецьким Півмісяцем та німецьким Золотим Хрестом.\nДо Коша УСС оба вернулися через Балкани й Мадярщину восени 1916 року. В 1917 – 1918 р.р. Володимир Свідерський опинився знову у Відні, де став членом підпільної організації українських старшин і там же він закінчив медичні студії, отримавши диплом лікаря 30 липня 1918 року. Тоді він вернувся до Галичини і служив як чотар – лікар у бригаді УСС аж до закінчення війни.\n1918 рік, листопад, до війська УГА в Золочеві зголосився старшина О. Юрке- вич з Білого Каменя.\n1918 – 1919 р.р. Золочівщина – в складі Української Народної Республіки. У 1920 році Галичина переходить під панування Польщі, яка адміністративно поділялась на воєводства, повіти і збірні громади. Білий Камінь входив до Золочівського повіту Тернопільського воєводства.\nІз спогадів жительки с. Білий Камінь Бойчук Ярослави: „За часів Польщі Білий Камінь мав вигляд містечка. Старі люди ще й до нині, йдучи в магазин або на пошту кажуть: „Йду до міста”. В центрі села було повно невеличких крамничок, де можна було купити товар на любий смак – від м’яса і різних продуктів до любої мануфактури і різноманітного сільськогосподарського реманенту. Був серед них магазин, який називався „Блаватний”, де продавалися тканини. Магазини в більшості належали євреям, але торгували і українці. Євреї мали свого рабина і свою божницю, яку свято шанували. Євреї тримали в селі також і свій банк, де в любий час можна було позичити гроші під проценти, але якщо людина могла щось заставити під ту суму позики (поле, господарку).\nНа околиці села була молочарня, де виготовляли масло і сир. Недалеко від неї була олійня. В центрі села була хата – читальня, де молодь збиралася на вечорниці, танці, де ставилися вистави. Над річкою була бойня, де селяни могли продавати свою худобу, а євреї купити до крамнички свіже м’ясо. Був свій мурований великий млин на краю села, де мололи муку люди з різних сіл. Недалеко від млина стояв великий гарний монастир, де утримували бідних дітей, що не мали батьків, або батьки не могли через бідність утримувати їх. Сестри – монашки годували, одягали і навчали їх і в школі, і в монастирі. Монашки тримали велику господарку для потреб монастиря, обробляли поле, а також і великий парк, що був на території теперішньої лікарні. Там був і сад, і грядки, і декоративні дерева. В монастирі був свій лікар. За селом був величезний прекрасний парк, який тягнувся далеко за село. На території парку стояв великий мурований підвал, від якого вів підземний хід до Підгірців. Під час війни хід був завалений. Направо від парку була гарна алея, оточена декоративними кущами, що вела до найбільшої окраси села – польського замку. Замок стояв на березі річки і належав польському магнату князю Вишневецькому. Замок був знищений десь ще за часів австрійської війни. Також на території села були свої гончарі, які виготовляли різний глиняний посуд, яким забезпечували потреби селян і возили на продаж.\nСтара лікарня, що зараз зруйнована, належала до монастиря. Її утримували сестри – милосердя, що жили при монастирі. Ще був в селі свій лікар – пан Володимир Свідерський, який міг лікувати всіх і від всіх хвороб. Він не зважав ні на погоду, ні на пору дня, ні на те – бідна людина , чи багата, а йшов і допомагав усім хворим. Було наше село багате і знамените. Мали люди роботу і хотіли працювати. Ті що не мали свого ремесла могли заробити в тих хто мав для цього можливість. В центрі села стояв і стоїть до нині польський костел, в якому грав орган.\nБули в селі свої шевці, кравці які ніколи не сиділи без роботи, бо до них ходили люди зі всіх сіл. Селом керував війт. Постерунок був на краю села, там жили жандарми. Була й своя тюрма, де тримали злодіїв чи інших порушників спокою”.\nТаким Білий Камінь був до 1939 року. Осередків КПЗ (У), комсомолу та інших революційних організацій не було. Настав вересень 1939 р. В Західну Україну вступили війська Червоної Армії. Здавалося, що споконвічна мрія про об’єднання України здійснилася, але почалися масові репресії, переслідування. У 1939-1941 роках Золочівщина, як і вся Західна Україна була під радянською окупацією.\nНа початку 1940 року створюється Білокамінська сільська рада з центром в селі\nБілий Камінь, яку очолив Григорій Карпович Лех, а в 1945 році у склад Білокамінської сільської ради увійшли села Бужок, Черемошня, Гавареччина.\n31 січня 1940 року у Білому Камені відбулися загальні сходи селян, присвячені підготовці до виборів у Верховну Раду СРСР та УРСР. На зборах не розглядалось питання про конфіскацію та націоналізацію майна, що належали поміщикам. В державну власність перейшли земля, млини, спиртзавод, цегольня, що раніше належали приватним власникам.\nЗ перших же днів свого існування у Білому Камені Радянська влада розпочала боротьбу з ліквідацією неписьменності і малописьменності. До 1939 року в селі була одна загальноосвітня семикласна школа, де навчало учнів 8 вчителів. Учнів було 400, осіб з вищою освітою було 5. Та, незважаючи, на це 75% дорослого населення було неграмотним та малограмотним. Охопити навчанням все доросле населення села не вдалося, хоч до цієї справи були залучені кращі люди села, сільська інтелегенція. Сільське населення почало отримувати газети, журнали, відкрилась бібліотека і клуб, росли перші кадри сільської інтелегенції, покращився добробут селян. Лікарень, дитячих садків і ясел до 1939 року не було. Жителі села їхали в лікарню до Золочева. У 1939 році у Білому Камені була відкрита лікарня на 25 ліжок, стало безплатним медичне обслуговування.\nУ березні 1940 року був створений колгосп ім. Сталіна, який об’єднав 31 господарство. Першим головою колгоспу став Базарницький Михайло Миколайович. Активними засновниками колгоспу були Зельманович Петро Семенович, Базарницький Іван Миколайович, Федик Йосиф, Базарницький Кирило, Гавришків Константин.\n22 червня 1941 року грянула війна, люди села з страхом спостерігали як рвались смертоносні снаряди. Молоді юнаки села були призвані до лав Радянської Армії. Село було окуповано німцями 2 липня 1941 року.\nЗгадує житель села Заремба Богдан: „Населення в глиб країни не евакуйовувалось. Фашисти, зайнявши село, чинили великі звірства. Від людей забирали все, що попадало під руки, били жорна, олійні. Знищили понад 1000 євреїв. Більше 100 жителів села насильно вивезли на каторжні роботи в Німеччину. В жителів села забрали більше 150 корів, біля 100 коней. Село було знищене авіабомбами, багато будинків спалено”.\nВ 1943 році через село проходив більшовицький партизанський загін С. Ковпака, а від так були завзяті бої більшовиків з німцями, внаслідок чого спалено село.\nПро запеклі бої на території Білого Каменя та навколишніх сіл свідчать спогади ветеранів. Згадує полтавський учасник бою: „На березі Бугу між Білим Каменем і Ушнею появилась маса гітлерівців. Вони перейшли річку вбрід і , як хмара саранчі, вкрили поле, рухаючись в напямку Жулич. На цій ділянці знаходилась батарея капітана Карова. Самоходки Карова вдарили по піхоті осколочними снарядами. Ворожі ряди порідшали. Повсюдно настигав ворогів вогонь наших самоходок, зенітних кулеметів, яким на цей раз довелось витратити весь боєзапас по наземних цілях. Бій тривав більше 5 годин. Все поле перед рубежем нашої оборони було покрито спаленими, підбитими ворожими танками. Мало вціліло самоходок і в дивізії майора Бориса Григоровича Паюка. Та бійці у важких умовах вийшли переможцями. Всі учасники цього бою нагороджені орденами і медалями. В сімейному альбомі Пантелеймона Гнатовича Бакланова зберігається багато фотографій фронтовиків-однополчан. На одній із фотографій екіпаж самоходки Михайла Бобошко. На зворотньому боці слова „Поглянь, мій фронтовий друже, на це фото і згадай 20 липня 1944 року, коли ми на Бузі біля Білого Каменя стримували натиск переважаючих сил ворога, боролись не шкодуючи своєї крові, стояли на смерть”. (Газета „Колгоспна правда” від 17 липня 1984 року).\nУ боротьбі проти німецьких загарбників у рядах Радянської Армії воювало 108 жителів Білокамінської сільської ради. (Додаток №1).\n23 липня 1944 року силами І Українського фронту під командуванням Маршала Радянського Союзу, двічі Героя Раданського Союзу І. С. Конєва село Білий Камінь було визволено від німецьких загарбників. 42 односельчан загинули на фронтах війни. (Додаток №2).\nМасові репресії, русифікація, геноцид і етноцид з боку радянських окупантів ненависть до фашистів сприяли створенню загонів УПА. Золочівщина належала до військової округи УПА ч.ІІ „Буг”.Командиром ВО УПА ч.ІІ був призначений пор. Василь Левкович („Вороний”). Формування УПА були утруднені браком недоступних лісових комплексів, а від 1944 р. постійною інфільтрацією червоних партизанів, які через терен округи переходили з Волині до Польщі. На початку 1945 року саме на Золочівщині перебував Головний військовий штаб УПА на чолі з генералом-хорунжим Тарасом Чупринкою (Романом Шухевичом). В 1944-1945 роках діяло угрупування УПА на чолі з „ Малиновим”, а з 1944 – 1951 рр. кущова боївка ОУН на чолі з кущовим провідником Лехом під кличкою „ Чорногора”. На околиці с. Гавареччина збереглася криївка.\nСпогади зв’язкової УПА Комарянської Ольги Йосипівни: „ В 1945 р. вступила в УПА (склала присягу). В цьому ж році на садибі Тхора Михайла було викопано криївку. Вона мала вигляд ями, розрахованої на трьох чоловік. Вхід в криївку був з порога. Щоб вхід був непомітним, його закладали коритом з землею. В цій криївці переховувалися три хлопці, псевдо яких було: „Кармелюк”, „ Оріх”, „Сірко”, а моє псевдо – „Калина”. Моїм завданням було доглядати і годувати цих юнаків. Цілий день хлопці перебувалися в криївці, а надвечір я забирала їх до хати, щоб нагодувати. Харчувалися в такий спосіб: один стояв на варті, а інші вечеряли.\nОдного разу я ішла до лісу і почула чийсь свист, а згодом – вистріли. У руках в мене був наган, яким могла зробити лише два вистріли, та їжа, яку несла хлопцям. Втікаючи від переслідувачів мене поранили в руку. Я наближалася до села Гавареччина і забігла до найближчої хати. Щоб мене не викрили зняла і кинула у піч свій одяг, зробила на плечах горб і стала біля печі перемішувати кип’ячу воду. Переслідувачі зайшли в хату, але мене не впізнали. В листопадевий вечір 1946 року криївку було викрито. Перед цим у мене було погане передчуття, і я просила хлопців покинути криївку. Мене заарештували в 1946 році. Я просила, щоб мене відпустили, бо була вагітна. На третій день народила дочку Наталю. У Криївці переховувався і мій чоловік. 15 лютого 1948 року його заарештували і відвезли в Лонску тюрму, де замордували. Мене засудили на 15 років ув’язнення, 5 років висилки і 5 років було позбавлено у правах.”\nПісля визволення села від фашистів у 1944-1946 рр. відбулося переселення жителів села Білий Камінь ( поляків ) в Польщу ( виїхало 280 чоловік – 68 господарств, а приїхало з Польщі 130 чоловік -31 господарство ).\nУ липні 1944 року було створено семирічну школу, яка існувала до 1951 року. У 1951р. семирічну школу реорганізовано у середню, яка існувала у до 1962 року. І з 1962 року по 1967 р. існувала восьмирічна школа, а з 1967 р. школа знову стала середньою. За час існування семирічки, школу закінчило 538 учнів, восьмирічки – 1249 учнів, середньої – 1139 випускників.\nУ 1950 р в селі відновлюється колгосп імені Сталіна. Головою колгоспу стає Степан Особа. В колгоспі було 300 га землі, 20 корів, 15 пар коней, 15 кінних плугів. В 1955 р. почалося укрупнення колгоспу. До колгоспу ім. Сталіна приєднався колгосп ім. 17 вересня (с. Розваж ), в 1954 р. – колгосп ім. Лесі Українки (с.Черемошня ), в 1955 р. – колгосп ім. Кірова ( с.Бужок ), в 1958 р. колгосп ім.Маленкова (до 1953 р. колгосп „Вільна Україна „ с. Підлисся). В 1959 році в колгоспі нараховувалось 3946 га землі, в тому числі 2014 га ріллі, 1215 га сінокосу, 2 га неужитків, решту – пасовища. До 1961 р. все укрупнене господарство носило назву колгосп ім. Сталіна, з 1961-1963 – „ Дружба”, з 1963 р. „ Серп і Молот”, а з 1991р.- „Надбужжя”.\nКолгосп „Серп і Молот” об’єднав 5 населених пунктів: с.Білий Камінь, с.Бужок, с.Черемошня, с.Підлисся, с.Розваж. В колгоспі числилось 845 колгоспних дворів, в яких проживало 2411 членів колгоспу, з них працездатних – 625 чоловік, непрацездатних- перестарілих-1581 чоловік. У 1978 р. в колгосп „Серп і Молот” ввійшло господарство колгоспу ім.Івана Франка. Загальна площа колгоспу становила 5558 га, сільськогосподарські угіддя 4688, в тому числі ріллі – 3115 га, сінокосу- 909 га, пасовищ – 664 га.\nЗа час свого існування колгосп „Серп і Молот”, за високі досягнення у розвитку сільського господарства, був нагороджений численними дипломами і грамотами, був одним із найкращих господарств району. Головою правління колгоспу з 1973 р. була Ложовська Зінаїда Яківна. 22 грудня 1977р. Указом Президії Верховної Ради СРСР за видатні заслуги їй було присвоєно звання Героя Соціалістичної Праці з врученням золотої медалі „Серп і Молот”. Орденами і медалями були нагороджені 63 члени колгоспу.\nУ 1979 р. почалась соціально-культурна забудова села. 29 серпня 1979 р. було здано в експлуатацію першу новобудову – школу на 600 посадочних місць з спортивним та актовим залами, плавбасейном, телецентром.\nУ 1982 р. споруджено чотириповерховий будинок для вчителів. У 1983 р. збудовано торговий комплекс „Білокамінний”, будинок культури, адміністративний будинок, будинок для спеціалістів сільського господарства.\n6 травня 1983 р. в центрі села відкрито пам’ятник загиблим у ІІ світовій війні.\nПроведено реконструкцію старої школи під дитячий садок, костелу під виставочний зал Львівської картинної галереї.\nУ 1986 р. здано в експлуатацію будинок побуту. Споруджено котеджі для працівників сільського господарства.\nЗ 1979 р. розпочалася газифікація сіл колгоспу, прокладено асфальтні дороги.\nВ 1989 р. побудована районна лікарня на 60 ліжок, які в 1996 р. присвоєно ім’я Володимира Свідерського.\nЗа роки керування колгоспом З.Я. Ложовською с.Білий Камінь розквітло\nСучасність села Білий Камінь\n24 серпня 1991 р. жителі села з великою радістю зустріли звістку про проголошення України незалежною державою.\n1998 р.- на базі асоціації колгоспу „Надбужжя” створено ТзОВ „Надбужжя”.\n1999 р.- головою ТзОВ „Надбужжя” обрано Кожушану Андрія Михайловича.\n2001 р.- голова ТзОВ „Надбужжя” – Пасельський Василь Васильович.\n2003 р. – голова ТзОВ – Кожушана А.М.\n2003 р. – колгоспники отримали земельні та майнові паї. Створюються фермерські господарства ( Дзядига Данія Іванівна, Пряхіна Софія Антонівна).\n2007 р. земельні паї селян взяли в оренду англічани, які будуть займатися вирощуванням ріпака, пшениці, ячменю.\nНа даний час на території Білокамінської сільської ради функціонують:\n· Білокамінське лісництво Золочівського ДЛГ – керівник Круть Р.Р.;\n· Аптека – Пліш Н.П.;\n· ДП „Білий Камінь” Сасівського СТ – Куйбіда І.В., Бужанське СТ Посполіта М.Є., ДП „Розваж” Сасівського СТ Тарануха Н.П.( торгівля продовольчими і промисловими товарами);\n· СПД Конашевич І.О.( бар);\n· СПД Дідула І.І., СПД Зайло М.С.,СПД Федьків І.Б., СПД Штохмал М.В.\n( стрічкопильна пилорама);\n· СПД Бойчук О.Я., СПД Лешньовська Л.Б., СПД Галабуда В.А.,СПД Чайковський Є.Р. ( ремонт автомобілів);\n· СПД Гавришків М.П. ( перукарня);\n· СПД Кметь А. ( торгівля промисловими товарами);\n· СПД Петришин Л.Ф., СПД Бородинська Г.І., СПД Сисун Б.Я., СПД Чорна М.Д., СПД Макогін Г.С., СПД Максимович О.М. (торговий кіоск );\n· ТзОВ „Сота” Лучечко В.І.( виготовлення ковбасних виробів);\n· СПД Макогін Я.Я. (млин);\n· СПД Редька А.С. (виготовлення меблів);\n· СПД Богачик О.Я. ( виготовлення та реалізація піноблоків);\n· СПД Свідерський Ю.С., СПД Полянська М.І. (вирощування та реалізація свиней).\nСучасне приміщення СЗШ І-ІІІ ст. побудоване в 1979 р.\nВ листопаді 1993 р. Білокамінська школа рішенням Ради Міністрів України перейменована і їй присвоєно ім’я М.Шашкевича.\nНа сьогодні в школі працює 34 вчителі, навчається 300 учнів.\nДиректор школи Конашевич В.Л..\nЗ часу свого заснування школа являється соціально-культурним центром села.\nШколі належить особливо велика роль у відродженні національних традицій, просвітницькій діяльності серед громадськості села, вивченні історії і природи рідного краю, його видатних людей, у вихованні загальнолюдських національних цінностей. При школі створено історико - краєзнавчий музей, працює туристсько-краєзнавчий, екологічний, ляльковий, хоровий, вокальний і інші гуртки, працює шкільне лісництво. Вже четвертий рік поспіль школа бере активну участь ( є господарем свята) у Міжнародній зустрічі навчальних закладів, яким присвоєно ім’я М.Шашкевича.\nШкола - центр духовності села. Велика роль школи у родинному вихованні. Співпрацює школа з фондом ім. В.Свідерського, школами, які носять ім’я М.Шашкевича, Білокамінським лісництвом, Білокамінською державною сортодослідницькою станцією, місцевими підприємствами.\nВ 2006 р. школа стала лауреатом Всеукраїнського конкурсу „Сто кращих шкіл України – 2006” у номінації „Школа – соціокультурний центр села”.\nВ червні 2006 р. школа нагороджена грамотою Головного управління освіти Львівської облдержадміністрації, Львіським обласним управлінням юстиції за кращу організацію правоосвітньої та правовиховнї роботи в загальноосвітньому навчальному закладі.\nВ січні 2007 р. переможець першого туру Всеукраїнського огляду-конкурсу на кращий стан фізичного виховання в навчальних закладах району серед сільських шкіл.\nДва роки поспіль серед сільських шкіл району школа займає перше місце за підсумками предметних районних олімпіад.\nЗа час існування школи її відвідали делегації з різних країн світу: США, Канади, Франції, Німеччини, Польщі, Японії... Гостями школи були відомі українські поети та письменники: О. Гончар, Д. Павличко, Р. Лубківський, І. Драч, В. Мартинов, П. Шкраб’юк. Після відвідин школи О. Гончарем у поета В. Мартинова народилися прекрасні поетичні рядки:\nА потім він скаже,\nЩо в Білому Камені вміють\nПлекати красу і нести у серця доброту.\nІ учням порадить в крилату повірити мрію,\nІ вірити в себе, коли обираєш мету.\nДевізом Білокамінської школи є відомі слова М.Шашкевича: „Разом к світлу, други жваві !”\nНа території села працює Народний дім „Просвіта”( директор Сернюк М.Г.), сільська бібліотека (завідуюча Тимечко Н.А.).\nВ листопаді 2004 р. жителі села беруть активну участь в акціях коаліції „Сила народу” ( мітинги в селі, в м. Золочеві, в м. Києві ) на підтримку кандидата в президенти В.Ющенка, за чесні і справедливі вибори.\nДіють осередки політичних партій і блоків : „Наша Україна”, „БЮТ”.\nПерспективи розвитку села\nВідродження сільського господарства ( створення фермерських господарств і умов для заохочення ведення підсобного господарства), покращення умов життя сільських жителів (ремонт доріг, вулиць, мостів, відновлення вуличного освітлення, реконструкція водогону, очисних споруд). Створення сприятливих умов для розвитку підприємницької діяльності.\nСтворення при сільській раді комунгоспу.\nРеставрація пам’ятки архітектури ХVII століття – костелу.\nВ майбутньому село має велику перспективу для розвитку „зеленого туризму”(мальовнича природа гір Свята, Підлисецька, Жулицька, Висока, Сторожиха, річки Західний Буг, архітектурні пам’ятки с.Білий Камінь, музей – садиба М.Шашкевича в Підлиссі, центр чорнодимленої кераміки в с.Гавареччина...)\nЗдоров"я-головна цінність у житті\nДивовижний світ казка


Народжений везунчиком - Галицький Кореспондент\nГоловна » Газета » Людина » Народжений везунчиком\nЦей чолов’яга був справжнім феноменом – йому все вдавалося з першого разу і завжди таланило. Його життя було динамічним і сповненим авантюризму. Аж поки в Україні не почалася війна.\nНа той час мешканцеві Бурштина Миколі Білоголовському було вже далеко за 50 років, він мав би бути вдома – допомагати дітям і бавити внуків. Принаймні саме цього від нього чекала родина. Але Микола вирішив інакше. «Хтось усе одно мусить іти туди. Нехай краще я, ніж молоді хлопці, які ще не встигли пожити», – говорив він.\n«Така дивна смерть… – опускає очі дружина Галина Білоголовська. – Микола ніколи не скаржився на серце, його артеріальний тиск був ідеальний. Я чомусь думаю, що там у нього трапився якийсь конфлікт із місцевими. Микола ніде нічого не боявся, всюди почувався, як удома. А на сході і поготів, бо вважав себе уродженцем того краю. Якось він розповідав, що місцеві до них дуже погано ставляться. Я не вірю у версію про серцевий напад. Не вірю, і все».\nУ серпні 2014 року Микола Білоголовський був мобілізований до лав Збройних сил України. Служив заступником командира батареї по роботі з особовим складом 90-го окремого аеромобільного батальйону 95-ї окремої аеромобільної бригади високомобільних десантних військ ЗСУ. З листопада 2014 року брав участь в антитерористичній операції на сході України.\n16 грудня 2014 року старший лейтенант Білоголовський помер від серцевого нападу поблизу міста Костянтинівка Донецької області. Кілька тижнів не дожив до свого 57-річчя.\nПохований на кладовищі у Бурштині. У загиблого залишилися дружина, двоє дорослих дітей, внучка, мама і брат.\nВсі казали, що везунчик\nСпершу його назвали Ігорем. Так захотіли батьки. Але у його вольового дідуся був свій план. Приблизно місяць хлопчика всі називали Ігорчиком. А тоді одного дня дід прийшов додому і гордо поклав на стіл свідоцтво про народження, заявивши, що тепер внук ніякий не Ігор, а Микола – на честь улюбленого свата.\nМикола мав грецьку кров. Народився біля Маріуполя в селищі Мангуш, яке засноване кримськими греками-переселенцями в 1780 році. Але ще в дитинстві перебрався з батьками до Бурштина.\nДружина Галина добре пам’ятає, як одного разу вони поїхали з малою донькою і чоловіком на його малу батьківщину до діда в гості. Хотіли показати правнучку. Дідусь був статний, гарно виглядав і часто полюбляв жартувати: «Что она лепечет, эта бэндерка малая?» Дівчинка розмовляла українською і тим дуже тішила прадідуся.\nМама бійця Людмила Білоголовська згадує, що син був золотою дитиною: «Що би я на кухні не робила – чи пельмені, чи пироги, Микола з братом завжди самі приходили і допомагали мені. То вони від батька навчилися».\nПісля школи Микола дуже хотів вивчитися на моряка. Щоліта сім’я їздила до дідуся у Маріуполь, так хлопчина полюбив море. Поступати поїхав аж до Санкт-Петербурга. Але на омріяну спеціальність так і не вступив – не пройшов за конкурсом. Виявилося, що він не заплатив комсомольський внесок, а ще приймальну комісію насторожило грецьке походження матері, та й минуле дідуся, якого свого часу радянська влада оголосила ворогом народу, бо допомагав воїнам УПА.\nТож хлопець вступив у Інститут залізничного транспорту. Вечорами підробляв міським прибиральником і з часом навіть отримав службову квартиру – всі казали, що везунчик.\nЧерез рік хлопця забрали до армії, служив у якійсь російській глушині. Там, кажуть, була жорстока дідівщина. Але Микола і з тим впорався. Якось бурштинець відмовився зробити те, що від нього вимагали. Його побили, зламали щелепу. Місяць пролежав у лазареті. На манну кашу вже дивитися не міг, адже давали тільки її. В останній день не витерпів і самотужки розкрутив усі дротики, якими була скріплена щелепа – на тому лікування скінчилося. «Хлопці, дайте м’яса!» – перше, що сказав Микола, коли повернувся в стрій. Більше його ніхто й пальцем не чіпав – бо нікого не здав, коли начальство шукало винних у його побитті.\nЗгодом Миколу почали агітувати залишитися в армії, робити там кар’єру. Тим паче на той час він уже дослужився до сержанта. Та й умів подобатися людям, знав, як до кожного знайти підхід, навіть до суворих військових. «А чом би й ні?» – подумав спритний хлопець і подав документи до військового училища. Однак якраз у цей час одружився з дівчиною з Молдови, і плани знову швидко змінилися.\nМолода сім’я приїхала до Бурштина, але прожили вони разом лише кілька років – не склалося. Микола пішов працювати токарем на Бурштинську ТЕС і одночасно вступив до ІФНТУНГ на енергетичний факультет.\nЦе було феноменально\nВін з самого малку був самостійним, завжди міг дати собі раду. Та найяскравіше проявлявся його авантюризм – охоче і не боячись брався за будь-яку нову справу. З цікавості.\nТаланту Миколі теж було не позичати. Він і малював, і вірші писав, і навіть умів гарно танцювати. На кожній забаві перший і останній танець мав бути лише з дружиною. «Йому дійсно все вдавалося, причому без зусиль, – усміхається Галина. – Легко приходило, але й легко зникало. Микола хоч і умів багато всього, однак так і не знайшов якусь свою основну пристрасть, те захоплення, в яке б по-справжньому заглибився. Така натура…»\nМикола просто знав – зможе все, за що б не взявся. Умів гідно викрутитися навіть із найскладнішої ситуації.\nДружина розповідає, що це була чудесна людина, ось тільки час від часу трохи зловживав алкоголем. «Кажу вам так, як є, цього факту нікуди вже не подіти, – продовжує Галина. – Іноді було справді забагато, і якось я його спробувала налякати цирозом. Микола одразу хутко побіг до лікарні перевіритися. Вернувся і каже: нема в мене, Галю, ніякого цирозу, і тиск у мене чудовий… Так, у нього було трохи самовпевненості, але дуже по-доброму».\nЗ Галиною він познайомилися на Бурштинській ТЕС. Обоє там працювали. Микола якраз розлучився з першою дружиною. Чоловік швидко просувався по кар’єрних сходинках – мав дуже гнучкий розум.\n«Пам’ятаю, як йому треба було їздити на сесії, – згадує дружина. – «Миколо, ти написав уже курсову? Через тиждень сесія!» – «Ай… Та ще встигну написати…» І таки встигав. Причому за кілька днів. Це було просто феноменально».\nВикладачі теж любили цього бурштинця. Бо з ним було цікаво сперечатися. Микола знав не лише теорію, але й не один рік здобував практичні знання. Все, про що розповідали на лекціях, чоловік знав із практики, наприклад, як застосовуються закони термодинаміки і теплотехніки.\nНаприкінці 1990-х на підприємстві почали затримувати зарплату, а в сім’ї вже було двоє дітей, мешкали в кімнатці в гуртожитку. Ледве виживали. Старша донька ось-ось мала вступати до вишу. Допомоги нізвідки було чекати, та й Микола ніколи би не попросив її, був надто самостійним і незалежним. Мама Галини лежала паралізована сама в хаті, тож треба було переїхати в село, аби підтримувати хвору.\nСловом, глава сім’ї зібрався та й поїхав на заробітки в Іспанію. Спершу всі гроші надсилав додому, навіть хотів, аби дружина з дітьми перебралися до нього. Але Галина не могла лишити хвору маму саму. З часом Микола надсилав усе менше грошей, бо постійно міняв роботу.\nУ 2007-му повернувся додому. Втомлений і виснажений. Перебивався підробітками. А тоді настав час оформляти пенсію.\nМикола все частіше залишався вдома бавити маленьку внучку Валентинку.\nВзагалі, обоє дітей – і син, і донька – дуже схожі саме на тата. Донька Людмила Вольман згадує, що могла говорити з батьком про все на світі, ділилася такими таємницями, які навіть мамі не казала. Кілька разів на місяць вони влаштовували вдома музичні вечори. У хаті був магнітофон і багато касет. Найбільше любили рок, особливо гурт «Парк Горького».\n«Я їду туди»\nКоли почався Майдан, він просто сказав удома: «Я їду туди». «Я не зупиняла його, – говорить дружина. – Сама б теж поїхала, але в хаті комусь треба було лишитися заробляти гроші, аби хоч мали що їсти».\nЗ Києва Микола привіз жінці презент, який знайшов у Межигір’ї. «Галю, ось тобі подарунок від Януковича», – сказав і протягнув пошарпану радянську товстезну книгу із рецептами. «Де ж ти її відкопав?» – «У кутку в одному з приміщень резиденції. Тепер ти готуватимеш те, що робили на кухні для Януковича». Обоє почали реготати.\nВлітку 2014-го тишком-нишком Микола почав їздити до Франківська, там пройшов комісію. Зібрався на війну. Першій розповів доньці. Люда почала плакати: «Для чого?» – «Донечко, я вже пожив. Я вже тебе виховав, видав заміж, внучку побавив…»\n«Миколо, ти розумієш, скільки тобі років? Куди ти зібрався у такому віці?» – не вгавала дружина. «Хтось усе одно мусить іти туди. Нехай краще я, ніж молоді хлопці, які ще не встигли пожити».\n«Я йому не перечила, – розповідає Галина. – Я теж розуміла, що настав такий час. Як треба буде, то всі туди підемо».\nІз зони АТО він телефонував дружині щодня увечері. Розмови були украй короткі: «Як діти? Як ти?..» Про себе – ні слова. «Тату, ну нащо ти заливаєш, що все добре? – одного разу не стрималася донька. – Там же війна…» – «А що тобі розказати? – після довгої паузи відповів батько. – Розказати, що коли я сплю, то мої шкарпетки замерзають просто на ногах?..»\nТого фатального дня Микола розповів по телефону, що з хлопцями у Костянтинівці вантажать провізію. І додав: «Якщо завтра не подзвоню, то не хвилюйся. Просто ми зараз дуже близько до ворога». Це була остання їхня розмова. Микола й справді вже більше ніколи не подзвонив.\nУранці Галину викликав до себе в кабінет головний інженер. Вона насторожилася, бо такого ще ніколи не було. Коли побачила військових, в серці сильно защеміло. Думала, що Микола поранений. «Ваш чоловік помер. Вчора. Серцевий напад», – почула вона.\nХовали Миколу на день святого Миколая. За кілька тижнів чоловік мав би святкувати свій день народження. Внучка Валентинка так довго готувалася до цього дня, адже вона обожнювала дідуся, стільки малюнків для нього намалювала, аби подарувати. Дівчинка знає, що дідусь помер на війні, і дуже гордиться цим, але іноді так наївно і по-дитячому питає: «Бабусю, а якби дідусь туди не пішов, він би був живий?»\nПісля похорону Людмила ще десь пів року не могла плакати. Жахлива емоційна травма наче заморозила все всередині. «Це була людина, котра навчила мене любити», – ледве вимовляє дівчина.\nМикола ще довго снився і дружині, і доньці. Завжди усміхнений, але постійно мовчав.


Фільм Тор 2: Царство темряви (2013) онлайн українською дивитися |\n» Тор 2: Царство темряви\nНазва: Тор 2: Царство темряви / Thor: The Dark World\nАктори: Кріс Гемсворт, Наталі Портман, Ентоні Гопкінс, Том Гіддлстон\nКороткий опис: Продовження фантастичного бойовика під назвою «Тор 2: Царство темряви». Події кінострічки відбуваються у кінематографічному всесвіті «Marvel», де правлять бал персонажі коміксів. Головним героєм фільму, як і його приквела, знятого двома роками раніше, є один з двох синів Одіна, правителя їхньої рідної планети Асґард.\nТору необхідно врятувати від загадкового ворога, який старше Всесвіту, заповітні Дев’ять світів. До того ж, занурити світ у темряву намагається раса темних ельфів на чолі з Малекітом. Головний герой наважується вирушити у вкрай небезпечну подорож. Йому доведеться поставити на кін найдорожче. Запрошуємо дивитися Тор 2: Царство темряви онлайн на сайті КіноНаХаті.\nПродовження популярної історії про сильного і хороброго напівбога на ім’я Тор. Локі, брат Тора був вигнаний за зраду. Але Локі – не єдиний ворог Тора. Цього разу громовержцю буде протистояти більш могутня сила, яка існувала ще за багато років до самого Всесвіту. Головний герой повинен врятувати Землю, Асґард і всі Дев’ять світів.\nКохана Тора, Джейн Фостер, ненароком опиняється у центрі цього протистояння. А врятувати кохану для нашого героя – це справа честі. Проте, самотужки Тору не подолати великого Малекіта. Чи допоможе йому брат Локі, чи знову встромить ножа у спину заради особистих амбіцій? Фільм Тор 2 онлайн українською дивитися на нашому інтернет-кінотеатрі.\nТор 2: Царство темряви онлайн українською\nWordPress: 20.91MB | MySQL:129 | 0.522sec


Рідківці (Новоселицький район)\nІсторичне минуле села Рідківці\nСело Рідківці (історична назва "Раранча") входить в територіальний устрій Новоселицького району та розташоване 28 км. від районного центру міста Новоселиця та 12 від обласного центру міста Чернівці Територіальна громада села нараховує 4100 жителів села, площа населеного пункту 1115 га, кількість дворів 1550.\nІсторична назва села мала свій початок це приблизно у 1730 ріці / ХУІІ вік/. І своє завершення, це 1946 рік, перейменовано в село Рідківці, ( дата заснування села суперечлива і потребує досліджень). Навколо історичної назви села є багато припущень, гіпотез та народних думок, які передаються з покоління в покоління. Є дві версії щодо походження історичної назви села "Раранча" одна із версій є більш історичною і знаходить історичне відображення походження назви села. Так є припущення, що син молдавського князя Штефана Великого, Петро Рараш після смерті свого батька у 1504 році прийнявши князівство по батьківській спадщині приблизно у 1506-1508 роках вів набіг на польські землі. Походи на польські землі проходили через князівство Галицьке. Так допускається, що на одній із табірних стоянок Петро Рараш залишив своїх ополченців в тилу для обладнання табору, щоб на зворотній дорозі була підготовлена належна стоянка для свого війська. Табір розбили в лісах, але з якихось причин князь не пройшов даною дорогою. Залишившись в таборах люди створили поселення. Так як вони були воїнами князя Петра Рараша, тому і назвали поселення на честь цього князя, згодом назва села видозмінювалася і перетворилася в назву "Раранча".\nДруга версія про походження історичної назви села "Раранча" із зібраної інформації на основі переказів старожилів села Рідківці має наступний вигляд, що першим поселенцем села був житель на прізвище Раран. Старожили навіть в даний час приблизно вказують місце його поселення. Через певний період в село, яке ще немало назви в‘їхав пан Каланча, який заснував добротний маєток і згодом забажав, щоб на честь нього було назване село. Оскільки решта поселенців були проти цього, а стояли на справедливості першого поселенця "Рарана" то допускається версія, що за основу взято при найменуванні села взято прізвище Раран, а з прізвища пана Каланча взяті останні дві букви "Ча" тому утворилася назва "Раранча".\nЧерез географічне розташування жителям села "Раранча" доля готувала їх участь у великих історичних подіях. Сьогодні ті великі події свідчить пам‘ятник братської могили, що стоїть при в‘їзді в село. Так на одній із плит, свідчить що тут поховані воїни 142 російської армії, які загинули в боях русько-турецької війни 1739 року. У 1739 році турки хотіли нанести сильний удар російській армії між населеними пунктами "Рогізна" та "Раранча", тому наше село і було в епіцентрі даних боїв. На другій плиті братської могили-пам‘ятника також викарбовано, що тут поховані воїни, які загинули у першій світовій війні 1914 року. Саме через територію села "Раранча" проходила лінія фронту першої світової війни. Свідченням цих подій сьогодні ще на полях села збереглися доти, рови, підземні ходи, які були використані як воєнні арсенали першої світової війни.\nНа території села "Раранча" 1903 по 1906 рік вчителювала Євгенія Ярошинська, яка в майбутньому стала відомою письменницею. Євгенія Ярошинська приятелювала з Ольгою Кобилянською нашою відомою письменницею. Ольга Кобилянська неодноразово відвідувала село "Раранча" гостюючи у Євгенії Ярошинської вивчаючи побут нашого села, взаємовідносини між сельчанами Ольга Кобилянська пише твір "Вовчиха" де героями даного твору є дійсні персонажі нашого села, тобто: це історичний твір на історичних реаліях із життя наших сельчан.\nЖителі села "Раранча" приймали активну участь у суспільно-політичному житті краю. Так 16 (29 грудня) 1905 року в селі «Раранча» відбулося народне віче. Про дану подію на сторінках газети "Руська Рада", яка була на той час додатком до газети "Буковина".\nНа сільському кладовищі є пам‘ятник польським легіонерам та австрійським воїнам, які брали участь на території села у бойових діях першої світової війни і загинули у її боях. У сільському парку стоїть пам‘ятник сельчанам, які не повернулися з фронту у II світовій війні, на плитах пам‘ятника викарбовано 264 прізвища тих сельчан, які не повернулися у рідні домівки з фронту.\nНа території Рідківської школи знаходиться дендропарк.\nТакож сельчани пройшли через роки колективізації, колгоспного виробництва та приймали активну участь у подіях щодо встановлення незалежності України\nНаселення (за останнім переписом): 4129 чол.\nВідстань до міста Чернівці: 15 км.\nПокриття мобільним телефонним зв’язком: МТС, Київстар.


Еко прибирання | Оптіма клінінг\nAuthorpurezza Published onАпрель 3, 2014 Categories Новини\n0 Всі ми прагнемо зробити наш будинок або квартиру чистою і затишною. При цьому , хочеться не нашкодити застосуванням миючих засобів домашнім і навколишньому середовищу , адже ні для кого не секрет , якої шкоди вони завдають. До складу « чудо- миючих » коштів входять дуже небезпечні миючі засоби , наприклад , формальдегід. Ми всі давно звикли до таких засобів , вони допомагають нам очистити підлогу , кахельні поверхні , труби , сантехніку та багато іншого. Але останнім часом ми все більше замислюємося про альтернативні методи збирання. Саме з цієї причини все більш популярним ставати так званий вид прибирання «еко — прибирання ». Еко — прибирання грунтується на застосуванні екологічно чистих , нешкідливих речовин. У домашніх умовах еко — прибирання може здійснюватися , наприклад , із застосуванням гірчиці для миття посуду , в тих же цілях і при пранні використовується сода. Для видалення нальоту на кахлі і металевих виробах , таких як кран , використовується оцет або лимон. Еко — прибирання має найголовніше перевага перед звичайним прибиранням : це відсутність у складі алергенів , що впливають на слизові оболонки дихальні шляхи , а також осідають на продуктах харчування. Звичайно , можна піти в супермаркет , накупити масу продуктів типу соди , лимона , солі оцту і т.п. і спробувати самому зробити процес «еко — прибирання » , але ви ризикуєте витратити масу часу і, можливо , не досягти бажаного результату , адже для послуги « еко — прибирання » нашою компанією застосовується високоякісне парове обладнання , яке коштує чималих грошей. Отже , еко — прибирання — це антибактеріальна , екологічна , що не аллергенная прибирання із застосуванням екологічно чистих засобів і сухого пара . Як правило , еко — прибирання показана людям , які страждають підвищеною чутливістю до побутової хімії . У тому числі , в цю категорію можна віднести людей , у яких проблеми з о здоров’ям , викликані шкірними , алергічними захворюваннями і захворюваннями слизової . Еко — прибирання нешкідлива для домашніх тварин , дітей та вагітних жінок. Для послуги « Еко — прибирання » наші фахівці застосовують спеціальне обладнання — парогенератор і воду. За допомогою такої техніки можна очистити , продезінфікувати і очистити поверхні від застарілих плям і забруднень. Така чистка здійснюється за допомогою пари, температура якого досягає 120 — 150 градусів. Еко — прибирання забезпечує очищення повітря , усунення неприємних запахів , зволоження , іонізацію , а також кондиціонування приміщення. Послуга « Еко-прибирання » ділиться на такі види:\n- Еко — чищення м’яких іграшок , опалювальних батарей;\n- Еко — чищення матраців , м’яких меблів , килимових покриттів\n- Парова чистка жалюзі ;\n- Еко — чищення скляних поверхонь і дзеркал;\n- Еко чищення твердих поверхонь меблів ;\nНерідко еко -прибирання рекомендується лікарями у весняно — осінній період загострення алергічних захворювань , перед поверненням матерів з новонародженими з пологового будинку , в зимовий період , коли обмежена можливість провітрювання приміщення , для людей , ведучих здоровий спосіб життя , а також в приміщеннях, де часто використовується кондиціонер . Як правило , час процесу еко — прибирання займає на 30 % , ніж звичайне прибирання . Еко- прибирання проводиться зазвичай в ранковий час , коли опору нашого організму до шкідливим мікроорганізмам більш високе. Наша клінінгова компанія готова в будь-який зручний для вас час і день тижня виконати послугу «еко — прибирання ». Наша компанія гарантує високу якість прибирання , а також її нешкідливе вплив на навколишнє середовище. Для цього достатньо звернутися до нас в офіс або зателефонувати.


Надрукувати фотокалендар плакат 2021 | MAPI7\nНадрукувати фотокалендар плакат 2021\nНадрукувати фотокалендар плакат 2021 на будь-який смак\nКалендар будь-якого формату і шаблону можна почати з будь-якого місяця і року, виділяти в ньому значущі дати і надрукувати українською, англійською та російською мовою.\nФото можна завантажити в редактор з комп'ютера і телефону. Після завантаження перетягни фото в шаблон вручну або застосуй авторозстановник.\nЗробіть самостійно свій власний календар на одне або кілька фото. Платити за роботу в редакторі не потрібно. Ви сплачуєте виключно за друк свого фотокалендаря плаката .\nПідберіть дизайн. Заходьте в безкоштовний редактор. Завантажуйте фото. В редакторі можете обробити будь-яке фото. Перетворюйте формати, застосовуйте пресети. Розставляйте і переміщуйте знімки в довільному порядку. Вигадуйте коментарі. Створюйте свій ексклюзивний фотокалендар плакат 2021 .\nНасичені і барвисті календарі припадуть до смаку дорослим і дітям. Глибокі відтінки - класне обрамлення для ваших крутих фотографій! Серед варіантів оформлення, ви однозначно знайдете свій варіант фотокалендаря плаката 2021 .\nБудь-який місяць - нова сторінка в житті та чергове фото на календарі. Дизайн виробу естетично поєднується з будь-якими зображеннями.\nПоділіться своїми фотками з сім'єю і друзями, а в кінці року можна обережно відрізати календарну сітку і у вас виявиться чудовий альбом на пам'ять! Це вже два в одному виходить! ))\nГлибокі кольори дизайну - приголомшливий привід для подарунка. Персональні фотографії на виробі підкреслюють турботу і участь.\n6 сторінок з'єднані під обкладинкою, на якій також можна розташувати встановити свої фотографії. Будь-яка сторінка - 2 місяці і дорогі люди.\nРозкрийте двері свого життя для приголомшливих малюнків, поєднуйте всілякі кольори і радійте суспільством один одного. Цінуйте спогади, пам'ятайте про завтрашній день.\nПрактичний атрибут для ділових людей. Зручний, комфортний і ергономічний. А разом з нашим дизайном і вашими фотками - близький серцю.\nБудь-який місяць - на індивідуальній сторінці. Зображення рідних і дорогих людей - завжди на увазі.\nБагатозадачний робочий інструмент завжди перед очима. Не захаращує стіл і несе на собі величезну кількість корисних речей. Діловий - з 6 сторінок , надрукованих з двох сторін.\nСтарші люди періодично засмучуються. Спонукати посміхнутися людину не в дусі - те ще завдання.\nНавіть самому діловій людині хочеться періодично з'єднати приємне з корисним. Завантажте в календар мальовничі пейзажі і, впиваючись видом, з задоволенням встановлюйте на ньому дату чергового дедлайну.\nПроцедура оплати займає 1-2 хвилини. Не потрібно розшукувати банкомат і нудитися в черзі. Перерахувати гроші за замовлення можна зі смартфона, не звертаючись в банк.\nНадрукувати фотокалендар плакат 2021 можна в кількості від 1 до 101 примірника.\nЗалиште відгук про фотопродукцію. Вкажіть, що сподобалося, а що засмутило. Інші клієнти Мапі7 поза всяким сумнівом візьмуть до уваги вашу думку про вироби.\nНам подобається вдячність. Однак для нас також дорога і ваша об'єктивна критика.\nОсобливе об'єктивне враження допоможе нам швидко реагувати на ваші побажання.\nКоли мова йде щодо ідеального подарунка, Mapi7 презентує відмінну ідею - надрукувати особистий фотокалендарь плакат 2021 . Ідеальний подарунок або красивий спосіб явити світові дорогі серцю знімки - все це причина надрукувати наш продукт.\nФотокалендар плакат 2021 - безсумнівно універсальний. Але ми зробили його ще і необхідним. Він допомагає мріяти на рік вперед. Причому вести відлік ви можете з якого-завгодно місяця. Хочете рахувати дні з 1 вересеня? Та не проблема! Задайте настройки в безкоштовному редакторі з будь-якого місяця .\nЗакругляйтеся передоручати знакові дати гаджетам і аксесуарам. Відзначайте свята рідних і друзів відразу в редакторі. Надрукований фотокалендарь плакат 2021 на кожен місяць не дозволить упустити жодну дату. Вони будуть завжди перед очима.\nЧому варто замовити надрукувати фотокалендар плакат 2021 ?\nХочете надрукувати фотокалендар плакат 2021 дешевше? Погоджуйтеся на розсилку і ловіть промокоди. Або додавайтеся до групі в інстаграм , приймайте участь в конкурсах і заробляйте сертифікат на друк виробу.\nЗамовляйте фотокалендар плакат 2021 і ловіть вигідні пропозиції від Mapi7.\nМи зібрали відповіді на найчастіші питання про фотокалендар плакат 2021. Якщо у вас є інше питання - задайте його нам.\nВизначтеся з шаблоном. Ознайомтесь з дизайнами і виберіть свій варіант. Переходьте в редактор. Завантажте знімки. Якщо хочете, додайте написи на знімках. Позначте значимі дати на календарній сітці. Збережіть макет. Перейдіть в кошик , щоб оформити замовлення.\nЧи готові замовити надрукувати фотокалендар плакат 2021 ?


50 відтінків "Молодості" | Новини на Gazeta.ua\n50 відтінків "Молодості"\n14 фільмів я подивилася за тиждень цієї 44-ї "Молодості", з них - 9 повнометражних\nУсі свої трофеї збирає у підвалі затятий мисливець із нового фільму Ульріха Зайдля. Свої трофеї вражень від переглянутих фільмів зібрала у цьому блозі\nОт почався день австрійським фільмом із садо-мазо, а закінчився французьким про любов. Австрійського режисера Ульріха Зайдля я люблю. Настільки люблю, щоб о десятій ранку в суботу сидіти у кінотеатрі і дивитися німецькою його новий фільм Im Keller. Про те, чим люди займаються у підвалах. Подобається, що кожний кадр вибудовує, як картину і плани, коли персонажі просто мовчки довго дивляться у камеру. Так, що встигаєш роздивитися кожну імпалу і лань, опудалами яких ярий мисливець оздобив підвал і його дружину, що не могла бути вбрана інакше, як у леопардове. Або портрет Гітлера, який іншому героєві подарували на весілля і тепер у тому завішаному свастиками підвалі бухає спрітц весь місцевий оркестр. Після кадрів, де жінка підвішувала коханого за геніталії до якоїсь пекельної машини, трохи навіть закривала рукою очі. І задумалася трохи, чи справді я люблю Зайдля. Але ввечері на солодкавому фільмі-відкриття Молодості "Три серця" із любовним трикутником, ще й між сестрами у виконанні К'яри Мастрояні і Шарлотти Гензбур, французькими пейзажами і мегазірковою мамою Катрін Деньов, яка пече тортики, подумала, що мені до душі ближче таки Зайдль. Бо тут знаєш все три кроки наперед, а зранку було хоч якось несподівано. І люди справжніші\nПодарований на весілля портрет Гітлера розчулює до сліз героя фільма Ульріха Зайдя "У підвалі"\nСьогодні я зайшла до кінозали якраз на сцені сексу між двома хлопцями із романтичними крупними планами. Ну шо ще можуть показувати пресі на прес-показі "Молодості". У програмі 45 українських фільмів, і їх у прес-показах чомусь немає. У залі ледь набралося десять журналістів, більшість до кінця не досиділи. Що нам писати читачам? Про проблеми шведських хлопчиків, які любять одне одного у стильних інтер'єрах, красиво і різноманітно кохаються, але один кидає іншого, мотивуючи рішення, що він не гей? І тут виходиш з кінозалу, а у холі рубає рідна попса: "Ето не круто, парни не плачут" – як два різних світи, бо у фільмі ж плакали. А я ще досі не знаю відповіді на запитання "Стоит ли дарить мужчинам цветы?" із сайту, на який зайшла у 11 класі за лінком "Ви не такі як всі?" Зовсім заплуталася, ще й час перевели\nЩо оголена рудоволоса німфа виявиться чоловіком, я зрозуміла ще побачивши її зі спини. Ну щастить мені цієї Молодості заходити до кінозали саме на такі кадри. Вперше день минув без фільмів зі сценами задоволення статевого потягу неприродними методами. Навіть навпаки – у першій картині природними, бо на природі, а у другій головна героїня – болгарська повія у Цюриху, яка чітко, хоч і з акцентом каже одній пані "Ми не працюємо з жінками". Та теж не сексу від дівчини хотіла, а просто поговорити. Пані цю звали Lena (не тільки росіяни мають таку версію мого імені) і вона була на восьмому місяці. Прекрасний час, щоб спалити чоловіка на користуванні послугами повій і поїхати виясняти, як це все відбувається і чим же це так приваблює мужчин. При тому всьому кіно називається Країна мрій і дія соціальної драми відбувається у різдвяному Цюриху. Німецькомовний фільм мені знову більше сподобався за франкомовний. У "Метаморфозах" Крістофа Оноре за Овідієм найбільше вразили кадри, де Орфей веде Еврідіку із пекла і цей підземний світ режисер передав через підводний. А так ні сучасна французька школярка Європа, яка замість алгебри втікає кохатися у кущах з Юпітером, ні решта олімпійців не зачепили. Навіщо переносити богів у сучасне місто, а потім все одно розгортати всю дію на природі на околицях\nУ фільмі Крістофа Оноре "Метаморфози" богиня Юнона постійно застає свого чоловіка Юпітера голим\nНайкрасивіший за картинкою фільм, побачений мною на "Молодості" – "Кукурудзяний острів" грузинського режисера Георгія Овашвілі. Щовесни, коли спадає вода на річці Енґурі, що тече з гір до моря, на ній виникають острівки із родючим від намулу ґрунтом. Місцеві мешканці вирощують там кукурудзу і так виживають. Ми бачимо сотворення світу – на човні крізь туман припливає чоловік. Цілує землю, зводить там дім, довить рибу, садить зерно і плекає перші паростки. Йому допомагає онука, зелені очі, мідні коси і сонячне від веснянок обличчя. На неї закоханими очима дивляться і грузинські, і абхазькі солдати, що пропливають на катерах і пострілюють – річка якраз на кордоні конфлікту. І під цими поглядами цибата руда дівчинка-підліток поступово починає усвідомлювати себе жінкою. А домучує її повний місяць, який змушує вночі виходити надвір, скидати сорочку і пірнати у воду. А потім на острові опиняється ранений грузинський прикордонник, і дід його виходжує. І за весь фільм ми чуємо лише кілька реплік, переважно абхазькою. Онука питає, чи цей острів – грузинська земля. Дід показує на гори – то їхня земля. А ця, Богова, що її створив. Він її і забере\nА щодо української конкурсної програми – як я зрозуміла, зараз модна така операторська робота, коли глядача закачує і майже нудить від настирливих невмотивовано запаморочливих обертів камери. Також це все треба знімати на найгіршу цифрову камеру. І історії конче мусять бути без сюжетів. А під документальним фільмом митці розуміють напівжурналістське розпитування героя – без стравної композиції кадру і внятних відповідей. Драматургія – це вчорашній день. Психологічна мотивація – позавчорашній. Родзинкою для мене було камео Асії Ахат у ролі мамочки, яка залишає сліпу (!) дочку на лавочці на Хрещатику на якогось чужого (!) дядю (у виконанні Гришковця) щоб забігти в магазин за продуктами – бо треба було якось організувати, щоб дядя цій дівчинці подарував синю птаху\nв тому, що у "Жовтні" згоріла прокатна копія "Німфоманки", є щось гоголівське. Який Геловін, у нас тут і без того повсюди чортівня. Тільки от до спалення кінотеатру в центрі столиці я ще вірила, що ми – не країна третього світу. Принаймні другого\nЇвга - кохана обох героїв фільма Вікторії Трофименко "Брати" - альбіноска, пряме сонячне проміння може їй легко зашкодити\n– Такі гарні очі з-за дверей визирають. Впустіть їх, може хоч на якісь лежачі місця, – сказав міністр культури перед показом фільму "Брати" на "Молодості". Але адміністраторки кінотеатру виявилися невблаганними. Повна зала. Якби я була кінокритиком, мусила би критикувати. А так – не зобов'язана. Тому скажу, що "Брати" – гарний фільм, з красивими зимовими Карпатами, всепоглинаючим людським гонором і егоїзмом головних героїв, які навіть у останні дні змагаються, хто з них помре пізніше. Така історія могла трапитися будь-де (і книжка за якою знято – шведський роман Торгні Ліндгрена "Джмелиний мед"), але укранське село – це саме те місце, бо де ще заведено труїти сусідських котів. Кілька років тому потрапила на представлення цього проекту, і режисерка тоді мріяла про Мамонова на головну роль. Як на мене, то добре, що ця мрія не здійснилася і вона таки знайшла фактурних українських акторів на роль братів-суперників, які все життя не могли поділити матір, іграшки, жінку, сина, кота і навіть смерть.\nДокументальні фільми про Майдан я намагаюся не дивитися. Бо одразу у сльози. Але від реальності не втечеш. На "Реальності" - документальному проекті із живим відео, яким закривали фестиваль - задихалася від емоцій. Знову перед очима промайнули кадри з Майдану - найжорсткіші, коли ранених носили і горів будинок Профспілок. А потім я йшла додому через Майдан - там уже з революції Гідності нічого й не лишилося, окрім банерів, що закривають згарище, любительських стендів Небесної сотні і кількох фрагментів без бруківки. Аж тут, біля Головпоштамту хтось грає на синьо-жовтому піаніно - я посміхнулася і спустилася до метро. Минаючи розкарячений манекен на вітрині невибагливого секс-шопа подумала, що слово "стояв" у фразі за що стояв Майдан, набуло нових відтінків значення. Після фільму і після всього стало дуже сумно це бачити. І я взагалі не проти секс-шопів, але ми ж прямували у Європу, а не у В'єтнам. Могли би хоч за дизайн подбати (як у Європі) чи за написи державною мовою


Купити квитки на автобус в Мангуш - ціни, розклад на Tickets.ua\nКвитки на автобус в Мангуш\nАвтобусні квитки до Мангуш\nЗа вікном 21 століття, більше немає потреби гаяти час у чергах автовокзалів та автостанціях. Купити квиток на автобус до Мангуш можна онлайн лише за декілька кліків. Сайт Tickets.ua має зручну систему пошуку, яка дозволяє знайти необхідні рейси, переглянути розклад маршруток та придбати автобусні квитки. Щоб ознайомитися зі всіма доступними пропозиціями, достатньо зазначити дату відправлення, кількість пасажирів та місце призначення. Оплата квитка здійснюється за допомогою банківських карт Visa/MasterCard.\nМаршрутка у Мангуш\nЩоб замовити недорогі автобусні квитки в Мангуш, варто переглянути розклад автобусів. Чим швидше ви почнете пошук, тим більшим буде вибір пропозицій від перевізників. Це можливість обрати та придбати найдешевші автобусні квитки з запропонованих. Для вашої зручності на сайті Tickets.ua система автоматично проставляє позначки «краща ціна» та «найшвидший». Щоб якомога краще спланувати поїздку, звертайте увагу на час і пункти відправлення та прибуття.\nЯк купити автобусні квитки у Мангуш онлайн?\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 1805709432


Ботова Світлана Андріївна - Учительский сайт\nБотова Світлана Андріївна вчитель математики\nКлассное руководство Математика Инфоурок / Сайты учителей / Ботова Світлана Андріївна\nЗ 1981 року працюю в школі вчителем математики. Люблю свою роботу за те, що результати своєї праці можна одразу прочитати в очах дітей, яким тільки що розповіла матеріал. Діти бувають різні. Девізом своєї роботи вибираю висловлення відомого педагога Януша Корчака про те, що не дітям потрібно підніматись до висот наших знань, а нам самим ще потрібно стати на ціпочки, щоб піднятись до їх висот. І ще я вважаю, що гарний вчитель повинен бути не добреньким, а добрим у повному розумінні цього слова. Нам треба готувати дітей до життя і радіти коли вони досягають більшого, ніж від них очікували. Проведення ЗНО при вступі в ВИШі я вважаю об’єктивною оцінкою отриманих базових знань у школі. На жаль ще багато батьків не розуміють своєї відповідальності при вихованні дітей і у всьому звинувачують тільки школу. Коли у нашому суспільстві незалежне тестування почнеться ще з початкової школи (як при відборі до ліцеїв) то і батьки раніш будуть задумуватись над тим, як їх дітям отримати освіту. Як вчитель мрію про розумних та кмітливих учнів.\nСтатьи 25.02.2016 Просмотров: 476\nКонспекты 24.02.2016 Просмотров: 360\nКонспекты 24.02.2016 Просмотров: 870\nДругие методич. материалы 24.02.2016 Просмотров: 184


ᐈ Торфобіогумусні таблетки Достоток купити в Агрофірмі Гермес\nДостаток (Гумітаб) – торфобіогумусні таблетки, призначені для вирощування розсади овочевих культур та квітів, а також підживлення картоплі, кущів, дерев. Не містять патогенної мікрофлори та насіння бур’янів.\nДостаток – натуральне екологічно чисте добриво на основі біогумусу.\nПризначене для вирощування розсади різних культур, для вирощування рослин та підживлення кореневої системи. Для сільськогосподарських (овочевих, плодових, ягідних тощо), декоративних, лісових культур. Забезпечує розвиток міцної кореневої системи рослин, не містить збудників захворювань. 100 % приживлюваність рослин при пересадці.\nдобре приживлення розсади;\nпокращення структури ґрунту;\nзменшення захворювань рослин;\nзменшення вмісту радіонуклідів.\nСпосіб застосування: пластикову або картонну ємність об’ємом 150-200 мл покласти 2-3 таблетки та додати 40-60 мл теплої води. Всмоктавши воду, таблетки збільшуються в об’ємі. У готову ґрунтомуміш висаджується насіння. За сприятливих погодних умов, розсада висаджуєтеся у відкритий ґрунт. Урожай збільшиться, якщо у посадкову лунку також додати 2-3 таблетки. Для кращого росту рослин треба застосувати рідкі добрива серії “Гумісол” для позакореневої обробки (обприскування).\nТермін зберігання: 5 років з дати випуску при температурі від 3 до 40 °C та вологості не більше 25 %.


За словами скандально відомого політика, "як тільки російські танки увійдуть до Харкова, відразу ж спалахне народне повстання".\nДепутат Державної думи РФ, лідер Ліберально-демократичної партії Володимир Жириновський в черговий раз закликав атакувати Україну. Свої заклики скандальний російський політик озвучив в ефірі на каналі "Соловйов LIVE", передають Патріоти України.\nЗа його словами, в Україні знаходиться "достатня кількість російських людей", які нібито чекають, коли Росія прийде їх "звільняти".\nЖириновський відзначає, що "як тільки російські танки увійдуть до Харкова, відразу ж спалахне народне повстання". "Нас там, на Україні, чекають і хочуть. Як тільки російські танки підуть з Бєлгорода на Харків, моментально буде повстання. Там повно росіян, вони чекають цього сигналу. Україну ми візьмемо запросто, можна нанести удар з півночі, з Білорусі", - заявив Жириновський.\nТакож він додав, що Захід аж ніяк не відреагує на гіпотетичне вторгнення РФ з Білорусі в Україну. У свою чергу, Соловйов зазначив, що в такому випадку може початися Третя світова війна, на що Жириновський відповів негативно. "На Заході нас страшно бояться. Там ніяк не відреагують, якщо ми окупуємо Україну, і нічого не робитимуть", - підкреслив лідер ЛДПР.


Чи пропустить принц Гаррі заходи пам'яті своєї матері принцеси Діани, які організує його брат\nПодейкують, британський принц Гаррі не приїде на батьківщину зі США, щоби взяти участь в урочистому заході, присвяченому його покійній матері, принцесі Діані. Подія, яку організовує принц Вільям, відбудеться вже в жовтні.\nЯк повідомляє US Magazine, на зібрання запрошені меценати, що фінансово долучилися до зведення пам'ятника леді Ді, її рідні та близькі друзі, зокрема співак Елтон Джон.\n"Принц Гаррі стосовно цього заходу спілкується з меценатами особисто", - зазначив інформатор видання.\nЧи вирішив не їхати сам принц, чи його не запросив старший брат, поки не повідомляється. Вочевидь, не чекають там із розкритими обіймами й на його дружину Меган Маркл, яка востаннє була в Лондоні аж півтора року тому.\n"Не певен, що Меган іще коли-небудь приїде до Британії. Вона (зараз) тут не популярна", - висловив свою думку королівський біограф Роберт Джонсон.\nСумнівається експерт і в тім, що герцог та герцогиня Сассекські візьмуть участь у святкуванні Платинового ювілею, 70-річчя правління Єлизавети ІІ наступного літа.\n"Гаррі, я впевнений, вважає, що буде там. Але варто пригадати, що через кілька місяців вийде його книга… Буде дуже незручний момент... Головним має бути не те, щаслива Меган чи ні, і не те, чи виглядає Гаррі не таким як його брат... Королева заслуговує на дещо більше, ніж оце", - підсумував біограф.\nНа думку журналіста та автора книги про Гаррі та Меган, Оміда Скобі, в стосунках рідних братів продовжує зберігатися дистанція.\n"Досі присутнє почуття гніву через те, як пара виконала свій відхід від життя членів королівської родини", - сказав він.\nНагадаємо, статую принцеси Діани в липні Вільям та Гаррі, попри всі незгоди, відкрили разом. Подейкують, старші члени королівської сім'ї вимагають від принців примиритися в інтересах монархії. Як відомо, Кейт Міддлтон та Меган Маркл буцімто вже встигли порозумітися та поновити спілкування.


ОБСЄ закликає негайно приступити до розмінування територій на Донбасі - ВГОЛОС\nСпецпредставник ОБСЄ в тристоронній контактній групі з врегулювання ситуації на сході України Мартін Сайдік у спільній заяві з главою Спеціальної моніторингової місії ОБСЄ в Україні послом Ертугрулом Апаканом закликали сторони конфлікту приступити до невідкладного та повного гуманітарного розмінування населених пунктів і пунктів пропуску.\nПро це пише видання «БЕЛТА» з посиланням на заяву Сайдіка.\n«Як відомо, 30 вересня під Горлівкою в результаті підриву на міні загинули троє дітей, одна дитина була поранена. Того ж дня ще один підліток отримав поранення внаслідок обстрілу в Старомихайлівці. Очевидно, що є необхідність вжити термінових заходів з гуманітарного розмінування. У зв’язку з цим ми з послом Ертугрулом Апаканом розробили спільну заяву. Ми серед іншого закликаємо сторони приступити до невідкладного та повного гуманітарного розмінування населених пунктів і пунктів пропуску», – сказав Сайдік.\nУ заяві висловлюється великий жаль щодо трагедії, яка трапилась із дітьми.\n«На жаль, занадто багато подібних випадків мало і має місце бути внаслідок триваючого між сторонами конфлікту, що супроводжується, зокрема, не вибірковим закладенням мін і аналогічних вибухових пристроїв уздовж лінії зіткнення. Така ситуація надалі неприпустима. Усі ділянки, на яких є міни та саморобні вибухові пристрої, що несуть загрозу для життя цивільного населення, особливо для дітей і підлітків, повинні бути невідкладно розміновані з гуманітарних міркувань», – йдеться в тексті спільної заяви.\nЗазначається, що, окрім заклику до розмінування, у заяві міститься вимога про сповіщення населення щодо зон ризику і про вже розміновані ділянки за допомогою адекватних засобів інформування.\nНагадаємо, 30 вересня у результаті вибуху загинули троє дітей в окупованій Горлівці, ще одна дитина потрапила до лікарні з пораненнями.\nТеги:Донбас, міни, ОБСЄ


Церемонія нагородження лауреатів щорічної премії відбулась у Каневі на Тарасовій горі в рамках Міжнародного економіко-гуманітарного форуму Ukrainian ID, повідомляє прес-служба форуму.\n“Нагородами відзначили Катерину Гандзюк, фундацію родини Богдана Гаврилишина та Іллю Бондаренка... Катерина Гандзюк була нагороджена (посмертно) за незламне прагнення до справедливості та громадянську гідність. Нагороду буде передано батькові – Віктору Гандзюку. Катерина захищала інтереси місцевої громади у Херсонській міській раді, а до того працювала в структурах ООН”, - йдеться у повідомленні.\nДетальніше в цій категорії: « Слухання з відсторонення голови Музиківської громади відклали На Херсонщині стартує бібліотечний проект «Книгомандри» »


Головна Новини Олевська міська рада Новий тротуар з бруківки по вулиці Володимирській\nПо вулиці Володимирській знову почали будівельні роботи. Найближчим часом бруківкою буде укладено частину тротуару по вул. Володимирській (до повороту на хлібзавод), а саме, зі сторони магазинів та установ.В ньому візьмуть фінансову участьустанови та організації. Це буде спільний проект з благоустрою.\nБудівельні роботи згідно робочого проекту «Капітальний ремонт тротуару по вул. Свято-Миколаївській (малі архітектурні форми благоустрою) в м.Олевськ Житомирської області» буде продовжено у 2017 році.


Врятувати життя дворічної Насті зможуть ізраїльські лікарі. Родині потрібна допомога : 14:06:2018 - vn.20minut.ua\nВрятувати життя дворічної Насті зможуть ізраїльські лікарі. Родині потрібна допомога\nДопоможемо врятувати життя дворічної Насті\nНасті Гондзель всього 2 роки і 8 місяців, а їй вже поставили діагноз відкрита артеріальна протока, кардіоміопатія та некомпактний міокард лівого шлуночка.\nПри такому діагнозі потрібна пересадка серця, проте у батьків з’явилась надія на безопераційне лікування.\nМама Марина тремтячим голосом розповіла нам про історію хвороби донечки. Почала з того, що Настя народилася раніше строку вагою 2,5 кг та зростом 49 см. І вже через 4 місяці після появи на світ потрапила в онкологічне відділення обласної дитячої лікарні м. Вінниця. Лікарі виявили гемангіоми (ред. доброякісна пухлина, за походженням пов'язана з вадами формування судинної системи)\nТоді в медичному призначенні був препарат «Анаприлін», проте до його застосування слід було зробити УЗД серця. Саме тоді Насті поставили діагноз відкрита артеріальна протока та мінімальний м’язовий дефект міжшлуночкової перегородки.\nДалі все за сценарієм – дали документи, аби родина поїхала до Центру кардіології у Київ, щоб підтвердити або спростувати діагноз. В результаті Настю поставили на облік і 2-3 рази на рік чекали її з мамою на плановому огляді. За словами мами Марини, все йшло на покращення, проте в один момент стан різко погіршився. Печінка, селезінка та серце почали збільшуватися.\nУкраїнські лікарі впевнені, що при кардіоміопатії допоможе тільки пересадка серця. Проте рідні знайшли альтернативний варіант в одній із ізраїльських клінік, яка лікує такі захворювання. Саме тут Настя в найближчий час пройде повторне обстеження, після якого закордонні лікарі зможуть призначити лікування.\n– Вона – живчик. Вона справжній борець. Настя не здається і вона обов’язково переможе цю хворобу, – говорить бабуся дівчинки Валентина.\nЩоб пройти попереднє обстеження батькам потрібно заплатити біля $10 тис. Скільки буде коштувати подальше лікування поки ніхто сказати не може.\nРодина Насті буде вдячна за будь-яку допомогу: фінансову, моральну, духовну.\nЗараз імунітет дівчинки різко падає і вона хворіє на стоматит та бронхіт. Мама Марина каже, що як мінімум двічі на місяць Настя потрапляє до лікарні або інтенсивно лікується вдома.\nКрім того, столичні лікарі виписали дівчинці підтримуючі препарати, аби її не розбив інсульт та не утворився тромб. Тричі на день дворічна Настя приймає пігулки від підвищеного тиску та для розрідження крові.\n– Ми 4-ті в Україні серед дітей, кому за останні три роки поставили такий діагноз. Врятувати вдалося лише одну дитину, – розказує мама Марина.\nЗ таким діагнозом діти не доживають до 18-ти років, тому рідні мають велику надію, що маленьку Настю вдасться вилікувати без операційних втручань. Ізраїльські лікарі вже чекають на дівчинку у клініці.\nРеквізити ПриватБанку 5168 7573 6116 1443 Гондзель Марина Анатоліївна\nНомер телефону мами Марини +38 096 571 45 08\nдонорство допоможіть людині\nЖінки чергують вдень, чоловіки – вночі. Печерський суд ухвалив віддати цукор з Кирнасівки На «Електричних системах», де директор мав півмільйона премії, відсторонили начальство «Криївка» у Вінниці: патріотична тематика відомої гри запрошує приєднуватись Мальовничі гори та екстрим. Перший український велофільм показали у Вінниці\nВечірній Квартал у Вінниці LADIES’ NIGHT. Всі зірки у одній виставі! 18+


Слово Боже: Коментар на читання з послання Св. Павла до Галатів (2, 15-21) в двадцять першу неділю після П'ятидесятниці\nУривок Гал 2, 15–21, котрий читаємо на Літургії в цю неділю, належить до 1-ї частини послання, – т. зв. Апології Павла (1–2 глави). Розповівши про своє покликання та відносини з іншими апостолами(1,1–2,14), Павло наголошує на опозиції між вірою, котру отримуємо через Месію, й дотриманням закону, як основою праведності (2, 15–16). Це не означає однак, що той хто вибирає віру, а не Закон – є грішником (2, 17–18), тому, що Павло та інші християни містично об'єднані з Месією та живуть через Нього (2, 19–21– тобто мають життя завдяки Христові, а не завдяки виконанню Закону). Інакше кажучи, Павло в цьому уривку підкреслює дуже важливий зв'язок: теперішнє життя християн дароване нам Богом через хрест Ісуса, а не завдяки нашому виконанню приписів Тори.[i]\nДобре відома одна історія про Маргарет Тетчер. Будучи на посаді прем'єр-міністра Великобританії, вона відвідала будинок перестарілих і зустрілася з його мешканцями – літніми людьми, які вже довгий час там жили. Одна старенька поводилася так, що відразу було видно: вона не зрозуміла, що тільки що потиснула руку знаменитому політику. «Ви знаєте, хто я?» – Запитала місіс Тетчер. «Ні, дорога, не знаю, – відповіла старенька, – але на вашому місці я запитала б у доглядальниці, вона напевно знає».\nЯк дивно це б не звучало, але іноді дуже важливо розібратися в тому, хто ви такий. Людям, котрі страждають від втрати пам'яті, це необхідно. Потребують такого усвідомлення й ті, хто пережив втрати іншого типу: наприклад, втратили батьківщину, сім'ю чи дім. Павло в цьому змістовному уривку говорить про подібні речі, – йдеться про втрату людиною свого минулого і здобутті цілком нового статусу.\nЦе має пряме відношення до суперечки зі заколотниками в Галатії. Тут йдеться не про якісь відхилення в трактуванні Євангелія, або ж про тонкощі юдейського Закону і навіть не про протилежні стилі місіонерської роботи. Питання полягає в тому, хто ти є в Христі. Тут – основа всього. Суперечка Павла з Петром в Антіохії відбулася через питання про християнське самовизначення. В його пристрасному зверненні до галатів йдеться саме про їх християнську ідентичність.\nІноді до насичених ідеями уривків праць Павла доцільніше підходити з кінця, оскільки він має звичку підсумовувати свої роздуми якоюсь однією натхненною формулою. В даному випадку нам слід звернути увагу на вірші 19б–20: «Я – розп'ятий з Христом. 20. Живу вже не я, а живе Христос у мені. А що живу тепер у тілі, то живу вірою в Божого Сина, який полюбив мене й видав себе за мене». Це ядро аргументації Павла. Потрібно залишити все, в тому числі і пам'ять про те, ким ти був раніше; треба прийняти свою нову ідентичність і навчитися жити у відповідності з нею.\nВирішення питання, котре було предметом суперечки між Павлом і Петром (чи можуть юдеохристияни та християни з язичників їсти за одним столом), залежить від відповіді на інше питання: хто є справжнім Божим Ізраїлем? Хто є справжнім народом Божим? Чи справді це всі, хто слідує за Месією? Або ж тільки юдеохристияни (включаючи прозелітів, тобто язичників, котрі навернулися до юдаїзму)? Чи християни з поміж язичників є громадянами другого сорту?\nПавло фокусує свою відповідь на найважливіших пунктах. Справжній Божий Ізраїль складається з однієї особи – Месії. Він – вірний. Він – справжній ізраїльтянин. На цьому заснована ідентифікація Божого народу.\nІ тепер виникає питання: хто належить Месії? У чому проявляється ця приналежність?\nУ відповідь на це Павло формулює один з своїх найвідоміших принципів віри, котрий залишається важким для менталітету сучасної західної людини. Ті котрі належать Месії – знаходяться в Месії. Тому те, що відноситься до Месії, відноситься і до них (що є правдою про Месію, є правдою і про них). Таке розуміння ґрунтується на уявленнях юдеїв про царя. Цар уособлює собою весь народ. (Давид, борючись з Голіатом, уособлював весь Ізраїль в боротьбі з філістимлянами.) Те, що відноситься до царя, відноситься до всього народу. В даному фрагменті Павло не говорить про це прямо; але саме це мається на увазі. Далі в тексті, Павло розгляне цю тему детальніше. Тут же ж його позиція цілком зрозуміла: ті, хто «у Христі», ті – є справжнім Божим народом, як язичники, так і юдеї.\nДля детальнішого роз'яснення він розповідає про себе, як про єврея, котрий став християнином. «Ми, юдеї, – каже Павло, – хоча й народилися в родині Завіту, так і не змогли стати справжнім Божим народом за допомогою засобів, котрі вирізняли наш народ серед інших, тобто за допомогою юдейського Закону. Якщо ми віримо, що Ісус – Месія (а без цього немає християнства), значить, ми віримо в те, що розіп'ятий Ісус – Месія. А якщо ми є в розп'ятому Ісусі, наша попередня ідентичність вже не є важливою. Треба про неї забути. Тепер нашу приналежність до Божого народу визначає не наявність Закону, або його докладні приписи, що відрізняють юдеїв від язичників. «Я помер для Закону, щоб жити для Бога. Ми повинні ще раз, з нуля усвідомити, хто ми такі».\nІ хто ж ми є тоді? Ми – народ Месії, котрий тепер живе Його життям. І оскільки головне в Ньому – Його випромінююча любов вірність, то головне в нас і, по суті, єдине, що ідентифікує нас – це наша вірність, так само сповнена любові, наша радісна відповідь віри Богові, котрий послав померти за нас свого Сина. Це – серцевина християнської самосвідомості.\nСлово, яке використовує Павло для визначення християнської особистості і приналежності до Божої сім'ї, зазвичай перекладається як праведність. Це слово може мати різне значення для різних людей. Для Павла, як ми побачимо в наступному розділі, воно пов'язане з обітницею Бога Авраамові, котра сповнилася в Месії. Саме Месія створив єдину всесвітню родину, знаком приналежності до котрої служить віра. Це слово також характеризує Божу родину загалом; воно говорить про членство в Завіті, яке Бог дарував всій своїй родині, всім віруючим в Євангеліє. Крім того, воно прославляє Боже спасенне правосуддя, котре обіймає і зцілює увесь зранений гріхом світ, й котре понині визволяє від погибелі усіх чоловіків, жінок та дітей, котрі повірили в Божу любов, яка була об'явлена в Ісусі. Ось що можна сказати про праведний чи оправданий народ.\nСенс того, про що Павло каже Петрові, зводиться до того, що навіть юдеохристияни втратили свою колишню ідентичність, визначену Законом, й отримали нову, визначену тільки Месією.\nЗвідси не випливає, каже він в віршах 17–18, що, втративши юдейську ідентичність, ми стали «грішниками», – оскільки так дивилися юдеї на язичників. Навпаки, якщо ви відновите стіну між язичниками та юдеями (як це зробив Петро), то все, що вам вдасться таким способом довести, це те, що ви – порушники Закону. Якщо Закон такий дійсно важливий, то будьте обережні: ви його переступники (порушники)!\nАле Закон більше не відіграє вирішальної ролі. «Бо коли законом оправдання (тобто участь в Завіті, праведність), то тоді Христос умер даремно». Розділяти в церкві столи – означає з презирством відкинути щедру любов Христа. Однією з відмінних ознак суспільного служіння Ісуса була спільність столу. Бог хотів, щоб ця ознака стала знаменням для народу Ісуса від того часу і до сьогодні.\n[i] L. T. Johnson & T. C. Penner, The writings of the New Testament : An interpretation (Rev. ed.). Minneapolis: Fortress Press, 1999, 334\n[ii] T. WRIGHT, Paul for Everyone: Galatians and Thessalonians (New Testament for Everyone) SPCK 2002 (Kindle Edition), 23–27\nОпубліковано о. Юрій Щурко о 15:27


Якщо вас турбує проблема того, як вибратипраска з парогенератором, то вам слід знати, що зробити це набагато складніше, ніж вибрати звичайний праска. До даної техніки пред'являються особливі вимоги. При цьому такі пристрої повинні виправдовувати свою вартість, так як вони обходяться досить дорого.\nЯкщо говорити про те, як вибрати праску зпарогенератором, слід зазначити, що особливу увагу потрібно звернути на гладящімі поверхню, тобто на його підошву. Вона повинна бути швидко і добре, що нагрівається, витримувати серйозні перепади температури, бути міцною, зносостійкою і легко очищатися. Крім того, на підошві не повинні утворюватися вм'ятини через контакт з такими елементами одягу, як блискавки і гудзики. Швидке нагрівання і таке ж швидке охолодження забезпечує підошва з алюмінієвим покриттям, проте не виключено, що на ній з'являться подряпини. Поверхня з нержавіючої сталі характеризується значними показниками міцності. Однак найкращим варіантом стане праска з основою підошви з алюмінієвого сплаву, поверх якого нанесено покриття з тефлону, кераміки або нержавіючої сталі.\nПродовжуючи розбиратися в тому, як вибрати праску зпарогенератором, варто відзначити, що рукоятка теж є досить важливим елементом. Вона повинна бути зручною, інакше прасування білизни стане справжньою каторгою. При виборі праски слід взятися за рукоятку, після чого провести уявний процес прасування. Якщо це для вас виявиться зручно, то все в порядку.\nЯкщо розглядати праска з парогенератором, купитиякий ви так хочете, то вам варто знати про певні особливості цього приладу. У ньому парогенератор не вбудований, як в звичайних побутових моделях, а винесений в спеціальну підставку, що дозволяє виробляти високоякісний сухий пар. Він не створює зайвого зволоження, дозволяючи швидко і добре прасувати поверхню тканини. Він абсолютно безпечний, тобто навіть при високій потужності не обпалює. Отже, якщо говорити про те, як вибрати праску з парогенератором, то варто звернути увагу саме на ці моменти. Якщо він вас обпікає або занадто сильно зволожує тканину, то це явно невідповідна модель.\nВарто врахувати ще один момент. Максимальна зручність вам подарує модель, яка працює на звичайній водопровідній воді. Якщо її не можна або небажано використовувати, то буде потрібно спеціальний фільтр, що купується окремо. Такий праска не варто вибирати, так як він може спричинити за собою додаткові витрати. Треба ствердити про наявність в обраної моделі режиму вертикального відпарювання. Краще, щоб він був, інакше ви будете позбавлені деяких важливих можливостей. Останнє, але не менш важливе, що вам варто врахувати, так це вага праски. Для цього його слід потримати деякий час в руках. Він повинен бути помірно важким, щоб їм можна було довго працювати. Зверніть також увагу на фірму-виробника.\nОтже, скориставшись усіма цими порадами, ви зможете вибрати кращий праска з парогенератором.\nОтпариватель або праска з парогенератором: що краще, характеристики та відгуки


Купити Клавиатура и мышка Defender Berkeley C-925 Wireless kit black (45925) | ціна в інтернет-магазині Bicom, Суми, Україна\n01. Принтери 011. БФП 02. Монітори 02. Сканери 021. Підставки для моніторів 033. Витратні матеріали 04. Все для ігор 06. Програмне забезпечення 17. Джерело безперебійного живлення 18. Стабілізатори Акустичні системи Батареї для ДБЖ Веб-камери Килимки для мишок Клавіатури Мікрофони Миші Навушники Фільтри живлення 220V Хаб USB\nКомплект (клавіатура, миша) Defender Berkeley C-925 Wireless kit black (45925)\nУ наявності в Сумах 587\nКод товару: 162499\nТип клавіш (клавіатура)\t: мембранный\nПідсвітка (клавіатура)\t: немає\n18 місяців без заміни батарей. Завдяки функції енергозбереження бездротовий набір пропрацює до 1,5 років на одному комплекті батарей (входять в комплектацію).\nРадіус дії - до 15 м від комп'ютера. Збільшений радіус бездротового зв'язку комплекту забезпечує більшу свободу дій.\nКлавіатура: 12 додаткових функцій, які активізуються кнопкою Fn ( "пошта", "інтернет", "Вибране", програвання / зупинка треку, попередній / наступний трек). Індикатор закінчення заряду батареї підкаже, коли слід замінити живлення клавіатури. Індикатори NumLock і CapsLock. Миша: кнопка зміни роздільної здатності дозволить змінювати швидкість курсора миші одним натисканням (800/1200/1600 dpi). Відсік для зберігання приймача дозволить брати мишу з собою в подорожі. Інтелектуальна система Energy Master. Миша автоматично вимикається при завершенні роботи ПК або витягу приймача. Програмне забезпечення Defender Quick Point дозволить запрограмувати більше кнопки миші під призначені для користувача завдання.\nБренд Defender був заснований в 1990 році. І свою історію розпочав з виробництва захисних екранів для моніторів, які в ті роки повсюдно використовувалися для зниження шкідливого впливу комп'ютерного випромінювання на користувачів. Звідси походить і назва бренду (Defender в перекладі з англійської мови означає «захисник»).


Ось людина, що Бог їй багатство дає, і маєтки та славу, і недостатку ні в чому, чого зажадає, не чує вона для своєї душі, але Бог не дав влади їй те споживати, бо чужа людина те поїсть: Це марнота й недуга тяжка!…\nЯкби сотню дітей наплодив чоловік, і прожив пречисленні літа, і дні віку його були довгі, але не наситилась добрим душа його, а до того не мав би й належного похорону, то кажу: недоноскові краще від нього!…\nані сонця не бачив він, ані пізнав: йому спокійніше від того!…\nКраще бачити очима, аніж мандрувати жаданнями, і також це марнота та ловлення вітру…\nБо хто знає, що добре людині в житті, за небагатьох днів марного життя її, які пробуває вона, немов тінь?\nТа й що хто розкаже людині, що буде під сонцем по ній?\nКраще добре ім́я від оливи хорошої, а день смерти людини від дня її вродження!\nКраще ходити до дому жалоби, ніж ходити до дому бенкету, бо то кінець кожній людині, і живий те до серця свого бере!\nКращий смуток від сміху, бо при обличчі сумнім добре серце!\nСерце мудрих у домі жалоби, а серце безглуздих у домі веселощів.\nКраще слухати докір розумного, аніж слухати пісні безумних,\nбо як тріскот тернини під горщиком, такий сміх нерозумного.\nТеж марнота й оце!…\nКоли мудрий кого утискає, то й сам нерозумним стає, а хабар губить серце.\nКінець діла ліпший від початку його;\nліпший терпеливий від чванькуватого!\nНе кажи: Що це сталось, що перші дні були кращі за ці?\nбо не з мудрости ти запитався про це.\nДобра мудрість з багатством, а прибуток для тих, хто ще сонечко бачить,\nбо в тіні мудрости як у тіні срібла, та користь пізнання у тому, що мудрість життя зберігає тому, хто має її.\nРозваж Божий учинок, бо хто може те випростати, що Він покривив?\nЗа доброго дня користай із добра, за злого ж розважуй: Одне й друге вчинив Бог на те, щоб людина нічого по собі не знайшла!\nВ днях марноти своєї я всього набачивсь: буває справедливий, що гине в своїй справедливості, буває й безбожний, що довго живе в своїм злі.\nНе будь справедливим занадто, і не роби себе мудрим над міру: пощо нищити маєш себе?\nНе будь несправедливим занадто, і немудрим не будь: пощо маєш померти в нечасі своїм?\nДобре, щоб ти ухопився за це, але й з того своєї руки не спускай, бо богобоязний втече від усього того.\nМудрість робить мудрого сильнішим за десятьох володарів, що в місті.\nНемає людини праведної на землі, що робила б добро й не грішила,\nтому не клади свого серця на всякі слова, що говорять, щоб не чути свого раба, коли він лихословить тебе,\nзнає бо серце твоє, що багато разів також ти лихословив на інших!\nУсе це я в мудрості випробував, і сказав: Стану мудрим!\nТа далека від мене вона!\nДалеке оте, що було, і глибоке, глибоке, хто знайде його?\nЗвернувся я серцем своїм, щоб пізнати й розвідати, та шукати премудрість і розум, та щоб пізнати, що безбожність глупота, а нерозум безумство!\nІ знайшов я річ гіршу від смерти то жінку, бо пастка вона, її ж серце тенета, а руки її то кайдани!…\nХто добрий у Бога врятований буде від неї, а грішного схопить вона!\nПодивися, оце я знайшов, сказав Проповідник: рівняймо одне до одного, щоб знайти зрозуміння!\nЧого ще шукала душа моя, та не знайшла: я людину знайшов одну з тисячі, але жінки між ними всіма не знайшов!…\nКрім того, поглянь, що знайшов я: що праведною вчинив Бог людину, та вигадок усяких шукають вони!…


Ситуація в Афганістані - Меркель виступила за продовження переговорів з Талібаном » Слово і Діло\n25 серпня 2021, 18:42\nКанцлерка Німеччини Ангела Меркель заявила про те, що на тлі ситуації, котра склалася в Афганістані, не можна відмовлятися від переговорів із радикальним ісламістським рухом «Талібан».\nПро це вона повідомила під час свого виступу в бундестазі в середу, 25 серпня, пише DW.\n«Ми повинні мати на меті збереження якомога більше із тих змін, котрих нам вдалося досягти за минулі 20 років в Афганістані», - підкреслила Меркель.\nТакож Меркель вказала, що мова не може йти про будь-які безумовні угоди з талібами.\n«Нам зрозуміло, що це буде важко, але ми маємо спробувати це зробити», - зазначила очільниця німецького уряду.\nНагадаємо, «Талібан» офіційно оголосив Афганістан новим Ісламським Еміратом. Дата оголошення була вибрана не випадково - 19 серпня Афганістан відзначає День незалежності країни від Великої Британії.\n24 серпня «Талібан» розпочав формування політичної ради по управлінню Афганістаном. Вона буде складатися з дванадцяти осіб.\nАнгела Меркель Німеччина Афганістан Талібан\nСтартувала зустріч G7 з приводу ситуації в Афганістані 24 серпня 2021, 18:45\nДиректор ЦРУ таємно зустрівся з лідером талібів у Афганістані 24 серпня 2021, 17:07


18 тиждень вагітності - немає ворушіння » Діагноз\n18 тиждень вагітності - немає ворушіння\nКожна жінка, ледь дізнавшись, що чекає малюка, з нетерпінням починає чекати перших відчуттів - поштовхів плода. На даному терміні ембріон вже вважається плодом. При цьому дно матки вже практично досягла пупка, а тому животик майбутньої мами помітно збільшується. Цілком логічно, що саме зараз ті жінки, для яких вагітність є першою, хочуть відчути свого малюка, тоді як повторнородящі матусі можуть радіти цьому вже з 14-15 тижні. Якщо у вас 18 тиждень вагітності і немає ворушіння, то це може бути як нормою, так і патологією.\nТермін вагітності 18 тижнів і немає ворушінь - чи це нормально?\nНа черговому прийомі в жіночій консультації майбутні матусі часто задають питання лікаря: «Чому я не відчуваю ворушінь, адже вже 18 тиждень?» Досвідчений лікар обов'язково повинен провести огляд, щоб визначити, чи все в порядку з малюком.\nПотрібно відзначити, що якщо в 18 тижнів дитина не ворушиться, то при нормальних результати ультразвукового обстеження та огляду, немає приводу для хвилювання. Можливо, малюк ще занадто малий, щоб його руху віддавалися вібрацією всередині тіла матері. Як правило, через 10-14 днів плід обов'язково дає про себе знати, розвіюючи тим самим всі хвилювання молодої мами.\nКоли на 18 тижні вагітності не ворушиться плід, то це може бути обумовлено:\nнеточністю визначення дати зачаття (це може статися через недосвідченість доктора, або з причини тривалого або занадто короткого менструального циклу (більше 35 днів або не менше 21 дня, відповідно);\nнормальними особливостями розвитку плода;\nособливостями чутливості матері (наприклад, повні жінки трохи пізніше відчувають рухи малюка, а деякі матусі навіть плутають такі рухи і звичайну перистальтику кишечника).\nОтже, підстав для хвилювання, швидше за все, немає і бути не може. Потрібно просто набратися терпіння і більш уважно прислухатися до себе, спілкуватися з малюком. Пам'ятайте, що зараз він вже цілком схожий на немовля, тільки в багато разів менше. Довжина його тіла - близько 12-14 сантиметрів, а вага - приблизно 150 грам. Як тільки його м'язова система досить зміцніє і він зможе виконувати більш чи менш виразні руху, матуся обов'язково зможе відчути їх усередині себе, і з тих самих пір буде вивчати їх характер, особливості, намагаючись визначити за ним, як відчуває себе її крихітка, чи все у нього гаразд, він спить або не спить.\n36 тиждень вагітності - ворушіння плода Вагітність Життя до народження малюка Вагітність Перше ворушіння плоду в утробі матері Хвороби 16 тиждень вагітності Вагітність 17 тиждень вагітності Вагітність 19 тиждень вагітності Вагітність