Рекомендації для членів сімей учасників антитерористичної операції | Міністерство оборони України\nРекомендації для членів сімей учасників антитерористичної операції\nРекомендації для членів сімей\n(упорядковано управлінням по роботі з особовим складом\nна основі досвіду подолання посттравматичного синдрому, узагальненого В.Арабинським,\nта інтерв’ю з Френком П’юселіком «Про психологічну допомогу ветеранам війни»)\nСьогодні наша країна переживає найскладніший період за часів Незалежності.\nПодії в Луганській та Донецькій області, де в боях за віддають життя і стають інвалідами українські чоловіки, дружини залишаються вдовами, а діти — сиротами, стосуються кожного. Бойові дії колись закінчаться, і додому повернуться ті, кому судилося вижити, пройшовши через пекло бойових дій.\nАле в учасників бойових дій, в їх головах війна триватиме, можливо, все життя. Як допомогти створити якщо не мир, то хоча б стійке перемир’я цим людям, яким доля приготувала випробування війною?\nПропонуємо кілька рецептів подолання посттравматичного синдрому на основі досвіду Френка П’юселіка, доктора психології, який надавав психологічну допомогу військовослужбовцям ЗС США безпосередньо в районах бойових дій у В’єтнамі, а також досвіду українських психологів, які працюють в зоні АТО, з пораненими та ветеранами АТО, членами сімей військовослужбовців.\nЦі рекомендації адресовані дружинам, батькам, рідним і близьким українських героїв, які повернулися з виконання завдань в зоні АТО.\nВони не місять універсальних відповідей на всі проблеми багатогранного і складного життя. Проте, сподіваємось, що їх знання і застосування, виходячи із конкретних обставин, конкретних унікальних ситуацій, з якими Вам доведеться зіштовхнутися, допоможе Вам допомогти Герою війни повернутися до мирного життя.\n1. Що необхідно знати членам сім’ї військовослужбовця, щоб їхнє спільне життя з військовослужбовцем, ветераном могло б бути успішним?\nЯкщо людина відбуває до зони бойових дій на два — три дні, то у нього сила симптомів зміни особистості, або по-науковому — посттравматичний синдром (далі ПТСР), може не дійти до критичного рівня.\nЯкщо ж воїн перебуває в бою, в зоні бойових дій, хоча б місяць, то, для того щоб вижити, він формує автоматичне слідування певним психологічним правилам, які надалі переходять в умовні рефлекси, тобто автоматичні дії. Ці рефлекси залишаються в людині, що побувала в бойових умовах, якщо не назавжди, то на дуже довго. Ви маєте зрозуміли їх суть, з чим конкретно ви матимете справу, коли зіткнетеся з цими рефлексами у себе вдома. І зіткнувшись з цим, сформувати свою вірну поведінку. Від цього може залежати не тільки атмосфера в сім’ї, але її добробут, здоров’я ваше і ваших дітей, а можливо і життя.\nПоставтеся до цього дуже серйозно.\nУ США був випадок, коли морський піхотинець повернувся з війни в сім’ю, і вдома дивився телевізор. Його маленький син підійшов ззаду, щоб показати татові нову механічну іграшку. Хлопчик почав зводити у іграшки механізм. Реакція морського піхотинця на характерний звук механізму за його спиною, була автоматичною і миттєвою. В результаті — тато у в’язниці, а у сина роздроблені шийні хребці, від отриманої травми він помер.\nРекомендуємо вам уважно вивчити правила, які війна виробила у Вашому чоловіку, батьку або сині. А оскільки людина з рефлексами війни тепер живе з Вами в одному будинку, одній кімнаті, спить в одному ліжку, Ви повинні знати як правильно і безпечно для нього і для Вас поводитися в критичних ситуаціях.\nЕмоції в бою відволікають і займають секунди, які необхідні щоб укритися або атакувати, щоб вижити. Людина повинна загострити всі свої органи почуттів, але не повинна проявляти або загострювати свої емоції. Тобто розум, очі, слух, шкіра повинні працювати, а емоції — ні. Більшість людей, включають все на максимум, або відключають все повністю. А в бою доводитися робити цей дивний поділ: жодних емоцій при максимальній роботі всіх органів почуттів.\nЯкщо навкруги відбувається якийсь хаос або щось не зрозуміле — потрібно зупинитися, завмерти. Перестати рухатися і загострити сприйняття, аналіз обстановки. Якщо ти стоїш — слід сісти або впасти на землю, але часто досить просто зупинитися. Ти рухаєшся, і раптом щось відбувається не так, як завжди — зупинись, замри, вдивляйся, вслухайся, аналізуй! Не зупинишся, не завмреш — смерть.\nУ небезпечній ситуації немає часу на глибокий аналіз чи оцінку, життя врятує тільки миттєва реакція. Якщо воїн чує звук, який може становити загрозу — він реагує. Саме тому іноді діти, жінки, цивільні люди, які несподівано вийшли на військових, потрапляють під вогонь. Вогонь на ураження, на випередження по цілям, що рухаються в зоні бойових дій, часто рятує життя. Найменший рух там, де не повинно бути рухомих об’єктів — і туди зосереджується вогонь. У таких ситуаціях ніколи думати, воїн просто реагує, як його навчили. Забарився — смерть.\nНапевно, Ви знаєте зі ЗМІ чи Інтернету багато прикладів, коли до наших воїнів підходили цивільні мешканці, пропонували їжу, мед, зупинялися цивільні автомобілі, спілкувалися з військовими, а все завершувалося або отруєною їжею, або вибухівкою у пакунку допомоги, або вибухом замінованого автомобілю, або обстрілом наведеної артилерії. Тому, питання довіри на війні — відносне, і правило «не довіряти нікому» є життєво важливим. Не перевірив, довірився — смерть.\nДе б не знаходився воїн, він складає плани дій, атаки або відходу. Якщо звідси стрілятимуть — я піду туди, якщо звідти — піду сюди і т.п. Що утримає осколок, кулю, де можна сховатися, як можна подолати рів, завал? Постійне планування дій стає звичкою. І робить це воїн з однієї причини — бажання вижити. Зробив крок, відповідно, ти вже в іншій ситуації, і прораховуєш вже все знову. Наступний крок — і знову по-новому. По суті, все життя в зоні бойових дій спрямоване на постійне планування подій і реакції на них, готовності до дій у будь-якої ситуації. В голові завжди є план дій, у випадку, якщо щось піде не так. Не підготувався, не прорахував, застали зненацька — смерть.\nЄ ще одне правило, яке може здаватися таким, що суперечить попереднім правилам, але воно працює.\nЯкщо воїн не може довіряти перевіреним друзям, довіреним бойовим побратимам — він ризикує опинитися у постійні негативній психологічній обстановці або навіть загинути. Довірений — це не той, хто просто говорить, що все буде добре. Довірена людина — це той, хто разом з тобою правильно діє в екстремальних ситуаціях, це той, хто врятував життя інших людей або твоє життя. Вся довіра ґрунтується тільки на досвіді. Коли новачки виходять на перші бойові завдання, вони нікому не довіряють, і їм ніхто не довіряє. Ти нічого не вартий до тих пір, поки не відбудеться щось, що дасть можливість іншим людям тобі довіряти. Лише тоді декілька людей будуть тобі довіряти, довіряти своє життя, довіряти повністю, потім до них додадуться інші. І ця чоловіча дружба проста і в той же час пронизлива, тому що ти довіряєш цій людині повністю і беззастережно, довіряєш те єдине і найцінніше, що у тебе є в цьому пеклі — своє життя. І він так само довіряє тобі, без роздумів і без сумнівів. І довіряє не в момент емоційного сплеску, а щогодини, щодня, щотижня, щомісяця — ЗАВЖДИ.\nМилі наші кохані, дружини. У вас є така подружка, якій Ви можете довірити свого чоловіка на годину? А на день? А ви кинетеся за нею в палаючий бензовоз? А вона за вами? А той, кому довіряє Ваш коханий, чоловік — кинеться. І Ваш чоловік за ним кинеться.\nОдна із проблем, яка постає після бойових дій, у тому, що у воїнів подібних відносин вже ні з ким ніколи не буде. І ті, хто були до війни їх друзями, насправді такими вже не є. Так, воїн продовжує вважати друзями тих, з ким подружився до війни, вони можуть вітатися, разом проводити час, але чи будуть продовжуватися по-справжньому братерські відносини? Ні! З дружиною — ні, з матір’ю — ні, з батьком — ні, з друзями — ні. З цієї групи ніхто не готовий підставитися під кулю, призначену йому. По крайній мірі, життя не створювало ситуацій, коли це можна було б перевірити, а значить і включити раніше близьких людей до кола довірених осіб, довірених і перевірених спільним боєм. Це важко психологічно, і через це воїни, що повернулися з бою, відчувають себе в абсолютній самоті. І це, незалежно від їх бажання, означає втрату сенсу життя. Як для жінки життя без любові не має сенсу, так для тих, хто пізнав бойове братерство, життя без довірених і перевірених друзів — безглузда низка психологічних вмирань. Вони не відчувають, що їх спину надійно прикривають побратими, і через це у них постійні загострені відчуття. Багато ветеранів через це починають пити, таким чином вони намагаються хоч якось себе відключити, прибрати постійну напругу.\nТакі основні правила, які виробляє у воїна війна, завдяки яким він виживає там, де інші гинуть.\nВи щиро прагнули, молили Господа, щоб Ваш чоловік, коханий вижив і повернувся. Він це зробив. Для свого виживання він змінився на війні. І правила виживання стали не його другим «Я», а ПЕРШИМ і ЄДИНИМ. Завдяки цьому він вижив і повернувся, завдяки цьому він зараз поруч з вами. Але, він повернувся іншим, зміненим. Це не його і не Ваша вина, це об’єктивна реальність, яка впливатиме на все життя.\nІ тепер Вам треба вчитися жити з ТИМ, ХТО ПОВЕРНУВСЯ З ВІЙНИ, а не перебувати в ілюзії, що Ви продовжуєте жити з ТИМ, КОГО ВИ ПРОВОДЖАЛИ НА ВІЙНУ.\n2. Які помилки допускають рідні і близькі, не знаючи, чи порушуючи вищевказані правила?\nПравила, які дозволили людині вижити в бою, після повернення у мирні обставини, продовжують визначати його життя. Близькі люди, прагнучі допомогти воїну у мирних обставинах, через не усвідомлення змін, що відбулися, на жаль отримують реакцію, протилежну їх очікуванням. Причина — вони, не усвідомлюючи, прагнуть допомогти ТОМУ, ХТО ЙШОВ НА ВІЙНУ, а реально мають справу з ТИМ, ХТО ПОВЕРНУВСЯ З ВІЙНИ, зовнішньо — таким самим, але внутрішньо — багато в чому з іншою людиною, яка продовжує жити, керуючись військовими правилами.\nЯк можуть виглядати такі помилки?\nНаприклад, дружина бачить відсторонену напругу чоловіка, каже: «Коханий, ти можеш мені довіряти, розкажи, що тебе гнітить». Чоловік це чує як: «Довірся мені, розкажи мені про свої почуття!» Але він знає правило № 1 (Почуття — це смерть).\nЙого підсвідомість наказує: «Виявляти емоції, почуття — смертельно небезпечно! Не можна ділитися почуттями!» Прагнучі не ображати кохану, вголос він напевне запитає, скоріше за все з роздратуванням, яке намагатиметься приховати: «Навіщо взагалі про це говорити? Ти нічого не розумієш, ти там не була!».\nЙого реакція — результат того, що Ви забули про Правило № 1.\nЯкщо дружина наполягатиме: «Розкажи мені про свої почуття!», у чоловіка автоматично підсвідомо включаються правила № 4, 6 (нікому не довіряти, крім перевірених в бою. Довіра — загроза!), і правило № 3 (загроза! — невідкладно дій!).\nВідповідь може звучати так: «Із задоволенням. Тільки ти хочеш, щоб я зірвався прямо зараз, чи після того, як ми поговоримо? Ти хочеш, щоб я відкрив душу, зруйновану війною? І ти при цьому будеш сидіти поруч? Ти не та людина, яка для мене — довірений друг, що був зі мною в тому пеклі».\nВи — кохана, мати Ваших дітей, для Вашого чоловіка Ви насправді в сто разів ближче і дорожче того, хто був з ним поруч ТАМ. Але ви не були ТАМ. І Ваш чоловік упевнений, що ви не зможете його зрозуміти. І, повірте, зараз, у саме в цьому він ПРАВИЙ.\nДля всіх, хто бачив смерть дуже близько, світ перевертається. Постарайтеся зрозуміти — Ваш чоловік бачив, як мрії, почуття, прагнення, старання живої, повної енергії, бажань людини в одну секунду перетворилися на абсолютну порожнечу, повний НУЛЬ. Це приголомшує і повністю змінює психіку, ставлення до життя. Миттєво приходить розуміння, що все, до чого ти йшов, прагнув, виборював до цього моменту — це абсолютно непотрібна метушня, яка не варта жодної секунди ДО БЕЗУМСТВА ДОРОГОЦІННОГО ЖИТТЯ. Що насправді важливе ТІЛЬКИ ЖИТТЯ, і зовсім неважливі його зовнішні ознаки — бідність чи багатство, чорний чи білий хліб на столі, фасон плаття чи колір шпалер. Дуже гостро приходить розуміння, що подих вітру чи краплі дощу, які поки що може відчувати обличчя, в мільйони разів цінніші, ніж Бентлі, Порши, діаманти і норкові манто.\nТому ветерани і не відкриваються.\nА дружина продовжує пропонувати свою допомогу: «Давай, давай поговоримо...» Продовжує наполягати, непомітно для себе, але явно для чоловіка починає тиснути...\nА що відбувається, коли воїн відчуває тиск, нові, незрозумілі обставини? Згадайте правіло№ 2 (незрозуміло — зупинись!). Отже, він завмирає, зупиняється, насторожується, максимально включає сприйняття і аналіз, не виявляючи це зовнішньо.\nЯкщо він завмер, і Ви зробите до нього ще один крок, то яке правило спрацює?\nВірно, третє, і воно спрацьовує автоматично. Тому, не дивно, що у США ветерани в’єтнамської війни дуже часто відправляли в нокаут психологів-консультантів, дружин, приятелів, роботодавців. І після цього ветеран залишається винен, ветерана вважають божевільним. А насправді в усьому винні саме ті — нокаутовані, тому що вони не розуміли правил, за якими живе ветеран, порушили ці правила, лякали його, робили найдурніші зауваження. І ветеран після всього, що трапилося, залишається зі своїми думками, у набагато гіршому стані, більш того, він абсолютно зневірений, думає: «І ця людина вважала, що хотіла і могла мені допомогти? Вона наді мною знущається?». У наслідку, всі шляхи до можливого зближення зруйновані, довіра підірвана, у відносинах запанувала криза.\n3. Як найкраще будувати бесіду з воїном? Чи є якісь загальні правила або рекомендації?\nЯкщо Ви хочете, щоб воїн відкрився у своїх почуттях, спробуйте попросити його розповісти про щось просте і позитивне, що було у зоні бойових дій. Як варіант, як він жартував з друзями, як вони отримували дитячі малюнки, або щось подібне. Нехай він розповість, як хтось розстріляв його казанок з супом, або прострелив каримат. Він, напевне, зможе про ці речі розповісти. Підтримайте його щиро. Коли Він розповідатиме про ці прості ситуації, можливо, у нього почнуть виявлятися інші почуття, для вас несподівані. Якщо Ви відчуєте, що розмова стає напруженою, йому важко розповідати, Ви можете сказати: «Гаразд, гаразд...». І воїн знову замкнеться в собі. На якийсь час. Але без втрати довіри, без вибуху емоцій, до якого поки що не готові ні Ви, ні Він.\nМожна у наступному зручному випадку, або, навпаки, у наростаючій конфліктній ситуації знову запитати: «Розкажи мені більше про щось добре або веселе, що там у вас було.»\nПісля 4 — 6 таких моментів, коли Ви повинні тільки слухати і ні в якому разі не тиснути, слухати відкрито сприймаючи, але без яскравих і різких емоцій і рухів, з тихою, м’якою, природною посмішкою, коли воїн буде розповідати про хороше, він зможе «привідкрити двері», і розповісти трохи про те, що насправді, було не настільки весело.\n4. Що Вам робити, коли Ваш воїн зможе потроху виявляти щирість і довіру до Вас, готовність спілкуватися на важкі для нього теми?\nЧітко розуміти, що діалог відбувається «на його території», а значить — застосовувати його правила.\nНайчастіше — правило № 2 (Ситуація складна і незрозуміла — замовкни, замри!).\nЗавмирати і слухати, поки Він розповідає про ці страшні для нього і скоріше за все незрозумілі для Вас речі. Не рухатись, не відвертати голову, не виявляти емоцій, не уточнювати, не робити кроків, рухів, жестів назустріч, навіть після завершення монологу, коли Вам так хочеться обняти, притиснути до себе саму дорогу для Вас людину.\nПросто відверто і зацікавлено слухати. По завершенню розмови — спокійно і доброзичливо дати час піти в себе, повернутися до звичного стану, відпочити.\nМожна відповісти: «Спасибі. Я вдячна тобі. Мені дуже приємно і важливо, що ти став мені настільки довіряти, що розповів трохи про це. Спасибі».\nНапевно, Ви зможете поговорити про щось ще. Але обережно, не вимогливо, не нав’язливо. Без жодного тиску.\nУвесь процес бесід нагадує рух ткацького човника, який рухається по одному й тому самому маршруту. Туди-сюди, туди-сюди. Зайшов-вийшов, зайшов-вийшов. Одна й та сама дія стільки разів, скільки це потрібно. Вдалося відверто поговорити — зупинилися, повернулися до початкового положення, не занурюючись у глибину зміненої психіки. При цьому, на будь якому етапі обов’язково потрібно дотримуватися правил. Розпочинати — завжди тільки з доброго, а воїн сам вирішить, коли Вам розповісти про погане. Також, воїн сам просигналізує, коли слід завершити розмову. Ви це маєте відчути — поміняється голос, напружиться тіло, зміниться погляд — все, зупиняємося, говоримо про щось інше. Як тільки Ви у напружений момент змінюватиме тему розмови — воїн зрозуміє, що бесіду веде він, хід розмови залежить тільки від нього. Він сам і вирішить, і покаже Вам, коли буде готовий знову повернутися до обговорення важкої теми війни, тому що усвідомлюючи це чи не усвідомлюючи, він сам прагне цього тягаря позбутися.\nАле — Ви повинні бути готові завжди до нової відвертої розмови. Чітко розуміти, що для Вашого коханого така розмова є набагато важчою, ніж для Вас. Керуючись своїми правилами, він, напевне, не виявлятиме, що підсвідомо готується до розмови, яка важлива для Вас обох. А Ви, в свою чергу, маєте завжди бути готовими його просто вислухати, спробувати зрозуміти.\n5. Як може відбуватися Ваше спілкування у подальшому?\nПісля 7 — 10 (у всіх — по-різному, ніяких загальних тенденцій, ніяких узагальнень) таких добровільних сповідей про негатив, що його гнете, тільки після того, як ви разом відчуватимете готовність до більш відвертих і складних розмов, Ви зможете запропонувати таке: «Чи готовий ти мені трохи більше розповісти про те, що тебе хвилює, про твій негативний досвід?».\nВам слід бути готовим до такого: коли воїн відкриває свою душу для обговорення його негативного досвіду, найчастіше за цим відбувається загострення відчуття «вини того, хто вижив». У воїна виникають питання, відповіді на які не існує, такі як: «Що мені робити з цим жахом? Цей біль буде в мені назавжди? Що мені з цим робити далі? Чому загинули вони, а не я?».\nДуже часто у відповідь родичі говорять таку фразу: «Я допоможу тобі з цим впоратися, я допоможу тобі з цим пройти життя».\nАле спробуйте уявити, усвідомити: як можна впоратися з тим, що твого друга розірвало у тебе на очах? Важливо чітко зрозуміти: з цим в принципі неможливо впоратися, неможливо через це пройти, неможливо допомогти з цим жити!\nВаш воїн це прекрасно розуміє, і його з великою імовірністю дратуватиме, якщо цього не розумієте Ви. Воїн подумає: «Ти кажеш, що мені потрібно це просто забути? А ти була в цей момент там? Ти обтирала його кров і мозки зі свого обличчя?»\nТобто, це гарантовано НЕ СПРАЦЮЄ! Більш того, скоріше за все виявлене таким чином Ваше бажання допомогти викличе зворотну реакцію відторгнення.\nЩо ж робити? Як підтримати воїна?\nПерш за все, залишити його в позиції лідера, головного. За досвідом, у подібних випадках допомагають такі питання:\nЩо ти з цим будеш робити далі?\nЯк ти можеш це перевести в інші відчуття?\nПодумай, якщо ти зміг вижити там, на війні, що в порівнянні з цим значать проблеми, які, які є тут, у мирному житті? Хіба вони настільки ж глибокі і важливі, як ті, через які ти пройшов на війні? Хіба наслідки проблем у мирному житті щось значать, після того, як ти пережив проблеми війни?\nУ тебе величезний досвід боротьби і виживання. Що позитивного цей досвід може для тебе дати зараз, коли війна для тебе позаду?\nМоже ти зможеш зробити те, про що мріяв він, твій загиблий друг?\nДуже важливо, щоб воїн сам знайшов відповідь, чим це може для нього стати.\nТому що для нього дружина, мама, близькі — це люди, які нічого не розуміють у війні, і лізуть зі своїми дурними запитаннями і пропозиціями.\nТрансформація повинна йти від воїна, і вона повинна йти дуже обережно і поступово. Коли починається цей процес, у воїна немає взагалі жодного уявлення про те, чи є щось із його складного і трагічного досвіду війни такого, що може стати позитивним, знадобиться у новому, цивільному, мирному житті.\nТому, якщо у Вашої близької людини є «вина того, хто вижив», він пройде через це, вирішить цю проблему тільки сам. Ви не зможете це зробити за нього. Якщо чесно, Ви не зможете навіть надати хоть якимось чином цінну допомогу у цьому.\nЄдине, що Ви реально можете зробити для свого воїна — це створити умови, сприяти тому, щоб він сам знайшов свій унікальний спосіб трансформації правил і навичок війни, для цього мирного життя.\n6. Що таке синдром «вини того, хто вижив»? Як допомогти воїну його подолати?\nЯкщо поруч з воїном загинув його друг, або вони разом брали участь у бойових діях, в ході яких хтось із них загинув, то у людини виникають величезні проблеми в тому, щоб пояснити собі, чому загинув один, а не інший.\nОб’єктивно — загибель в бою непередбачувана, але воїн все одно шукає пояснень.\n«Чому мій друг загинув, а я вижив? — Запитує він себе, — Тому що він був на півкроки попереду? Тому, що він поставив ногу не туди? Тому, що він потрапив не до того бліндажу? Я живий, а його тепер його немає. Я його не захистив, не попередив, не вберіг, не закрив собою від ворожої пулі. Як з цим жити?».\nЯкщо воїн вирушав на війну з низькою самооцінкою, нестачею внутрішнього стрижня, він схильний формувати в собі таке відчуття: «Не той помер. Чому з усіх нас загинув саме він?» або «Такі слабкі, незграбні, як я, не заслуговують жити, а помер він! Краще б він, хороший хлопець, вижив». І такого роду почуття і думки виникають у ветеранів військових конфліктів дуже часто.\nСимптоми у цього синдрому схожі з симптомами посттравматичного синдрому в цілому: людина забуває (витісняє з пам’яті) певні моменти, дуже імпульсивний («заводиться з півоберта»), іноді проявляє сильну агресію.\nЯк правило, такі симптоми виражаються у двох варіантах поведінки:\n1) говорить тільки про те, що сталося там;\n2) повністю абстрагується від цієї теми.\nТаким чином, «золотої середини» тут не буває: ветеран або говорить про подію нескінченно, або зовсім відмовляється від розмов на тему події.\nІснує набір заходів, які зазвичай допомагають у даному випадку.\nЧастково вибір послідовності дій залежить від самого воїна, зокрема від його здатності зараз до відвертих розмов. Для того, щоб близька Вам людина могла справитися з цим синдромом, Вам доведеться допомогти їй навчитися виконувати певні дії. В цілому їх суть така: «Уяви, що ти зараз говориш з загиблим другом».\nБез підготовки приблизно 2 людини із 10 взагалі здатні пройти через такий процес. Решта в такій ситуації подивляться на Вас і скажуть: «Що це означає? Як це — ніби він зараз тут? Ти взагалі про що говориш?»\nУ підсумку, Ви з Вашим другом, коханим, чоловіком прагнете досягти ситуації, коли Він зможе сказати загиблому товаришу (подумки, уявляючи, як би бесідуючи з ним): «Мені дуже шкода, що тебе зараз немає в живих. Дуже жаль, що загинув саме ти. І замість того, щоб я руйнував і своє життя, я збираюся рухатися далі, жити своїм життям».\nДеякі воїни зі щирим бажанням вчаться думати «за двох», працювати «за двох», використовують той факт, що одного з них вже немає в живих, і починають застосовувати цю думку як мотиватор, рушійну силою для того, щоб знову почати жити.\nКомусь це не подобається. І це не їх, і не Ваша вина. Просто різні люди по-різному сприймають і реагують на біль, мають різні захисні реакції, по різному реагують на перехід від війни до мирних обставин.\nСподіваємось, що саме Вам це допоможе.\nОтже. Дуже часто в ході бойових дій буває так, що Ваш воїн не зміг, не встиг щиро попрощатися із загиблим другом. У нього просто не було можливості оплакати загиблого, у них не було можливості пройти через усі відчуття і почуття, які зазвичай супроводжують втрату близької людини. Для когось достатньо двох-трьох відвертих бесід з людиною, якій Він довіряє, щоб стало легше, щоб виплеснулися емоції, пролилися сльози. Нехай Він викрикне Всевишньому все, що він думає, нехай поламає стільці, поб’є стіни або ще щось ... Потрібно просто «відкрити двері» емоціям, що накопичилися. Це те, що Він не зміг зробити свого часу. Гнів, невдоволення, образа — це все шукає вихід. Але при цьому варто пам’ятати, що все визначається характером процесів, на які готова піти людина.\nІноді важливо зробити так, щоб Воїн озвучив монолог загиблого, висловився начебто б за нього. Ви можете запропонувати: «Ти ж знаєш його, він знав тебе, і якимось чином він дивиться на тебе зараз, бачить, як ти живеш, як ти поводишся. Як ти думаєш, йому подобається те, що він зараз бачить? Приємно йому спостерігати за твоїм життям?»\nЯкщо у людини взагалі є сила пройти через це випробування, якщо у нього є гордість і гідність — цей процес може пройти сильно й емоційно.\nМожливо, Він зможе уявити, що загиблий друг дивиться на нього, і каже йому, що Він боягуз (може, більш м’якими словами), тому що не може взяти себе в руки і почати жити заново. Якщо Воїн буде спроможним відчути такий посил ніби від загиблого друга, то, як правило, це може допомогти Воїну відкритися, випустити всі накопичені емоції і почати жити по-справжньому. Тому що, якщо людині дають доброго стусана загиблі друзі, якщо він зміг це уявити, то це відбувається дуже швидко, потужно, емоційно і результативно.\nУ будь-якому випадку, дуже багато залежить від членів родини Воїна.\nСаме Вам дуже важливо залишатися в рамках правил поведінки в бою. Вам життєво важливо знати, коли можна викликати на відверту розмову, а в який момент наполягати і тиснути не можна. Дотримання правил дозволить надати допомогу щодо реабілітації, повернення до цивільного життя набагато ефективніше.\n7. Які орієнтовні терміни подолання негативних психологічних наслідків бойових дій?\nШвидкість відновлювальних змін залежить від декількох параметрів. Один з основних — якість відносин між Вами і Воїном.\nЯкщо є певна довіра, то, як правило, процес реабілітації відбувається досить швидко. Потрібно розуміти, що під словом «швидко» розуміється 6 місяців, а може — і рік. В ході процесу відвертих бесід може бути дві на місяць, може бути лише одна.\nЯкщо у Вас і Воїна складні відносини, рівень довіри невисокий (і це також у більшості випадків не Ваша і не його вина, часто це є наслідком потрясінь, які Він пережив), то навіть при Вашому активному бажанні допомогти Вам знадобиться 2-3 роки щоб повернути спільне життя до нормального русла.\nЯкщо Ви знаєте підходи і техніки психологічної допомоги, цей процес можна провести значно швидше.\n7. Як створити атмосферу довіри при спілкуванні з Воїном, щоб уникнути його негативних реакцій?\nГоловне правило — чесність, щирість і відвертість. Спілкуватися прямо і просто, говорити правду. Як приклад, за сприятливих умов розмову можна розпочати так:\n— Я хотіла б поговорити з тобою ось про що. Я усвідомлюю, що ти був на війні, а я в цей час була вдома, що мене «там» не було. Але я щиро хочу, щоб у наших відносинах були порозуміння, мир і довіра, щоб наші діти росли у щасливій сім’ї. Я хочу, наскільки це можливо, допомогти тобі пережити війну в душі.\nЯ майже нічого не знаю і не розумію про війну. Саме тому я прошу допомогти мені дізнатися те, чого я не знаю. Мені дуже важливо наскільки це можливо зрозуміти тебе, бути корисною, і я постараюсь робити все настільки добре, наскільки я зможу. Якщо я у розмові ненавмисно вийду за рамки, прийнятні для тебе, я прошу, щоб ти мені сказав про це — можливо, я чогось буду не розуміти. У процесі спілкування ти головний, ти визначаєш, про що ми говоримо, а я рухаюся за тобою.\nПісля такого вступу більшість Воїнів здатні відповісти «Добре», дуже мало людей отримують настільки важкі проблеми, які навіть Всевишній не може допомоги вирішити. Але якщо Ви дасте Воїну найменший натяк на те, що ти говориш нещиро, або більше, ніж можеш зробити — Ви втратите шанс на довіру і допомогу. На цьому розмова може закінчитися, і повернути довіру буде дуже важко.\nВоїну потрібна Ваша чесність і в деякому сенсі смиренність. Озвучуйте, про що Ви зараз збираєтеся говорити, просіть про необхідну допомогу і зворотній зв’язок.\nІ тоді більшість, як правило, можуть зробити те, про що ви домовитеся.\nВін веде спілкування, Він головний, Він визначає правила — це дуже важливо усвідомити і показати йому. За таких умов більшість воїнів знаходять в собі сили почути і почати поважати співрозмовника. В противному випадку Ви можете отримати роздратовану відповідь: «Ти будеш мені розповідати, що я повинен робити або що я повинен відчувати, не побувавши там?» Тому необхідно відразу встановити правило, хто головний у спілкуванні.\n8. Які критерії допоможуть зрозуміти, коли пройшов найбільш напружений етап, пік процесу відновлення довіри і стабілізації відносин?\nВідносини з людиною, яка пережила сильно травмуючі ситуації, особливо з ветераном війни, ніколи не стають класичним прикладом відновлення. Ніколи. Це треба усвідомити, до цього треба бути готовим\nЗа сприятливих обставин, події, скоріше, будуть розвиватися таким чином: «Я хороший у тому, чим я займаюся, ти досягла успіху у своїй роботі, у турботі про нашу сім’ю. Наша розмова присвячений мені, і тут я головний. Але, можливо, ти знаєш щось, що може допомогти. Відповідно, я буду відкритий до того, щоб тебе вислухати, але поступово, від теми до теми, від ситуації до ситуації ... ». І треба бути готовою до того, що це відбуватиметься не тоді, коли Ви цього захочете, або у Вас на це з’явиться час, а тоді коли Він буде до цього готовий.\nНа жаль, звичайні відносини, яких чекають члени сім’ї, рідні і близькі Воїна, іноді представляють повну протилежність описаним. Близькі, щиро прагнучі допомогти, допускають елементи нетерпіння, прискорення подій, нав’язливості, висловлюють недоречні поради, які не підкріплені власним досвідом війни. У результаті — Воїн відстороняється, не вірить словами. Результату не буде, якщо говорити йому, що робити і в що вірити (згадайте про його переоцінені цінності, які у нього радикально відрізняються від ваших) — адже це буде Ваше бачення того, що йому потрібно, це виглядатиме як Ваші спроби його змінити для Вас, а не для нього.\nТому, повторимося, найперше за важливістю — він повинен відчувати своє лідерство у спілкуванні з Вами, і, відповідно свою відповідальність у процесі змін.\nДруге. Ви повинні зрозуміти, що якщо Ви працюєте над поверненням психіки ветерана війни у цивільне русло — то це Ваш хрест на все життя. Особливо, якщо Ви дружина або мати. Ви ніколи не зможете собі, а тим більше йому сказати: «Все, наша робота закінчилася, ми з вирішили всі проблеми». Ви можете, звичайно подумати: «Ось коли він перестане замикатися (напиватися, підвисати, вибухати — залежно від особливостей) — тоді і переведу дух». Можливо, колись він скаже Вам щось подібне до такого: «Отже, це і це у мене стало виходити краще, ось тут у мене добре, от тут — теж в порядку. Я більше не роблю це, не роблю те. Все у мене стало краще ... Спасибі тобі, кохана, за твоє терпіння і витримку!» Але, навіть якщо Ви все це почуєте, то це ще зовсім не означає, що всьому сказаному Ви можете вірити. Звісно, Ви можете порадіти, що він це сказав, і навіть якщо якась частина ще не до кінця є правдою, то переконання Воїна, що йому стає легше, краще, допоможе йому подолати кризу. Значить, він починає щось відновлювати, від чогось відмовлятися, чомусь вчитися, він починає створювати собі світле і здорове майбутнє.\nРазом з цим, буває, що ветерани війни трохи передчасно починають заявляти, що вони відчувають себе краще, ніж є насправді. Мовляв, є дрібниці, але це з часом вирішиться, і я сам справлюся. Але буде краще для нього і Вас, якщо Ви його в цьому підтримаєте, продовжити відверто обговорювати проблеми і разом шукати шляхи їх вирішення: «Вітаю тебе, ти — молодець! Але якщо якісь дрібниці почнуть тебе турбувати, і ти захочеш поговорити — просто поговорити — ти знаєш, я завжди поруч. Якщо колись вспливе що-небудь, що тобі буде цікаво, і ти захочеш про це поговорити, скажи. Адже ми разом рухаємося вперед і навчаємося жити, я з тобою, ти — зі мною ».\nВи ні в якому разі, ніколи не повинні йому вказувати, що робити. Досвід допомоги ветеранам війни показує, що якщо людина, яка повернулася з гарячої точки, знає, що «коли щось станеться, завжди поруч є той (або та), кому я можу розповісти, він мовчки вислухає і зрозуміє. А коли ця хвиля спаде, вона зможе зі мною про це поговорити, не давлячи, не даючи порожніх порад» — то ветерану буде легше підійти до Вас тоді, коли йому це стане потрібно.\n9. Чи зможуть члени родини колись настільки відновити відносини, що Воїн зможе їм довіряти як бойовим побратимам? Що може допомогти, що може ускладнити відновлення довіри і підтримки?\nДовіра до членів родини і довіра до бойових побратимів — це дещо різне за змістом, разом з цим рівень довіри до родини може стати дуже високим.\nАле є дещо ще у подібних відносинах, про що члени родини повинні знати і бути дуже обережним.\nНаприклад, Ви змогли дочекатися виходу Воїна на відвертість, він розповів Вам щось дуже для нього важливе, інтимне. Після такої розповіді Ви не може допустити ситуацію, при якій хтось інший йому зможе сказати: «Знаєш, мені дехто сказав, що ти робив те і це». І тим більше Ви, не в якому разі, до кінця Ваших днів, не можете йому таке сказати: ні в запалі сварки, ні в пориві любові. Якщо це відбудеться або витік інформації станеться — відносини закінчаться, бо ветерани війни до конфіденційності інформації ставляться дуже серйозно, створюють ті ж обмеження і використовують ті ж навички, що і в зоні бойових дій: «Те, що відбувається між нами, залишається тільки між нами. Якщо ти прикриваєш мені спину, то ти робиш це до кінця. Те, що ми обговорюємо, ми не виставляємо напоказ». Оскільки Ви не були в гарячих точках, Вам потрібно бути дуже обережним, оскільки саме від Вас залежить, чи відверта розмова стане новим кроком на шляху повернення до мирного світосприйняття, чи вона стане останнім випадком взаємної довіри.\nІ справа навіть не в тому, що саме Ви будете говорити. Основне у відносинах Воїнів — не в словах, не в обговореннях, а у діях, конкретних справах. Переконайте його не словами (вони важливі для Вас, для нього вони порожній звук), переконайте його своїм терпінням і прийняттям стану речей таким, яким він є. Давню істину, що «кращий лікар — час», ніхто не відміняв. Ви повинні діяти не від нападу, а від відступу, запрошуючи вашого співрозмовника вийти з його укріплень, не атакувати його, а щиро пропонуючи стати на Вашу сторону.\nДуже важливо відносини психологічної допомоги не плутати з дружбою. Вам не треба сидіти з ним у барі, наприклад, якщо вам цього не хочеться або це було не властиво раніше. Все-таки спільна психологічна робота — дуже специфічний вид взаємодії.\nІ не можна в цих відносинах «класти ноги на стіл». Якщо він відчує, що ви намагаєтеся стати для нього «дружбаном», з яким можна випити пива, обговорити футбол, він ніколи більше не розкриється перед Вами. І все, Ваша допомога закінчилася. Люди, які бачили війну і смерть, дуже тонко відчувають фальш і не переносять її. Відносини психологічної допомоги — це специфічний, унікальний, особливий вид відносин. У них Ви можете сказати лише наступне: «Якщо я коли-небудь буду тобі потрібен, то я тут, поруч». А не в кафе, в басейні, у спортивному залі.\nНу а якщо зустрілися — то ви просто зустрілися в одному приміщенні, на кухні, біля телевізора, зрештою в ліжку. І все. Зустрілися саме для того, для чого призначені ці місця, їх призначенню, а не для того щоб закрастися в душу. Жінки іноді використовують ліжко, як важіль тиску і як додаткову допомогу до їх аргументів — це помилка. Це перше.\nДруге. Відповідність слів реальним діям. Слова важливі, але іноді вони не відповідають думкам, діям співрозмовника. Наприклад, в ході розмови Ви спитали (обов’язково в жартівливій формі): «Як, я тебе не сильно пресую?», він відповідає: «Все нормально, терпимо». Як уважна, близька людина, Ви вже знаєте деякі моменти в своїй поведінці, які дратують коханого. Ви запитуєте: «Тебе вже не дратує те, що я роблю?» Ветеран може на словах відповісти: «Ні», але часто тілом, обличчям, голосом він показує зовсім інше. І Ви йому кажете: «Ага. Так я тобі й повірила. Ні. Ти пам’ятаєш, що ти зі мною розмовляєш? Це ж я!» Ну або щось в цьому дусі. У Вас, як у досвідченого слідчого, має бути певне число способів перевірок на відвертість, щоб Ви могли бути впевненою у тому, що говорить Ваш Воїн.\n10. З яких симптомів краще починати працювати з ветераном війни? З самого важкого чи самого легкого?\nДосвід показує, що краще починати з того, до чого людина готова. Тобто єдиний критерій — його власна психологічна готовність. Ви повинні бути готовими побачити відкритою будь-які «двері» до серця, розуму, підсвідомості свого Воїна. І, по великому рахунку, не має жодної різниці в які «двері» він виявить готовність Вас впустити.\n11. Які моменти можуть показати, що певний етап спільної роботи приніс позитивні результати?\nЗа досвідом, це те, наскільки особистість функціональна, успішна, продовжує навчатися, продовжує своє зростання і свій розвиток. Наскільки ветерани війни продовжують все більше і більше усвідомлювати і знаходити щось красиве в житті, наприклад, помічати захід Сонця, відчувати, що дитина тримає його за руку. Це ті речі, які вони залишили у минулому, довоєнному житті, а тепер потихеньку починають повертатися до них. Уміння жити мирними сімейними радощами: «Це ж диво! Це тобі не Донецький аеропорт (або щось інше), не зона бойових дій». Важлива ознака повернення з психології війни до післявоєнної психології — це вміння радіти, святкувати, поступове збільшення кількості речей, яким здатний радіти.\nАле, слід ще раз нагадати, що не буває так: «Все, я закінчив, я повернувся додому, спасибі». Нескінченна трансформація, нескінченний успіх за успіхом, перемога за перемогою, шажок за кроком, готовність йти далі, бути краще.\nІ, на жаль, не завжди так буває, що результат стає кінцевим, завершеним. Проблема в тому, що у підсвідомості, думках ветерана війни бойові дії продовжуються. Ці спогади можуть не мати нічого спільного з тим, що відбувається наразі. Навколо ні війни, ні обстрілу. Але приходять згадки про жахливі моменти війни. І від вас разом залежить, наскільки позитив реального, мирного зараз світу зможе сприяти допомогти подолати ці спогади, вивести їх спочатку на другий, пізніше на третій план, наскільки швидким і незворотнім стане повернення з минулої війни до реального життя, з новими радощами і проблемами.\n12. Якими найчастіше бувають основні труднощі у ветеранів війни в суспільстві? Як їм можна допомогти?\nХлопці-ветерани дуже часто втрачають роботу. Чому? Вони не готові до пресингу, до психологічного тиску на роботі. Якщо директор, керівник, який ніколи не був у гарячій точці, який взагалі нічого не знає про війну і про правила поведінки там, підходить і починає щось кричати ветерану в обличчя, а той у цей момент перебуває «трохи на взводі», то такий директор швидко зрозуміє, що підійшов в абсолютно незручний момент. А хлопець каже потім: «Мене кожного разу звільняють, бо я ламаю щелепу або ніс начальнику». І чергова втрата роботи для нього значить наступне: «Я не можу годувати сім’ю, я неправильний, мене знову звільнили, дружина пиляє мене за те, що щось не так, каже, що я тупий». І в життя Воїна повертається безлад, який він оцінює як замкнене коло.\nДосить парадоксально, але для багатьох результативно допомагає такий спосіб оцінки ситуації і напрацювання алгоритму дій.\nВетеран відчуває: «Ось цей гад (його керівник) від мене щось хоче, щось вимагає. Він — тупий, і не знає, що таке справжнє життя, він ніколи не був на війні, де мирні цінності і правила нічого не варті, де ціна помилки або випадковості — життя. І цей тупиця вирішує, які завдання мені поставити, скільки заплатити за роботу, чи буду я далі працювати. Де вихід, де справедливість?»\nМожна запропонувати Воїну спробувати оцінити ситуацію дещо з іншої точки зору: «У подібних ситуаціях, якщо продовжувати зриватися на тупих керівників, то тебе будуть вважати якимось хворим на голову. Це — несправедливо, ти ж не винен, що керівники може й великі профі у бізнесі, але нічого не розуміються ні у війні, ні у твоєму ставленні до них. Може, спробувати уявити чергового нерозумного керівника, не цивільним начальником, а „тупим полковником“, яких напевно було безліч у армійському минулому. Що військові зазвичай роблять, коли стикаються з тупим полковником? Кажуть „слухаюсь“ і виконують накази. Адже так?» Реакція Воїна, як правило — сміх, він напевно погодиться з Вами: «Дійсно, прикольна ідея! Якщо я буду цього ідіота сприймати, як тупого армійського полковника, все може помінятися. Якщо я продовжу його вважати тупим цивільним начальником, який нічого не розуміє в житті, я знову зламаю йому щелепу». Тобто, бажано дати ветерану війни його ж метафори, такі, які він готовий і зможе зрозуміти, щоб вибрати оптимальне рішення. «Ти ж полковнику не будеш щелепу ламати? Так не прийнято. Ти говориш: слухаюсь! Ігноруєш його тон, його ставлення до тебе, йдеш і виконуєш завдання, яким би тупим воно не здавалося».\nЗверніть увагу: ситуація не змінилася, не змінилися причини, обставини, учасники конфлікту. Але, якщо спробувати допомогти Воїну змінити його ставлення до ситуації, перевести конфлікт у звичне для нього русло, запропонувати застосувати звичні для нього правила поведінки у конфлікті, це може допомогти знайти прийнятний для нього спосіб співіснувати з людьми, які не є для нього симпатичними. Він, скоріше за все, ніколи не зможе поважати керівника, який не здатний його зрозуміти, але змінивши ставлення до нього, з великою вірогідністю зможе виконувати службові обов’язки, в душі посміюючись над своїм «тупим керівником, який безпідставно розумнічає», який з Вашою допомогою перетворився на «тупого полковника, який з’явився у цивільному житті, але якого, як і в армії, не прийнято бити в щелепу зразу».\nІнша проблема, з якою нерідко стикаються ветерани війни — це взаємовідносини зі знайомими, які, не знаючи правил виживання на війні, ненавмисно провокують конфліктні ситуації.\nПісля повернення із зони бойових дій, Воїн зустрічає знайомих, яких добре знав останніх років 10 «попереднього життя». І хтось із них неодмінно запитає: «Ну що, мужик, ти взагалі вбивав когось?» І це питання ветеран, який пройшов бойові дії, чує чи не кожен день після повернення. Реально, це найгірше питання, яке тільки можна задати ветерану війни. Перше: правдива відповідь — «так, вбивав» не викликає у воїна абсолютно ніякого позитиву, повертає жахливі спогади смерті. Друге: він зовсім не пишається тим, що став вбивцею ворога, прагнучі вижити і захистити себе, бойових побратимів, усе, що йому дорого. Третє: він зовсім не збирався все життя потрапити на війну; поле бою, необхідність вбивати — для нормальних людей не те місце, куди мріють попасти. І як тільки йому задають настільки тупе питання, у нього щось починає спливати перед очима, і він докладає немалих зусиль, щоб утримати себе від того, щоб схопити ідіота, який запитує такі дурниці, за горло і кинути його на землю. Вдається втриматися не завжди.\nЄ ще один тип ситуації, в яку нерідко попадають Воїни. Цивільні люди спілкуються з ними так, як з хворими на якусь заразну хвороба. Всі сміються і жартують один з одним, з усіма, крім нього. А з ним все поводяться якось «особливо», адже «він повернувся звідти». У таких ситуаціях, особливо зразу після повернення «в цивільне життя» дуже важко зберегти вміння взаємодіяти в суспільстві. Воїну доводиться бути для цього дуже і дуже гнучким, що вимагає значного напруження психіки, яка ще не оговталася від стресу війни. Можливо, було б корисно, якщо Ви б спробували разом потренувати діяти у подібних дурацьких ситуаціях, напрацювати алгоритми відповіді на безглузді запитання недалеких, недосвідчених людей. За сприятливих умов, Ви могли б спробувати грати роль такого собі бовдура, з яким він може зустрітися, скажімо, десь на вечірці. Бажано, щоб ви разом з гумором ставились до таких тренувань. Отже, Воїн чує від Вас такі слова у штучно створеній ситуації: «Гей! Привіт, чувак. Ти там хоч когось вбив?» Ви, як певною мірою терапевт бачите, що він в цей момент починає напружуватися. Ви можете сказати: «Так. Стоп. Ні. Дубль два — давай повторимо ще раз». Знову кажете ті ж слова: «Привіт, чувак. Ти там когось убив?» — і запитати його: «Що ти хочеш мені відповісти? Тільки не стався до цього серйозно. Це ж не реальне питання. Воно, насправді, нічого не значать. Що ти можеш сказати цім людям, які нічого не знають про війну, про тебе, щоб вони від тебе просто відстали? Давай скажемо їм так: максимум, пару сотень, але оскільки ти їх відстрілював по одному, то не це рахується. Я сподіваюсь, що вони залишать тебе в спокої після цього. Або можна відповісти так: жодного, у мене була зброя, але я за весь цей час з жодного разу ні стріляв, я був хорошим солдатом і мене за це нагородили дерев’яним автоматом. Тобто, дурацьке запитання заслуговує тільки на дурацьку відповідь. Зрозумій, не можна серйозно ставитися до людей, які задають ідіотські запитання. Відповідай з гумором! Такі ситуації нерозумно сприймати близько до серця. Це питання не справжнє, на нього не потрібно відповідати. Просто цивільні люди, через свою необізнаність, не знаходять інших слів, щоб сказати «з поверненням, ласкаво просимо додому». Переведи це дурацьке запитання як «ласкаво просимо», і ігноруй все інше. Зовсім тупому можна ще сказати так: «Ну, там був бій, будинок з людьми згорів, я бачив, як вибухом пошматувало мого сусіда по окопу, як ґвалтували дівчину в сусідньому сараї. Ти ще хочеш подробиць? Напевне, така жорстка відповідь самого тупого зупинить від подальших дурацьких запитань. Головне — не ставитися до таких запитань серйозно, не сприймати їх близько до серця, розуміти, що люди, які їх задають, не можуть зрозуміти ні змісту запитань, ні того, що ти відчуваєш. Отже, вони не повинні розраховувати, що ти відкриєш їм душу і відповіси щиро, правдиво. По великому рахунку, вони не спроможні сприйняти будь-яку твою правдиву відповідь. Це — не добре і не погано, вони просто не були на війні, не були в бою, не мають досвіду, який маєш ти. Іншими словами, в одній точці на планеті Земля ви опинились хоть і в один час, але дійшли сюди різними шляхами. Хіба не буває такого, що ви не розуміли шкільного вчителя, чи лікаря, чи якогось дуже освіченого професора? Хіба ви їх не розумієте тому, що вони більш розумні? Ні, просто насправді у кожного свій досвід, і тільки. Ніхто з вас ні кращий, ні гірший, просто у кожного свій життєвий шлях, свої досягнення, і зовсім не обов’язково, щоб результати життя у всіх співпадали.\nА щодо подібних запитань... Краща відповідь — іронія з підколкою. Про себе, не в голос — спробуйте уявити більш-менш чесно, що Ви змогли б відповісти. Скоріше за все, більшість слів у відповіді будуть матерними. А тепер спробуйте перекласти матерні слова в іронію. Краще? І, насамкінець, цю іронію спрямувати на того, хто запитує...\nІ нарешті, напевне, найважливіше.\nНіхто в світі — ні професійні психологи, ні лікарі, ні якісь народні ворожки, не знають Вашого Воїна — коханого, чоловіка, батька Ваших дітей, краще за Вас. Ви краще всіх відчуваєте, коли йому комфортно, і коли йому погано, боляче.\nШестирічна дитина, яка любить свого батька, часто досягає більшого ефекту, ніж найпідготовленіші і найдосвідченіші професори. Прості і щирі слова сина одного з ветеранів в’єтнамської війни, що повернувся додому, вартують більше, ніж багатотомні психологічні талмуди. Ось ці слова: «Отже, коли тато починає себе так поводити, він нікого не любить або уходить в себе — йому погано, тому що він згадує щось з минулого. Що я повинен зробити? Відійти, не смикати, не нити і потім все повернеться. І це нормально». Тобто іноді потрібно просто вчасно відійти в сторону. Це зрозуміла маленька дитина, вона навчила таким простим правилам свою мати, разом вони повернули в родину Воїна мир, злагоду, прості радощі і родинне щастя.\nЛюбов не можна виміряти науковими термінами.\nТому, коли Ви щиро бажаєте допомогти коханій людині — у Вас це неодмінно вийде. Повага, терпіння, готовність роками працювати на результат — і Ви його досягнете.\nУспіхів Вам на нелегкому і нешвидкому шляху до щастя!\nРозділ створено 29 липня 2016, 15:44 | Переглядів: 6248\nрендер: 1.0199 s QT: 0.3639 s Q`s: 38


Як відмовитися від громадянства Узбекистану |ЯкПросто\nЯкщо ви хочете стати громадянином іншої країни, будучи на даний момент громадянином Узбекистану, вам доведеться зібрати чимало документів для того, щоб ваше клопотання було задоволено.\nВсі документи, необхідні для відмови від громадянства Республіки Узбекистан, повинні бути представлені в УВВіГ цієї країни в 3-х примірниках згідно з переліком.\nНапишіть заяву на відмову від громадянства на ім’я Президента Республіки Узбекистан. До заяви додайте наступні документи: анкету; автобіографію, складену за формою (якщо разом з вами виїжджають родичі, слід представити в анкеті і всю необхідну інформацію про них); завірену копію всіх сторінок узбецького паспорта; 3 фото 4 × 5 см; завірені копії свідоцтв про народження та шлюб (якщо разом з вами виїжджають діти, уявіть і їх свідоцтва про народження); письмова згода дітей від 14 до 18 років про відмову від громадянства, завірене нотаріусом; згода другого з батьків, що виражає його ставлення до виїзду дитини на ПМЖ в іншу країну (якщо їде разом з дитиною тільки один з батьків); письмове підтвердження осіб, які перебувають на вашому утриманні, про відсутність до вас матеріальних претензій (якщо є такі особи); завірені копії паспортів ваших близьких родичів, що є жителями інших країн (якщо такі є ).\nНа вимогу УВВіГ Узбекистану ви будете повинні надати і інші документи, що підтверджують відсутність у вас матеріальних та інших зобов’язань по відношенню до громадян і організаціям цієї країни. Крім цього, вам можуть знадобитися свідоцтво про розірвання шлюбу та про смерть ваших близьких родичів та документи про усиновлення або позбавлення батьківських прав.\nВсі відомості, що містяться в документах, повинні бути чіткими і повними. Виправлення не допускаються.\nКожен з трьох необхідних пакетів документів повинен бути підшитий в окремий швидкозшивач відповідно до наведеного переліку. Уявіть документи, з’явившись в УВВіГ особисто, або надішліть їх рекомендованим листом. Протягом року на вашу клопотанням буде прийнято рішення.


День незалежності у Нововолинську: програма\nЛеся Квітко Волинь 7 серпня 2018, 09:59\nНезабаром нововолинці відзначатимуть 3 найважливіших для рідного міста свята – День незалежності України, День міста та День шахтаря.\n6 серпня у Нововолинській міській раді відбулася робоча нарада, під час якої обговорили важливі питання підготовки до цих визначних дат, – пише видання Нововолинськ.com.ua.\nЗ нагоди святкування запланована цікава та насичена святкова програма. Які саме заходи підготували нововолинцям і обговорювали на цій нараді.\nЗокрема, 23 серпня, у День Державного прапора, о 9.00 на площі В’ячеслава Чорновола відбудеться урочиста церемонія підняття прапора за участю іноземних делегацій. У зв’язку з цим міський голова Віктор Сапожніков дав розпорядження перекрити рух на центральних вулицях, зокрема на проспекті Дружби. А також він наголосив на тому, щоб забезпечити видачу запрошення ветеранським організаціям та учасникам АТО.\nЗгодом відбудеться виступ духового оркестру. Опісля проголосить свою святкову промову міський голова та студенти.\nТакож цього дня вперше урочисто отримають перші паспорти юні нововолинці. Тож зараз триває підготовка та переговори з Міграційною службою.\nСвяткування Дня незалежності буде насиченим та змістовним.\n24 серпня нововолинців та гостей міста очікують:\nо 12.00 – відкриття виставки народних умільців з різних куточків нашої області та країни, яка діятиме протягом 3-х днів.\n13.30 – на алеї бульвару Шевченка, де також проходитиме святкова хода, відбудеться виставка за участю управління освіти «Осінні барви рідної землі».\n14.00 – байкер-старт шоу. У зв’язку з подією буде встановлено турнікети та перекрито рух по місту. Також міський голова дав розпорядження забезпечити під час заходу поліцейський супровід.\n15.00- початок руху святкової колони.\n15.15 – урочисте відкриття свята з нагоди відзначення 27-ї річниці Незалежності України. Після урочистої частини відбудеться нагородження учасників виставки «Осінні барви рідної землі», а також визначення переможців конкурсу «Я іду по світу в вишиванці», володар гран-прі якого отримає в нагороду путівку за кордон.\n16.30 – показовий виступ з бойового гопака.\n17.00 – дитячий конкурс краси і таланту «Юна пані», який організовує Палац культури. А також виступ народно-аматорського естрадного оркестру, соліста із Києва та танцювальна вечірка «Summerdance» з міста Львова.\nВвечері вже традиційно оберуть переможця щорічного розіграшу побутової техніки.\nМіський голова розпорядився до святкування Дня незалежності розмістити у міському парку торгові точки з сувенірами, солодощами та морозивом. Однак, заборонено там продаж спиртного.\nКультурна програма до Дня міста відбудеться в звичному режимі, але без феєрверку. Проте, в кінці вечора увазі нововолинців буде представлене фаєр-шоу.\nО 7.00 – конкурс з риболовлі, який триватиме до 10.00. Після чого переможці приготують зі свого улову юшку та пригостять нею усіх охочих.\nУ зв’язку з цим міський очільник дав розпорядження облаштувати та засипати піском волейбольну зону та площадку біля міського озера, де будуть проводитись святкові заходи.\nТакож цього дня відбудеться дитячий велопробіг та футбольна феєрія, діятимуть дитячі секції, до яких будуть залучені тренери та батьки.\n14.00 – святкові урочистості та літня естрада.\n15.00 – святково-розважальна програма.\n17.00 – пісенна програма.\n18.00 – караоке.\n19.00 – саундчеки на стадіоні.\n20.30 – виступ місцевого гурту «Цвях».\nСеред святкових заходів також будуть традиційні конкури, серед яких «Малюнок на асфальті», греко-римська боротьба, різноманітні майстер-класи й танцювальний майданчик для наймолодших.\nПід час наради комунальники отримали від міського голови завдання підготувати ілюмінацію, фонтани, освітлення. А також Віктор Сапожніков дав завдання закінчити розмітку, побілити та прибрати територію міста до святкування.\nПопередня новина 7 серпня 2018, 09:20 Цю їжу експерти рекомендують їсти в спекотні дні\nНаступна новина 7 серпня 2018, 10:00 «Дорогами легіонерів»: клуб змішаних єдиноборств «Легіон» організував спортивний табір. ФОТО


Пів року #БезДАБІ. Муніципальна влада не може знести навіть незаконний балкончик, а "ліквідоване" ДАБІ й далі працює / ГОРДОН\nПів року #БезДАБІ. Муніципальна влада не може знести навіть незаконний балкончик, а "ліквідоване" ДАБІ й далі працює\n6 жовтня, 2020 17.28 | коментарів:\nПонад пів року тому, 15 березня, уряд заявив про реформування містобудівної сфери. І спостерігаючи щодня наслідки цієї ініціативи, дуже хочеться додати "чергове реформування".\nЗгідно з планом, який досі висить на офіційному державному ресурсі https://bezdabi.gov.ua, зараз у нас уже повноцінно мала б працювати Державна інспекція містобудування, мало б почати свою роботу Державне агентство з питань технічного регулювання в містобудуванні...\nНічого цього, однак, так і не відбулося. Замість наведення ладу Кабмін позбавив бюджети надходжень, а місцева влада – повноважень.\nІ потрібно підбити деякі проміжні підсумки цих шести місяців "Без ДАБІ".\nВідсутність системного бачення на державному рівні\nУсі знають приказку про те, що немає нічого постійнішого, ніж тимчасове. Саме так усе і спрацювало у випадку "реформи" ДАБІ.\nЗаради створення трьох нових органів у сфері містобудування Кабмін зупинив дію постанови №553. Мораторій на перевірки мав тривати два місяці, але в підсумку діє вже більше як пів року.\nЗа цей час концепція реформування ДАБІ зазнала таких змін, що вже складно розібратися, яку систему ми дістанемо в підсумку. Наприклад, Державного агентства з питань технічного регулювання в містобудуванні, у сфері компетенції якого мали бути ДБН, схоже, вже не буде. І так фінальний результат реформування буде суттєво відрізнятися від того, який декларували.\nЦе підтверджує й цілковита плутанина у сфері законотворчості. На сьогодні у Верховній Раді є кілька альтернативних законопроєктів, жоден із яких не можна назвати ідеальним або хоча б гарним. Десь – створення очевидних важелів тиску на бізнес, десь – зайве послаблення державного контролю, десь замість автоматизації процесів – повернення "ручної" роботи і дублювання функцій різними органами влади.\nНа додаток до цього є ще ініціативи незрозумілого статусу від т.зв. Офісу простих рішень, до більшості з яких найкраще пасує визначення "абсурд".\nОтже, можна констатувати, що на центральному рівні відсутнє комплексне бачення процесу реформування системи державного архітектурно-будівельного контролю. І в підсумку, хоча процес і було розпочато, далеко не факт, що його буде закінчено. Робота Верховної Ради з кожним днем іде все складніше, і вже виникають обґрунтовані сумніви в тому, що народні депутати у принципі проголосують за потрібні зміни.\nА без змін у законодавстві жодної реформи не може бути за визначенням. Жодними підзаконними актами впровадити те, що прописано в концепції реформування, неможливо. Що вже було доведено практикою.\nВодночас, незважаючи на мораторій на перевірки, ДАБІ продовжує видавати дозволи на будівництво. А треба сказати, що саме вони відповідають за ті будівництва, які найбільше впадають в очі одеситам – будівельні роботи на пам'ятках архітектури, в історичному центрі, будівництво висотних будівель вище за 12 поверхів тощо.\nВідсутність повноважень на місцях і стагнація ринку\nТепер "підсумки підіб'ємо", як писав сучасний український класик, для місцевого рівня.\nПротягом цих пів року я особисто із представниками ще кількох профільних департаментів та управлінь виїжджав на 366 "нахаббудів" – прибудови, надбудови, мансарди, балкони...\nУ середньому – трохи більше ніж два виїзди на день, включно з вихідними та святковими днями.\nПрисутність "цілого начальника" міського ДАБІ може бути зайвою. Але це рівно доти, доки ви не зіткнетеся особисто з людиною, яка вирішила надбудувати ще один поверх на пам'ятці архітектури національного значення. Адже всі знають, що перевіряти будівництво тепер не можна. А якщо немає перевірок – ніхто й ніщо не указ.\nУ цих умовах ми виробили такий алгоритм дій. Для початку фіксуємо факти порушень і складаємо відповідні акти. Документи передаємо в поліцію і прокуратуру. А якщо йдеться про пам'ятку архітектури, а в центрі міста їх приблизно 1,5 тис., то копію надсилаємо до обласного управління з охорони пам'яток. Це не замінює перевірок, але певний ефект дає.\nНа жаль, його не порівняти з результатами минулого року, коли такі-сякі повноваження у нас були. У першому півріччі 2019 року ми провели більше ніж 400 перевірок об'єктів, що будують, і зібрали до міського бюджету 6 млн грн. Великих забудовників такими штрафами не злякаєш, але запобігти знищенню будинків прибудовами і мансардами цілком реально. Окрім того, це давало змогу не допускати використання т.зв. схеми "підсадного будинку". Нагадаю, у 2013–2015 роках деякі забудовники намагалися зводити багатоквартирні будинки у приватному секторі. Одержавши повноваження на перевірку об'єктів 2016 року, ми практично відразу побороли це явище. Тепер це поодинокі випадки, які ми намагаємося відразу припиняти.\nЩе кращим був би результат, якби ми, як і планували, дістали додаткові повноваження – право на перевірку об'єктів класу СС3. І ДАБІ, і міськрада неодноразово зверталися у зв'язку із цим до центральних органів влади, підтверджуючи готовність узяти на себе відповідальність за висотне будівництво і за те, який вигляд матиме центр нашого міста. Але почалася "реформа"...\nПеревірки і боротьба з "нахаббудами" – не єдине, що зависло через "реформу". За різними оцінками, сумлінні забудовники не можуть ввести в експлуатацію до 80% побудованого житла.\nІ одночасно, навіть в Одеській області, ми бачимо приклади введення в експлуатацію просто недобудованих будинків – без ліфтів, вікон, систем електропостачання.\nЗрозуміло, що забудовники, які цінують свою репутацію, ніколи не вдадуться до таких дій. Як і до того, щоб піддаватися тиску й оплачувати "корупційну ренту" за введення в експлуатацію будинків, будівництво яких відбувалося згідно з вимогами і нормативами.\nОднак якщо нинішня ситуація триватиме, на ринку може виявитися доволі велика кількість пропозицій від різного роду махінаторів від будівництва, а гідні компанії матимуть фінансові проблеми, і так перебуваючи в дуже складному становищі через економічну кризу.\nУже сьогодні, тільки за даними Держстату, спад у будівництві сягає 5%. На практиці ситуація ще гірша, тому що офіційна статистика запізнюється.\nТому багато компаній уже, не соромлячись, критикує "реформу" через зниження темпів зростання галузі, очікуваний конфлікт повноважень нових структур, незрозумілі методики громадського та державного контролю і загальний бардак.\nЯкщо розглядати сьогоднішню ситуацію з містобудівною галуззю загалом і "реформою" зокрема, вона не особливо відрізняється від тієї, яку ми спостерігали навесні цього року.\nДисфункція системи, яку прогнозувала більшість фахівців, і криза, до якої це призведе, у підсумку настали.\nАле вихід із кризи є. І він, як і раніше, там само, де і вхід.\nАвторам "реформи" необхідно визнати свою помилку, скасувати мораторій на перевірки і почати розроблення нової концепції, яка б передбачала передання максимальних повноважень у сфері контролю містобудівної діяльності на місця.\nСеред інших принципів, які точно покращать ситуацію, – посилення відповідальності замовника будівництва за незаконні дії. А також надання права представницьким органам місцевих громад зносити незаконні будови й одержувати компенсацію за ці роботи від забудовника.\nІ найголовніше: у ситуації, яку ми дістали, не може бути "простих", "швидких" або якихось інших рішень. Рішення потрібні зважені, аргументовані, всебічно обдумані і такі, які стимулюють розвиток будівельного ринку, а не базару.\nТеги: Одеса, Держстат, будівництво, забудова, законодавство, архітектура, реформа , ДАБІ, Олександр Авдєєв, Кабмін\nЗабудовникам потрібне агентство техрегулювання, яке хоче створити Кабмін – політолог\n9 серпня, 2020 13.51 |коментарів:


Нанькінський університет розташований в місті Нанькін провінції Цзянсу на південному сході Китаю. Він є університетом з природничо-наукового і технічного профілю і є новою зіркою серед відомих китайських ВНЗ.\nНа цей час при Нанькінському університеті створено гуманітарний, природничо-науковий, технічний, географічний, медичний і 16 інших інститутів, 43 факультети. В університеті працюють близько 2 тис. викладачів, які навчають 31 тис. студентів, у тому числі 8 тис. 500 докторантів і аспірантів.\nНанькинський університет є одним з китайських університетів, який найактивніше здійснює міжнародні наукові обміни. Лі Чжендао, Дін Чжаочжуну, Ян Чженьнін, і багатьом лауреатам Нобелівської премії були вручені звання почесних професорів або почесних докторів Нанькінського університету. Якщо ви хочете краще дізнатися про цей університет, ви можете відвідати його веб-сайт, адреса якого: http://www.nju.edu.cn/


На колегії Держпраці проаналізували ефективність заходів державного нагляду за додержанням законодавства про працю – Державна служба України з питань праці\nОпубліковано 24/06/2017 · Оновлено 26/06/2017\n23 червня на Волині відбулося засідання колегії Державної служби України з питань праці, в якому взяли участь представники центрального апарату Держпраці, керівники територіальних управлінь та державних підприємств, що входять до сфери управління служби.\n“Необхідно проаналізувати роботу за 2016 рік та перше півріччя 2017, окреслити основні аспекти та перспективи подальшої діяльності та обговорити плани роботи на майбутнє. Основну увагу варто приділити питанням легалізації праці та виплати заборгованості із заробітної плати, що є ключовим питанням у нашій роботі”, – підкреслив Голова Держпраці Роман Чернега.\nОчільник служби наголосив, що пріоритетом у роботі залишаються заходи, спрямовані на зниження рівня заборгованості із виплати заробітної плати на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності. Це питання перебуває на постійному контролі Держпраці.\n«Упродовж січня-травня 2017 року посадовими особами Держпраці проведено 564 перевірки підприємств-боржників із виплати заробітної плати. Державними інспекторами з питань праці перевірено 404 підприємства, що мали у сумі більше 976 млн гривень. На вимоги державних інспекторів з питань праці підприємства погасили заборгованість із виплати заробітної плати на суму 203 млн грн, тобто розрахувалися повністю чи частково з більше ніж 72 тисячами працівників», – окреслив ситуацію Ігор Дегнера, директор департаменту з питань праці Держпраці.\nТакож було обговорено результати роботи територіальних органів Держпраці у сфері здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю неповнолітніх. Стало відомо, що державними інспекторами проведено більше двох тисяч перевірок з цього питання. Застосування праці дітей виявлено у 45 роботодавців. Із загальної кількості перевірених суб’єктів господарювання 10 є підприємствами сільського господарства, 9 – промисловості, 25 – сфери послуг та 1 – інший вид діяльності.\nГолова Держпраці наголосив, що під час проведення таких перевірок виявлено, що одна дитина працювала у шкідливих умовах праці, 4 – виконували роботу понад встановлену тривалість робочого часу. Діти залучалися до роботи у вихідні дні, отримували заробітну плату менше мінімальної та працювали без оформлення трудових відносин.\nУ контексті першочергових завдань Роман Чернега зазначив: «Наразі триває робота щодо забезпечення посвідченнями інспекторів праці, які здійснюватимуть державний контроль за додержанням законодавства про працю. Керівникам територіальних управлінь необхідно підвищити ефективність заходів державного нагляду та контролю за своєчасністю виплати заробітної плати та дотриманням суб’єктами господарювання мінімальних гарантій в оплаті праці. В першу чергу необхідно охопити перевірками 100 % всіх економічно активних підприємств-боржників, а також активізувати розгляд матеріалів перевірок на засіданнях відповідних тимчасових комісій з питань погашення заборгованості із заробітної плати».\nРостислав Стасько, начальник Управління Держпраці у Волинській об ласті, повідомив, що поряд з інспекційною діяльністю в області ведеться активна інформаційно-роз’яснювальна робота. На семінарах, нарадах та круглих столах надаються консультації з питань чинного законодавства. У 2016 році посадовими особами Управління проведено 479 заходів, спрямованих на попередження вчинення порушень суб’єктами господарювання у сфері трудового законодавства, охорони праці та промислової безпеки, та 75 консультацій та семінарів з питань гігієни праці. А у І кварталі цього року проведено уже більше 400 превентивних заходів.\nОсобливу увагу на колегії приділили питанню організації правової роботи в системі Держпраці. Йшлося про підсумки внутрішніх аудитів діяльності установ і державних підприємств, що належать до сфери управління Держпраці, проведених у першому півріччі 2017 року.\nПідсумовуючи роботу колегії, Роман Чернега закликав колектив докласти максимальних зусиль для належного виконання завдань, щоб досягти високого рівня довіри людей до органів державної влади.\nНаступна новина Херсонська область: на нараді з представниками органів місцевого самоврядування обговорили пілотний проект з подолання незадекларованої праці\nПопередня новина Львівська область: експерти МОП навчають інспекторів Держпраці ефективним комунікаціям під час інспекційних відвідувань


Главная страницаНовиниМОЗ: Як вберегтися від пневмонії\n12 листопада був Всесвітній день боротьби з пневмонією. Пневмонія є однією з найбільш піддатливих до профілактики хвороб. Однак за даними Всесвітньої організації охорони здоров’я, кожні 20 секунд від цієї інфекції помирає одна дитина у світі.\nПро це повідомляє МОЗ України, передає ПІК.\nТож, МОЗ вирішило нагадати про серйозність цього захворювання та пропонує прості кроки, які може зробити кожен із нас, щоб не допустити розвиток пневмонії у своєї дитини чи у себе.\n"Дбайте про чистоту в домі, провітрюйте приміщення і киньте курити чи хоча б не куріть в приміщені/коли поруч діти", - наголошує МОЗ.


Веселый мастер - УкрДовiдка - Каталог фирм Украины\nВиконуємо роботи: штукатурення стін, утеплення фасадів (пінопластом, мінеральною ватою, склокерамікою). Штукатурення стін виконується штукатурними станціями, це забезпечує високу швідкість, якість, надійність, при цьому не потрібно інших механізмів (кранів,підйомників. тощо).\nКлючевые слова бизнеса: штукатурка стін, штукатурення, штукатурні роботи Львів утеплення фасадів Львів\n» Теплий Дім\n» ТОВ Медіа-Пласт Україна\nТОВ «Медіа-Пласт Україна» - лідер серед українських компаній щодо продажу компонентів ПІНОПОЛІУРЕТАНУ, проведення робіт з безш...\nБудівництво котеджів під ключ. Земляні роботи. Бетонні роботи. Фундаментні роботи. Фасадні роботи. Внутрішні ремонтні роботи. Шпаклівка "штук&quo...\n» Фарбовий центр Sadolin\nPinotex - деревозахисні і декоративні засоби для внутрішніх і зовнішніх робіт;Sadolin Bindo, Inova - водоемульсійні латексні фарби для стін, стель;Sad...


Вимушена бездіяльність - Getting Things Done© Ukraine\nСьюзан Хантер – спеціаліст з питань створення порядку в сервісних та виробничих організаціях, від приватних компаній до великих міжнародних груп, у Великій Британії, континентальній Європі та Північній Африці. Сьюзен є випускницею лондонського університету і має диплом в галузі організаційної психології від INSEAD.\nНаразі знаходиться в стані невизначеності.\nУ сучасному світі заохочується швидка робота в режимі багатозадачності. Фіксація завдань і прагнення до їх виконання. У багатьох блогах часто припускається, що читачі – неймовірно зайняті люди з відсиланнями до фраз, на кшталт “світ підбирається до тебе швидше” і т.д. Коли я вперше почала їх читати ця перспектива мене буквально приголомшила. Настільки сильно, що я не врахувала прихованої умовності, що всі й так зайняті – це просто було “реальністю”.\nОднак зараз у мене протилежна проблема. З причин, що є поза моєю зоною впливу, моє життя на паузі і я майже нічого не можу робити взагалі. Не хочу, щоб це прозвучало мелодраматично, але є місце в якому я прагну бути географічно – і речі, які хочу там робити – але прямо зараз я не можу. І можливо не зможу вже ніколи. Девід Аллен сказав, що існують лише дві проблеми в житті:\nПроблема №1: Ви знаєте чого хочете, але не знаєте, як цього досягти.\nПроблема №2: Ви не знаєте, чого хочете.\nВважаю, моя ситуація – варіація проблеми №1: я точно знаю, чого хочу, але, здається, більше нема нічого що я могла б зробити, щоб це сталося. Це або станеться, або ні – і результат від мене не залежить. Залишається лише чекати.\nПідливаючи масла у вогонь, ця ситуація стала зрозумілою через кілька місяців. Я повернулася до Лондона, так як завершилася моя робота, а разом з нею і віза в країні, в якій я хочу перебувати. Раніше продовження візи займало 3 тижні. Цього разу потрібно 6 місяців, і я все ще чекаю. Друзі заздрісно коментують, як це мабуть класно – бути “на канікулах”. Консул каже, що мені потрібно бути терплячою. Але як довго?\nПерші три місяці я переконувала себе, що можна застрягти в куди більш гіршому місці, ніж Лондон. Було класно зустрітися з друзями, кудись вийти, смачно поїсти. Це також чудова можливість привести до ладу всі системи і виконати всі ці дрібні адміністративні завдання, на які в мене ніколи не було часу. Це було так добре, що я навіть стривожилася – що, як я звикну до цього ритму і не зможу повернутися до своєї звичайної швидкості, коли отримаю візу?\nАле вже пізніше я усвідомила, що це могло потребувати ще 6 місяців … або рік … або все могло вирішитися вже завтра … або ніколи. Як управляти невизначеністю і залишатися при розумі?\nНезважаючи на такі різкі зміни в житті, я помітила, що GTD® як і раніше сильно допомагає. Три GTD® звички були особливо корисними:\nРегулярні огляди допомагали мені визначати і уточнювати проміжні цілі – навіть коли основна мета на паузі. Принаймні можна владнати більшу частину ситуації, яку не обираєш. Коли-небудь, ці огляди далеких горизонтів можуть допомогти мені вирішити, що зрештою потрібна нова мета.\nЧітко ідентифіковані наступні дії піднімають мене з ліжка вранці. Правильно визначені наступні дії (які не є очевидними людям на кшталт мене) – чудовий спосіб просуватися в проміжних проектах. Дуже легко впасти в прокрастинацію, якщо немає ззовні встановлених дедлайнів, тому я відчуваю величезне задоволення при спостереженні своїх щоденних досягнень.\nЧіткі рамки утримують від безглуздих коливань і зайвої роботи. Для мене це ключ до позитивного образу мислення. Планування досуга і відпусток – під час цього “відпочинку” – життєво важливо, навіть якщо всі думають, що я перебуваю на постійних канікулах.\nМабуть занадто рано знаходити фактичну вигоду в цій сазі (хоча вже пора, на думку мого друга), але GTD® точно допоміг мені зберегти мотивацію в ситуацію, в якій можна просто плисти за течією.


Формування екологічної культури учнів як один із основних напрямків національної системи виховання » "Кармелюкове Поділля"\nНПП "Кармелюкове Поділля" » Новини » Формування екологічної культури учнів як один із основних напрямків національної системи виховання\nФормування екологічної культури учнів як один із основних напрямків національної системи виховання\nЦе тема засідання круглого столу, яке відбулося 9 грудня в національному природному парку «Кармелюкове Поділля» спільно з районним відділом освіти, методистами Вінницької обласної та Чечельницької районної станцій юних натуралістів, педагогічними працівниками шкіл району\nОдним з напрямків роботи національного природного парку «Кармелюкове Поділля» є співпраця з загальноосвітніми навчальними закладами для стимулювання пізнавальної й творчої активності школярів. Така спільна робота допоможе школярам усвідомити складні зв’язки в екосистемах, розширить їх кругозір, підсилить емоційне сприйняття живої природи, переконає в необхідності програмних знань, умінь і навичок для практичної пошуково-дослідницької діяльності.\nЗасідання учасників круглого столу проходило в естетично прибраному приміщені відділу еколого-освітньої роботи Парку. З вітальним словом до присутніх звернулися Романчук О.П., директор національного природного парку «Кармелюкове Поділля», головний природознавець, заступник директора, Дудник Г.Л., Добровольська С.Ф., провідний спеціаліст відділу освіти.\nОсновне питання обговорення – це формування екологічної культури шкільної молоді під час проведення еколого-натуралістичної та природоохоронної роботи в навчальних закладах Чечельницького району, яке висвітлила у своєму звіті Шпильова В.І., директор Чечельницької районної станції юних натуралістів. Про екологічне виховання школярів через роботу шкільного лісництва поділився досвідом Соколов Р.Ю., директор КЗ «Червоногребельська ЗОШ І-ІІІ ступенів». Вчитель біології та географії КЗ «Бритавська ЗОШ І-ІІ ступенів» Кирилко С.Л. продемонструвала різні напрямки природоохоронної роботи в школі.\nПродовжили розмову за круглим столом фахівці «Кармелюкового Поділля». Стороженко Л.І., начальник відділу еколого-освітньої роботи та рекреаційного благоустрою, яка розповіла про співпрацю відділу з навчальними закладами району. Про результативність науково-дослідницької роботи з учнівською молоддю повідомила Шпак Н.П., науковий співробітник Парку. Узагальнила діяльність «Кармелюкового Поділля» в формуванні екологічної культури молоді та дорослого населення краю Агоп’ян Н.В., провідний фахівець із рекреації.\nСпівробітники Парку звернули увагу присутніх, що в своїй роботі з молоддю вони поєднують наукове пізнання природи з естетично-романтичним сприйняттям, пошуками гармонії та усвідомлення власної позиції у взаєминах із навколишнім середовищем.\nВ обговоренні напрямків та пропозиціями співпраці позашкільних установ з національним природним парком взяли участь методисти Вінницької обласної станції юннатів Жовтоножук Л.Я., Іваськевич Г.Л., Мосьондз Г.С., Чуприненко І.М.\nНа завершення, учасникам круглого столу, які підготовили переможців в науково-дослідницьких конкурсах та юним дослідникам, Корінна Т.М., методист вищої категорії Вінницької обласної станції юних натуралістів, вручила грамоти, подяки та подарунки.\nНіна Шпак науковий співробітник НПП «Кармелюкове Поділля»


Що для геймерского ПК важливіше - відеокарта або процесор?\nНа одному з найпопулярніших в російськомовномусекторі інтернету ресурсі Overclockers проведено випробування процесорів Intel, AMD і відеокарт NVIDIA, AMD в восьми іграх і дозволі 1920 х 1080 з метою з'ясувати, що для ігрового комп'ютера важливіше: потужність відеокарти або висока продуктивність процесора.\nОдвічна суперечка геймерів про те, що для ігровогокомп'ютера більш значуще: процесор або відеокарта, був дозволений в ході тестування на ігрових додатках Assassin's Creed Valhalla, Call of Duty: Black Ops Cold War, Crysis Remastered, Cyberpunk 2077, Mafia Remastered, Project Cars 3, Total War Saga: Troy, Watch Dogs Legion.\nВ результаті тестування було зроблено висновок, щозв'язка високопродуктивної відеокарти зі слабким процесором більш ефективний, ніж слабка відеокарта і продуктивний процесор. Така закономірність виявлена в 75% тестів.\nПри цьому в результаті тесту було виявлено, щодля відеокарт NVIDIA, потужний процесор «прокачивал» продуктивність відеокарти. Тим часом тестування з відеокартами Radeon RX 5700 XT і RX 5500 XT показувало такий великий розрив у результатах, що «прокачування» відеокарти процесором була практично непомітною.\nАвтор тестів також зазначає, що навіть найслабші процесори Core i3-10320 і Ryzen 5 3500X здатні показати непоганий результат для сучасних ігрових додатків.


«Який сором!»: формуємо норми поведінки дитини | 4Mamas\n4mamas Безкоштовні поради «Який сором!»: формуємо норми поведінки дитини\nПродовжуємо відповідати на запитання батьків! Головне правило виховних розмов — не слід соромити дитину за будь-які питання відносно свого тіла. Інакше у неї можуть виникнути психологічні утиски відносно цілком природних явищ, власного організму та відносин.\n«Що робити, якщо син 4 років і старше хоче торкатися маминих грудей?»\nСпершу слід розібратися у причині бажання.\nПроста цікавість. Щоб не провокувати цікавість у цьому напрямку, слід ходити вдома в одязі, не перевдягатися матері у присутності сина.\nПриродний етап формування сексуальності може проявлятися у такій формі.\nГруди сприймаються як джерело годування. Таке трапляється з появою другої дитини. Дивлячись на немовля, старша дитина починає ревнувати, імітувати його поведінку. Тоді слід знижувати дитячу тривожність.\n«Що робити, коли дитина 5–6 років тримає руки у трусах, мастурбує?»\nТак роблять багато дітей, бо це приємно. У стресовій ситуації, у стані тривожності спосіб заспокоєння через мастурбацію може закріпитися. У такому разі слід прибирати причину дитячого стресу. Проаналізуйте день дитини: у яких ситуаціях це стається? Як зменшити емоційне навантаження дитини?\nУ будь-якому разі не можна реагувати на ситуацію різко, сварити, забороняти. Так водночас виникають і комплекси, і спокуса «забороненого плоду». Просто поясніть, що цього не можна робити у присутності людей, що деякі речі люди не хочуть бачити, тому це їхнє право слід поважати.\n«З якого віку хлопець має сам перевдягатися у роздягальні, ходити до чоловічого туалету у громадських місцях?»\nВідокремлення починається тоді, коли дитина зацікавлюється статевими відмінностями (близько 4 років). На жаль, ще поширена у нашій країні ситуація, коли матері змушені вести дитину 4–5 років у громадський жіночий туалет. Але перевдягати хлопця у жіночій роздягальні (наприклад, у басейні) зовсім небажано, як з боку його розвитку, так і з боку поваги до почуттів жінок, яким природно незручно оголюватися перед п’ятирічним хлопцем.\nКоли стає соромно: як сформувати почуття сорому у дитини і не зашкодити\nЯкі обов’язки щодо догляду за дитиною краще передати татові


Експерти назвали справжню собівартість кросівок - Радіо Максимум\nЯка справжня собівартість кросівок\nСередня собівартість кросівок за роздрібною ціною 100 доларів становить 50 доларів, підрахували авторитетні снікерхеди @morprime і @the_sneakerdog. У проєкті $neakernomics ("Економіка кросівок") вони назвали справжню ціну, вкладену виробниками спортивного взуття у свій продукт.\nЕксперти відзначили, що жодна з великих марок кросівок, крім New Balance, не володіє фабриками, на яких створюється взуття. Як правило, кросівки виробляють у підрядників у Китаї, В'єтнамі та Таїланді, щоб скоротити витрати на зарплати працівникам і на закупівлю та доставку сировини. Цей етап коштує близько 25 доларів.\nЦе цікаво: Пора утеплюватись: 15 модних базових шапок на цей сезон для чоловіків\nБлизько 1 долара коштує доставка кросівок морем і страховка. У стандартному контейнері міститься 10 тисяч пар, а на великому контейнеровозі – 20 тисяч таких контейнерів. Страховка потрібна, щоб покрити можливі збитки: щорічно у морі втрачають близько 350 контейнерів з кросівками. Митні збори становлять близько 2,5 долара.\nДопис, поширений The Sneakerdog (@the_sneakerdog)\nКоли кросівки доставлені у країну продажу, потрібно врахувати витрати на адміністрацію, зарплати працівникам магазину і рекламу – ця частина складе близько 15 доларів. За продаж компанія заплатить податок на додану вартість – ще приблизно 2 долари. Якщо бренд виставляє товар в іншого рітейлера або в спортивному магазині, у ціну включають ще 4,5 долара.\nЧитайте також: Модель весело показує, як відрізняється реальність від Instagram (фото)


63% шукачів притулку в Україні мають проблеми з офіційним працевлаштуванням через відсутність необхідних документів – Право на захист\nГоловнаНовини та історії Біженці 63% шукачів притулку в Україні мають проблеми з офіційним працевлаштуванням через відсутність необхідних документів\n27.12.2018 By admin Comments are Off\nВлітку 2018 року на замовлення Благодійного Фонду «Право на захист» було проведено дослідження «Ключові аспекти зайнятості біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, та шукачів притулку в Україні». Дослідження охопило 377 респондентів, з яких 236 (63%) опитуваних – шукачі притулку та ще 141 (37%) – особи, які мають статус біженця або статус особи, яка потребує додаткового захисту. Опитування проводилось у Київській та Харківській областях, у яких відповідно мешкають 60% та 40% опитуваних.\nПоказовим виявився той факт, що попри всі труднощі та перешкоди 43% опитаних біженців та шукачів притулку на даний момент працевлаштовані, ще третина респондентів – 33% – наразі не мають роботи, але знаходяться в її активному пошуку. Лише 24% опитаних є економічно неактивними.\nЗ тих, хто має роботу, 44% респондентів зайняті у сфері торгівлі та послуг, 13% – на роботах, які не потребують додаткової кваліфікації, 10% є самозайнятими. Таким чином можна зробити висновок, що переважна більшість респондентів прагнуть інтегруватися в українське суспільство. Проте, на жаль, їхні прагнення реалізувати не так просто. Так, наприклад, їх труднощі в працевлаштуванні зокрема пов’язані з небажанням роботодавців брати на роботу таких осіб. Про це зазначив кожен другий учасник опитування, який мав досвід виходу на український ринок праці. Одночасно 63% опитуваних серед основних проблем, з якими їм довелось зустрічатися, назвали відсутність необхідних документів для працевлаштування. Зрозуміло, що змінити цю ситуацію без інформування українського суспільства та залучення відповідних державних органів та структур неможливо.\nВивчення цього питання та подальше сприяння його вирішенню на сьогодні є актуальним не лише з правової, але й з економічної точки зору. Як усім відомо, сьогодні в Україні спостерігається дефіцит представників робітничих та технічних професій, який з дня на день невпинно зростає. Однією з причин такого стану речей експерти називають міграційні процеси, а саме – масові виїзди українців на заробітки за кордон. Тож економічна інтеграція та працевлаштування біженців та шукачів притулку як значного трудового ресурсу може стати вирішенням – принаймні частковим – цієї проблеми. Проте на заваді цьому стає чинне законодавство України, яке практично унеможливлює офіційне працевлаштування таких осіб, зокрема шукачів притулку.\nДоводять це й результати дослідження, проведеного БФ «Право на захист», ознайомитися з якими можна за посиланням.\n Шукачі притулку – особи, що звернулися за статусом біженця в Україні, подавши документи до Державної міграційної служби.


Чаювання – не просто слово, а справжнє соціокультурне поняття, нарівні з «сім’єю» і «грошима». Особливості чаювання визначають культуру. Тут важливо все: як п’ється чай, скільки разів на день п’ється чай, з чим його п’ють, і, звичайно ж, який саме чай п’ють. Розглянемо відміну чорного чаю від зеленого, як самих популярних різновидів цього древнього напою.\nЗрозуміло, до чаю різне ставлення на Сході і на Заході. Все-таки визначення і того, і іншого чаю універсально: чорний чай – це напій, отриманий заваркою чайного листя високою, тривалої ферментації (а також сама така заварка). Зелений чай – напій, настояний на слабоферментірованним листі чайного куща (а також така заварка). Тобто зібране листя чаю сушать, а після окислюють. Зовсім недовго – не більше двох днів проробляють це з тими листами, які будуть називатися «зеленим» чаєм. Від чотирнадцяти до тридцяти днів ферментують чорний чай. У результаті ми отримуємо два продукти з різними властивостями. До речі, повністю шкала чаїв за ступенем окислення виглядає так: зелений чай – білий чай – жовтий чай – червоний чай – чорний чай.\nНа Сході більше цінуються зелені чаї, на Заході традиційно віддавали перевагу чорні чаї (пов’язано це з тим, що повна ферментація куди більш характерна для індійського чаю, Ассамського, наприклад, звідки і вівся експорт). Проте зараз весь світ, не тільки Китай і Японія, полюбив зелений чай, в тому числі за його відтінок, не красно-коричневий, як у чорного чаю, а солом’яно-зеленуватий. Не останнє місце в поширенні цієї тенденції зіграли корисні властивості зеленого чаю, які багатше антиоксидантами. Найбільшими експортерами зеленого чаю в світі можна назвати Китай і значно відстає від нього В’єтнам, а лідируючими продавцями чорного чаю є Китай та Індія.\nвідмінності чорного чаю від зеленого:\nЧорний чай виходить в результаті найбільш тривалою ферментації чайного листа, а зелений – в результаті найменш тривалої;\nЧорний і зелений чаї мають різні ареали поширення;\nНастій чорного чаю має червону гаму кольорів, а настій зеленого чаю – жовту;\nКраїни-експортери зеленого чаю – Китай і В’єтнам, а зеленого – Китай та Індія.\nЗа результатами деяких досліджень, в зеленому чаї виявлено більшу кількість антиоксидантів, корисних для нашого організму, ніж в чорному.\nЧим відрізняється зелений чай від чорного Посилання на основну публікацію


Виготовлення рекламних аудіороликів - Виготовлення аудіо- відеопродукції - Рекламні послуги - Leosvit Marketing — розробка та проведення рекламних кампаній\nДодати Виготовлення аудіороликів у блокнот\nВиготовлення рекламних аудіороликів - Виготовлення аудіо- відеопродукції\nКороткий URL: leosvit.com/225\nКомпанія Leosvit Marketing має великий досвід у виготовленні аудіореклами та іншої аудіопродукції. Ми пропонуємо виготовлення будь-яких видів аудіореклами, починаючи від простенького одноголосного ролика і закінчуючи феєричними аудіо-композиціями, що неодмінно зможуть справити враження на слухача.\nАудіореклама, будучи засобом негайного дії, має незаперечні переваги:\nСлухач стає учасником комунікації, тому що аудіальне сприйняття змушує активізувати фантазію і створити власні візуальні образи\nМожливість адаптації до локальних запитів (територіальні, психологічні, вікові та інші особливості цільової аудиторії)\nОхоплення цільових сегментів аудиторії в певний час доби\nЗастосування звукових ефектів підсилюють вплив людського голосу і музичного супроводу, які використовуються в ролику\nМінімальні терміни виготовлення радіоролика\nНайдешевший засіб реклами\nАдресність - можливість контакту з людьми вдома, на роботі, на відпочинку, в автомашині\nДоступність зміни (відносно проста заміна тексту і звучання в ефірі)\nІнформаційний аудіо ролик надає слухачеві певні відомості про рекламодавця, його послуги, товари або події. Зазвичай такий ролик являє собою начитку тексту одним або декількома дикторами з використанням музики і звукових ефектів або без них. Ефективність такого радіоролика досягається правильною подачею інформації (вибір диктора, цільовий виклад матеріалу).\nІгровий аудіо ролик припускає участь у записі професійних акторів. Особлива увага приділяється погодженню сценарію, який зазвичай є міні-радіоспектаклем. Музичному супроводу (спеціально підібраної музики) і звуковим ефектам відводиться важлива роль. У нашій практиці найбільшою популярністю користуються жартівливі ігрові радіоролики. Такий ролик може бути вокальним, коли в запису бере участь один або кілька професійних вокальних виконавців.\nІміджеві радіоролики допоможуть створити певний образ компанії, зроблять ваш бренд цитованим. При виробництві такого виду радіореклами ми прагнемо зробити ту саму пісеньку, яка як кажуть, «заїло в голові». Диктор або вокаліст повинні захопити слухача, а музичний супровід і складні звукові ефекти допомагають зробити аудіоролик, а значить ваш бренд впізнаваним.\nОзвучування відеоматеріалу вимагає великого досвіду, професійних навичок, наявності широкої бібліотеки дикторських голосів, звукових ефектів, високого рівня технічного оснащення студії. Ми готові запропонувати безупречноеозвучаніе відео-роликів, анімації, синхрону, презентацій, Проморолик будь-якої складності.\nДжингл являє собою коротку пісеньку про рекламований бренд або його коротку пропевку.\nМузичний логотип - це відтворення слогану компанії в музичній інтерпретації.\nРозцінки на послугу: Виготовлення аудіороликів\nДодати Виготовлення аудіороликів до списку запитів\nДоброго дня! Цікавить послуга - Виготовлення аудіороликів Особливі побажання: Дякую! Чекаю відповіді!\nДоброго дня! Цікавить Виготовлення аудіороликів Чекаю відповіді! Дякую!


оринка (orynka) - блоґ\nарт-кафе "За двома зайцями", Білорусь, Білорічиця, Валерій Невєдров, воєнна реконструкція, Гітара, Кораллі, Львів, Муніципальний театр "КИЇВ", Мінськ, Оксана Воропай, Прилуки, Прилуцький осередок ВУТ "Просвіта" ім.Т.Г.Шевченка, Українська революція, Фестивалі, фото, фоторепортаж, художня студія "ДеСтиль", Чернігівська область, Ірина Пільків\nСевастополь (анонімно) ↓\nУкраїнська революція невдовзі на екранах\nЯк «Zapaska» і «BeBoBul» до Мінська доїхали\n"Zapaska", "BeBoBul" і мінская публіка - Публіка на канцэрце Zapaska і BeBoBul ў Graffiti-club\nFOX (анонімно) ↓\nКам'янець - Кам'янець в час "Останньої столиці"\nВейсбахівка чи Білорічиця? «Цікавенний» флігель.\n27 лютого 2009оринка\n"впертий просовувач" Логвиненко ...у масах :)\nтеґи: Ігор Павлюченко, Богдан Логвиненко, Петро Бойко, Прилуки\nУ четвер, 26 лютого 2009, у Книгарні-кафе "За двома зайцями", в помаранчевій залі, тусувалося засідання прилуцької "Просвіти" ім.Т.Г.Шевченка. У гостях мали собі Богдана Логвиненка – надзвичайно активного патріотичного культурника, любителя незаслужено забутих українських письменників, художників та громадських діячів.\n24 лютого 2009оринка\nБойко Петро Борисович\nтеґи: колекціонер, художник\nНародився 25 квітня 1954 року в місті Прилуки Чернігівської області. Навчався у 1-ій, 3-ій, а закінчив 10-ту Прилуцьку середню школу. Працював у різних місцях. За свою бунтарську антирадянську поведінку неодноразово був попереджуваний працівниками Прилуцького відділення КДБ про те, що служитиме «у білих ведмедів». Служив у Архангельській області, в «стройбаті» на лісоповалі з 1973 по 1975 р. Разом з ведмедями звісно ...\n26 жовтня 2008оринка\n"Армія світла" у Києві\nтеґи: Армія світла, Віктор Морозов, Кость Москалець, Плач Єремії, Четвертий кут\n23 жовтня в центральному будинку художника відбувдеться концерт-презентація диску з піснями українського поета Костя Москальця. Поет-фантом, поет-містерія - його пісні «Вона», «Срібне поле» виконує не тільки гурт «Плач Єремії», їх співають студенти в гуртожиткаж, українські вояки в казармах, їх співають навіть гламурні дівчата, які вцілому не дуже обізнані з українською сучасною музикою.\n21 жовтня 2008оринка\nСумно?-III & Виделком-I\nтеґи: святкування, сумно, третій день народження


Cкачати ігру Boboi boy: Adudu attacks! 2 для Android\nандроїд › Ігри,Стрілялки› Boboi boy: Adudu attacks! 2\nBoboi boy: Adudu attacks! 2 - гра для платформи андроїд, в якій лукаві прибульці з космосу хочуть викрасти цінні ресурси нашої планети, а хоробрий хлопчик, герой відомого мультфільму, їм протистоїть. Захищаючи своє місто і борючись з ворогами, хлопчик використовує силу 5 стихій, а також власні виняткові властивості і здібності. У грі передбачена можливість розвивати головного героя і набувати необхідне обмундирування.\nОсновні властивості гри Boboi boy: Adudu attacks! 2:\n- Ігровий процес на більш 45 захоплюючих рівнях\n- Постійно оновлювані місії для виконання\n- Можливість битися з дев'ятьма космічними босами\nдата завантаження 2016-05-17


10:30 28 Червня 2018\nУ ДТП потрапили три автомобілі: мікроавтобус Volkswagen Т4, Chery Amulet та Volvo.\nУчора, 27 червня, приблизно о 19:20 посол Швейцарії в Україні Гійом Шойрер потрапив в ДТП біля с. Банюнин Кам’янка-Буського району. Про це на своїй сторінці у Facebook із зали Пустомитівського районного суду повідомила голова поліцейської комісії ГУ Нацполіції у Львівській області, журналістка Вікторія Балицька.\nЗа інформацією департаменту з питань цивільного захисту ЛОДА, ДТП потрапили три автомобілі: мікроавтобус Volkswagen Т4, Chery Amulet та Volvo CX60, яким керував посол Швейцарії. Автомобіль посла виїхав на зустрічну смугу, де зуткнувся з мікроавтобусом та Chery Amulet. Унаслідок аварії постраждали три водії та три пасажири:\nпасажирка автомобіля Volvo госпіталізована в першу хірургію ЛШМД м. Львова;\nводій автомобіля Volkswagen Т4 госпіталізований в Буську ЦРЛ;\nпасажирка автомобіля Chery після огляду та надання медичної допомоги відпущена додому;\nнеповнолітня пасажирка автомобіля Chery після огляду та надання медичної допомоги відпущена додому;\nводій автомобіля Volvo після огляду та надання медичної допомоги в МТП-3 був відпущений додому;\nводій автомобіля Chery після огляду та надання медичної допомоги в МТП-3 був відпущений додому.\nТЕГИ: аварія, ДТП, посол Швейцарії


Ковбасні шприци, «Ковбасна справа»\nКовбасні шприци призначені для полегшення процесу набивки ковбасних оболонок в домашніх умовах. Використовуючи ковбасний шприц, при виготовленні домашньої ковбаси, Ви зможете легко контролювати щільність набивки ковбасних виробів згідно з характеристиками фаршеемнесті та щільності ковбасної оболонки.\nШприц ковбасний вертикальний на 2,5 кг з нержавіючої сталі\nШприц ковбасний вертикальний 5.5 кг\nКовбасний шприц для набивання ковбасної оболонки\nКовбасний шприц досить простий в експлуатації, що робить його ідеальним пристроєм та помічником в процесі набивання ковбасних оболонок м'ясним фаршем.\nКовбасні шприци бувають різної фаршеємності, продуктивності та принципу роботи. Запропоновані в нашому магазині ковбасні шприци мають невелику продуктивність та фаршеемкость. Відмінно підійдуть, як для набивання ковбас в домашніх умовах, так та для невеликих ресторанчиків та кафе.\nПричина по якій необхідно мати в своєму арсеналі ковбасний шприц\nНа самому початку шляху виготовлення ковбаси в домашніх умовах ми намагаємося використовувати підручні засоби вже наявні в нашому розпорядженні. У нашому випадку усі користуються м'ясорубкою та насадкою цівкою для начинки ковбас. З точки зору економії це правильний підхід. Але потрібно розуміти, що коли ми набиваємо ковбасу вже готовим фаршем, особливо для сировялу, відбувається додаткова деформація м'ясного волокна. М'ясо виходить не рубане, а передавлене (як каша), що впливає на якість ковбаси. Ще один недолік, потрапляння повітря в оболонку. За допомогою ковбасного шприца ці недоліки зводяться до мінімуму.\nКовбасні шприци, маючи нескладний пристрій, легко розбираються та чистяться. Їх можна мити в посудомийній машині. Матеріал, з якого виготовлений ковбасний шприц не піддається окисленню та зроблені зі сплаву дозволеного для застосування в харчовій промисловості.\nКовбасний шприц по добрій ціні в інтернет-магазині "Ковбасна справа"\nКупити ковбасний шприц легко, просто зателефонуйте за тел. 0676404448 или 0502645533.