Тлумачення законодавства та проблеми захисту прав громадян\nРозділ 1. Теоретико-правові ідеї захисту прав, свобод та обов'язків людини і громадянина.\n1.1. Процес історичного розвитку захисту прав громадян.\n1.2. Методи гарантування і захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина.\n1.3. Засоби захисту прав громадянина.\nРозділ 2. Гарантії реалізації та захисту прав та свобод громадян.\n2.1. Правовий характер захисту прав та свобод громадянина.\n2.2. Гарантії створення умов для здійснення основних прав громадян.\nРозділ 3. Проблеми захисту громадян на сучасному етапі становлення економіки.\n3.1. Специфіка державного захисту прав і свобод людини та громадянина в Україні.\n3.2. Удосконалення законодавства України про захист прав людини.\nАктуальність теми.Кожна держава повинна створювати такі передумови, щоб природні права людини як межі та міра можливої поведінки особи були нею закріплені. Це дасть можливість реалізувати ідею, законодавчо закріпити її. Права і свободи людини мають певні рамки, тому слід пам'ятати, що свобода однієї людини закінчується там, де починається свобода іншої. Міра свободи має бути чітко регламентована, легітимована і однозначно визначена. Ще Платон висловив певні ідеї про «парадокси свободи», суть яких полягає в тому, що свобода в розумінні відсутності хоч якихось обмежень неминуче призводить до значного її обмеження, оскільки дає змогу грубіянові поневолити слабшого.\nМета роботиполягає в тому, щоб на основі доступної літератури проаналізувати та з’ясувати основні риси захисту прав громадян.\n· визначити процес історичного розвитку захисту прав громадян;\n· охарактеризувати методи гарантування і захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина;\n· дослідити засоби захисту прав громадянина;\n· проаналізувати гарантії реалізації та захисту прав та свобод громадян;\n· охарактеризувати правовий характер захисту прав та свобод громадянина;\n· здійснити проблеми захисту громадян на сучасному етапі становлення економіки;\n· виявити специфіку державного захисту прав і свобод людини та громадянина в Україні.\nОб’єктом дослідженняє особливості захисту прав громадян.\nПредметом дослідженнявиступають тлумачення законодавства та проблеми захисту прав громадян.\nРозділ 1. Теоретико-правові ідеї захисту прав, свобод та обов'язків людини і громадянина\n1.1. Процес історичного розвитку захисту прав громадян\nЗгідно з класичною правовою доктриною традиційного поділу, держава і громадянське суспільство є основними різновекторними соціальними явищами. Держава символізує публічний простір, громадянське суспільство — деполітизований простір свободи, основу якого складає економіка вільного ринку і людина як одиниця соціального виміру. В практиці сучасних цивілізованих країн класичні межі між державою і громадянським суспільством трансформуються у взаємопроникаючі, гібридні інститути, що не можуть бути одночасно визначені як державні чи суспільні. Тим самим забезпечується взаємодія, рухома рівність між державою і особою. Значне місце у цьому процесі належить правовим механізмам стримання зловживань влади, захисту прав і свобод людини.\nІдея природного права, загального для всього людства, так само як й існування того, що називається правами людини, визнається достатньо давно. Такі права, як: право на життя, гідність, недоторканність особи, свобода совісті, думки, переконань, право на участь у політичних процесах, є необхідними умовами устрою життя людини у цивілізованому суспільстві і повинні бути безумовно визнані і охоронятися державою.\nКожній щаблині у історичному розвитку прав і свобод притаманна юридична концепція людини «суб'єкта права та відповідні уявлення про її права і обов'язки, свободи і несвободи. У такому понятті історія права - це історія формування еволюції уявлень про права людини - від первісних, обмежених і нерозвинутих — до сучасних.\nУ найзагальнішому вигляді можна вказати, що ступінь визнаності і захищеності прав людини у тому чи іншому суспільстві визначається типом його соціально-економічної організації, ступенем розвитку цивілізації, гуманізації і лібералізації.\nДавньогрецькі бачення про права людини формувались у загальному руслі міфологічних уявлень про те, що поліс (місто-держава) і його закони мають божественне походження і спираються на божу справедливість. Право взагалі і права окремих людей - членів полісу з'являються, згідно з подібними уявленнями, як божественний порядок справедливості. Так, божественна за своєю природою справедливість у Гомера виступала як об'єктивно обґрунтований і правовий критерій. Ця ідея єдності і справедливості полісу та закону наявна у поемах Гесіода ( VIII ст. до н.е.) — "Теогонія" й "Труди і дні". Справедливість і законність за Гесіодом — сестри-богині, дочки верховного олімпійського бога Зевса і богині правосуддя Феміди.\nКритика насильства і захист прав у поемах Гесіода свідчить про зміцнення індивідуально-людських цінностей у суспільно-політичному житті тих часів, оскільки право завжди і всюди передбачало правосуб'єктність людини, свободи особи[5, c. 21-23].\nЗ точки зору розглядуваної теми, особливий інтерес становить розуміння Солоном закону (та його влади) як співвідношення права і сили. Поряд з відмінністю права і закону Солон виділяє поняття закону як загальну форму та загальнозначиму міру офіційного визнання і вираження прав всіх членів держави.\nПошуки об'єктивної норми справедливості і права продовжені Піфагором (VI-V ст. до н.е.). Він вважав, що життя людей повинно бути реформовано і приведене у відповідність з висновками філософів про поліс, із справедливістю у людських взаємовідносинах. При цьому Піфагор сформулював важливе для подальших уявлень про природне право людини положення: "Справедливое состоит в воздаянии другому равным»[1, 91]. Глибина і новизна піфагорівських поглядів у тому, що під поняттями "належна міра" і "розміреність" він передбачав — рівність.\nВелика ідея природної рівності і свободи всіх людей вперше визначена софістами (V-IV ст. до н.е.). Основоположний принцип поглядів софістів сформульований Протагоном (кінець 481-411 pp. до н.е.). Демократична ідея Протагора і його політико-правова концепція у тому, що існування держави передбачає рівну участь всіх її членів у людській діяльності, до якої він відносить справедливість, розсудливість і гідність. Звучить він так: " Міра всіх речей — людина, існуючих, що вони існують, а неіснуючих, що вони не існують" [2, c. 28].\nІдею природної рівності і свободи всіх людей обґрунтував софіст Алкідам. Йому належать такі відомі слова: "Божество створило всіх вільними, а природа нікого не створила рабом".\nПочаток понятійно-теоретичного дослідження (за допомогою логічних дефініцій і загальних понять) об'єктивно зумовленої природи та законів пов'язано з іменем Сократа (469-399 pp. до н.е.). Ведучи мову про необхідність дотримання всіма розумних і справедливих законів держави, він стверджував, що тільки таким шляхом досягається свобода — чудове і надвеличне досягнення як для людини. так і для держави. Раціоналістичні ідеї Сократа розвинуті його учнем Платоном (427-347 pp. до н.е.). У його проекті ідеальної держави відсутня приватна власність і поділ людей на вільних та рабів, а також визнається рівність чоловіків і жінок у своїх правах. Характеризуючи справедливість у ідеальній державі, Платон писав: "Займатись кожному своєю справою, це й буде справедливість"; "Справедливість у тому, щоб кожний мав своє і виконував теж своє";"Справедливість полягає у тому, щоб не захоплював чужого і не позбавлявся свого". Ці визначення справедливості стосуються і права, розкриваючи тим самим платонівське розуміння природних прав людини.\nНаведені положення у подальшому були сприйняті і розвинуті у вченнях Аристотеля (384-322 pp. до н.е.) про два види справедливості — справедливості рівності і справедливості розподілу. Останнії - це прояв справедливості при розподілі всього того (влади, шани, виплат тощо), що може бути розподілене між членами суспільства. Справедливість рівності діє у сфері обміну і "проявляється у рівності того, що складає предмет обміну". Цей вид справедливості застосовується у галузі цивільно-правових угод, відшкодування збитків, злочину і покарання. Але Аристотель мав ще одне судження про те, що "человек по природе своей — существо политическое". У цілому це означає, що природні права людини, згідно з Аристотелем, реально існують лише в основі прав політичного суб'єкта, тобто у громадянина держави. Особливо слід зазначити про захист Аристотелем ( у спорах з Платоном) права особи на особисту власність й індивідуальну сім'ю. На цих положеннях у подальшому ґрунтувались судження прихильників природних прав[15, c. 61-62].\nУ епоху еллінізму уявлення про державу і право, як договір про загальнокорисне для забезпечення індивідуальної свободи і взаємної безпеки людей, розвивав Епікур (341-270 pp. до н.е.). Основні цінності епікурейської етики (свобода, задоволення, "атараксія" — душевний спокій), як і все воно у цілому, має індивідуальний характер.\nПравові ідеї старогрецьких мислителів про свободу, рівність всіх людей отримали подальший розвиток у Стародавньому Римі.\nАнтичні ідеї свободи і рівності людей сприйняли та у подальшому розвинули світські і релігійні мислителі Середньовіччя. Так, представники деяких юридичних шкіл того часу (Х-ХІ ст.), що виникли у Римі, Павії, Равенні й інших містах, у своєму правовому розумінні орієнтувались на ідеї правової справедливості і пов'язували з нею природно-правові уявлення та концепції.\nЗокрема, І.Покровський зазначав, що у юриспруденції Павійської школи рано сформулювалась думка, що римське право є загальне право. Звідси і подальше судження, що у кожній окремій правовій системі будь-яка норма потребує оцінки з точки зору справедливості; що несправедлива норма при застосуванні може бути відкинута і замінена правилом, продиктованим справедливістю.\nПоняття "справедливість" при цьому ототожнюється з поняттям "природне". І, таким чином, юриспруденція того часу за своїми загальними і основними напрямами є попередницею природно-правової школи пізнішої епохи".\nОкремі середньовічні мислителі (Марсілій Падуанський, Генрі Бректон, Філіп де Бомануар) захищали ідею свободи, рівності всіх перед законом. Характерною при цьому є антикріпосницька позиція відомого французького юриста ХШ ст. Бомануара, котрий стверджував, що кожна людина вільна. Він намагався досягти даної ідеї у своїх юридичних працях.\nЗначну роль у цьому процесі відіграв Фома Аквінський (1225-1274 pp.), який розробив християнську доктрину права і держави під впливом вчень Аристотеля про етику і політику, політичну природу людини, правову рівність вільних індивідів — членів політичного суспільства. У дусі античних природно-правових ідей Фома Аквінський стверджував, що ціль держави — це загальне благо її членів, забезпечення умов для їх розумного належного життя. При цьому він протиставляв політичну монархію тиранії і обґрунтував право народу на руйнування тиранічного ладу.\nОтже, ідея загальної рівності людей не розчинилася у середні віки. Вона продовжувала розвиватись у різних позиціях, формах і напрямах. Тому в контексті історії прав людини слід відзначити конкретний змістовний зв'язок, логіку послідовного руху і момент розвитку в ланцюзі таких актів, як: Велика Хартія вольностей ( 1275 p.); Петиція про право (1628 p.); Біль про права (1689 p.); Декларація прав Вірджинії (12 червня 1776 p.), Декларація незалежності Сполучених Штатів Америки (4 липня 1776 p.), Конституція СІЛА (1787 p.), Біль про права (1789-1791 pp.); Декларація прав людини і громадянина (1789 p.); Загальна декларація прав людини (1948 p.); міжнародні пакти про права людини.\nВже у змісті перерахованих джерел можна побачити шляхи та логіку формування юридичних норм і конструкцій у галузі прав та свобод людини, затвердження цих норм і конструкцій, спершу в станово-обмеженому варіанті з наступним розвитком та збагаченням первинної моделі, подальшим поширенням у тій чи іншій модифікації на інші соціальні прошарки і країни, нарешті визнання універсального характеру прав людини сучасним світовим співтовариством з випливаючими звідси міжнародно-правовими (у поєднанні з внутрішньодержавними можливостями і зусиллями) можливостями, формами і засобами для їх затвердження у всіх державних та національно-правових системах[2, c. 28-29].\nУ історичному і теоретичному розвитку нових уявлень про права та свободи людини в епоху переходу від феодалізму до капіталізму вирішального значення набувають проблеми політичної влади та її формальна рівність для всіх, правових організацій, у вигляді упорядкованої системи, розподілу державної влади, згідно з новим співвідношенням соціально-класових і політичних сил та разом з тим, виключаючи монополізацію влади в руках однієї особи, органу чи союзу. Юридичний світогляд нового паду зароджувався у нові уявлення про свободу людини через верховенство режиму права і у приватних, і у публічно-політичних відносинах.\nНова раціоналістична теорія прав людини обґрунтована у працях Г.Гроція, Б.Спінози, Дж.Локка, Ш.Монтеск'є, Т. Джефферсона, І.Канта й інших мислителів. Своєю критикою феодального ладу і обґрунтуванням нових концепцій про права та свободи особи, про необхідність верховенства права у відносинах між індивідом і державою ця теорія внесла великий вклад у ідеологічну підготовку буржуазних революцій та юридичне закріплення їх результатів.\nВажливою складовою цього процесу стала концепція суспільного договору як джерела виникнення і правової основи діяльності держави. Розробляючи договірну концепцію держави, Г.Гроцій (1583-1645 pp.) писав: "Держава є досконалим союзом вільних людей, укладеним заради дотримання прав і загальної користі". З таким розумінням держави, враховуючи ідею правової державності, пов’язано й положення про природне людське право виказувати непокору насильству влади, яка порушує умови суспільного договору.\nРозвиваючи природно-правовий світогляд і договірну концепцію держави, Б.Спіноза (1632-1677 pp.)зазначав, що ціллю держави насправді є свобода. Він підкреслював, що природне право кожного у громадянському стані не закінчується, оскільки у природному і громадянському стані людина діє за законами своєї природи, розуміючи свою користь, керуючись страхом і надією. Повне позбавлення людини природних прав призведе до тиранії. Це означає: право держави повинно збігатися з думкою більшості і що державна влада має рахуватись з думкою суспільства.\nНаступна ліберальна доктрина невідчужуваних природних прав і свобод людини на основі ідеї верховенства права, правової організації державного життя, розподілу влади розроблена Дж. Локком (1632-1704 pp.). Таку правову форму держави він протиставляє деспотизму. Закон природи, згідно з Локком, є виразом розумності людської істоти та "вимагає миру і безпеки для всього людства" [10, c.40]. Кожна людина згідно із законом природи має право відстоювати "свою власність, своє життя, свободу і майно". Забезпечення цих невідчужуваних прав людини і є головною ціллю договірного об'єднання людей у державу, передаючи себе під її владу. І після укладення суспільного договору народ залишається сувереном та суддею, вирішує: чи правильно започаткована і уповноважена ним влада виконує покладені на неї договірні обов'язки, чи влада не ухиляється від умов договору, порушуючи їх.\nВеликим досягненням вчення Локка про права людини є також аналіз необхідного внутрішнього зв'язку між свободою і законом. "Не зважаючи на всілякі хибні тлумачення, — писав він, — метою закону є не знищення і не обмеження, а збереження та розширення свободи... Там, де немає законів, там немає і свободи".\nВизнання, захист і реалізація невідчужуваних прав та свобод людини у громадянському стані, згідно з Локком, можливі лише за окремих умов і гарантій. Серед таких — правова якість законів (вираження і захист у них прав та свобод індивідів) і належна побудова самої державності (шляхом розподілу влад).\nКонцепція прав людини отримала подальший розвиток у творчості французького юриста XVIII ст. Ш-Л. Монтеск'є (1689-1755 pp.). Як і у Локка, дослідження прав людини тісно пов'язане у Монтеск'є з принципом поділу влад. У праці "Про дух законів" він розглядає проблему політичної свободи людей у двох аспектах: у її ставленні до державного ладу і до окремого індивідуума, громадянина. Перший аспект відносин політичної свободи виражений у правовому (і конституційно-правовому) закріпленні трьох влад (законодавчої, виконавчої та судової), виступає як необхідний засіб забезпечення громадянських прав і свобод, безпеки особистості. Другий аспект — це політична свобода у І ставленні не до державного устрою, а до окремого громадянина. У цьому аспекті політична свобода полягає у безпеці громадянина. Розглядаючи засоби забезпечення такої безпеки, Монтеск'є надає особливого значення й судочинству. "Якщо не забезпечена невинуватість громадян, то не забезпечена і свобода ...". Великий вплив ідеї Декларації прав людини і громадянина 1789 р. відбився на поглядах передових мислителів Німеччини, Росії, інших країн Східної Європи, яким ще належало пройти через прогресивні буржуазні перетворення[11, c. 3-4].\nФілософське розроблення проблем прав і свобод людини (з ліберально-гуманістичних позицій) пов'язане з іменем І.Канта (1724-1804 pp.). "Якщо існує наука, яка дійсно потрібна людині, — писав він, — то це та, якої навчаю я, — а конкретно та, яка належним чином показує людині її місце у світі — і котра навчає тому, ким треба бути, щоб бути людиною". Кант послідовно відстоював свободу індивіда та рішуче критикував дуалістичність політики у її ставленні до моралі і права. Політика, згідно з Кантом, повинна бути підпорядкована моралі і праву, категоричним імперативам розуму про права і свободи особистості. "Дійсна політика, — підкреслював він, — не може робити кроки, не присягнувши попередньо моралі... Право людини повинно вважатися священним, яких зусиль це не коштувало б державній владі"[13, c. 6].\nЗначний вклад у філософське розуміння і обґрунтування ідей свободи та права вніс Гегель (1770-1831 pp.). Ідея свободи людини, за Гегелем, досягається повнотою своєї реалізації лише у конституційно оформлених і розвинутих державах сучасності.\nВимоги принципу суб'єктивної свободи людини за Гегелем у тому, щоб про людину судили за її самовизначенням. Лише у конкретній дії суб'єктивна воля людини досягає об'єктивності і, зрозуміло, сфери дії законів; сама ж по собі моральна воля не підлягає покаранню. Підкреслюючи значення правової організації держави для реалізації свободи людини, Гегель характеризує належний поділ державної влади як "гарант публічних свобод". З цих позицій він різко критикував деспотизм — «стан беззаконня, у якому особлива воля як така — будь то воля монарха чи народу (охлократія) — має силу закону, або, вірніше, заміняє собою закон". Така ситуація призводить до формування антиправової та антидержавної форми організації влади — тоталітаризму, який не минув і терени нашої держави, проіснувавши понад 70-ти років у СРСР.\nПроцес історичного розвитку людини значною мірою залежить від обсягу її прав і свобод, визначає її соціальні можливості та блага, забезпечуючи характер життєдіяльності, систему взаємодій, відносин людей у суспільстві. Тому проблема захисту прав людини завжди була предметом гострих класових сутичок, котрі провадились за володіння правами, за їх розширення, закріплюючи статус людини у суспільстві. І кожен щабель розвитку суспільства був кроком на шляху надбання і розширення свободи. Історія свідчить, що необхідні постійні зусилля для підтримання і удосконалення механізму захисту прав та свобод людини. Кожне покоління відповідає на вічний виклик історії, пов'язаний з відстоюванням таких великих цінностей як свобода і права людини[5, c. 24].\n1.2. Методи гарантування і захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина\nГарантування прав і свобод, як стверджує Ю.Тодика, — своєрідний зовнішній метод обмеження влади, яка завжди прагне до саморозширення і посилення своєї присутності у всіх сферах людського життя.\nУ такому разі методологія політичних гарантій повинна розглядатися передусім крізь призму політики держави, спрямованої на створення умов для всебічного розвитку людини, забезпечення її прав і свобод. Політика Української держави чіткіше виражена у положенні ч. 2 ст. З Конституції, де утвердження і забезпечення прав і свобод людини — головний обов'язок держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.\nМетод юридичних гарантій прав закріплений у Конституції України, яка встановлює, що: права і свободи людини та громадянина захищаються судом (ст. 55); кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56); кожному гарантується право знати свої права і обов'язки (ст. 57) тощо.\nНа мою думку, юридично-нормативна методологія гарантування прав та свобод людини повинна бути розглянута з урахуванням ще однієї інституціональної категорії - правової мети, котра розуміється насамперед як "забезпечення виконання вимог права". Методологічними засадами реалізації вказаної мети є правові настанови, названі юридичними гарантіями законності.\nПравозахисну мету можна класифікувати залежно від її характеру на групи.\nПерша охоплює загальну і приватну (специфічну, конкретну) мету. Залежно від того, яке коло правозахисних відносин контролюється метою, вона може бути загальною і приватною. Загальна мета здійснюється тільки через методи реалізації приватної (конкретної) мети. Ось чому законодавець має завжди формулювати у правозахисному законі не тільки загальну мету, а й специфічну (приватну), конкретизуючи її до такого рівня, щоб вона могла виступати як безпосередня.\nДо другої групи входить основна і неосновна мета. Основна — це мета, без реалізації якої норма права і саме право не можуть бути реалізовані. Неосновна мета правового захисту — та, яка посилює ефективність (матеріальну, моральну, ідеологічну) передбачуваної дії тієї чи іншої норми права.\nМета, що розрізняється за ступенем обґрунтованості, становить четверту групу. До неї входять об'єктивно достовірна мета або об'єктивно хибна. Істинність чи хибність тієї чи іншої правової мети виводиться лише з результатів об'єктивного розвитку суспільства та існуючих інтересів усього народу[8, c. 9].\nЗасоби здійснення правозахисної мети, реальність і своєчасність визначаються наявністю об’єктивних і суб'єктивних, матеріальних й інтелектуальних умов та засобів, які має держава. Реальною метою захисту прав людини вважається така, яка забезпечена матеріально (підкріплена законом про бюджет, наявністю грошової маси у державному і комерційних банках, наявністю відповідної виробничої інфраструктури) та інтелектуально (розроблений правовий механізм реалізації, відповідно до правозахисного закону або норми упорядковане все законодавство і усі підзаконні акти тощо). Своєчасна мета захисту прав людини — це така, яка спрямована на досягнення результату, що відповідає актуальним потребам та інтересам людей.\nШоста група охоплює мету захисту, що відрізняється засобами її реалізації суб'єктами права і яка має умовні назви: "матеріальна" та "інструментальна".\nІ, нарешті, до сьомої групи правозахисної мети, що розрізняється за характером, належить "юридична" і "не юридична". їх відрізняє походження (природа). "Юридична" мета виникає у надрах права, "не юридична" — у надрах суспільного буття. "Юридична" мета є не що інше, як "мета у праві", а "не юридична" мета — це не що інше, як "мета права".\nБудь-яка мета правового захисту неможлива без конкретної методології її здійснення, котра у першу чергу розуміється як дії і діяльність людей, спрямовані на реалізацію вимог правозахисних норм права. Методологія реалізації правозахисної мети структурується у два етапи. На першому — відбувається прийняття законодавцем норми права відповідно до поставленої мети, на другому — здійснення мети за допомогою застосування даної норми.\nЗаконодавець конституює методологію правового регулювання правової поведінки людей. За класифікацією В.Кудрявцева, правовий метод має два види: 1) "матеріальні" дії — здійснення своїх прав, виконання обов'язків, соціально-правова активність; 2) "інструментальні" дії — набуття прав і обов'язків; захист своїх прав та законних інтересів. Таким чином, матеріальна мета — це мета охорони прав та їх регулювання. Будь-яка правова "матеріальна" поведінка має юридичний метод, тобто визначену законом чи іншим нормативним актом сукупність процедур, здійснюваних для досягнення певного матеріально-правового результату[15, c. 62-63].\nПоведінка, що набула юридичної форми, служить інструментом, засобом для досягнення наступної, більш віддаленої мети, і називається інструментальною поведінкою. Вона визначається "інструментальними" (процесуальними) нормами, (наприклад, порядок подання до суду позовної заяви тощо). Інструментальна мета у методології правового захисту людини — це, в основному, мета захисту її прав. Визнаючи за тією чи іншою людиною певні права і обов'язки та охороняючи їх, законодавство надає кожному право на захист. Захист прав — об'єктивна необхідність, тому що права, надані особі, але не забезпечені необхідними засобами захисту в разі їх порушення, є лише декларативні.\nУ правовій літературі наявні декілька підходів до визначення методу гарантування прав людини. Суть полягає у тому, що, як пише О.Іванов, "гарантування суб'єктивних прав зводиться до вчинення юрисдикційним органом держави певних владних дій, спрямованих на забезпечення уповноваженій особі можливості реалізації належного їй права і на примус зобов'язаних осіб до здійснення певних дій на користь уповноваженого.\nТак, С.Сабікенов дещо конкретизує метод гарантування прав людини і зауважує, що гарантії суб'єктивних прав та інтересів, які охороняються законом (у широкому розумінні слова) — це здійснювана у встановленому законом порядку правозастосовча діяльність органів держави, зумовлена порушенням або запереченням суб’єктивних прав та інтересів громадян, що охороняються законом, мета якої полягає у відновленні або підтвердженні цих прав й інтересів.\nОбидва визначення об'єднує те, що суб'єктами, які забезпечують захист прав, є лише органи держави. Таке обмеження збіднює поняття захисту прав людини. Необхідність у втручанні владних органів держави виникає лише тоді, коли без нього відновлення порушеного права неможливо. Тому можна сформулювати продуктивніше визначення методології гарантування прав людини. Гарантія права є примусовою правовою, організаційною, матеріально-правовою, процесуальною та іншою діяльністю органів державної влади і управління, правоохоронних органів, громадських об'єднань, посадових осіб і державних службовців, а також громадян і негромадян, здійснюваною законними засобами з метою підтвердження або відновлення оскарженого чи порушеного права людини[7, c. 30-31].\nЗахист права може існувати лише за наявності прав людини на захист права законом. Право на захист у галузевих науках і загальній теорії права трактується по-різному. Обґрунтовуються два підходи щодо методу його матеріально-правового існування. Так, В.Грибанов вважав: право на захист є однією з правомочностей суб'єктивного права, що дає можливість застосувати стосовно правопорушника заходи примусового впливу.\nПредставник іншого підходу до цієї проблеми — О.Іванов переконаний, що право на захист не є властивістю самого суб'єктивного права; це — самостійне право, хоча й тісно пов'язане із суб’єктивним правом.\nЗміст права на захист визначається через вимогу уповноваженого суб'єкта до правопорушника або особи, що оскаржує його інтерес. Зміст права на захист містить два види методів: матеріально-правові і процесуальні.\nМатеріально-правовий зміст права на захист охоплює: право людини використовувати проти правопорушника і для захисту свого права власні дозволені законом примусові дії (самозахист); право уповноваженої особи самій застосовувати до правопорушника заходи оперативного впливу; право людини звернутися до органів державної влади і місцевого самоврядування або громадських об'єднань з вимогою примусити зобов'язану особу до правомірної обов'язкової поведінки; право звернутися у міжнародні організації із захисту прав і свобод людини, якщо вичерпані всі внутрішньодержавні засоби правового захисту.\nВикористання тієї чи іншої методологічної правомочності визначається характером права, що потребує захисту. Процесуальний зміст права на захист означає: право людини звернутися за захистом порушеного права у будь-який орган державної влади і місцевого самоврядування або громадського об'єднання у будь-якій законній формі; право на користування будь-якими передбаченими законом процесуальними правами і процедурами, встановленими для даної конкретної форми захисту права; право на оскарження у судовому, адміністративному або громадському порядку рішення компетентного органу з конкретної справи.\nТаким чином, методологія права на захист права повинна розглядатися як законодавчо передбачена можливість людини використовувати з метою захисту свого права власні дозволені законом примусові дії або звернутися до компетентних державних чи міжнародних органів (організацій) з вимогою примусити зобов'язану особу до правомірної обов'язкової поведінки. Право на захист — не є захистом. Захист означає реалізацію права у конкретних життєвих ситуаціях, конкретних відносинах. Своє право на захист людина може реалізувати різними методами.\nМетод захисту прав людини — це регламентований правом комплекс особливих процедур, здійснюваних правозастосовчими органами і самою уповноваженою особою в рамках правозахисного процесу і спрямованих на відновлення (підтвердження) порушеного (оскарженого) права[12, c. 36-38].\n1.3. Засоби захисту прав громадянина\nМетодологічні особливості захисту прав людини по-різному структуруються на таких рівнях, як міжнародний та внутрішньодержавний. Міжнародне гарантування прав і свобод людини включає засоби гуманітарної інтервенції, силові засоби захисту та засоби тиску. Засоби гуманітарної інтервенції є неправовими, нелегітимними, оскільки вони суперечать принципам сучасного міжнародного права і створюють реальну загрозу як для мирних міждержавних відносин, так і для самих прав та свобод людини. Засоби тиску (економічна блокада, ембарго, дипломатична ізоляція тощо) та силові засоби захисту прав і свобод людини застосовуються за рішеннями Ради Безпеки ООН і розглядаються як крайній захід розв'язання гуманітарних криз.\nНайбільш ефективними є політичні та правові засоби гарантування прав і свобод людини. Так, застосування політичних засобів сприяє плідному співробітництву держав у гуманітарній сфері, яке визначає й відповідну внутрішньодержавну орієнтацію, що впливає на правові системи конкретних держав.\nСпівробітництво держав, здійснюване через структури НБСЄ, спочатку сприяло активізації позиції її членів щодо захисту прав і свобод людини, а потім визнанню ними загальноєвропейських документів та механізму захисту зазначених прав і свобод шляхом приєднання до них. Наслідок цього — становлення сучасної моделі європейської системи захисту прав і свобод людини у рамках Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини (1950 р.).\nУкраїна приєдналася до названої Конвенції та визнала юрисдикцію Європейського суду з прав людини після прийняття 17 липня 1997 р. Верховною Радою Закону про ратифікацію цього документа з окремими застереженнями, зумовленими особливостями введення у дію деяких положень Конституції України, пов'язаних з гарантіями недоторканності людини та її права на захисні.\nЗалежно від особливостей суб'єкта застосування заходів примусового характеру до правопорушника розрізняють два основних методи захисту права — юрисдикційний і неюрисдикційний. Юрисдикційний методом захисту є діяльність органів державної влади і місцевого самоврядування, а також громадських об'єднань з відновлення порушеного права, здійснювана у рамках встановлених законом процедур, результатом якої є рішення по суті. Неюрисдикційний метод захисту — сукупність дій (заходів) самих уповноважених осіб з відновлення (підтвердження) порушеного (оскарженого) права без звернення за допомогою до компетентних органів і організацій. Юрисдикційний метод поділяють на судові і не-судові (адміністративні і громадські), нотаріальні форми захисту[14, c. 14-15].\nСудовий захист, безперечно, посідає центральне місце у досить великому арсеналі засобів, покликаних забезпечити захист прав людини.\nЧинна Конституція України не містить застережень щодо реалізації права на судовий захист, як це мало місце у Конституції СРСР 1978 р. У останній також передбачалося право оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності державних органів, юридичних осіб у галузі управлінської діяльності у встановленому законом порядку. Однак минуло понад десять років, поки нарешті 1989 р. прийнято Закон СРСР "Про порядок оскарження у суді неправомірних дій органів державного управління і посадових осіб, що порушують права громадян". І громадяни змогли скористатися цим правом.\nДетальніше засади судочинства та інші питання, зокрема щодо розгляду справ безстороннім судом, врегульовано у Кримінально-, Цивільно- та Господарсько-процесуальних кодексах. У них встановлюються як підстави для відводу суддів, так і порядок вирішення цих питань, що забезпечує право сторін на розгляд справ неупередженим судом. Лише у конституційному судочинстві право на розгляд справи безстороннім судом повністю не забезпечується, оскільки у Законі "Про Конституційний Суд України" питання відводу суддів взагалі не врегульовано, хоча і у конституційному провадженні справа має розглядатися неупередженими суддями.\nОстаннє є важливим, оскільки саме органам конституційного контролю належить особливе місце у захисті прав і свобод людини та громадянина. Конституційні права і свободи, як зазначає А.Козлов, сприймаються як норми Конституції та інших законів, що безпосередньо обмежують владу, а тому необхідне вироблення методології здійснення контролю за дотриманням владою правового статусу особи. Процесуальні функції такого контролю поряд з іншими органами державної влади та організаціями здійснюють також органи конституційної юрисдикції[2, c. 29].\nКонституційний Суд покликаний гарантувати політичну і правову стабільність суспільного життя, надійно охороняти права та свободи громадян, захищати, а не засуджувати. У центрі його юрисдикції знаходяться основні права людини, людська гідність. Можливості Конституційного Суду України щодо захисту прав та свобод людини і громадянина певною мірою обмежені встановленими методами конституційного контролю та абстрактним правом, наданим громадянам, звертатися до Конституційного Суду лише з питань офіційного тлумачення Конституції та законів України, тобто у разі неоднозначного застосування одних і тих же положень Конституції чи законів судами України, іншими органами державної влади. Безпосередньо звернутися до суду з питань конституційності законів, інших правових актів вони не мають права. Але це може зробити у їх інтересах Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, якому таке право надано.\nКонституція України значно розширила методологічні можливості захисту прав та свобод громадянами, закріпивши їх право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом до відповідних судових установ чи міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Це конституційне положення відповідає вимогам ст.26 Європейської конвенції з прав людини.\nДотримання наведеної вимоги є визначальною умовою використання ще одного методу захисту прав та свобод — подання та прийняття скарги до розгляду Європейським судом з прав людини. У одному з перших рішень Європейський суд зазначив, що система захисту прав людини, передбачена Конвенцією, за своєю природою є допоміжною. І за встановленим нею процесуальним правилом особа може подати скаргу до Ради Європи лише після того, як використає всі доступні внутрішні державні засоби правового захисту.\nУ Європейському суді з прав людини напрацьовано певні критерії вирішення питань щодо використання всіх національних засобів захисту. До них належать: доступність, доцільність та ефективність звернення, безпідставне чи безнадійне звернення до судових або інших органів державної влади країни, якщо практика правозастосування, яка склалася, не залишає надії на задоволення скарги. В Україні скарги щодо порушення прав і свобод людини можуть бути вирішені Президентом, Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів, судами, прокуратурою, Уповноваженим Верховної Ради з прав людини[10, c. 41-42].\nРозділ 2. Гарантії реалізації та захисту прав та свобод громадян\n2.1. Правовий характер захисту прав та свобод громадянина\nОсновні права і свободи опосередковують найважливіші відносини між державою в цілому та її громадянами. Рівень політичного, економічного і культурного розвитку в різних державах різний. Деякі з них і Україна у тому числі, через об'єктивні та суб'єктивні причини не можуть забезпечити не тільки міжнародну кількість і якість прав та свобод громадян, а й власні права, продекларовані у національному законодавстві. Так створюється розрив між тим, що проголошено, і практикою його реалізації. А це зумовлює необхідність створення спочатку теоретично, а потім і практично розгалуженої системи юридичних гарантій реалізації та захисту прав і свобод громадян, зокрема адміністративно-правових. Реалізація - це форма їх буття, що зводиться до переведення соціальних благ, закріплених нормами права, у стан їх можливого та дійсного використання конкретною особою з метою задоволення різноманітних потреб та інтересів.\nУ юридичній науці існують різні підходи до вивчення даного процесу. Деякі вчені визначають його як політико-правовий, розуміючи під ним сукупність передбачених і допустимих правом засобів, які забезпечують здійснення норм, що закріплюють основи правового статусу громадянина . Іноді такий процес називають соціально-правовим, виходячи із функцій, які виконуються у ньому загальними і юридичними гарантіями прав і свобод громадян.\nВисловлена також точка зору, згідно з якою основні права реалізуються через діяльність правотворчих та правозастосовчих органів і самих громадян . Отже, механізм реалізації прав і свобод громадян - це комплексний інститут, який одночасно поєднує ознаки державного, правового та соціального явища. Це державний механізм, тому що держава закріплює на законодавчому рівні права і свободи громадян. Перш за все, органи державного управління, державні підприємства, установи, організації забезпечують, охороняють основні права, вступають у відносини з громадянами з приводу безпосередньої їх реалізації.\nПравовий характер даного механізму полягає у тому, що конституційні права є одним із різновидів прав особистості, юридичні гарантії цих прав та правові засоби, які регулюють діяльність державних органів з реалізації та охорони основних прав, входять до такого механізму як його елементи.\nСоціальний характер механізму реалізації виявляється, по-перше, у тому, що він діє у певних умовах, на нього впливає спосіб суспільної життєдіяльності людей; по-друге, сам механізм у цілому та його складові елементи впливають на соціальне середовище [7, c. 30-31].\nПри характеристиці процесу реалізації прав і свобод громадян необхідно враховувати і психологічний аспект, тобто вплив правових засобів, матеріальних та організаційних умов на формування мотивів поведінки громадян у процесі здійснення ними своїх основних прав. На дієвість гарантій, ефективність реалізації прав громадян впливають також і мотиви поведінки посадових осіб, службовців установ і організацій, кожного працівника окремо.\nВизначення місця та значення діяльності конкретних органів державного управління передбачає чітке розмежування понять: забезпечення, безпосереднє втілення і охорона (захист) прав і свобод, а також встановлення їх взаємозв'язку. В юридичній літературі ці поняття розглядаються як окремі стадії єдиного процесу реалізації основних прав громадян. Під таким процесом розуміють фактичне втілення конституційних прав у життя - «перетворення закріплених у конституції загальних можливостей на відповідні реальні блага для конкретного громадянина».\nПід забезпеченням основних прав розуміють, з одного боку, систему їх гарантування, тобто загальні умови і спеціальні (юридичні) засоби, а в необхідних випадках і охорону, з іншого - напрям діяльності державних органів, спрямованої на створення умов для реалізації прав і свобод громадян.\nЗначення забезпечення конституційних прав і свобод громадян полягає у тому, що саме на цій стадії створюються передумови, необхідні для їх фактичного втілення та охорони.\nБезпосереднє втілення - це процес спеціальної діяльності носія прав і свобод та зобов'язання щодо нього органів, організацій і посадових осіб. На цій стадії відбувається прийняття рішення громадянином про конкретні шляхи та засоби втілення в життя конституційного права, спеціальна організаційна діяльність посадових осіб компетентних державних органів з приводу застосування правової норми, фактичне виконання цього рішення. У конкретні відносини з громадянами з приводу безпосередньої реалізації ними своїх конституційних прав, як правило, вступають місцеві органи державної влади та управління. Безпосереднє втілення є основною стадією процесу реалізації конституційних прав, оскільки саме на цій стадії відбувається фактичне їх здійснення, виявляється ефективність гарантій.\nОхорона (захист) передбачає вид діяльності державних органів, спрямований на попередження порушень прав громадян, усунення причин, які їх породжують, відновлення порушеного права і притягнення винних до відповідальності.\nІноді в літературі проводиться розмежування понять «охорона» і «захист». Під охороною розуміють профілактичні заходи, що здійснюються державними органами та громадськими організаціями з метою попередження порушень прав громадян, а також усунення перешкод на шляху їх реалізації. Під захистом розуміють примусовий спосіб здійснення порушеного права з метою його відновлення. Охорона охоплює заходи, що застосовуються до порушення прав і свобод, а захист після правопорушення - для відновлення порушеного права. Основний обсяг роботи на цій стадії реалізації конституційних прав громадян виконує суд, прокуратура, інші правоохоронні органи.\nОтже, забезпечення, безпосереднє втілення й охорона (захист) конституційних прав і свобод - стадії єдиного процесу їх реалізації. Одним із основних елементів зазначеного процесу є система гарантій прав і свобод. Під гарантіями розуміють умови, засоби, способи, що забезпечують фактичне здійснення та всебічну охорону (захист) прав і свобод [8, c 9].\n2.2. Гарантії створення умов для здійснення основних прав громадян\nГарантії прав громадян - це сукупність соціальних структур суспільства, що виступають як засоби забезпечення їх прав. Але основне полягає у тому, що гарантії повинні бути спрямовані на практичну реалізацію прав і свобод громадян.\nЗалежно від соціального призначення гарантії традиційно поділяють на загальні та юридичні. До загальних відносять: економічні, політичні, соціальні. Загальні та юридичні гарантії конституційних прав тісно взаємозв’язані. Загальні гарантії є передумовами, а юридичні - правовою формою вираження загальних гарантій. їх визначення на законодавчому рівні необхідне для того, щоб державні органи і громадяни знали, якими конкретно видами гарантій держава на відповідному етапі розвитку може забезпечити реалізацію основних прав.\nВідносини з приводу втілення в життя основних прав - це відносини між державою та її громадянами. Саме держава зобов'язана забезпечувати практичне втілення конституційних прав. Таке завдання вона виконує за допомогою системи державних органів. Створення гарантій є одним із напрямів діяльності державних органів, у тому числі органів управління. Вони повинні діяти на основі законодавства, яке визначає компетенцію кожного органу. Це має важливе значення, є однією із основних умов їх ефективного функціонування.\nДіяльність вищих та центральних органів державного управління з приводу створення умов для втілення в життя конституційних прав громадян носить складний міжгалузевий характер. У цій сфері зазначені органи використовують різні повноваження, здійснюють правотворчу та організаційну діяльність, до якої входять також планова та фінансова, керують роботою інших органів, підприємств, установ та організацій.\nУ процесі правотворчої діяльності органи влади та управління встановлюють юридичні гарантії, визначають правові передумови для створення матеріальних та організаційних умов реалізації прав і свобод громадян. Вищі органи безпосередньо закріплюють найважливіші гарантії. Підвищення ролі закону в сучасних умовах зумовило тенденцію до розвитку поточного законодавства про основні права громадян та їх гарантії. Разом із тим значний обсяг правотворчої діяльності продовжують здійснювати органи державного управління. Зміст законів не завжди повно відображає всі фактори, необхідні для реалізації основних прав громадян. У зв'язку із цим більшість норм не можуть бути ефективно застосовані на практиці без їх подальшої конкретизації в актах управління.\nОргани державного управління, здійснюючи планову та фінансову діяльність, визначають кількісні та якісні показники, що характеризують матеріальні та організаційні гарантії прав громадян. Саме ці органи керують роботою державного апарату, підприємств, установ, організацій, забезпечують єдність їх дій, спрямованих на створення гарантій основних прав громадян[12, c. 38-39].\nПри вивченні діяльності органів державного управління, спрямованої на створення умов для здійснення основних прав громадян, необхідно враховувати, що стосовно конкретного права реалізація буде відрізнятися низкою специфічних рис, зумовлених особливостями даного права, зокрема соціальним призначенням, способом визначення змісту, формою реалізації, видом гарантій тощо.\nОскільки юридична наука зобов'язана виявляти закономірності та перспективи права в регулюванні соціальних процесів на території держави, то необхідно здійснити не тільки загально-конституційний розгляд гарантій прав громадян, а й більш предметне їх дослідження, зокрема, адміністративно-правових гарантій.\nНауковий і практичний інтерес викликає питання про те, як забезпечуються права та свободи громадян за допомогою адміністративно-правових гарантій. У зв'язку із цим важливо провести аналіз адміністративно-правового регулювання суспільних відносин, що виникають з приводу реалізації конституційних прав та свобод людини і громадянина, а також правових засобів, якими володіє адміністративно-правовий механізм.\nПредметом правового регулювання адміністративного права в нових умовах, на думку В. Авер'янова, є «суспільні відносини в процесі реалізації як самої виконавчої влади, так і державного управління за межами цієї гілки державної влади». Адміністративно-правові гарантії - це комплекс адміністративно-правових засобів, що забезпечують повноту, стійкість та стабільність прав і свобод людини та громадянина у сфері державного управління.\nСфера державного управління в даному випадку передбачає широкий простір для реалізації прав та свобод громадян. У сфері виконавчо-розпорядчої діяльності органів державної влади практично здійснюється виконання конституційних норм, які закріплюють і забезпечують права та свободи громадян. Велику роль органи виконавчої влади відіграють у забезпеченні прав та свобод громадян України. Процес реалізації того чи іншого права громадянина, як правило, розпочинається із волевиявлення громадянина і потребує офіційної реакції з боку уповноваженого органу виконавчої влади. При цьому останньому належить вирішальна роль, але стверджувати, що органам державної виконавчої влади належить виняткова роль у реалізації конституційних прав і свобод громадян, не можна. Органи законодавчої та судової влади, а також недержавні структури політичної системи беруть активну участь у даному процесі. Але, у свою чергу, не слід заперечувати, що органи виконавчої влади здебільшого мають організаційно-правові заходи, необхідні для забезпечення прав і свобод людини і громадянина.\nАдміністративно-правові гарантії реалізації прав та свобод громадян полягають у врегульованій адміністративно-правовими нормами діяльності уповноважених органів (посадових осіб) у сфері державного управління, спрямованій на адекватне розуміння та застосування чинного законодавства, що визначає права та свободи громадян. Це передусім ефективна правотворча, правозастосовча, організаційна діяльність[10, c. 42-43].\nЗміст адміністративно-правових гарантій реалізації полягає в ефективному практичному здійсненні органами державного управління відповідно до законів і підзаконних актів юридичних обов'язків з приводу втілення в життя прав і свобод громадян.\n• визначення у законодавстві персоніфікованих представників державної влади, відповідальних за забезпечення умов для реалізації прав і свобод;\n• закріплення конкретних обов'язків органів і посадових осіб публічної адміністрації, які б відповідали правам і свободам громадян;\n• встановлення конкретних адміністративних процедур, які вичерпно визначають порядок виконання відповідними суб'єктами управління своїх обов'язків у відносинах з громадянами;\n• посилення відповідальності органів і посадових осіб за невиконання ними своїх обов'язків, що призвело до порушення прав громадян.\nПід захистом розуміють примусовий спосіб здійснення порушеного права з метою його поновлення. С. Алексеев під захистом прав розуміє державно-примусову діяльність, спрямовану на здійснення «відновлювальних» завдань - на відновлення порушеного права, забезпечення виконання юридичного обов'язку.\nСпосіб захисту - це сукупність ознак правового характеру, які відображають сутність юридичного права, особливостей процесу його відновлення, а також виду юридичної відповідальності, що застосовується до правопорушника.\nАдміністративно-правові гарантії захисту прав та свобод людини і громадянина за змістом та обсягом охоплюють суспільні відносини в різних сферах державної діяльності. Особливістю їх є те, що вони виникають у процесі виконавчо-розпорядчої діяльності органів держави. Оскільки значна частина суб'єктивних прав громадян реалізується в процесі виконавчо-розпорядчої діяльності різних органів (посадових осіб), це означає, що адміністративно-правові гарантії є необхідним інструментом захисту прав і свобод громадян у даній сфері.\nЯкщо державні органи зобов'язані дотримуватися законів, забезпечувати права і свободи громадян, то для цього вони мають відповідні повноваження, встановлені адміністративним законодавством. Громадяни в межах цих повноважень виступають як повноправні суб'єкти, наділені комплексом прав і обов'язків. Але здійснювати юридично значущі дії та приймати рішення у сфері захисту прав і свобод громадян повинні уповноважені органи в адміністративно-правовому порядку. Характеристика й аналіз адміністративно-правових гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина неможливі без їх теоретичного визначення та приведення у певну систему[14, c. 15-16].\nПід адміністративно-правовими гарантіями захисту прав та свобод людини і громадянина слід розуміти передбачені адміністративно-правовими нормами заходи уповноважених органів (посадових осіб) у сфері державного управління, спрямовані на відновлення порушеного права, притягнення порушника до відповідальності.\nДо гарантій захисту належать:\n• конституційне право громадян на оскарження;\n• судовий контроль та нагляд;\n• загальний нагляд прокуратури, представництво прокурором інтересів громадян в адміністративному судочинстві.\nПорівняння поняття «реалізація» та «захист» свідчить, що вони мають спільні та відмінні риси. Спільність цих понять полягає у тому, що вони перебувають в одній площині, бо мають єдиний критерій виміру - права та свободи людини і громадянина. Але разом із цим зазначені поняття мають і відмінності: адміністративно-правові гарантії реалізації - це створення умов для втілення в життя прав і свобод людини та громадянина, а адміністративно-правові гарантії захисту - створення умов для відновлення порушеного права та притягнення порушників до юридичної відповідальності. Отже, захист на відміну від реалізації передбачає заходи, що застосовуються після правопорушення[15, c. 64].\nРозділ 3. Проблеми захисту громадян на сучасному етапі становлення економіки\n3.1. Специфіка державного захисту прав і свобод людини та громадянина в Україні\nПрава і свободи людини та громадянина — визнані міжнародною спільнотою особисті цінності людини у її взаємовідносинах з іншими людьми та державою. Як в Україні, так у багатьох країнах світу існують специфічні моделі захисту прав і свобод людини та громадянина державними органами, серед яких не останню роль відіграють органи конституційної юрисдикції.\nРазом з тим проблема форматування дієвого механізму захисту прав і свобод людини та громадянина органами конституційної юрисдикції ще недостатньо досліджена як у вітчизняній, так і у зарубіжній юридичній літературі. Так, немає єдності думок вчених-конституціо-налістів щодо з'ясування змісту поняття "захист прав і свобод людини та громадянина", визначення сутнісного навантаження "механізму" їх захисту. Окрім цього, у контексті даного дослідження доцільно проаналізувати повноваження Конституційного Суду України з метою їх конструктивного розширення задля забезпечення та гарантування пересічним особам належних їм прав та свобод. Це, у свою чергу, вимагає здійснення низки процесуальних коректив, оскільки процесуальна норма забезпечує практичну реалізацію матеріальної норми.\nУ спеціальній літературі під захистом прав і свобод людини та громадянина розуміють забезпечення чи відновлення порушеного права або усунення існуючих перешкод для їх реалізації. Водночас, етимологічне значення слова "захищати" означає: "обороняти, охороняти кого-небудь, що-небудь від нападу, замаху"; "пильно стежити за недоторканністю кого-небудь, чого-небудь"; "боронити, обстоювати погляди, права, інтереси, честь кого-не-будь". Згідно з Конституцією України кожен має право захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань лише не забороненими законами засобами, які у своїй єдності складають відповідний механізм, під котрим у контексті даного дослідження необхідно розуміти певну сукупність способів захисту прав і свобод людини та громадянина органом конституційної юрисдикції за допомогою правових засобів, тобто відповідних юридичних процедур і правил.\nФізичні особи (громадяни України, особи без громадянства, іноземці) мають право згідно зі ст. 150 Конституції та п. 4 ст. 13 Закону "Про Конституційний Суд України" ініціювати розгляд окремих питань у Конституційному Суді. Йдеться про офіційне тлумачення Конституції та законів України — це найширші повноваження органу конституційної юрисдикції, оскільки стосуються всього масиву чинних нормативно-правових актів держави. Дійсно, фізичні особи можуть подати звернення до Конституційного Суду з проханням дати офіційне тлумачення норм Конституції або законів України. Такий механізм, особливо в умовах своєрідного розуміння своїх прав з боку окремих категорій громадян, як зауважують вчені-конституціоналісти, є необхідним[2, c. 29-30].\n3.2. Удосконалення законодавства України про захист прав людини\nВідомо, що строк конституційного провадження за конституційним зверненням — не більше шести місяців, а його відлік починається лише від дня відкриття такого провадження. Проте профільне законодавство не визначає, у який термін Конституційний Суд може розглядати звернення: до винесення ухвали про відкриття чи відмову у відкритті провадження.\nУкраїнські громадяни, котрі звернулися до Конституційного Суду, змушені втрачати багато часу, очікуючи на початок конституційного провадження, який у законодавчому аспекті не визначений, не ведучи мову вже про результати цього розгляду. В умовах ринкової економіки, коли час має надзвичайно велике значення, відсутність можливості отримання громадянами своєчасної відповіді на важливі питання щодо правового регулювання суспільного співжиття, зачасти, змушують їх не звертатися до органу конституційної юрисдикції. Такий стан справ не додає авторитету Конституційному Суду як виключно важливому інституту становлення та захисту демократії в державі[9, c. 33-34].\nЗ іншого боку, серед чинників, що визначають дієвість механізму захисту прав і свобод людини та громадянина органом конституційної юрисдикції, необхідно виокремити можливість доступу до конституційного судочинства суб'єктів, зацікавлених у такому захисті. Примітно, що у разі конституційного провадження за зверненням громадян самі суб'єкти звернення не беруть особистої участі у пленарних засіданнях Конституційного Суду, так як останній приймає рішення лише на підставі наявних документів.\nРазом з тим не менш важливою є інша причина відмови громадян від звернень до Конституційного Суду — віддаленість регіонів від столиці України. Профільний Закон визначає офіційне місцезнаходження Конституційного Суду України — м.Київ, проте далеко не кожному пересічному громадянину під силу матеріальні, моральні та інші витрати, пов'язані із захистом своїх законних прав та свобод.\nМожливим вирішенням даної проблеми могли б стати представництва Конституційного Суду (наприклад, у обласних центрах). Безперечно, це потребує внесення відповідних змін насамперед до профільного Закону, проте такий крок реально розширив би можливості громадян та інших фізичних осіб щодо захисту належних їм прав та свобод.\nЩе вагомішою є проблема виконання рішень за зверненням громадян. Закони, інші правові акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення.\nІ все ж, аналіз Закону "Про Конституційний Суд України" свідчить, що він лише фрагментарно визначає механізм виконання рішень Суду. Водночас, можна погодитися, що цей процес не вимагає спеціального виконавчого провадження. Але не можна не враховувати і те, що сьогодні в Україні вже існує не поодинокий прецедент невиконання рішень вищих органів державної влади, а в умовах лише становлення демократії така практика є вкрай небезпечною.\nПроблема виконання рішень Конституційного Суду України є важливою, без вирішення якої не можна вести мову не лише про гарантування верховенства права в Україні, а й про будь-які інші гарантії прав та свобод людини і громадянина. Дійсно, у деяких випадках представники різних гілок влади не вважають для себе обов'язковим дотримуватися рішень Суду, прийнятих в межах його повноважень. Наприклад, сьогодні в Україні є випадки обіймання однією особою таких посад, як голова ради та голова місцевої державної адміністрації, міський голова і народний депутат України тощо.\nПідсумовуючи зазначене вище, доходимо висновку, що розширення доступу до конституційного правосуддя зацікавлених суб'єктів, чітке законодавче врегулювання процесуальних прав і обов'язків учасників конституційного судочинства сприятимуть здійсненню проголошених Конституцією України принципів верховенства права та пріоритету прав і свобод людини й громадянина[6, c. 29-30].\n1. Бакірова І. Зміст конституційного права людини і громадянина на судовий захист //Право України. - 2006. - № 12. - С.23-28.\n2. Задорожня Г. Специфіка державного захисту прав і свобод людини та громадянина //Право України. - 2008. - № 1. - C. 28-30\n3. Залюбовская И. Защита прав граждан Украины за границей //Юридический вестник. - 1998. - № 4. - C. 142-144.\n4. Ієрусалімова І. Судові гарантії захисту прав і свобод громадян у сфері виконавчої влади //Юридична Україна. - 2005. - № 5. - C. 81-85.\n5. Калініченко О. Теоретико-правові ідеї захисту прав, свобод та обов'язків людини і громадянина //Право України. - 2005. - № 5. - С.21-24\n6. Князєв В. Конституційні гарантії прав, свобод та обов'язків людини і громадянина в Україні //Право України. - 1998. - № 11. - C. 29-31\n7. Крижанівський С. Про деякі концептуальні положення конституційної регламентації прав і свобод людини і громадянина в Україні/ С.Крижанівський //Право України. - 1998. - № 7. - C. 30-32\n8. Моторный Ю. Окремі проблеми правового захисту громадян в Україні //Юридичний Вісник України. - 2005. - № 33. - C. 9\n9. Нагорний Є. Удосконалення законодавства України про громадянство - запорука захисту прав людини //Право України. - 2006. - № 10. - С.33-35.\n10. Олефіренко Е. Адміністративно-правові гарантії реалізації та захисту прав і свобод громадян: Співвідношення понять //Підприємництво, господарство і право. - 2005. - № 3. - C. 40-43\n11. Савенко М. Забезпечення прав і свобод людини і громадянина та їх захист органами конституційної юрисдикції //Право України. - 1999. - № 2. - C. 3-9.\n12. Слюсар К. Методи гарантування і захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина //Право України. - 2006. - № 4. - С.35-39.\n13. Тісногуз В. Виконавче провадження як захист прав громадян //Праця і зарплата. - 2005. - № 10. - C. 6\n14. Терещенко О. Захист прав людини в Україні. громадянська освіта: 9 клас //Історія України. - 2008. - № 40. - C. 14-16\n15. Філик Н. Громадянське суспільство та проблема захисту прав людини //Підприємництво, господарство і право. - 2003. - № 8. - C. 61-64


Critical Strike Portable Для Android cкачати безкоштовно. Гра Критичний Удар на Андроїд.\nГра Critical Strike Portable для Android. Скачати безкоштовно гру Критичний Удар на Андроїд планшет або телефон.\nДля того, щоб скачати Critical Strike Portable для Android безкоштовно, ми рекомендуємо вибрати вашу модель пристрою, і наша система підбере для вас найбільш підходящі файли гри. Скачати гру Критичний Удар на планшет безкоштовно дуже зручно: виберіть необхідний файл та натисніть "Скачати Critical Strike Portable на Андроїд" після чого виберіть один із способів скачування і гра у вас в телефоні! Скачати Critical Strike Portable для Android ще ніколи не було так просто!\nЕкшн Online Стрілялки Типу Counter Strike\nОпис гри: Critical Strike Portable (Критичний Удар):\nCritical Strike Portable - іграшка реальна копія Critical Strike 1.6 яка була повністю з нуля переписана спеціально під портативні пристрої і ОС Андроїд, за основи розробники взяли дуже хороший движок Unity 3D. Гра не повисає і створюється повноцінне відчуття гри на ПК. Ви можете грати в мережі або з ботами.\nГолосів: 4 796\nСкачати гру Critical Strike Portable безкоштовно\nПопулярність: 39 532\nПопулярність: 129 970\nПопулярність: 78 315\nПопулярність: 86 606\nПопулярність: 76 108\nПопулярність: 63 689\nПопулярність: 82 597\nПопулярність: 21 978\nПопулярність: 356 487\nПопулярність: 157 511\nПопулярність: 34 902\nПопулярність: 204 349\nПопулярність: 57 333\nПопулярність: 7 118\nCкачати Critical Strike Portable безкоштовно. Критичний Удар повна версія.\nВи можете скачати гру Critical Strike Portable для Android телефонів абсолютно безкоштовно прямо на цьому сайті. Завдяки цій грі ви більше не будете нудьгувати в транспорті, на навчанні або роботі. Якщо ви встановите Critical Strike Portable, грати ви будете годинами і просто не зможете відірватися від свого телефону. Якщо ж вам потрібна цікава гра на планшет - Critical Strike Portable стане відмінним вибором. Красива графіка і захоплюючий ігровий процес затягнуть вас на довгі години . Ви можете скачати Критичний Удар на Андроїд прямо зараз! На нашому сайті ви знайдете безліч інших ігор різних жанрів: від гонок і бійок до логічних настільних ігор. І не забувайте, Critical Strike Portable завантажити на Android планшет можна без реєстрації та смс !


Сергій Шищенко: "Про матч з "Карпатами" можна говорити довго" - Новини спорту Львів Футбол\nСергій Шищенко: "Про матч з "Карпатами" можна говорити довго"\n03 серпня 18:22\nСтарший тренер донецького «Металурга» Сергій Шищенко прокоментував хід гри з резервістами львівських «Карпат».\n- Про цей матч можна говорити довго, - каже Сергій Юрійович. Найголовніше, що хлопці другу гру показують той футбол, який ми від них вимагаємо. За самовіддачею, бажанням, змістом гри. Бракує точності в завершальній стадії. Щось додамо в тренувальному процесі. Ми намагаємося діяти в атакуючому стилі. Інші клуби діють по-іншому. Сьогодні результат був дуже важливим. Важливо було не впасти в яму, адже дві поразки на старті могли вплинути на команду негативним чином.\n- Сергію Юрійовичу, вже в дебюті матчу наша команда пропустила необов'язковий гол...\n- Так. Але ще раніше Ігор Солдат не забив гол у порожні ворота з одного метра. Був маленький шок. Помилка Барановського, і не забитий пенальті Дебелко - це не додавало впевненості. Після цього ми пішли усіма силами вперед. Ми зрівняли рахунок, але потім посилили натиск, не бажаючи ділити очки. Хлопці старалися, хотіли виграти.\n- З 16-ти ударів по воротах супротивника в створ воріт потрапили лише 4 удари ...\n- За пару днів до гри ми на тренуванні відпрацьовували удари по воротах. Згоден, є над чим працювати. Це принесе користь у майбутньому. Коли є моменти - будуть і голи.\n- Ви можете когось виділити сьогодні?\n- Зазвичай я це не роблю. Але все ж, відзначу Романа Мірошника. Він і гол забив, і здорово підключався в атаку. Наш захисник виконав великий обсяг роботи. Кожен футболіст зробив свій внесок.\nВиздрик та Завінський залишають "Карпати"\n· 02 червня 2018 · Львів · Футбол ·\nГравці молодіжного складу ФК «Карпати» Назар Виздрик та Юрій Завінський залишають команду – в обох захисників завершилися контракти. У сезоні, що минув, Виздрик\nОлександр Чижевський: "Чудес у футболі не буває"\nСтарший тренер молодіжної команди «Карпат» Олександр Чижевський поділився з Інформаційним центром клубу своїми враженнями від поєдинку в рамках 32-го туру\n"Ворскла" U-21 – "Карпати" U-21 – 2:0\n· 20 травня 2018 · Львів · Футбол ·\n32-й тур. 19.05.2018, 13:00. Полтава, стадіон «Лтава». 70 глядачів. Хмарно. +23°С Арбітр – Монзуль (Харків). Асистенти арбітра: Олександр Корнійко\n· 13 травня 2018 · Львів · Футбол ·\nСтарший тренер молодіжної команди «Карпат» Олександр Чижевський поділився з Інформаційним центром клубу своїми враженнями від сьогоднішнього


До головної/НОВИНИ САЙТУ | Реєстрація | Вхід Вт, 26/01/21, 23:07\n2014 рік увійде в історію української літератури завдяки численним книгам про Євромайдан, поверненню в літературу знайомих імен, маркованих російськими книжками, приїзд нобелівського лауреата, а також завдяки міжнародному визнанню українських письменників\nУ найважчі часи мистецтво виконує рятівну функцію: воно надихає, підтримує, виховує, дає відповіді на запитання, відволікає від буденних турбот. Цього надзвичайно напруженого року українці мали де шукати відраду. Найяскравіші діячі української культури застосовували весь свій талант для підтримки духу співвітчизників. Не мовчали в цей час і музи літератури. Еспресо.TV пропонує до вашої уваги добірку десяти найважливіших літературних подій року, що минає:\n- На початку квітня стартував ІV міжнародний фестиваль Книжковий арсенал. Захід став очікуваною подією для виснажених важкою зимою українців. Адже тоді місце книги зайняли безкінечні потоки інформації в соцмережах і новинних стрічках, а замість переглядати фільми, вся увага була зосереджена на он-лайн трансляціях актуальних подій. Тож біля 100 тисяч відвідувачів (що втричі більше, ніж у 2013 році) знайшли відраду на цьому святі книги. У рамках фестивалю було представлено близько сотні видавництв, понад двісті подій, включаючи лекції, круглі столи, презентації книг.\n- А вже у вересні "меккою" для книголюбів став Львів. Тут пройшов XXI форум видавців. Цьогоріч захід набув небаченого раніше масштабу. Розмістивши його на 55-ти локаціях - фактично перетворив усе місто на форум видавців, а також авторів, ілюстраторів, перекладачів, бібліотекарів, а головне – читачів. Особливістю цьогорічного форуму стала відсутність російських видавців, їх організатори назвали небажаними гостями, а російську книгу закликали маркувати, мовляв читач має сам зробити вибір, але зробити його усвідомлено.\n- Найбільш жваву реакцію у літературних колах цьогоріч викликав роман Софії Андрухович "Фелікс. Австрія". За попередню інтимну і відверту книгу "Сьомга" на молоду авторку обрушився шквал критики.\nОднак після семи років творчого затишшя, Софія Андрухович написала історичний роман. Декорацією для драматичної історії письменниця обрала Австро-Угорський Станиславів на зламі XIX - XX ст. Щоб максимально точно відобразити культуру і побут тодішнього Івано-Франківська Софія Андрухович занурилась в історичні монографії, краєзнавчі нариси, газети та навіть кулінарні книги.\nНагородою за працю стало визнання читачів, літераторів і премія "Книга року ВВС".\n- Один із найактивніших українських письменників цього року - Сергій Жадан. 2014-го побачила світ його книга "Месопотамія". Вона складається із дев'яти прозових історій і 30 віршів. У жовтні письменник також презентував перевидання повісті "Anarchy in the UKR". До того ж Сергій Жадан цьогоріч отримав престижні німецьку та швейцарську премії за роман "Ворошиловград", і цей же роман став книгою десятиріччя ВВС.\nПисьменник невпинно займається організацією літературного життя країни, ініціює поїздки у східні регіони з поетичними виступами.\n- Дітлахи, які вже полюбили веселу кротячу родину із книги "Хто зробить сніг?" Мар’яни і Тараса Прохаськів, минулорічного переможця Дитячої книги року ВВС і ЛітАкценту, цього року отримали подарунок у вигляді продовження історії про улюблених звірят. Назва книжки "Куди зникло море?" - не риторична, адже за жанром це детектив, втім пророча, оскільки частково книга була написана ще до подій з Кримом. Нову книгу, як і попередню, проілюструвала сама авторка.\n- На революційні події в Україні видавці відреагували миттєво, хтось за покликом серця, бажаючи закарбувати історичні події, хтось відчувши наявність попиту. У результаті за рік з’явилася чимала кількість видань. Однією з перших побачила світ збірка "Євромайдан. Хроніка відчуттів" видавництва "Discursus". Її упорядник, Василь Карпюк зібрав тексти відомих українських авторів Тараса Прохаська, Івана Ципердюка, Юрія Андруховича, Сергія Жадана та Юрія Винничука.\n- Справжньою подією став приїзд в Україну нобелівського лауреата Маріо Варгаса Льоси. Письменник зустрівся із шанувальниками в Києві та Дніпропетровську. Під час спілкування розповів, що хотів приїхати в Україну, оскільки побачив тут рух громадянського суспільства, яке хоче покінчити з авторитарним режимом.\n- Побачити давно знайомих персонажів іншими очима запропонувало видавництво "Основи", перевидавши "Вечори на хуторі біля Диканьки" Миколи Гоголя до 185-річчя самого твору. Особливістю видання є ілюстрації відомого українського художника Іллі Ісупова.\n- Одним з найпомітніших перекладних видань стала "Бойня номер п’ять" американського письменника-фантаста Курта Воннеґута. Видання здійснене в рамках перекладацького проекту "Вавилонська бібліотека", який своїм завданням ставить створення якісного українського перекладу, або повернення вже існуючого, що свого часу осів на сторінках літературних журналів.\nКатегорія: Новини: поезія, проза | Переглядів: 862 | Додали: virchi\nКлючові слова (теги) матеріалу: Андрухович, література, євромайдан, Сергій Жадан, Події, літературні події, 2014 рік\n1 karas • 21:05, 02/01/15 [Лінк на твір]\nКниги - це для вибраних , чому , я недавно був в бібліотеці - а там катма нових книг , майже нема сучасних авторів , і то міська бібліотека - і як ходити туди молодим , якщо там для молоді нічого нема . Бібліотеки на грані виживання , і то не тільки тепер , а взагалі , книги не в пошані , бо сама влада їх не читає , їх цікавить тільки папір з намальованими цифрами - грішми , а де є мудрі слова , роздуми , ... те щоб люди замислювалися як краще будувати країну - їм не треба , школі знесилені від лишніх знань , і замість того щоб заохочувати до читання - роблять все навпаки ... Хоча дехто з молоді і пише і читає , але це швидше винятки із правил ...


✅Лебідь — опис і значення\nЛебеді – це рід досить великих і красивих птахів, які уособлюють чистоту і романтику. За це вони і отримали свою назву, а також за біле забарвлення, зустрічається у більшості представників роду.\nВідносяться лебеді до сімейства качиних, загону гусеподібних. І налічується їх всього 7 видів, що відрізняються один від одного розмірами, забарвленням та іншими властивостями. Але зазвичай на це звертають мало уваги, і всіх птахів цього роду просто називають лебедями.\nОпис птиці Лебідь\nПтахи цього роду є досить великими (розмах крил близько 2 метрів) і масивними (до 20 кг). Але при цьому мають вони розвиненою мускулатурою, завдяки чому можуть пролітати величезні відстані (що і роблять щороку, літаючи на південь і назад).\nТакож з особливостей цих птахів можна відзначити дуже довгу шию, що дозволяє їм шукати їжу на дні водойм, і короткі лапи. Забарвлення оперення лебедів має або білий колір, або сірий, або навіть чорний. Найчастіше зустрічається перший варіант.\nПрийнято вважати, що в природі існує всього 7 видів лебедів:\nНайвідомішим з усіх видів є лебідь-шипун.\nСаме його зображують на листівках, і використовують в символіці. Правда, частіше цей вид називають інакше – Білий лебідь. Втім, так можуть охрестити і інші види, що мають біле забарвлення.\nПтахи даного роду зовсім не є поширеними. У багатьох країнах вони або відсутні, або є вимираючими видами. Тому немає нічого дивного в тому, що деякі їх види охороняються законом від знищення.\nПравда, не завжди це допомагає, і на них все одно полюють. Найчастіше – просто заради того, щоб покуштувати з них блюдо. Адже вважається воно привілейованим. Наприклад, у Великій Британії лебедів-шипунів дозволяється вживати в їжу лише членам королівської сім’ї.\nНу а в цілому, лебеді є прекрасними птахами, просте споглядання яких заспокоює і утихомирює людей. Може бути, саме тому вони вважаються благородними і мудрими птахами.\n✅Лебідь — опис і значення Посилання на основну публікацію


Грибок нігтів на ногах лікування | Zdorovi.info\nМікологія / Воскресенье, Февраль 21st, 2016\nУ наш час лікування грибка нігтів на ногах стало досить поширеним явищем. Причини грибка нігтів на ногах найрізноманітніші: недотримання елементарних правил гігієни, запозичення чужих речей, відвідування місць громадського користування без взуття і т. Д.\nЗаразитися ви можете у будь-кого, носієм можуть бути тварини, хворі люди, гребінці, головні убори, банні килимки, постільна білизна, а також вживаний одяг.\nНайчастіше «чіпляють» грибок в таких місцях, як плавальний басейн, тренувальний зал, примірювальна кімната та інші громадські місця.\nВажливими аспектами зараження можуть стати неправильний обмін речовин людини, а так само підвищене потовиділення.\nПри зараженні необхідно дотримуватися правил гігієни і постаратися не наражати на небезпеку зараження близьких людей, оскільки дана хвороба досить швидко поширюється.\nГрибок на ногах досить легко приживається. Цьому сприяє надмірне вживання висококалорійної їжі, а так само солодощів, в результаті чого виникають ендокринні патології. В діагностиці та лікуванні грибка на ногах допоможе лікар мікології, так само іноді потрібна консультація від дерматолога. Лікування грибка нігтів на ногах аж ніяк не просте завдання, але немає нічого непоправного!\nОніхомікоз ця поразка грибком нігтів на ногах. Симптоми грибка нігтів на ногах можуть проявлятися в наступному: найперша ознака інфекції це жовтувато-зелений відтінок нігтя, так само хворобливі відчуття в області нігтя. Через деякий час нігті потьмяніють, стануть товщими і пористими.\nПроцедура лікування полягає в наступному: фахівці рекомендують починати з мильних ванночок з додаванням соди, а так само прочищення нігтів.\nПісля цього на нігтьову пластину накладається пластир. Прочищати ніготь рекомендується не частіше ніж один раз на тиждень, поки заново відросте вже здорові нігті, на це може піти до шести місяців.\nДля ділянки на нозі, який заражений грибком, використовують зазвичай масло чайного дерева, причому не розведену. За допомогою піпетки, капають одну краплю прямо під заражену ділянку, і ще одну краплю на нігтьову фалангу. Цю процедуру слід проводити близько 2-3 разів на добу.\nТакож, дія ефірної олії чайного дерева можна посилити, шляхом заклеювання нігтя лейкопластиром. Дані процедури робляться до тих пір, поки на ногах не почнуть відростати здорові нігті. Посилити дію масла можна додаванням олії лаванди, але в потрібних пропорціях – змішувати розчин потрібно в співвідношенні 1: 1 і втирати в заражені грибком ділянки.\nУ сучасному світі, звичайно ж, існують медичні рішення даної проблеми, які застосовують останні кілька років. Це спеціальні препарати для грибка нігтів на ногах, які проникають в заражені ділянки нігтя, накопичуються там же, після чого нігті йдуть на поправку і лікування грибка на ногах стає в рази ефективніше. При використанні медичних препаратів потрібно вдаватися до мильним ванночка з содою – це підсилює їх дію.\nОніхомікоз можна вилікувати і народними засобами. Необхідно вимити шкірку від сирої картоплі, помістити її в деяку ємність, залити водою, після чого варити до готовності. Після цього шкірку потрібно гарненько розім’яти в воді руками. Отриманий відвар вилити в таз або піддон і опустити в нього ноги, тим самим гарненько розпарити ноги, а потім втирати в уражені грибком місця картопляну гущу. Попарьтесь ще деякий час, а після потрібно обполоснути ноги цієї ж водою, щоб змити з себе гущу від картопляної шкірки.\nПісля водної процедури ноги потрібно змастити внутрішнім свинячим жиром і обов’язково надіти чисті шкарпетки. Повторювати таке лікування потрібно до тих пір, поки грибок нігтів не зникне з ваших ніг повністю.\nКартопляна шкірка далеко не єдиний метод лікування оніхомікозу. Так, рекомендують розвести у воді 70% оцтову кислоту, в співвідношенні 1 до 1, потім на цьому розчині замісити круте тісто, і після чого щільно заклеїти лейкопластиром шкіру навколо нігтя.\nДо самого ж нігтя слід докласти виготовлене нами раніше тісто і зверху також накрити лейкопластиром. Вже через 4-5 днів старий ніготь почне замінювати новий здоровий, міцний, зростаючий ніготь.\nДля того щоб позбутися від грибка нігтів на ногах вже при перших його проявах, необхідне щоденне лікування шляхом змазування заражених грибком ділянок нігтя молочком молочаю. Перед сном на ніч, після змазування нігтів, радять пропарити ноги в гарячій воді.\nДобре перевірений спосіб лікування це процедури з використанням лимона: потрібно всього лише відрізати лимонний гурток, після чого розділити його на 2 частини, навпіл, прикласти до хворого ділянці ноги вийшла половинку лимона, міцно замотати целофаном і після накласти бинт.\nРобити це потрібно щодня, до тих пір, поки нігті не придбають здоровий вигляд. Зазвичай цей період затягується від 8 до 10 днів.\nДля лікування оніхомікозу ще одним народним способом нам знадобиться кора осики.\nБуде потрібно закип’ятити півлітра питної води разом з 100 г подрібнений осиковою кори і пропарити над цим ефективним відваром заражені грибком нігті.\nПо закінченню процедури ми змішуємо одну чайну ложку соди і одну столову ложку темного господарського мила, доводимо суміш до однорідної маси, а після змащуємо нігті на ногах вийшла маззю. Цю процедуру ні в якому разі не можна пропускати, інакше хвороба не відступить. Необхідно щоденний догляд, не менше 3 разів на день.\nНе забувайте. лікування грибка нігтів має бути комплексним.\nПостарайтеся під час лікування не використовувати лак, так як через нього порушується циркуляція повітря на ногах навколо нігтя;\nНамагайтеся доглядати за нігтями і тримати їх в чистоті, акуратними і підстриженими;\nНе забувайте і не лінуйтеся здійснювати всі процедури, намастіть уражені ділянки щодня!\nНе займайтеся самолікуванням! Грибок – це хвороба і лікувати її повинен лікар!\nБажаємо вам якнайшвидшого одужання!\nМікози пахової області лікування Содержание:1 Пахова епідермофітія1.1 Що таке пахова епідермофітія –1.2 Що провокує...\nГрибок на ногах як лікувати Содержание:1 Мікози стоп1.1 Загальні відомості1.2 Причини1.3 Cімптоми1.4 Що можете зробити...\nЯк позбутися від грибка на ногах в домашніх умовах Грибок на ногах лікування Крім препаратів, мазей, які виписують лікарі,...\nВилікувати грибок нігтів народними засобами Содержание:1 Конструктор здоров’я2 Чи можна вилікувати грибок нігтів?2.1 Дотримання гігієни...\nPrevious Post Догляд за сухою шкірою обличчя після 35 років\nNext Post Полікістоз яєчників симптоми і лікування


Презентация на тему "Я візьму той рушник" - скачать бесплатно презентации по Литературе\nГлавная / Литература / Я візьму той рушник\nПрезентация на тему: Я візьму той рушник\nПідготувала : вчитель української мови і літератури Космакова Н.В.\nВажливі події в житті народу ніколи не обходяться без рушників, які, крім декоративного призначення, мають великий образно-символічний зміст. У всьому декоративно-прикладному мистецтві немає іншого такого предмета, який би концентрував у собі стільки різноманітних символічних значень. Рушник супроводжує українця протягом усього життя і в радості, і в горі. Важливі події в житті народу ніколи не обходяться без рушників, які, крім декоративного призначення, мають великий образно-символічний зміст. У всьому декоративно-прикладному мистецтві немає іншого такого предмета, який би концентрував у собі стільки різноманітних символічних значень. Рушник супроводжує українця протягом усього життя і в радості, і в горі.\n  Рушники побутові були менш декоративні, виткані з грубішого полотна, словом, скромніші і менш вибагливі, але не позбавлені мистецької вартості. . Відповідно до цього утворилися і їхні назви:   Рушники побутові були менш декоративні, виткані з грубішого полотна, словом, скромніші і менш вибагливі, але не позбавлені мистецької вартості. . Відповідно до цього утворилися і їхні назви: - утирач (для рук і обличчя), - стирок (для посуду, стола, лави)\nЯк ритуальну реліквію рушник використовували майже у всіх традиційних обрядах. Як ритуальну реліквію рушник використовували майже у всіх традиційних обрядах. - покутник (ним обвішували стіни, образи), - плечовий (пов’язували сватів), - подарунковий, - обрядовий (весільний)…\nПостер популяризации чтения книг\nПостер для популяризации чтения книг


Пам’ятка посадової особи міської ради відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації»\nдо Закону України «Про доступ до публічної інформації»\n1.Особи мають право запросити будь-яку інформацію, якою володіє суб’єкт владних повноважень.\nНезалежно від того, стосується ця інформація заявника чи ні. Заявник взагалі не повинен пояснювати, навіщо вона йому.\n2.У посадової особи є лише 3 винятки, які дозволяють не дати заявнику інформацію:\nтаємниця, (наприклад, державна або банківська),\nконфіденційна інформація (наприклад, персональні дані, якими володіє податкова),\nслужбова інформація (внутрішнє листування або чорновики рішень).\nНа практиці це означає, що заявник вправі вимагати чіткого посилання на Закон, якщо доступ до певної інформацію посадова особа буде закривати.\n3.Навіть якщо в документі, яким заявник цікавиться, є засекречена інформація, заявнику зобов’язані його надати, заретушувавши секретні дані.\n4.Заявнику повинні дати інформацію, яку він просить, за 5 робочих днів. Якщо ж ця інформація стосується життя або здоров’я, її мають надати за 48 годин.\nВідповідь можуть затримати до 20 робочих днів, якщо потрібно зібрати великий обсяг інформації. Але про це заявнику мають сказати впродовж перших 5 днів і аргументувати причину затримки.\n5.Заявник має право отримати будь-яку інформацію про бюджетні кошти. Це стосується не лише органів влади, а й державних підприємств або приватних компаній, які отримують гроші платників податків. Винятки стосуються лише витрат, пов’язаних з армією, а також з оперативною роботою СБУ, міліції та прокуратури.\nЦе означає, що кожен має право знати подробиці тендерів на будівництво доріг або умови, на яких надають певні комунальні послуги.\n6.Заявник вправі ознайомитися з декларацією доходів будь-кого, хто займає виборну посаду (від президента до сільського голови) або працює на високій посаді у держслужбі (1-2 ранг).\n7.Всі органи влади зобов’язані оприлюднювати свої рішення впродовж 5 днів з дати прийняття. Причому якщо в органу влади є веб-сайт, ці рішення обов’язково мають там з’явитися.\nЦе означає, наприклад, що міська рада впродовж 5 днів після сесії, на якій продали землю чи будинок, повинна повідомити про це своїм виборцям.\nПункт 2 частини 1 статті 15 Закону, зобов’язує Тернопільську міську раду оприлюднювати проекти рішень, які підлягають обговоренню.\n8.У приміщенні органу влади заявнику зобов’язані надати місце для ознайомлення з документами.\nЗакон дозволяє прийти в офіційне приміщення зі своїм фотоапаратом, сканером чи блокнотом, щоб скопіювати документ.\n9.До 10 сторінок документів заявнику мають скопіювати безкоштовно.\nЯкщо ж обсяг більший, розцінки за копіювання мають бути зафіксовані офіційним документом і не повинні бути вищими за граничну суму, яку затверджує уряд.\n10.Якщо заявнику не дали інформацію, то є два шляхи добитися її отримання – поскаржитися керівникові органу влади або звернутися до суду.\nЗгідно зі змінами до Кодексу про адмінпорушення, чиновник, який запізнився з відповіддю або полінувався відповісти якісно, може бути оштрафований на 425-850 гривень.


Хна для волосся натуральна Безбарвна з травами\nMayur. Хна для волосся натуральна Безбарвна з травами, 25 г\nКод продукту: 4820230950564\nТМ Mayur презентує безбарвну хну з додаванням індійських трав, призначену для зміцнення волосся. Вона відновлює структуру волосся від коренів для кінчиків, зменшує випадіння і стимулює ріст волосся, допомагає захистити волосся від негативних чинників довкілля. Підходить для всіх типів волосся.\nНезважаючи на назву, безбарвна хна не має нічого спільного з хною, використовуваною для фарбування волосся. Безбарвною хною називають сенну італійську, також відому як касія, — рослину сімейства Бобові, яку в Індії широко застосовують для догляду за волоссям.\nПорошок із висушеного листя безбарвної хни змішують із водою або рослинними оліями й наносять на волосся як зміцнювальну маску. Така маска допомагає відновити природну еластичність, об'єм і блиск волосся, запобігає ламкості й посіченим кінчикам, а при нанесенні на шкіру голови — усуває лупу й запобігає свербінню.\nЕфект безбарвної хни в трав’яний масці для волосся Mayur підсилюють індійські трави — амла, шикакай, нім і мильний горіх (рітха). Амла, також відома як індійський аґрус, здавна використовується для зміцнення волосся. Завдяки високому вмісту вітаміну С вона має антиоксидантний ефект і нейтралізує вплив вільних радикалів на волосся і шкіру голови.\nНім (азадірахта індійська) — потужний природний антисептик. Він пригнічує розмноження грибків і бактерій, що спричиняють появу лупи, заспокоює шкіру голови і прискорює ріст волосся. А шикакай і рітха багаті на сапоніни — натуральні ПАР, які делікатно очищають волосся і шкіру голови, не порушуючи їхнього природного рівня pH і не спричиняючи пересушування.\nБезбарвна хна від Mayur — 100% натуральний продукт без штучних ароматизаторів, консервантів і сульфатів.\nЗапобіжні заходи. Перед застосуванням обов’язково зробити алергопробу. Для цього змішати невелику кількість порошку з водою й нанести на внутрішню сторону руки. Якщо алергічної реакції не відбулося протягом доби, можна використовувати засіб на волоссі. У разі потрапляння в очі швидко промити великою кількістю води.\nСклад. Cassia Obovata (хна безбарвна), Amla Powder (амла), Shikakai Powder (шикакай), Reetha Powder (мильний горіх), Neem Leaves Powder (нім).\nМітки: хна для волосся mayur, безбарвна хна mayur, безбарвна хна для волосся, безбарвна хна з травами, безбарвна хна з індійськими травами\nБажаєте купити Хна для волосся натуральна Безбарвна з травами? Телефонуйте або робіть замовлення через сайт!


Silky Oaks Lodge - Фінлейвейл - Hotels.com\nФінлейвейл, Квінсленд, Австралія: всі помешкання\nБудиночок класу «люкс» у місті Фінлейвейл, що пропонує спа та басейн на вулиці\nБудиночок на дереві - План поверху. Зображення 1 з 50.\n1 / 50Будиночок на дереві - План поверху\nFinlayvale Road, Фінлейвейл, 4873, QLD, Австралія\nMy husband and I decided on a short holiday to relax and enjoy the tropics. Whilst we…\nПристань супер’яхт «Кристалбрук» — 24,9 км\nКаплиця Святої Марії біля моря — 27,5 км\nБудиночок на дереві, з видом на річку\nБудиночок на дереві преміум-класу\nСтудія-люкс (Rainforest Retreat)\nКернс, Квінсленд (CNS-Міжнародний аеропорт Кернс) — 74 хв автомобілем\nЦей будиночок надає відвідувачам можливість поніжитись у власному спа-центрі з повним набором послуг (Healing Waters Spa). Послуги включають глибокий масаж, масаж гарячим камінням, процедури з догляду за обличчям та обгортання тіла. Вам запропонують цілий ряд терапевтичних процедур, серед яких гідротерапія. У спа-центрі є сауна.\nПослуга трансферу з/до аеропорту пропонується за окрему плату в розмірі 120 AUD за особу (в обидва кінці).\nРозкладачки доступні за 115.0 AUD за добу.\nSilky Oaks Lodge пропонує безплатне скасування без штрафів?\nТак, Silky Oaks Lodge пропонує на нашому сайті номери, для яких передбачено повне відшкодування сплачених коштів. Якщо ви забронювали такий номер, ви можете скасувати це бронювання за кілька днів до прибуття (термін залежить від правил помешкання). Радимо ознайомитися з політикою скасування бронювань даного помешкання.\nSilky Oaks Lodge: які заходи чистоти і гігієни впроваджено в помешканні?\nSilky Oaks Lodge пропонує паркування на території?\nНа жаль, Silky Oaks Lodge не має місць для паркування.\nSilky Oaks Lodge має басейн?\nSilky Oaks Lodge дозволяє перебування з домашніми тваринами?\nО котрій годині Silky Oaks Lodge починає реєстрацію та виселення?\nПочаток реєстрації: 14:00; кінець реєстрації: 22:00. Час виселення: 10:30. Пропонується пришвидшений виїзд.\nSilky Oaks Lodge пропонує ресторан? Чи є ресторани поблизу?\nТак, тут є ресторан. Поблизу є такі ресторани, як Blue Moon Bar & Grill (7 км), Mumma's Takeaway (7,3 км) та Goodies (7,3 км).\nSilky Oaks Lodge пропонує трансфер із/до аеропорту?\nТак, трансфер із/до аеропорту доступний. Він коштує 120 AUD за особу в обидва кінці.\nSilky Oaks Lodge: чим можна зайнятися в самому помешканні або неподалік?\nУ теплі місяці отримайте задоволення від таких способів активного відпочинку, як сплавляння на каяках. Поніжтесь у спа-центрі та зробіть освіжаючий заплив у відкритому басейні. Крім того, Silky Oaks Lodge пропонує послуги спа-центру і майданчик для пікніків, а також сад.\nAnita, 4 -денна мандрівка, 24 лист., 2019\nsteven, 1 -денна мандрівка, 10 жовт., 2019\nCatharina, 2 -денна сімейна мандрівка, 11 вер., 2019\nKeithMeadows, 2 -денна романтична відпустка, 30 серп., 2019\nLisa, 2 -денна романтична відпустка, 30 серп., 2019


Нахва Німрі — Вікіпедія\nНахва Німрі (ісп. Najwa Nimri ; повне ім'я Нахва Німрі Уррутікоетчеа, ісп. Najwa Nimri Urrutikoetxea); *14 лютого 1972(19720214), Памплона, Наварра, Іспанія) — іспанська актриса та співачка йорданського походження.\nmi abuelo en calzones[d]\nPremios Ondas[d] (2015)\nНахва Німрі у Вікісховищі?\nМати Нахви Німрі походить з Наварри, її батько Карам Німрі — Йорданець. В Нахви є також брат Карім, зведений брат Андре, та дві сестри Сара та Надія. Двоюрідний брат Нахви (Antix) Олександр Nimier теж є співаком.\nЇї ім'я з арабської означає «екстазі». Коли вона була дитиною сім'я переїхала в Більбао. Сьогодні Нахва проживає в Мадриді.\nСвої перші ролі в кіно Нахва Німрі зіграла в трьох фільмах режисера Даніеля Кальпарсоро «Стрибок в пустоту», «Наосліп» та «Квитки». Далі вона знялася в режисера Алехандро Аменабара, разом з Пенелопою Крус та Едуардо Нор'єгою в фільмі «Відкрий очі» ту саму роль, яку Кемерон Діас пізніше зіграла в американській версії цього фільму із назвою «Ванільне небо».\nНахва Німрі в ролі Ани в фільмі «Коханці полярного кола»\nРолі зіграні Нахвою в фільмах режисера Хуліо Медема «Коханці полярного кола» — Ана, та «Люсія і секс» — Елена, виявилися найуспішнішими в її кар'єрі, за які вона отримала номінації на премію «Гойя». За роль в коханцях Нахва Німрі була нагороджена премією «Ондас», як найкраща актриса.\nЇї кар'єра, як співачки почалася з невеликих груп. У 1996 році Нахва сформувала групу Najwajean спільно з Карлосом Джином (Carlos Jean). Крім того, вона випустила чотири сольні альбоми. Сингл Capable в 2006 році очолював іспанський хіт-парад. За музику до фільмів «Асфальт» та «Миротворці» отримала номінацію на премію «Гойя».\nНахва Німрі була одружена з режисером Даніелем Кальпарсоро, в 2004 році в них народився син Тео.\nНахва Німрі в ролі Нурії в фільмі «Відкрий очі»\nЗ Карлосом Джином в NajwajeanРедагувати\nНахва Німрі на сайті IMDb (англ.)\nНахва Німрі на сайті Хуліо Медема\nОфіційний сайт Нахви Німрі\nМузика Нахви Німрі\nДеякі фото Нахви Німрі\n↑ Національна бібліотека Німеччини, Державна бібліотека в Берліні, Баварська державна бібліотека та ін. Record #173654673 // Німецька нормативна база даних — 2012—2016.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Нахва_Німрі&oldid=24894380


Максим Галкін у чорному списку Мінкульту - Главред\nЗагроза національній безпеці: Максим Галкін поповнив "чорний" список Мінкульту\n4 листопада 2021, 13:25\nРосійський шоумен і гуморист став 42-м у списку.\nМаксима Галкіна внесли до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці./ УНІАН\nМіністерство культури та інформаційної політики України за поданням Служби безпеки України внесло російського гумориста Максима Галкіна до переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці.\nШоумен став 42-м у "чорному" списку Мінкульту, в якому знаходяться вже 259 осіб.\nПерелік осіб, що створюють загрозу національній безпеці, складає Міністерство культури України на підставі звернень Ради національної безпеки та оборони України, Служби безпеки України, Національної Ради України з телебачення і радіомовлення.\nчитайте такожЗірка "Кріпосної" назвав помилкою внесення його в чорний список Мінкульту України та чекає вибаченьНагадаємо, 3 листопада Міністерство культури та інформаційної політики України поповнило список артистів, що становлять загрозу національній безпеці. До доповненого переліку потрапили 32 російських актора.\nЛегендарний російський спортивний коментатор потрапив до чорного списку українського Мінкульту\nМінкульт поповнив "чорний" список 32 російськими артистами: хто несе небезпеку країні


Jeep Grand Cherokee L обзавівся дисплеями для пасажирів | BOSS AUTO\nЗ декількома новими особливостями трирядний Jeep Grand Cherokee L набуває 2022 року. Серед них найяскравіша — 10,25-дюймовий екран переднього пасажира для перегляду картинки з камери, навігації та розваг. Дисплей буде опцією для комплектацій Limited, Overland, Summit та стандартним оснащенням версії Summit Reserve.\nДисплей перед переднім пасажиром потроху поширюється на все більше моделей, хоча ще недавно це було рідкістю. Тепер діапазон легковиків з таким дисплеєм широкий: від Тайкана до Mercedes EQE, від крихітної Хонди e до великого кросовера Li One. Інша нова опція для Джипа Grand Cherokee L: два дисплеї високої чіткості з діагоналлю 10,1 дюйма для задніх пасажирів з вбудованим Amazon Fire TV, 16 Гб пам`яті на кожен дисплей для скачування фільмів і перегляду їх без зв`язку і з віртуальним помічником Alexa пошуку контенту.


Для того, аби призупинити глобальне потепління на 20 років потрібно $300 млрд — ООН | Громадське телебачення\n23 жовтня, 2019 12:51\nЗазначається, що висадка дерев допоможе абсорбувати надмірні викиди вуглекислого газу з атмосфери, який вважається найбільш шкідливим для клімату парниковим газом. Дерева та рослини здатні «замкнути» вуглекислий газ у ґрунті. Як наслідок, людство отримає близько 20 років на те, щоб розвинути та адаптуватись до нешкідливих для клімату технологій.\nРаніше в Ефіопії за 12 годин висадили понад 353 мільйонів дерев. Так влада країни вирішила боротися зі зміною клімату.


30.05.2021 14:13 Джерело: TeNews\nРемонтують деталі фахівці підприємства «АНАЛІТИКА» - оптик-механік IV розряду Володимир Поліщук та завідувач господарства Василь Григоренко. Вони підточують шестерні та виготовляють новий вал приводу, замінюють втулки. За словами майстрів, це дуже делікатна робота, тому реставратори працюють на спеціальному сучасному комп’ютеризованому обладнанні.\nГодинник має запрацювати найближчим часом.\nЗа історичними джерелами, цей механізм виготовила у Швейцарії фірмою «Aosta». Він створений за проектом інженера Франкеля Готтеншафтена і був виписаний бургомістром Людвігом Носсом.\nНа годиннику є надпис «J.Manhardt’sche Thurmurhen 1887», що може свідчити про те, що годинник виготовили саме у тому році.


Як виготовити човен |ЯкПросто\nЧовен — зручне і доступний засіб пересування по воді, і для плавання по невеликих водойм човна використовує безліч людей. Маючи човен, ви можете дозволити собі приємний відпочинок в теплу пору року, а також, якщо ви захоплюєтеся риболовлею, човен надасть вам додаткові зручності в лові риби на глибині. Якщо у вас є потрібні інструменти і матеріали, а також приміщення для майстерні, ви цілком можете спробувати виготовити човен самостійно, заощадивши гроші на її покупку в магазині.\nПри довжині човна близько 4 м, а ширині — 1,2 м, вам будуть потрібні рівні соснові дошки відповідних габаритів. Дошки повинні бути з перетином 30х30 мм, 40х20 мм, а також 50х20 мм — для різних частин човна.\nДля обшивки човна використовуйте водостійку фанеру товщиною в 1 см. Також вам будуть потрібні два титанових листа 100х200 см, металеві шурупи і епоксидний клей.\nЗаготовте креслення човни та її деталей. Для формування носа човна візьміть бруси 1050х180х100 мм. Замість кіля встановити 5 стрингерів на днище човна.\nВиготовте з товстих соснових брусів стапель і встановіть на нього шпангоути і носові бруси. Вклейте поздовжні дошки і обшийте борту човна водостійкою фанерою, а потім зніміть човен зі стапеля.\nНа поздовжні і поперечні набори встановіть титанові листи товщиною 1 мм, використовуючи шуруповерт і оксидовані шурупи, а перед цим прокладете на дошки синтетичну тканину, просочену фарбою. Гострі краї закрийте металевими куточками, пригвинтивши їх шуруповертом.\nЗакінчивши виготовлення човна, ви можете встановити на неї додатковий електромотор з гвинтом, що знаходяться під водою.\nТакож ви можете встановити на човен, не чіпаючи загальної конструкції, водометні приставку на мотор з тунелем для підйому води, яка збільшить швидкість руху, даючи мінімальне навантаження на мотор.