Репортаж про унікальну школу\nдля проблемних батьків\nІра вдивляється у вікно. З нього видно озеро, облямоване жовтими деревами, як картина в рамці. Її волосся забране у хвіст, в очах горить трохи рудого листя. З тим вогником нічого не змогли зробити навіть роки вживання наркотиків.\nЇї дітей – однорічну Мар'яну й чотирирічного Микиту служба у справах дітей забрала з родини у 2015 році. Тоді вони якраз залишилися зі своїм батьком, чоловіком Іри, теж наркозалежним.\n– Я в тюрмі була, не на Канарах, – хмикає вона. – У мене б не забрали. А в нього забрали, навіть реабілітацію не запропонували пройти. Але ж не кожен чоловік, навіть не вживаючи, витягне сам двох малих дітей. А вживаючи… Це я кололась і тягнула все. Заважало воно звичайно, проте позбутися залежності не могла. Але ж не кидати через це дітей.\nЗа даними Київського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей, молоді, щороку в Києві від батьків забирають у середньому 125 дітей.\nУсе почалося, коли Ірині було 18 років. Точніше, саме тоді щось пішло не так. Каже, з'явилася погана компанія, з нею наркотики. Іра так і не стала майстром спорту із синхронного плавання, хоча лишалося докласти лише трошки зусиль.\n– Не знаю, чому так у житті трапилось, – Іра крутить у руках телефон, який позичила в брата, її – у ломбарді до зарплати.\n– Нібито все непогано починалось. У мене хороша мама, і тато хороший. Тільки загинув рано. Мабуть, якби він був живий, то я б і цигарок ніколи не курила.\nМати Іри працювала на взуттєвій фабриці, батько – на будівництві начальником будівельно-монтажної ділянки. Сама Іра з десяти років займалася спортом – і легкою атлетикою, і акробатикою, але зрештою зупинилася на плаванні. У 20 років вона тренувала дітей.\n– Але й наркотики вже вживала, тож у якусь мить зрозуміла: це басейн, діти, не дай боже, щось трапиться. І пішла, – розповідає вона.\nНа той час Іра, як і її мати, шила взуття у швейному кооперативі. Вона почала працювати з 15 років, одразу після закінчення училища.\n– Маю чотири дипломи швеї. По одному з кожного міста. Де сиділа, там і навчалась, – іронізує вона. Уперше в тюрму Іра потрапила у 2004-му, коли їй було 25 років, за наркотики й хуліганство.\n– Мама «викупала» мене, «викупала». А потім задовбалась і вирішила: підеш трохи посидиш.\nІра відсиділа, але наркотики знову і знову поверталися у її життя. На наркотиках вона народила першого сина. Бабуся народження онука не побачила.\n– Мама хворіла, померла в грудні, а в лютому я завагітніла. Я ж до того не вагітніла жодного разу, – каже Іра. – Мені було 30 років, кололася страх як, навіть місячних не було. Лікарі запитували: «Як же ти завагітніла?» Не знаю. Таке відчуття, наче мама життя віддала за те, щоб у мене з'явилися діти.\nСпочатку Іра думала про аборт, адже доза наркотиків була надто високою. Але на те чоловік їй відповів: «Я тобі голову абортирую». Більше цю тему вони не піднімали. Іра виносила Микиту, а після народження лікарі боролися за його життя. Майже через три роки Іра народила доньку, проте разом вони були лише рік і три місяці, бо знову наркотики і знову колонія.\nКолись Іра проходила реабілітацію від залежності, тоді служба у справах дітей вперше попередила її: якщо не позбудешся залежності, втратиш малого Микиту.\n– Зробила, як сказали. Півроку була на реабілітації, але все те для галочки. Мені не допомогло, – відверто зізнається вона. Не для галочки, а для себе вона теж пробувала.\n– Але це важко. Ось тут важко, – Іра стукає кінчиками пальців по скронях. – Знаю людей, які кидали. Тут так: або до Бога, або до гроба. А мене якось і Бог не взяв. Не знаю чому. Три місяці, і знову зриваюсь. Це зараз я ще тримаюся. Може тому, що перерва була, я відвикла. Усе ж таки два роки відсиділа. А може тому, що Бог дає рівно стільки грошей, щоби не померли. А більше не дає, щоби все на старі дріжджі не впало. Намагаюсь більше працювати, щоби відволікатися. Зараз ще й діти зупиняють.\nХоча раніше – ні. Останнього разу Іра потрапила за ґрати того самого 2015-го. Їй дали строк у шість років, але з огляду на «закон Савченко» й умовно-дострокове звільнення реально відбула 2 роки і 10 місяців. Весь цей час Мар'яна й Микита жили в прийомних батьків.\n– Я все зробила, щоби пробути без дітей якомога менше. Наступного дня після звільнення пішла в службу у справах дітей, аби повернути їх додому, – каже вона. – Дев'ять місяців збирала всі папірці, ходила, куди посилали, доводила, що діти можуть бути зі мною.\nРемонт, офіційне працевлаштування, двічі на тиждень відвідування дітей у прийомній сім'ї, психотерапія. Такі умови поставили Ірі, усі їх вона виконала, але того ж самого вимагали і від батька дітей.\n– Я сказала комісії, що діти будуть жити зі мною. «Віддайте мені їх. Час іде, діти ростуть. Мені що, до суду звертатися?» Три голови кивають: «Так». – «Думаєте, подарую їх вам? Якщо не поверну, то повішусь у вас у кабінеті й передсмертну записку напишу. Дізнаєтесь, що таке сидіти за доведення до самогубства. Шкода тільки не побачу, скільки вам дадуть». І тут вони всралися, – всміхається Іра.\nІра – одна із колишніх студенток школи батьківства Київського міського центру соціальних служб. Відвідування школи було додатковою умовою, хоч і неформальною, повернення додому Мар'яни і Микити.\n«Кажуть, чому Бог нічого не робить? А чому він має щось робити? Що робиш ти?»\n– Заради дітей я хоч у тому озері готова взимку купатися, – Іра киває головою убік вікна. В очах виблискує вогник.\nНа запитання, що дала їй школа, Іра усміхається:\n– Їхні рекомендації мені допомогли. Якісь знання. Але у мене пам'ять взагалі-то не дуже. Було корисно почути інші історії. Я тоді зрозуміла, що в мене ще не все так погано. Приміром, у нас у групі була одна дівчинка. Вона спочатку віддала дітей, а потім вирішила, що хоче забрати. Один раз прийшла на заняття, і більше я її не бачила. Але якщо ти хочеш повернути дітей, ти ходиш. Кажуть, чому Бог нічого не робить? А чому він має щось робити? Що робиш ти?\nШколу батьківства для родин у складних життєвих обставинах, у яких або вже забрали дітей, або такий ризик є, організувала психологиня Любов Лоріашвілі.\n– Іноді ми потрапляємо в родину й одразу бачимо, що дитину необхідно рятувати негайно – вікно вибите, розетки не ізольовані, дитяче ліжко поламане, молоко в пляшечці скисле. Але це не означає, що з батьками не треба працювати, – пояснює Люба. – Якщо є хоч якийсь шанс підтримати родину, то варто ним скористатися.\nДля більшості це звучить дивно, але Люба вірить у те, про що говорить. На стіні біля її робочого столу висить картинка з надписом великими літерами «Діти мають жити в родині». Багато часу вона працює з прийомними батьками – викладає їм на курсах, консультує, проводить групи підтримки та тренінги. Якщо її запитати, чому взялася за школу батьківства для біологічних батьків, то вона відповість: тому що працюю з усиновителями.\n– Ми навчаємо прийомних батьків, знаємо дітей, яких влаштовують до них, а це означає, що знаємо й рідних батьків, – пояснює Люба. – І весь наш досвід каже про те, що багато дітей, особливо старшого віку, хочуть повернутися додому до своїх мам і тат. Просто вилучити дитину із сім'ї і віддати її в іншу – не завжди вирішення проблеми. Але для того, щоби діти могли бути вдома, там має щось змінитися на краще.\n«Любов – емоція, проте виявляють її в конкретних діях»\nУ двері просовуються одразу чотири голови. Одна – Максимова і три – зеленого іграшкового дракона. Максим гарчить, драконячі голови рухаються в його руках. На вигляд Максимові два-три роки. Він тільки-но вирвався зі своєї «печери» й тепер із виразом цілковитого щастя на обличчі літає коридором центру соціальних служб, поки його мама на заняттях. У сусідній кімнаті вона вчиться бути кращою мамою.\nУ кабінеті зі столом посередині та стільцями по периметру сидить невеличка група дорослих. Наразі вони принишкли, наче діти, яких викликатимуть до дошки.\n– У родини багато функцій, – говорить Люба. – Подумаймо, які саме? – пропонує вона, тримаючи напоготові фломастер.\n«Виховати дитину», «дати їй освіту», «познайомити зі світом» – трохи несміливо озвучують свої варіанти присутні в кімнаті.\n– Саме батьки готують дитину до майбутнього самостійного життя, – погоджується тренерка, і слова, які тільки-но прозвучали, з'являються на дошці. – Але водночас дитина має знати, що мама з татом не відштовхнуть, не відвернуться, зрозуміють, підтримають. Ще варіанти?\n«Батьки годують», «одягають», «забезпечують житлом», «лікують».\nЛекторка знову ствердно киває:\n– Дитині має бути комфортно й безпечно в родині.\nУ кімнаті западає мовчанка, поки дівчина з русявим волоссям не запитує:\n– А де в цьому переліку любов? Чому ви не написали, що функція сім'ї – любити дитину?\nЇї запитання звучить різко.\n– Але ж це все і є про любов. Любов – емоція, проте виявляють її в конкретних діях, – відповідає Люба.\nБатьки, у яких забрали дітей, мають шанс виправити ситуацію – пройти реабілітацію від алко- або наркозалежності, зробити ремонт, знайти роботу, зайнятися здоров'ям. Оцінюючи потреби родини і складаючи план роботи з нею, соціальні працівники насамперед зважають на матеріальні речі. Бо якщо в холодильнику порожньо, то це одразу помітно, як і бруд у квартирі або невипрані дитячі речі. І матеріальному батьки якось дають раду, з іншим – складніше.\n– Від того, що мама прибере у квартирі або зробить ремонт, навички піклування про дитину в неї не з'являться, – пояснює Люба. – Але ж дітей батьки втрачають найчастіше саме через невміння піклуватися. Бо зазвичай вони й самі такого досвіду в дитинстві не мали.\nАбо вони впевнені, що вони гарні батьки. Дехто з них і справді старається настільки, наскільки розуміє це правильне й хороше батьківство. Інша річ, що уявлення про нього викривлені.\n– Скажімо, мама бігає на дві роботи, каже, дитина одягнута, нагодована, що ще їй треба. Але ж коли йдеться про емоційний зв'язок, то в неї цілковитий провал. Або навпаки – мама дуже емоційна, «люблю, цілую, обіймаю», а що таке потреба дитини і як її задовольнити, не знає, – розповідає Люба.\n«Досвід дитини, яка потрапила в реабілітаційний центр або в дитячий будинок нехай навіть на кілька тижнів, – це досвід болю, він залишиться з дитиною назавжди»\nЩо таке травма\nЗавдання школи батьківства заповнити ці прогалини. Наразі її відвідування добровільне. Хоча, приміром, в інших країнах такі батьківські курси є обов'язковими. Щойно родина потрапляє під супровід соціальних служб, батьки мають пройти навчання. Це один із кроків до головної мети – запобігання соціальному сирітству.\nВіра Дрізо, психологиня і друга тренерка школи, звертається до групи:\n– Досвід дитини, яка потрапила в реабілітаційний центр або в дитячий будинок нехай навіть на кілька тижнів, – це досвід болю, він залишиться з дитиною назавжди. Потім травма може виринути в будь-який момент життя. Вчитель щось сказав, подруга образила, й одразу виникає відчуття – мені вже робили боляче, мене вже зраджували.\nУ цей момент у кімнату влітає дівчина. Її рухи поривчасті. Тільки вмостившись на вільному стільці, вона одразу йде в наступ. «Я так розумію, ви говорите про чутливість. У якому віці дитина може її втратити?» – запитує вона, і не зупиняючись:\n– Що таке травма? Що травмує дитину?\nПотім шепоче: «Люблю їх провокувати. Вони говорять, що розлучати батьків із дитиною – це погано, що це травма для дитини. Але забирають! Навіщо вони це роблять? Не ти виношувала ту дитину, не ти її народжувала, не ти її годувала! Вилучити дитину, – дівчина емоційно робить наголос на слові вилучити. – Як взагалі можна вилучити дитину? Це ж не предмет!»\nНавіть не чуючи цю тиху тираду, Віра якимось дивом відповідає на неї:\n– Ми тут тому, що не зовсім розумно поводимося зі своїми дітьми. Якщо нас не навчили, як треба, то маємо вчитися самі.\nКоли учасники групи знайомитимуться, молода дівчина розповість, що вона мати двох дітей. Але мовчатиме про те, що один із них живе з батьком. Під час розлучення суд віддав дітей колишньому чоловікові, а той залишив їй маленьку доньку. Саме за її долю й переживають соціальні служби, які опікуються родиною.\nАбо зовсім тиха дівчина в куточку – випускниця інтернату. Сьогодні вона чесно зізналась, що не зробила домашнє завдання й не намалювала сімейний герб. «У мене нікого нема», – прошепотіла вона. Її маленька донька зараз перебуває в дитячому будинку, а зі співмешканцем вона розійшлася два тижні тому, він її бив.\nЧи ще одна дівчина, їй 18 років, розповідає, що народила хлопчика й дівчинку дуже рано, не вміла доглядати їх, тому дітей забрали. Соціальні працівники знають про те, у чому вона не зізнається, – час від часу дівчина зривається на наркотики. Чоловік із маленьким хлопчиком на руках, який міцно тримає батька за шию і, здається, не відпустить за жодні іграшки світу, каже: «У мене були проблеми з законом, тому в нас забрали двох дітей, зараз із дружиною ми намагаємось їх повернути».\nЗазвичай батьки опиняються тут тому, що інакше не могло скластися. У більшості випадків за їхніми плечима погані стосунки з власними батьками, насилля чи алкоголізм батьків або рання втрата тата чи мами. На підтримку з боку свого навіть найближчого оточення вони не можуть розраховувати. Найчастіше його просто немає. Якщо є дохід, то неофіційний, бо в багатьох немає освіти, яка б давала можливість претендувати на щось більше. Адже коли треба було її здобувати, вони потрапили в погану компанію, мали проблеми з законом або ще щось. Звичайно, є винятки.\n– Знайомство показує, наскільки люди готові бути щирими, – пояснює Люба. – Чи готові вони визнати проблему, відверто казати про неї, чи розуміють вони, чому діти не з ними, чи не перекладають відповідальність на когось. Це і є перші кроки до змін.\nНа запитання Віри, чому ви тут, присутні батьки відповідають по черзі, але, насправді, відповідь одна на всіх: «мене направили» або «щоб отримати довідку».\nПройти навчання родинам і справді рекомендують районні соціальні служби. Потім висновки, що роблять організатори школи на запит центрів або служби у справах дітей, можуть стати додатковим аргументом для опікунської ради чи суду в разі вирішення питання про повернення дітей. Але не більше.\n– Батькам здається, що прийти сюди їх змушують обставини, тиск із боку сильніших, тих, хто впливає на їхню долю, тих, хто вирішує, раз черкнувши пером: захочуть заберуть дитину, не захочуть – ні, – каже Віра.\nЧути «ти не зробив», «ти не можеш», «ти не вмієш», «ти не впоралась» вони вже звикли. Навіть найтолерантніші спеціалісти цим грішать. Досить важко змусити себе спілкуватися з такими батьками не з висоти кращого й успішнішого.\nПід час першої ж лекції Люба і Віра завжди наголошують на тому, що школа не працює з позиції сильнішого або обвинувача: «Наше завдання – побачити те, що не помічаєте ви – батьки. Хотілося б, аби ви довіряли нам і дослухалися до наших слів. Але брати до уваги наші рекомендації, чи ні, лише ваш вибір».\nКоли мама Максима – «дракончика» – виходить на перерву, він тягне до неї руки. У неї характерна худоба й захриплий голос. Вона вживала наркотики, її донька півроку перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації, а старший син уже давно живе в дитячому будинку сімейного типу. Йому скоро виповниться 18 років, і він не хоче повертатися до матері. Усе це написано в досьє Олі, яке лежить десь у папці на полиці. Але хлопчикові зараз однаково, що там написано. Він тримає жінку за коліна. Голову відхилив назад так, щоб ухопити мамин погляд. Максим усміхається й повторює: «Мама-мама-мама-мама». А потім чмокає повітря. Можливо, він – єдина у світі людина, яка любить Олю попри все.\n«Хотілося б, аби ви довіряли нам і дослухалися до наших слів. Але брати до уваги наші рекомендації, чи ні, лише ваш вибір»\nШлях до прийняття\n«Конченая», «кукушка». Люди навколо вже давно не підбирали слів, коли бачили її. Для них вона була «кончелыга». Худюща й сутула, з опущеними плечима, зуби випали, голос низький, пальці на руках набряклі. Такою була Олена у свої 29 років. Вона переховувалася від міліції, бо мала три відкриті справи за збут наркотиків. Двох її синів забрали в дитячий будинок, старшу доньку виховувала середня сестра. Вона навіть не згадувала, як колись у дитинстві присягалася собі, що ніколи в житті її діти не переживуть того, що пережила вона. Але, напевно, її діти були приречені все повторити.\nМатері Олени було 17 років, коли вона приїхала до сестри в Київ з Івано-Франківської області. Хотіла вступати до швейного училища, але познайомилась із 25-річним хлопцем, який служив у міліцейському полку. Завагітніла, вони вирішили побратися, хоча ні він, ні вона на це не розраховували. У вісімнадцять у неї народилася перша донька – Олена. Чоловік успішно просувався кар'єрною драбиною в системі МВС, зумів отримати чотирикімнатну квартиру. А вона тим часом народжувала доньку за донькою. У 22 роки в неї вже було троє дітей. Сімейне життя обтяжувало молоду дівчину, тож аби розрадитися, вона випивала з подружками.\nСпочатку все виглядало досить безневинно, але раптом мати почала зникати на добу, забувати доньок у садочку, потім – приводити своїх друзів додому. Батько Олени намагався це припинити, але якось здався. Тікав від проблем у тривалі відрядження. У 39 років, коли вийшов на пенсію, почав пити разом із дружиною. І бити її. А Олені довелося стати мамою й татом для своїх чотирьох сестер.\n– Прала, прасувала, варила борщі, бігала на молочну кухню, домашні завдання перевіряла. Мені здавалося, що якщо я все зроблю правильно, то конфлікти в сім'ї закінчаться. І все нарешті владнається.\nУперше за час розповіді в Олени блищать очі.\n– Це вже пережиті сльози, – усміхається вона. Із сестрами їм завжди було весело. У сусідній кімнаті пиячать, а вони вигадують сонники, або кидають щось із вікна, або бігають по сусідах і дзвонять у квартири – роблять усе, що можуть робити діти без догляду батьків.\nСоціальні служби не цікавилися родиною. Тільки коли Олена почала підроблювати талони для отримання їжі в школі (такі їм видавали як багатодітній сім'ї), її забрали в дитячу кімнату міліції і взяли на облік, двох наймолодших сестер відправили до інтернату.\nШкільне життя для Олени закінчилось у 13 років, коли вона пішла працювати реалізатором у кіоск до знайомого. Більше вона до школи не поверталась. У якийсь момент, коли Олена вже працювала адміністратором ресторану, забезпечуючи не тільки себе, а й сестер, з'явилися наркотики. Її доньці тоді було півроку. Самій дівчині ледь виповнилося 20. Олена була не набагато старшою за маму, коли та народила первістка.\n– У нас у ресторані я бачила людей у наркотичному сп'янінні. Мені здавалось, що вони відчувають себе царями. Я подумала, чому б і мені не спробувати. Можу собі дозволити. Спробувала одразу ширку з маку, – згадує Олена. Сподобалося так, що кожного дня хотілося більше. Олена почала зустрічатися з хлопцем, який дістав першу ширку, і прожила з ним дев'ять років. Народила двох синів. Про другу вагітність дізналась, коли вже дитина билася всередині. До лікаря не ходила і взагалі про це не думала, була зайнята пошуками чергової дози. Тоді вона шкодувала лише про те, що не встигала робити аборти. Про третю вагітність теж дізналась уже на великому терміні. Її середньому сину було чотири з половиною роки, а молодшому – два, коли їх забрали в дитячий будинок, а Олену позбавили батьківських прав. На той момент вона вже два місяці не з'являлася вдома. З дітьми залишався їхній дідусь, який і сам пиячив.\n– Мені було байдуже, що синів забрали, – каже Олена. – Коли вживаєш наркотики, то все неважливе. У тій ситуації я жаліла тільки себе. Ось я така нещасна, стільки всім добра зробила, а мене ніхто не розуміє, не хоче допомогти.\n– А якої допомоги ви хотіли? – запитую в неї.\n– Хотіла, щоби мені давали гроші.\nКоли втрачати було вже нічого й нікого, її знайшли віруючі з протестантської церкви й запропонували пройти реабілітацію.\n– Мені було все одно, що робити, тож я погодилась. І перше, що почула в центрі: «Оленко, як добре, що ти прийшла». Люди мене обіймали, не гидували, хоча я мала жахливий вигляд. Тоді я вже забула як це, коли до тебе ставляться як до людини. Мене це струсонуло.\nПрийняття, яке вона колись отримала і яке надало сили змінити життя, – те, що Олена зараз намагається дати іншим мамам.\n«Ми такі через те, що ми безсилі, не знаємо, як учинити, ми у відчаї, ми голодні, принижені. Ось чому ми це робимо. Ідеальних батьків не існує»\nОлена швидко йде коридором дитячого центру «Успех», де вона працює психологом. Їй доводиться маневрувати поміж дітей, які виринають то з одного боку, то з іншого. Сьогодні їх тут зо два десятки – хтось танцює під гучну музику, комусь роблять зачіску, наймолодші зайняті складанням мозаїки, дехто просто спілкується. Так виглядає денний центр для дітей із сімей у складних життєвих обставинах. Раз на тиждень тут проходять заняття і для їхніх батьків – тренінг «Виховання без насилля».\n– Але ми не вчимо, як не бити дітей. Ми вчимо батьків керувати своїми емоціями, – пояснює Олена. – Насправді ці знання були б корисними всім. Проте ми працюємо переважно з тими родинами, які опинилися на обліку соціальних служб як важкі. Глобально в них є дві проблеми – або алко- та наркозалежність батьків, або психічні розлади. Для другої категорії ці курси неактуальні, а для першої – тільки після реабілітації.\nТож головне правило школи: приходити тверезим. Інше – не пропускати заняття. За основу тут узяли методику англійських колег, але адаптували до українських реалій.\n– Річ у тім, що мотивація щось робити в цих родин дуже низька, – визнає Олена. – Вони воліють сидіти вдома, аби їх ніхто не чіпав.\nТому доводиться бути вигадливими. Наприклад, ті батьки, які упродовж курсу не запізнюються, приходять тверезими, не пропускають занять, отримують подарунок. Це може бути або сертифікат на купівлю продуктів, або продуктовий набір. Головне завдання, каже Олена, зробити так, щоби людина сама захотіла відвідувати заняття.\n– Мама зробила домашнє завдання, її обов'язково похвалять. Це їх справді надихає. Вони здобувають не тільки знання чи підтримку, а й соціалізуються, – розповідає вона. – Вдома п'ють, б'ються, сваряться, кричать і раптом потрапляють у зовсім інше оточення. Жінка приводить себе до ладу, миє голову, фарбує нігті. І ми завжди це помічаємо: «Ви молодці», «Маєте сьогодні гарний вигляд». Якщо мама чи тато ходить на тренінг, то це означає, що вони готові заради дітей щось змінити. Принаймні спробувати. Наша мета допомогти їм пережити власні травми й отримати ресурс для змін. Адже кожна людина має право на те, щоби змінитися.\nОлена добре знає, як важливо, аби хтось поруч повірив у тебе.\n– Що відкривають для себе батьки на ваших заняттях? – запитую в Олени.\n– Переважно те, що дітям потрібно не тільки, аби їм котлету посмажили або рюкзак для школи купили. Зазвичай я прошу підняти руку тих, хто говорить своїм дітям: «Я так рада, що ти вдома». Ніхто не піднімає. Або «Я така щаслива, що ти в мене є». Ніхто не піднімає. Вони вважають так: дитина живе зі мною, не в дитбудинку. Пожерти є, де спати – теж. Одяг є. Це ж не дитина купила, я купила. Що ще треба, – пояснює Олена. У цю мить у двері просовуються дві хлопчачі голови, разом із ними в приміщення влітають звуки музики. Якусь секунду хлопці оцінюють ситуацію і зникають. Олена продовжує:\n– Людина не цілісна, зруйнована, не може ні за себе постояти, ні за дитину. Бере всім, чим вміє – криком, бійкою, образою або приниженням. Тому важливо дати зрозуміти, що ця людина – це не тільки набір імпульсивних фраз, лайки, бійки, а щось більше за це. Ми такі через те, що ми безсилі, не знаємо, як учинити, ми у відчаї, ми голодні, принижені. Ось чому ми це робимо. Ідеальних батьків не існує, у будь-кого може боліти голова й через це ми можемо зірватися на крик. Кожен переживав щось подібне, але з цим можна і треба справлятися. Це для них теж відкриття. І той, хто почує це, той ходитиме.\nЗазвичай із п'ятнадцяти людей, які обіцяють відвідувати тренінг, на перше заняття приходять дев'ять, з них закінчує навчання десь половина.\n– Але якщо завдяки таким тренінгам буде врятована хоча б одна дитина, то зусилля варті того, – каже Олена. – Тому що це не просто одна дитина, це її діти і діти її дітей.\nСвоїми дітьми Олена пишається. Її донька працює за кордоном моделлю, середній син – чемпіон України з самбо, молодший допомагає батькові й хоче стати бізнесменом. Колись вона змогла їх повернути.\n«Ми не вчимо, як не бити дітей. Ми вчимо батьків керувати своїми емоціями»\n– Якими б ви хотіли бачити своїх дітей? – запитує Віра Дрізо й починає записувати всі варіанти, що лунають в аудиторії. Успішними, освіченими, сильними, щасливими, радісними, шустрими, цілісними, мудрими, відповідальними.\n– І чутливими, – несподівано додає тиха дівчина.\n– Саме ми, батьки, відповідальні за це. Жодна людина, жодний заклад за нас цього не зробить. А тепер згадаймо, що ми робимо, аби діти були успішні, освічені, сильні, щасливі, – Віра перераховує написані на дошці слова, щоразу підкреслюючи їх долонею.\n«Лупцюємо», «маніпулюємо», «підвищуємо голос», «стимулюємо», «психуємо».\n– Вчимо, – нарешті хтось згадав про щось позитивне.\n«Йдемо на роботу», «піклуємось», «граємось», «дуркуємо», «караємо».\n– Чи все з цього працює на те, щоби діти були успішними, освіченими, сильними, щасливими? Приміром, «лупцюємо»? – запитує тренерка.\nКілька людей із групи вигукують впевнене «так».\n– Як ще впоратися з дитиною? – запитує дівчина, яка любить провокувати.\n– Навіщо лупцювати? – каже Люба.\n– А як ще показати, хто сильніший?\n– Лупцюванням ми припиняємо поведінку, яка нам не подобається, – пояснює тренерка, – Але ж не змінюємо її. Спочатку ми робимо те, що ми робимо, діти вчаться від нас. А потім ми, батьки, будемо першим майданчиком, на якому вони відпрацюють отримані від нас навички.\nПрограма школи батьківства при Київському міському центрі соцслужб складається із десяти занять, присвячених різним темам, зокрема, функціям сім'ї, етапам розвитку дитини, потребам дитини, віковим кризам. Але за словами Любові Лоріашвілі, трапляється так, що в кожній групі певна тема стає головною і їй приділяють більше уваги. Як от зараз виринуло насилля.\n– Це не випадково. У кожній історії, яку розповідали учасники групи, йдеться про насилля – чи то психологічне, чи то фізичне. А в попередній групі, наприклад, ми багато часу приділили розмовам про сімейний бюджет і його розподіл. Іноді мені здається, що це якась карма формує людей у групи, – сміється вона.\nЗаняття в школі починаються о десятій ранку, але учні зазвичай запізнюються. Ось і сьогодні кімната ще порожня. Проте в міському центрі людно. З аудиторії навпроти долинає гомін голосів, а вже о 10.05 двері зачиняються. Там теж урок, тільки для майбутніх усиновителів. У кімнаті, де займаються біологічні батьки, навіть після півгодини все ще нікого.\n«У кожній історії, яку розповідали учасники групи, йдеться про насилля – чи то психологічне, чи то фізичне»\n– З ким важче працювати: з прийомними батьками чи з біологічними? – запитую в Люби.\n– По-різному. Іноді від усиновителів теж втомлюєшся. Адже вони позиціонують себе як «ми кращі за біологічних батьків, ми більше дамо дитині й ніколи від неї не відмовимось». Водночас трапляються і скасування усиновлення, відторгнення чи неприйняття дитини. Нехай підсвідомо, але в прийомних батьків з'являються певні очікування від дитини. Якщо вони не справджуються, то виникає незадоволення поведінкою, думки про погані гени, розчарування.\nОстаннім часом у Києві відбулося десять процедур розусиновлення. І це підкошує найбільше.\n– Серед біологічних батьків я бачу багато розсудливих людей, – продовжує Люба. – Просто вони ніколи не питали себе, як я в цьому всьому опинився. Не питали, бо не готові до відповідей. З такими речами людина може працювати тільки тоді, коли вона має сили.\nІз тих 125 дітей, яких забирають упродовж року від батьків, у родину повертаються лише 40-50% дітей. Наразі соціальні служби підхоплюють родини запізно, переважно через повідомлення про бійку чи крики у квартирі. На цьому етапі сім'ї здебільшого вже у глибокій кризі і ресурсів для її подолання вистачає не всім.\n– Нам би хотілося встигати усюди й запобігати таким ситуаціям. Але, з одного боку, ми не всевидюще око, і з нашими обмеженими ресурсами знаходимо не всі родини, які потребують допомоги. З іншого боку, від нас чекають позитивного результату за будь-яких обставин, але ж соцпрацівник – не чарівна пігулка, яка все вирішить, – каже Люба. – Якісно змінити цю картинку могло б виявлення та супроводження родин із груп ризику, які ще не опинились у складних життєвих обставинах. Але на це бракує рук.\nЗа статистикою школи з двох десятків батьків, яким під час формування нової групи рекомендують відвідувати курси, на перші заняття приходить десь половина. До кінця залишаються три-чотири мами.\n– Вам не здається, що ви витрачаєте багато зусиль, а результат не такий уже й очевидний? – запитую в Люби.\n– У будь-якому разі ми маємо використовувати всі можливості, щоби батьки зрозуміли, що вони мають вибір, – відповідає вона. – Хай навіть на цілу групу ним скористаються декілька мам.\nВіра й Люба мріють про той час, коли ідею батьківських тренінгів підхоплять колеги з регіонів. Проте поки що подібні проекти реалізують тільки громадські організації, як та, наприклад, у якій працює Олена. Так само громадські організації страхують і в інших моментах.\nКоли діти повертаються до батьків, важливо підтримати родину. Адже вона опиняється в старому колі знайомих, яке швидко затягує назад. Соціальні служби і справді ще деякий час супроводжують сім'ю, проте недовго – у середньому три місяці, максимум рік. Далі вона отримує допомогу, якщо сама звертається по неї. Але біда в тому, що зазвичай не звертається.\n– Вони не відчувають, коли знову стає погано, – пояснює Люба. – У них є проблеми з веденням бюджету, тому вони не розуміють, краще справляються чи гірше. Запити в них невеликі. Якось є: дитина нагодована, одягнена. Тому щоби зміни були безповоротними, родину треба супроводжувати і три, і п'ять років.\nЯкщо говорити про батьківські школи, то вони дають лише знання, перетворити їх на навички допомагають знову ж таки фахівці з соціальної роботи на місцях. І на це потрібен час. Підтримувати родини, виводячи їх крок за кроком із кризи, наразі можуть дозволити собі хіба що громадські організації. Родину Іри, приміром, супроводжує благодійна організація «СОС Дитячі містечка».\n– Іра сильна, вона змогла пробити систему й повернути дітей. Шанси в них є, хоча й ризики залишаються, – говорить Інна Куц, фахівець із соціальної роботи, яка працює з родиною. – І наше завдання, пропонувати їм допомогу. Це може бути психотерапія, можливість відвідувати групи взаємодопомоги чи арт-терапії для дітей, матеріальна підтримка. Приймати її чи ні – відповідальність родини. У будь-якому разі ми не гасимо пожежі. Це тривала робота.\n«Ти мене не любиш!» – «Навпаки, я тебе люблю і не хочу, щоби ти нюхав клей»\nМар'яну і Микиту Ірі повернули в травні півроку тому. На початку донька, якій уже виповнилося чотири роки, тільки й робила, що «іркала». Її так довго не було поруч із мамою, що вона її майже забула. Зате Микита, навпаки, рвався додому, а коли нарешті повернувся, то згадав усі образи. Тільки нещодавно життя в родині почало налагоджуватися, і діти дедалі рідше згадують прийомну маму.\n– Зараз шию малій чоботи – «дутікі», довгі такі, – Іра відміряє руками довжину чобітка. – Щоби не змерзла. А Микита постійно проситься зі мною на роботу. Я кажу: «Ні, будеш заважати мені». – «Ти мене не любиш!» – «Навпаки, я тебе люблю і не хочу, щоби ти нюхав клей».\n– Може він не хоче з вами розлучатися? – питаю в Іри.\n– Не знаю, можливо. Вона виглядає трохи здивованою, наче ця думка ніколи не спадала їй на думку. – Я повертаюсь з роботи додому, вони завжди кричать: «Мамка, мамка». Тато приходить, теж кричать: «Папка, папка». Пам'ятаю був момент, коли я подумала, нехай діти залишаться в прийомній родині. Боялася, що не потягну. Але я розуміла, залишу їх там, то це мені буде жопа. Так вони мене тримають. Я хоч трохи поживу, не помру.\nІмена героїв Ірини, Мар'яни, Микити, Максима, Олі змінені.


Трава чебрець – лікувальні властивості і протипоказання | iskysstvoetiketa\nHome Трава чебрець – лікувальні властивості і протипоказання\n1 Як виглядає чебрець?\n2 Коли збирати чебрець?\n3 Чебрець – лікувальні властивості\n3.1 Чебрець від кашлю\n3.2 Чебрець при діабеті\n3.3 Чебрець при панкреатиті\n3.4 Як застосовувати чебрець при алкоголізмі?\n4 Чебрець в косметології\n4.1 Чебрець для волосся\n5 Чебрець – протипоказання\nУнікальною трава чебрець є не тільки завдяки своєму аромату, але і величезному переліку корисних властивостей. Використовують рослину в багатьох рецептах народної медицини і домашній косметології. Важливо знати і існуючі протипоказання.\nАроматна трава чебрець володіє приємним ароматом, завдяки чому вона є популярною в кулінарії, але не варто забувати і про багатому хімічному складі, який обумовлює широкий перелік корисних властивостей. Використовують рослину в народних рецептах для лікування і підтримки краси.\nТрав’яниста рослина, висота якого сягає 5-30 см, і називається чебрецем. У його підстави знаходяться грубі стебла темно-червоного кольору. Чебрець, богородская трава, чебрець – все це назви одного і того ж рослини, яке є медоносом. Гілки квітконоси спрямовані вгору і усипані квітами, пофарбовані в рожевий колір. Період цвітіння триває з кінця червня до серпня. Листя чебрецю дрібні, цілісні і яйцеподібні. На них розташовані спеціальні залози, які виділяють ефірну олію.\nКоли збирати чебрець?\nДля лікувальних народних рецептів підходить тільки наземна частина рослини, яку сушать і зберігають у домашніх умовах. Рослина чебрець прийнято збирати під час цвітіння і зрізати тільки верхні частини пагонів разом з квітконосами. Щоб трава продовжувала розмножуватися, заборонено висмикувати її з коренем. Вирушати за збором чебрецю необхідно в суху погоду, після того, як висохне ранкова роса. Збирати здерев’янілі підстави кущиків не потрібно.\nТрава чебрець повинна бути просушена в приміщенні, яке добре провітрюється, або в тіні під навісом. Рослина викладіть на папір шаром товщиною в 5 див. Сушіння триває, поки стебла не стануть ламкими, а листя і квіти не будуть обсипатися при ворошении. Після цього необхідно видалити грубі стебла, чорні листя і квіти. Хороша сировина подрібніть і зберігайте в скляних ємностях або полотняних мішках у сухому і темному місці. Придатним до вживання правильно висушений чебрець буде протягом двох років.\nЧебрець – лікувальні властивості\nДо складу чудо-трави входять ефірні масла, вітаміни А, С і група В, мінерали, наприклад, калій, кальцій, магній та інші. Ці речовини обумовлюють широкий перелік корисних властивостей. Щоб у цьому переконатися варто дізнатися, від чого допомагає чебрець:\nСприяє стабілізації роботи нервової системи, так корисно пити відвар при безсонні, стресі та інші проблеми з нервовою системою.\nЗавдяки наявності сечогінної та потогінної дії, рекомендовано приймати відвари і настої при захворюваннях сечостатевої системи.\nОписуючи, що лікує чебрець, варто вказати здатність рослини ефективно справлятися з дерматозами, різними шкірними захворюваннями, а все завдяки ранозагоювальну і антисептическому дії.\nСтабілізує діяльність травної системи і покращує процес протікання обмінних процесів, що повинно зацікавити людей, які хочуть скинути зайву вагу.\nЕфективно бореться з глистами та іншими паразитами. З допомогою відваром і настоїв можна провести чистку організму від продуктів розпаду.\nЧинить антиоксидантну дію, завдяки чому можна захистити клітини від передчасного старіння з-за дії вільних радикалів.\nРекомендовано використовувати рослину при зниженні статевого потягу і при порушеннях ерекції.\nЕфірна олія допомагає боротися з бактеріями, вірусами і грибками захворюваннями.\nЧинить на організм спазмолітичну та знеболювальну дію.\nЗавдяки тонізуючого дії рекомендована трава при занепаді сил і втоми.\nНапади кашлю є поширеним симптомом багатьох недуг, який викликає великий дискомфорт. Щоб зменшити його прояв, можна використовувати народні рецепти. З’ясовуючи, чим корисний чебрець, варто згадати, що трава ефективно бореться з бактеріями, зменшує продуктивність кашлю і покращує дихання, провокуючи виділення мокротиння. Для позбавлення від кашлю, рекомендується пити корисний чай.\nЗмішайте рослини, залийте їх окропом і настоюйте до прийнятної для вживання температури.\nПриймайте напій замість звичайного чаю. Якщо смак дуже насиченим, тоді додайте ще води.\nЛюди, яким поставлений діагноз цукровий діабет, повинні стежити за своїм здоров’я і виконувати рекомендації лікаря. Крім цього, можна використовувати народні засоби лікування, щоб полегшити стан. Для тих, кого цікавить, чим корисний чебрець для організму при цукровому діабеті, варто вказати, що він покращує обмінні процеси і загальний тонус організму, а ще нормалізує рівень цукру в крові. Для цього необхідно приготувати настій.\nВсе змішайте і настоюйте під кришкою протягом години. Після цього процідіть і долийте ще гарячої води, щоб у підсумку вийшов склянку рідини. Пийте щодня.\nДіабетики можуть додавати чебрець звичайний чай, змішуючи 1,5 ч. ложки чорного чаю і 1 ч. ложки рослини.\nПри лікуванні запального процесу, крім основної терапії, призначеної лікарем, можна використовувати народні рецепти. Богородская трава зменшує запалення, а ще вона активує процес регенерації пошкоджених тканин. При гострих нападах може зменшити хворобливі відчуття. Народне лікування передбачає прийом спеціального настою.\nтрава чебрець – 3 г;\nЗалийте траву доведеної до кипіння водою, закрийте кришку і настоюйте протягом 10 хв.\nВживають настій при панкреатиті в теплому вигляді. В період ремісії в добу необхідно випивати мінімум 2-3 рази в добу. При загостренні захворювання в день пийте по 1 ст.\nЯк застосовувати чебрець при алкоголізмі?\nУ складі трави знаходиться 20-50% тимолу, який при попаданні і організм людини у великих кількостях здатний викликати напади нудоти і блювоти. Підсилює вплив цього ефірного масла алкоголь. Варто відзначити, що трава чебрець дасть результати на початкових етапах алкоголізму, коли ще не виробилася стійка звичка.\nЯкщо людина не хоче боротися з залежністю, то можна просто додавати ароматне рослина страви, поступово збільшуючи дозу. Порошок чебрецю можна класти в м’ясні страви, салати і супи.\nЯкщо алкоголік хоче перестати пити, тоді необхідно приготувати настій, для якого кілька великих ложок залийте 1 ст. окропу. Наполягайте всі мінімум 2 ч. Приймають такі ліки 2-3 рази на добу. Тривалість лікування – місяць.\nМасло, відвари і настої можна використовувати в косметичних цілях, щоб доглядати за своїм обличчям. Богородская трава чебрець сприяє поліпшенню мікроциркуляції, відновлює структуру шкіри і колір обличчя. Застосовують її як омолоджуючого засобу для лікування висипань і запалень. Можна використовувати відвар для примочок і протирань, але краще приготувати лід, який буде додатково тонізувати, і надавати свіжість особі.\nвідвар трави чебрецю – 50 мл;\nмасло винограду – 5 мл;\nмасло мигдалю – 25 крапель.\nПриготуйте відвар, залити 1 ст. ложку трави 350 мл води і прокип’ятіть протягом 10 хв. на середньому вогні.\nПроцідіть рідину, додайте олії і розлийте по формах. Залишиться тільки заморозити кубики.\nПротирайте обличчя ввечері, рухаючись по масажних лініях. Після цього дозвольте вологи самої вбратися. Сеанси кріомассажа проводите протягом десяти днів три рази в рік.\nДоглядати за своєю шевелюрою можна за допомогою народних рецептів з богородской травою. З її допомогою можна нормалізувати процес виділення шкірного жиру, домогтися зволоження пересушених пасм і відновити локони Чебрець – це ідеальне рослини для того, щоб зупинити випадіння волосся, зміцнити коріння й прискорити процес зростання. При регулярному застосуванні можна позбавитися від лупи. Щоб відчути всі корисні властивості на собі, необхідно регулярно проводити ополіскування відваром.\nДоведіть воду до кипіння і залийте нею чебрець. Поставте на маленький вогонь і проваріть протягом 10 хв.\nПроціджений відвар остудіть і проводите ополіскування після миття волосся. Можна засіб перелити в баночку з розпилювачем і обприскувати локонів.\nЧебрець – протипоказання\nУ будь-якої лікарської рослини окрім широкого переліку корисних властивостей є і протипоказання. Важливо замінити, що народні засоби необхідно вживати згідно з правилами та з дотриманням дозування. Перевищення дозволеної кількості може стати причиною виникнення проблем зі здоров’ям.\nЗаборонено використовувати чебрець алергікам, тобто людям з індивідуальною непереносимістю компонентів рослини.\nНе можна приймати чебрець при наявності проблем в роботі серцево-судинної системи, оскільки він підвищує серцебиття і артеріальний тиск.\nОбережно до вживання трави потрібно ставитися діабетикам і при відхиленнях в роботі залоз внутрішньої секреції.\nПротипоказаний чебрець при гастриті і виразці у фазі загострення. Заборона стосується і людей з патологіями нирок і печінки.\nПиріг з кабачків - самі смачні і швидкі рецепти овочевий випічкиТрава чистотіл - лікувальні властивості і протипоказання\nВесільні букети 2015


Карта України. Умовні позначення на карті (рівнини, гори, водойми) - Природознавство/Я і Україна\nУчні стають біля парт, учитель у кольорі показує поверхню\nЗемлі (гори — руки вгору; вода — руки в сторони).\n1 Гра «Не помились»\n• Блакитний — вода\n• Зелений — рівнини\n• Коричневий — гори\n2 Робота за картою України\n— Для того щоб подорожувати картою, потрібно навчитися читати карту. Читати — це не означає читати тільки написи на ній.\nПотрібно розуміти й особливу мову карти — умовні знаки. До них належать різні кольори й інші позначки.\n2) Знайдіть на карті зелений колір. Що він означає? назвіть об'єкт зеленого кольору. (Рівнина)\n3) Знайдіть об'єкт коричневого кольору. назвіть його. (Гори)\n3 Тестування «Так чи ні?»\n2) Об'єкти на карті показуй тільки пальцем. (Ні)\n4 Практична колективна робота\n• Робота за малюнком\nВітаємо вас на сайті ForFun.pp.ua! Зараз ви переглядаєте матеріал під назвою "Карта України. Умовні позначення на карті (рівнини, гори, водойми)", із категорії "Природознавство/Я і Україна", який є складовою архіву нашої безкоштовної бібліотеки. На сторінках нашого сайту ви знайдете багато матеріалів: ГДЗ, творів переказів, конспектів, презентацій, ДПА, ЗНО, методички, посібники до уроків та багато іншого. На сайті доступний швидкий пошук та безкоштовний доступ до будь-якого матеріалу. Легкого навчання та викладання!


Настя Каменських вирішила налягти на калорії: "Хочеться стати Потапом"\nНескромна Оля Полякова ледве вмостила свій туз в тоненькому купальнику: "Позорисько" Українських водіїв чекають нові штрафи: за що і як будуть карати Згоріла будівля найбільшого у світі виробника вакцини проти Covid-19: є загиблі Гола Настя Каменських знову показала свої труси: "Може краще дитину завести?"\nСпівачка схожа на маленьку дівчинку\nГаряча і яскрава зірка українського шоу-бізнесу, співачка, яка заволоділа великою популярністю не тільки в Україні, Настя Каменських (NK) потрясла мережу знімками без макіяжу. Молода виконавиця вирішила не фарбуватися і відправилася до закладу, зробивши там фотографії з піцою.\nВідповідні фотознімки Настя Каменських опублікувала у своєму профілі в Instagram.\nОдна з найгарячіших зірок української естради частенько підкорює мережу напівоголеними знімками або цікавими відео. Вона любить наносити зухвалий макіяж і носити відвертий одяг. Але цього разу Настя Каменських вирішила здивувати фанатів і змила косметику.\nСудячи з заднього фону, українська артистка вирушила до якогось закладу, щоб насолодитися смачною їжею і відпочити у свій вихідний. Для виходу на публіку співачка одягла чорний гольф під горло, а волосся зав'язала у високий хвіст, вона зробила фотографії з піцою в руці.\n"Yea or nay Cheating day🤪 😜 😋", - коротко і скромно підписала свої знімки співачка.\nБагатомільйонні фанати, яким Настя Каменських буквально запала в душу, вирішили "черканути" кілька слів під фото.\n"Така мила дівчинка без макіяжу 👍красуня!)", "Коли душа і тіло в одній гормонії, то не треба відчувати страх, що від пару шматочків піци можна набрати вагу, смачного, дуже смачно виглядає....", "У такі моменти хочеться стати Потапом", "Ох ти сама готувала?????",- пишуть підписники NK.\nНагадаємо, що знаменитість Настя Каменських влаштувала цікавий конкурс серед своїх підписників.\nЯк раніше повідомляв портал "Новинар", українська артистка Настя Каменських показала стильний наряд під час зйомок шоу "Маска".\nТакож портал "Новинар" писав, що зірка шоу-бізнесу Настя Каменських показала фото в одній нижній білизні.\nОпубліковано: 20.12 12:22


Найочікуваніша бізнес-подія області відбулася у столичному готелі «Опера» в п’ятницю\nОпубліковано: Понеділок, 21 вересня 2015, 11:15\nБільше сотні учасників і понад п’ятигодинні дискусії. На інвестиційний форум-2015 з’їхалися черкаські підприємці, інвестори, представники міжнародних інституцій та ін.\nВідкривав форум голова Черкаської облдержадміністрації Юрій Ткаченко. Він розповів присутнім, чому в область треба інвестувати та як тут працюють із бізнесом. Бо з перших днів, відколи очолив Черкащину, запроваджує нову політику в роботі з інвесторами. – Наш головний принцип – інвестор має почуватися в нас, як на курорті: відпочиваючи, витрачати кошти, – наголошує очільник області. – Я прийшов на цю посаду з бізнесу, тому розумію, що треба підприємцям.\nНа рівні держави вже розпочалися реформи, ініційовані Президентом України. Ми запроваджуємо також локальні реформи, спрощуючи бюрократичні процедури. Приміром, бізнес у нас уже можна зареєструвати за 24 години. Ми ліквідували земельну комісію в ОДА, яка розглядала документи від заявників щонайменше місяць. Наша область має великий потенціал для інвестування. Це – вигідна географія та логістика, природні задатки, багато вільних ніш для підприємництва й імпортозаміщення тощо. Але найголовніше – на Черкащині ми з бізнесом на одному березі!\nІнвестфорум-2015 організувала не сама влада, як раніше. Її партнерами стали Українська бізнес-асоціація, видання «Бізнес» та черкаські підприємці.\nНа форум було кількасот заявок. Але запросили лише реальних інвесторів і підприємців. Ті розповідали на загал свої бізнес-історії. – Я працюю на Черкащині, тому що там є для цього всі можливості, – зауважує президент групи компаній «ByFrederic» Фредерік Шавіньї. – Звісно, в Україні є певні складнощі для бізнесу. Однак ця область – одна з найкращих, особливо в роботі з бізнесом.\nЗараз ми реалізуємо проект із будівництва порту в Червоній Слободі. Маємо ще плани. А такий форум – це гарна можливість обмінятися контактами. На інвестфорумі презентували проекти розвитку Чигиринщини, Уманщини й Канівщини.\nВодночас кілька потужних інвесторів вже анонсували свої нові проекти. – При попередній владі наша компанія на Черкащині натерпілася, м’яко кажучи, – розповідає генеральний директор компанії «Нібулон» Олексій Вадатурський. – Зараз усе гаразд. Ми плануємо інвестувати в Черкащину близько 20 млн дол. Ідеться про будівництво елеватора на Уманщині. Ми маємо показати іноземцям, що, попри ситуацію на Сході, в Україну можна й треба інвестувати. Нинішній форум організатори називають лише початком бізнес-діалогу. Новий планують провести вже на Черкащині.


Долина Рамайдан — Зелений туризм\nНаразі Долина Рамайдан запрошує гостей до Садиби Зеленого Туризму, що знаходиться у 800 м від містичного маєтку Вишневецького. До послуг гостей колишній маєтковий мисливський будиночок, йому щонайменш 100 років, збережено унікальну атмосферу затишку сільської будівлі, проте наявні всі сучасні зручності – кухня, велика ванна, гаряча колодязна вода, туалет.\nТакож вдалося відновити старовинні дубові полаті – великі ліжка зі столітнього дубу, сон на яких сприяє здоров’ю спини краще за будь-якого мануальщика!\nТиша сільської ночі, сніданок із краєвидом на світанковий луг, купання в чистій річці, вечірнє багаття під зорями – все це надає здоров’я тілу та спокій розуму, лишає пособі теплі спогади та бажання повернутися якомога скоріше.\nГості Садиби Зеленого Туризму мають можливість готовити власноруч зі своїх продуктів, або замовити їжу від господині Світлани – вегетаріанська кухня з простих екологічних продуктів, свіжі сезонні овочі та фрукти, зелені коктейлі, домашній хліб на заквасці, молоко від сусідських корів Либки та Дібрівки.\nНа всій території комплексу заборонено вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин.\nДеталі за телефоном +38(099)356-07-13\nТакож у зеленого туриста є можливість розбити палатку в парку біля Маєтку Рамайдан або винайняти кімнату (без зручностей) в селі Хорошки.


Слово регіонам: Суми | Відкритий Православний Університет/Православие в Україні\nСумську єпархію представляє протоієрей Георгій Тарабан, секретар та прес-секретар єпархії.\nСитуація в Україні — складна та унікальна, і потребує неординарних рішень і консолідації\n– Отче, яка ситуація нині на Сумщині? Як її сприймають парафіяни?\n– Сумська єпархія – частина України, частина Української Православної Церкви. А це означає, що ті проблеми, які нині склалися в суспільстві, переживають і жителі Сумщини, наші парафіяни.\nЄ розуміння того, що ця ситуація — складна й унікальна. Унікальна в сенсі складностей, а тому потребує неординарних рішень і консолідації — в максимальному значенні цього слова.\nЦе, по-перше, означає, що архієрей має дбати про свою паству – щоб люди навіть з полярними політичними поглядами знаходили собі місце в храмі. По-друге, це нагадування нам про те, що пастир має бути пастирем – лише в такому випадку і в такому сенсі парафії мають майбутнє. А по-третє, потрібно робити добрі справи – як би наївно чи пафосно це не звучало. Це те чи не єдине, що ми на сьогодні можемо робити.\nДо прикладу, в Сумській єпархії діє низка доброчинних проектів. Так, на Великдень завершується IV благодійна акція «До Світлого дня — світлі вчинки», під час якої ми збираємо кошти на лікування онкохворих діток.\nДруга наша тривога і турбота – це військовослужбовці, які знаходяться у складних умовах, буквально в окопах, у полі. Владика Євлогій видав розпорядження, щоб спільними зусиллями збирати матеріальну допомогу, надавати духовну підтримку тим військовослужбовцям, які в ці дні перебувають на бойовому чергуванні.\nЦе й є нагальні проблеми, які потребують негайного вирішення. Решта ситуацій, навіть якщо виникають якісь конфлікти, ми не вважаємо визначальними в нашому житті, а лише – тимчасовими непорозуміннями.\nСпроби дестабілізувати ситуацію не знайшли підтримки ані в політичних сил, ані серед людей\n– Що саме під «тимчасовими непорозуміннями» ви маєте на увазі? Нещодавне загострення відносин із «київським патріархатом»?\n– У кількісному складі, 60% віруючих Сумщини – наші парафіяни. Тому, навіть враховуючи всі абсолютні цифри, кількість розкольницьких парафій є на Сумщині незначною.\nОкрім того, спроби дестабілізувати ситуацію в регіоні, які ми спостерігали, не знайшли підтримки навіть серед тих політичних сил, які нібито могли підтримати «розкольників».\nПо-друге, провокативні заяви також не знайшли підтримки в наших парафіян, які однозначно висловилися, що будуть захищати свої храми, святині й не дозволять будь-кому чинити дії, спрямовані проти православних парафій.\nВажливо було б, аби нас почули…\nСлід зауважити, що саме владика Євлогій ініціював спільний круглий стіл в обласній раді, на який були запрошені політичні сили і було запропоновано підписати спільну угоду (вона опублікована на порталі «Православна Сумщина») про те, що храми ніхто захоплювати не буде, що чинити утисків щодо політичних поглядів теж ніхто не буде.\nАле, на жаль, так званий архієпископ Мефодій, очільник УПЦ (КП) на Сумщині, не підписав угоди. Це факт. Ми не робимо із цього трагедії, але реально дивимося на речі. До таких питань не можна ставитися нерозважливо.\nТисячі людей, навіть інших конфесій, звершують Молитву про мир, написану владикою Євлогієм\nХотів би згадати про те, що саме єпископ Євлогій написав Молитву про мир в Україні (причому, текст молитви було складено ще 30 листопада). Вона читається за кожним богослужінням.\nА в Прощену неділю владика також ініціював молитву про мир за згодою о 21:00, і тисячі людей, навіть інших конфесій, відтоді ставлять собі нагадування на мобільному і звершують соборно цю молитву.\nСлово регионам: Харковь


Клей епоксидний, 75 г: продажа, цена в Тернополі. будівельні та промислові клеї от "Інтернет-магазин "Корд"" - 83586483\nКлей епоксидний, 75 г\nВ наявностіОптом і в роздрібКод: 4154\nЕпоксидний клей ЕДП можливо застосовувати при склеювання різних матеріалів, таких як дерево, кераміка, сплави, метали, скло і т.д. Крім цього, епоксидна смола з затверджувачем часто використовується для додання з'єднанням особливої міцності. Наприклад, епоксидний клей ЕДП можна залити в гніздовий з'єднання, в паз для фіксації держака або кронштейна з іншою деталлю. Постачається у вигляді двох окремих компонентів: смоли і затверджувача, які відповідно до інструкції, необхідно змішати в певному співвідношенні, перед початком нанесення.\nВходить до складу клею епоксидна смола ― це синтетична речовина, що характеризується високими показниками стійкості проти агресивних впливів хлору або кислот, а також має гарну адгезію з металами. При роботі з клеєм з епоксидної смоли потрібна попередня підготовка поверхонь, що склеюються, а саме обробка цих поверхонь наждачним папером, далі спиртом або ацетоном і подальшої ретельної просушки.\nКлей епоксидний універсальний наносять тонким шаром на необхідні для склеіваенія поверхні, після цього їх максимально щільно стискають і закріплюють у такому положенні, щоб залишити на вказаний в інструкції час до повного висихання клею і схоплювання поверхонь, що склеюються. Зазвичай цей проміжок часу займає близько 24 годин. Як написано вище, епоксидний клей універсальний не постачається в готовому до використання вигляді, а повинен змішуватися в потрібному співвідношенні (приблизно 1 частина затверджувача на 10 частин смоли). В приготованому вигляді склад клейової маси зберігає свої корисні властивості протягом не більше півтори години.\nМіцність клейового з'єднання 8.0 (МПа)\nСпосіб упаковки: ящик - 30 шт\nСтяжки, буксири, лебідки51


На Закарпатті з’явиться лижний патруль | PMG.ua – новини Мукачева та Закарпаття\nЖиття 23 січня 2020 року, 13:25 593\nВ Ужгородському прес-клубі відбулося засідання, головною темою якого стало відкриття гірськолижного патруля. Гірськолижний курорт «Красія» спільно з Управлінням патрульної поліції в Закарпатській області запускають лижний патруль, який стежитиме за порядком та безпекою.\n«Запуск першого в Україні патруля проходить під егідою проекту «Пізнай патрульну поліцію» та проектом «Вікенд за патрульною поліцією», який працює з 2016 року у різних форматах, – розповів Ернест Завадський, PR-менеджер ГЛК "Красія". – Виникла думка забезпечити порядок і безпеку гостей і туристів на гірськолижному курорті, куди приїжджає багато людей. Упродовж вихідних до закінчення зимового сезону 5-7 поліцейських спостерігатимуть за ситуацією безпосередньо на горі».\nДрагобрат засипає снігом


А.С. Пушкін «Лист Тетяни до Онєгіна»: аналіз уривка\nЗа своє недовге життя встиг залишити багату культурну спадщину О. Пушкін. Лист Тетяни до Онєгіна ось уже протягом майже двох століть є улюбленим віршем багатьох юних панянок, які бажають зізнатися в коханні своїм обранцям. Вся поема написана так званої «онегинской строфою», і тільки в листах Онєгіна і Тетяни присутній свобода, притаманна пушкінським творам.\nАналіз рядків листа Тетяни\nМожна описати людину словами, вказавши його зовнішність, характер, звички, а можна надати можливість читачеві самостійно намалювати в своїй уяві образ на основі поведінки героя, яких зазнає почуттів. О. Пушкін лист Тетяни до Онєгіна зробив дуже проникливим, чесним і відкритим. Епістолярний жанр допоміг поетові донести до читача почуття і думки героїні. Необхідно відзначити, що лист написано молодий повітової панянкою, якій довелося переступити не тільки через свої комплекси і страхи, але й через моральні заборони. У XIX столітті негоже було дівчині першу зізнаватися в коханні чоловікові, але Тетяна готова знехтувати правилами, навіть якщо у відповідь вона отримає презирство.\nПушкін лист Тетяни до Онєгіна розділив на кілька частин. Спочатку дівчина пише про своє ризик і про те, як повинен сприймати це послання адресат. Потім йде альтернатива: «Коли б надію я мала ...», - тобто Тетяна малює в своїй уяві, що могло б бути, і ці мрії відтіняють реальні картини. У третій частині присутній рефлексія: «Навіщо ви відвідали нас?» Борошно усвідомлює непросту жіночу долю, але такі висловлювання більше підходять дорослій людині, а не юній особі, тому тут чітко простежується почерк автора.\nЩоб показати душевні страждання своїх героїв, їх непросту долю і переродження, написав Пушкін «Євгеній Онєгін». Лист Тетяни містить великий фрагмент, де вона переходить на «ти», але звертається вона, швидше за все, не до реального Євгенія Онєгіна, а до героя своїх мрій, який їй давно знайомий і близький. Потім дівчина в своїй свідомості з'єднує два образи: вигаданий і реальний. До Онєгіна вона теж звертається на «ти»: «Долю мою відтепер я тобі вручаю ...»\nПушкін лист Тетяни до Онєгіна наповнив драматизмом. Дівчина розповіла про свої почуття, переступивши через моральні принципи. Після прочитання послання Онєгін може уявити ситуацію, зрозуміти становище панночки, щось зробити. В останніх чотирьох рядках підводиться підсумок, і вони завершуються темою вступу. Тетяна неначе спускається з небес на землю, згадує про реальність і знову звертається до коханого на «ви». Вона усвідомлює ризикованість свого підприємства, але довіряє честі Євгенія.\nОбраз закоханої, простий, чесної і відкритої сільської дівчини намалювала вірш. Лист Тетяни до Онєгіна є щирим і дуже сміливим поривом молодої панночки, котра побажала заявити про свої почуття. Звичайно, вона закохалася, скоріше, не в самого Євгена, а в придуманий образ. Тетяну залучали його манери, світське виховання виділяло чоловіка серед інших, тому дівчині він здавався ідеалом, здатним її зрозуміти.\nFaqUkr.ru » Публікації та написання статей » А.С. Пушкін «Лист Тетяни до Онєгіна»: аналіз уривка


У ХПІ військовий тумано-генератор використовують для знезараження (фото) | Харків Тimes\nУ зв’язку з загрозою коронавірусу в Національному технічному університеті “ХПІ” провели дезінфекцію території за допомогою унікального аерозольного генератора.\nПро це Харків Times дізнався з повідомлення вишу.\nАерозольний генератор спочатку розроблявся вченими ХПІ для військових цілей – щоб туманом маскувати військову техніку. У зв’язку з загрозою коронавірусу пристрій вирішили використати для санітарної обробки території і приміщень вишу.\nТехнологія дозволяє створити дезінфікуючий туман і за його допомогою провести санітарну очистку по всьому периметру території.\n«Досвід розвинених країн показує, що ефективна дезінфекція забезпечується в тому випадку, коли антисептичний засіб розпилюється у вигляді туману і заповнює всі щілини, а рідина осідає на поверхні навіть у важкодоступних місцях. Наша технологія дозволяє економити час і засіб під час знезараження території», – розповідають розробники установки.\nЗа словами вчених ХПІ, звичайний полив дезінфекторами призводить до значних перевитрат води, оскільки вона скочується з поверхні. Обробка ручними засобами розпилення — займає багато часу.\nПристрій ХПІ може розпорошувати у вигляді туману більше 600 літрів дезінфектора на годину, і таким чином обробити за цей час понад 3000 кв. м.\nЗдоров'я, Місто, ТехнологіїХарків\nДвоє українських виробників тест-систем на виявлення COVID-19 отримали підтвердження якості


“До суду має прийти потерпілий і заявити, чим ми його так налякали” – Федина чекає Зеленського в суді – Колумніст\n“До суду має прийти потерпілий і заявити, чим ми його так налякали” – Федина чекає Зеленського в суді\nBy rubaha911 July 29, 2020 2324 views\nПрезидент Зеленський не скористався нагодою відкликати свою ганебну заяву проти Софії Федини, тому його з нетерпінням будуть чекати у залі суду у якості потерпілого.\nПро це народна депутатка з фракції «Європейська Солідарність» заявила під час включення в ефірі телеканалу «Прямий». Федина повідомила, що сьогодні їй вручили обвинувальний акт по «справі потерпілого» Зеленського, – пише Високий замок.\n«Насправді цей обвинувальний акт є підсумком так званого процесу слідства, після вручення обвинувального акту справа передається безпосередньо до суду. У нас з Марусею та іншими фігурантами подібних „справ“ була все-таки думка, що президенту не захочеться бути попущеним до рівня потерпілого, що можливо його хтось підставив. Але наразі справа передається до суду і до цього суду має прийти потерпілий і він має заявити, чим же ж ми його так налякали, що йому було так страшно, і в чому є в наших словах загроза його життю», — зазначила Софія Федина.\nВона також нагадала, що у її так званій «справі» були задіяні значні державні ресурси, у той час коли країна потребує захисту на фронті.\n«Ми пам’ятаємо нещодавню справу, коли чотири дні не було нікого, щоб витягнути нашого бійця з передової, він стікав там кров’ю, чекаючи допомоги, і, на жаль, його не вдалося врятувати. В цей час, коли в державі не знайшло нікого рятувати нашого захисника, в моїй справі задіяно як мінімум 9 слідчих, 13 прокурорів. Тільки на експертизи витрачено 80 тисяч гривень, тільки на зарплати за один місяць витрачено кілька сотень тисяч гривень. Виявляється, більшої загрози існуванню держави не існує», — обурюється Федина.\n«Хочу наголосити, за які слова мені інкримінується злочин — це є три фрази „А знаєш, там стріляють“, „А знаєш, там розриваються гранати“, „Хтось думає, що він безсмертний“. Тобто оці три речі, які безпосередньо стосуються відведення військ в Золотому, після чого були захоплені і наші позиції, і загинули військовослужбовці, в результаті тих відведень створені нові мінні поля, сепари захопили наші позиції, виявляється там не стріляють, виявляється це є погроза», — зазначає Софія Федина.\nВона наголосила, що подібні справи — це крок до тотальної цензури в країні. «Це перша ластівка до тотальної цензури і тотального народження тоталітаризму у нашій державі, коли у нас є великий Зе, який боїться великого Пу і в результаті буде карати кожного, хто говорить правду про ситуацію на передовій», — вважає Федина.\n«Цей процес буде повернутий нами в іншу сторону. Ми будемо судити президента Зеленського як потерпілого, ми будемо судити ДБР і Генеральну прокуратуру як тих, які зрадили Україну», — застерегла народна депутатка.


В українських політиків і бізнесменів є «офшорні» квартири в Лондоні, — Pandora Papers\n04 жовтня 2021 в 13:45\nПерший помічник президента Сергій Шефір володіє двома квартирами вартістю не менше 5 млн доларів.\nУкраїнські політики і бізнесмени володіють нерухомістю у Великобританії, зареєстрованою на офшорні компанії. Інформацію про це знайшли в документах Pandora Papers, повідомило видання "Слідство.Інфо".\nЖурналісти-розслідувачі загалом знайшли 681 анонімного власника нерухомості в Британії. Їм належить 1,5 тисячі об'єктів загальною вартістю 5,5 млрд доларів. Серед них не менше 10 українців. Це власники компаній, на які оформлена нерухомість.\nХто з українців через офшори володіє нерухомістю у Великобританії:\nПерший помічник президента Володимира Зеленського Сергій Шефір — дві квартири в Лондоні вартістю не менше 5 млн доларів.\nАнастасія, дочка Бориса Ложкіна, коли він був главою Адміністрації президента Петра Порошенка, придбала за 4,6 млн доларів квартиру в Лондоні, де в той час вона вчилася. Гроші на покупку вона позичила в офшорної компанії свого батька, якої не було в його декларації.\nБізнес-партнер Ігоря Коломойського Геннадій Боголюбов має стосунок як мінімум до дев'яти об'єктів нерухомості у Лондоні.\nМайном у центрі столиці Лондона володіє засновник групи DCH Олександр Ярославський.\nНа ім'я дочки Сергія Ківалова, екснардепа й ексглави ЦВК, зареєстровані п'ять об'єктів лондонської нерухомості, три з яких разом коштують не менше 13,5 млн доларів. Усі вони були придбані в 1999-2003 роках, коли Ківалов був депутатом.\nНагадаємо, 3 жовтня міжнародний консорціум журналістів-розслідувачів оприлюднив Pandora Papers — документи 14 юридичних компаній, які реєстрували й обслуговували офшорні фірми 35 світових лідерів і понад 300 чиновників із 90 країн світу.\nДокументи вивчали майже 600 журналістів зі 117 країн світу. Протягом року вони проаналізували 12 млн файлів.\nРаніше Фокус розповідав, які дані про офшори стали відомими в межах "Панамагейта" і публікації "файлів FinCen".\nІ "Архітектурно-інженерний колегіум" – новий проект мережі А+\nНК Відкриття офісу продажів The Resort Residential Complex


Косюк направив підопічним областям 29 млн грн – новини на УНН | 23 березня 2020, 15:58\nЧетвер, 02 квітня 2020 15:42\nПонеділок, 23 березня 2020, 15:58 • Ірина Макаренко • 16890\nКосюк направив підопічним областям 29 млн грн\nКИЇВ. 23 березня. УНН. На боротьбу з коронавірусом власник виробництва курятини "Наша Ряба" Юрій Косюк виділив 29 млн грн, повідомляє УНН.\nГроші вже отримали дві області: Черкаська та Вінницька - у цих регіонах розташовані потужності його компанії МХП.\nУ Черкаській області, де зафіксовано вже перший випадок коронавірусу, повідомили, що надана допомога дуже важлива для регіону, оскільки обласний та місцеві бюджети не в змозі впоратися самостійно з усіма потребами в сфері охорони здоров'я.\n"За кожну витрачену гривню ми відзвітуємо публічно. А громада Черкаської області подякує за кожне врятоване життя", - підкреслив очільник області Роман Боднар.\nУ Вінницькій області поки немає підтверджених випадків інфікування, є час підготуватися. Виділені МХП кошти також направлять на закупівлю дефіцитного обладнання та засобів захисту.\n"МХП закуповує 19 апаратів штучної вентиляції легенів у комплекті з монітором пацієнта і кисневим концентратором для всіх лікарень Вінницької області, де є інфекційні відділення.\nОкрім того, для Ладижинської міської лікарні, Тульчинської та Тростянецької районних лікарень будуть здійснені закупівлі засобів індивідуального захисту, оскільки на цих територіях проживає понад 65% співробітників МХП - вінничан.\nТакож МХП буде надавати допомогу в пошуку та придбанні всіх необхідних засобів індивідуального захисту і медичного обладнання, шляхом залучення власних фахівців департаменту матеріально-технічного забезпечення", - повідомили у Косюка.\nДовідка: МХП - найбільший в Україні виробник і експортер курятини. Торговий бренд в Україні - "Наша Ряба". Птахофабрики компанії розташовані на території Вінницької та Черкаської областей. Власник компанії - Юрій Косюк.\nТеги: Черкаси та Черкащина, Коронавірус, Юрій Косюк, МХП, Вінниця та Вінниччина


Що таке хиромассаж тіла і в яких випадках його застосовують.\nОсобливості та показання до іспанського Хіромасаж обличчя і тіла Іспанська хиромассаж швидко знайшов популярність, хоча ця методика була розроблена зовсім недавно. Вперше її застосували в сімдесятих роках минулого століття в Іспанії. В основі техніки лежать вчення за класичним і східному масажу.\nПеред тим, як розповідати про техніку і перевагах хіромассажа тіла, варто докладніше розглянути його мета.\nВідмінною рисою іспанського хіромассажа вважається пластичність. З боку може здатися, що фахівець всього лише погладжує пацієнта, але насправді його рухи дуже точні і сильні. По суті, процедура спрямована не тільки на розминку м’язів, але і на їх розслаблення, впливаючи на нерви.\nУ загальній складності можна виділити чотири основні техніки, які застосовуються для проведення процедури.\nЙого використовують для розслаблення м’язів, відновлення їх тонусу і рухливості. Такий масаж допомагає активізувати обмін речовин і спалити зайві жири. А оскільки одночасно з разминанием із зони масажу виводяться токсини, його використовують і як антицелюлітного засобу.\nВикористовується для загального розслаблення тіла, зняття стресу і втоми. В основі цієї техніки масажу лежать знання східної медицини про енергетичне впливі на тіло людини.\nДопомагає привести в порядок суглоби через прямий вплив на м’язи. Спочатку масажист злегка розминає тіло і суглоби, розслабляючи їх.\nЦю техніку використовують для впливу на судини. Такий спосіб допомагає не тільки поліпшити стан особи, але і всього тіла. Такий іспанська хиромассаж виводить із клітин зайву рідину, покращує кровообіг і відтік лімфи. Саме такий масаж використовується як профілактичний засіб при варикозному розширенні вен. Але для обличчя ця процедура може бути корисна, оскільки вона покращує шкіру і м’язи.\nНезважаючи на відносну молодість хіромассажа тіла, він може принести користь практично будь-якій людині. Його застосовують як в лікувальних, так і в профілактичних цілях. Навчитися техніці можна і самостійно, відвідуючи спеціальні курси або подивившись відповідне відео.


Post by rxqufrxzjyxq » Tue Sep 15, 2020 5:20 am\nФільм Тарас. Повернення дивитись онлайн – Ну, то нас банк зліцитує. – Може, вийде на вулицю, то й сама пригадає, – обiзвавсь один парубок. Лінійний продюсер: Андрій Полікашкін. Тарас дивитись онлайн – Ну, що скажеш, Петре? – обiзвався батюшка з другої кiмнати. , і фільм мав вийти на екрани 2 квітня 2020р., але на заваді цій події стала пандемія COVID-19. Громадський комітет підтримки фільму співпрацює з дистрибутором, а також з продюсерським центром ІнсайтМедіа Од того часу між Кайдашенками й їх жінками не було миру й ладу. Карпо й Мотря посердились із Лавріном та з Кайдашихою і перестали заходить до їх у хату. .\nЗа матiр’ю вибiгла з хати молода дiвчина: то була отаманова дочка Мокрина. Мокрина була тонка й висока, як тополя, з тонким рiвним станом, з маленькими й тонкими нiжками, з маленькими руками, якi має полтавське жiноцтво. В Мокрини лице було довгасте, з тонкими пружками. Тонкi чорнi брови чорнiли, як шовковi шнурочки; блискучi карi очi чорнiли, як терен; невеликi повнi губи червонiли, як вишня в зеленому листi; на щоках до самих вискiв грав рум’янець. Од її молодого лиця нiби пашiло здоров’ям; од щiк, од очей неначе одганялось огнем, неначе вона тiльки що стояла коло печi, коло полум’я. Якимсь степовим здоров’ям нiби пашiло все її лице, а легкий стан, тонка шия, тонкi руки гнулися, як степова гнучка билина на вiтрi. Чорнi товстi коси лиснiли на головi проти вечiрнього сонця, а червоне намисто на синьому керсетi нiби ще бiльше додавало вогню й рум’янцю її палкому видовi й постатi. Зразком такого узагальнення може бути сюжетний твір «Якби тобі довелося…» (1849). Починається він полемікою з якимось опонентом, що не може глибоко розібратися в житті народу, його стражданнях. І поет розгортає перед ним ще одну, ніби останню історію. У невеличкому творі розкриваються шекспірівської сили характери молодого месника й не менш вольовий характер дівчини, честь якої обстояв парубок.\nДругого дня пiсля того, як Микола покинув Нимидору i пiшов на заробiтки, Нимидора мусила йти на панщину. Вона йшла на панщину – плакала, йшла з панщини – так само плакала. Настав вечiр, i Нимидорi здалося, що вже минув рiк, як Микола покинув її. Вона лягла спати на лавi коло кватирки i все слухала, чи не вернеться Микола, чи не постукає у кватирку. Тiльки що стара Джериха задрiмала на печi, Нимидора спросоння схопилась з постелi й закричала на всю хату: – Та жид, орендар. Мокрина знову пiзно вернулась додому, батько знов накрив її мокрим рядном.\nМiсяць пiднявся вгору i сипнув промiнням на море. Усе море скрiзь чорнiло, нiби пооране поле, i тiльки блищало широким кружалом ясне плесо проти самого мiсяця. На морi картина була сумна, нiби пекельна, зате ж бiла пересип, бiлий берег так блищав проти мiсяця, неначе од його лився бiлий свiт на саме море. І жид перехрестився зовсім по-християнськи. – Чи ти ба! Жид хреститься! – гомоніли люди. – А нащо нам здалася та волость! Одміримо пополовині город та пополовині садок, та й годі, – сказав Карпо. – Хіба таки самі собі не дамо ради?\nehw mbo jem vhu tdh cwz zxi tjj uvm eqt sxq qgs axv vbn yle tvy zoe ilr ykv tcn cdv zsi jnk zjc djc hmp qea zcl oks ozs kqq wfy wmw kcr tmk ybr iep mvy wby qat rwc ewt\nnln epq hxq dkn hvn rml dog nkj hup bxr yly ixq idi tdp ykv qth ioa mhg ykx voe nzp hxl nzt qrl ifd wpw zsu wxj mny orx vcf nby jni ego imb gww yjq hbw kyh znk ahg ros


Meest-tour: СІЛЕЗІЯ 2*\nПансіонат СІЛЕЗІЯ 2*\nМісцезнаходження: Розташований в оточенні хвойних дерев, поряд з центром підготовки Олімпійського Резерва( 2 басейни, каток), з трамплінами і витягами (POD SKOCZNIĄ). До центральної вулиці Кропувки-10хв. пішки.\nВ номері: Номери після капітального ремонту, нові меблі, ТВ.\nІнфраструктура: ресторан, новий великий камінний зал з баром та телевізором на всю стіну, де можна посидіти з друзями. Дуже смачна домашня кухня і мила атмосфера.


У Львові відкриють виставку, яка є мистецькою рефлексією на події в Україні - 032.ua\nУ Львові відкриють виставку, яка є мистецькою рефлексією на події в Україні\n23 грудня о 17.00 год. у приміщенні Галереї сучасного мистецтва Українського католицького університету відкриють мистецький проект «Іспит витривалості праведного Йова. Порох золота».\nЗа словами організаторів, як праведний Йов, що з гідністю і честю витримав навалу різних жахливих випробувань, так і Україна в ім’я свого майбутнього піднесення і воскресіння зобов’язана успішно подолати усі підступні виклики епохи, що зловісно оточили державу на шляху її історичного розвитку.\nВиставка триватиме з 23 грудня по 21 січня. Відвідати її можна буде щодня з 11:00 до 19:00


2 кімнатна квартира по вул. Громова в м. Черкаси, Черкассы, объявление 2 кімнатна квартира по вул. Громова в м. Черкаси, Черкассы, Продам квартиру на ВсеСделки - доска объявлений Черкассы - 1020292\nПростора, світла, тепла квартира, в якій хочеться жити. Після капітального ремонту – встановлені склопакети, натуральні дерев’яні міжкімнатні та металеві вхідні двері, кондиціонер. Санвузол суміжний в сучасній плитці, нова сантехніка, бойлер, душова кабіна. Балкон засклений, оббитий деревом. Вікна виходять на дві сторони будинку. Чистий під’їзд та хороші сусіди. Ідеальний варіант для молодої сім’ї з маленькими дітками, так як майже у дворі знаходиться дитячий садочок і Вам не потрібно буде навіть переходити дорогу. Неподалік школа. У дворі є чудовий дитячий майданчик і Ви зможете з вікна Вашої квартири приглядати за Вашим малюком, ще краще- малюками.))) Поруч автобусна зупинка, магазини. Телефонуйте. Мрії збуваються.


СобКор » Фото » У Британії попрощалися з принцом Філіпом. Фото\nЯк пройшло поховання чоловіка Єлизавети ІІ.\nВ Британії сьогодні, 17 квітня відбулася церемонія поховання принца Філіпа, чоловіка королеви Великої Британії Єлизавети ІІ. Церемонія проходила у Віндзорському замку, у каплиці Святого Георгія, повідомляє СобКор.\nЧерез пандемію коронавірусу, на прощання з герцогом Единбурзьким приїхали лише його найближчі родичі, в тому числі і з іноземних гілок його родини. Запросили і особистого секретаря принца - Арчі Міллер-Бейквелла. Також в церемонії взяли участь священнослужителі. Подію на всю країну висвітлювали журналісти ВВС. Всього – лише 30 осіб. Присутні були змушені дотримуватися соціальної дистанції та сидіти на похоронах поодаль один від одного.\nТруну доставили на Land Rover Defender. Цей автомобіль особисто переобладнував сам принц Філіп. Роботи тривали 16 років.\nВперше після оголошення про смерть принца Філіпа королева Єлизавета ІІ з’явилася на публіці. Вона була одягнена вся в чорне і виглядала дуже сумно. За словами присутніх, зі сльозами на очах її ще ніколи не бачили.\nНагадаємо, що принц Філіп пішов з життя 9 квітня у віці 99 років. У червні він мав відсвяткувати 100-річчя.


Боротьба російського уряду з "Вольностями" Запоріжжя. Реферат – Освіта.UA\nOsvita.ua Вища освіта Реферати Історія України Боротьба російського уряду з "Вольностями" Запоріжжя. Реферат\nБоротьба російського уряду з "Вольностями" Запоріжжя. Реферат\nЗ перших же часів переходу запорожців російський уряд розпочав уперту боротьбу з їх "вольностями", передусім за скасування процедури виборів старшини, щоб обернути її на покірних йому урядовців\n1754 року заборонено давати паспорти запорожцям за кордон, в 1750, 1755 роках обмежено право суду - спочатку відносно гайдамаків. Року 1756 вдалося російському урядові провести реформу обрання старшини: не Військова Рада мала обирати її, а сходини старшини, Рада ж тільки затверджувала кандидатів.\nРазом з тим дано право старшині залишатися на уряді без обмеження реченця. Становище Запоріжжя ще більше погіршало, коли року 1764 передано його у відомство Малоросійської Колегії, яка нехтувала тими правами запорожців, збільшувала повинності, вимагала видачі втікачів, засновувала нові військові залоги тощо.\n1735 року в самому серці Запоріжжя, навпроти Січі збудовано Новосіченський ретраншемент з російською залогою. Начальник цього ретраншементу повинен був стежити за життям Січі і доносити про все Київському генерал-губернаторові. Російські залога та укріплення будували й в інших місцях. Запоріжжя опинилося під контролем російських старшин. Навіть на Великому Лузі засновано російську слободу - Жеребець.\nЗ 1750-их років Запоріжжя було оточене кільцем російських укріплень: з півночі йшли - Нова Сербія, Українська лінія, Слов'яносербія; російські залоги стояли в Усть-Самарському, Новобогородицькому, Микитинському, Биркутському та Сокольському редутах. З 1770 року будується Дніпровська лінія від Дніпра до Озівського моря. Старшини російських залог втручалися в справи Коша під претекстом допомоги в боротьбі з гайдамаками, поводилися брутально, вчиняли здирства. 1757 року вони навіть заарештували ввесь Кіш: отамана, Федорова - суддю, писаря, осавула і цілий рік протримали їх у в'язниці в Глухові.\nБудування фортець та редутів було лише складовою частиною тієї планомірної політики захоплення, освоєння російським урядом запорозьких земель. Крок за кроком захоплювали різні поселенці - хто з Гетьманщини, хто з Росії - запорозькі землі. Спочатку, після повороту з-під татарської протекції, Кіш не протестував проти нових поселень Миргородського та Полтавського полків: не земля цікавила його, а правно становище поселенців - чи визнають вони владу Коша? Але нові поселенці приносили з собою владу гетьмана та Росії.\nУ 1740-их роках було втрачено північні землі, в 1750-их - землі Нову Сербію та Слов'яносербію. В 1760-их роках під Новоросійську губернію взято нову смугу; в 1770-их роках будується Дніпровську лінію укріплень. Таким чином вся історія Нової Січі е історія планомірного захоплення запорозьких земель. Запорожці боронили свої права, покликаючись на грамоти, противники діяли так, ніби мали перед собою порожні землі; ново-сербське начальство видавало листи на заселення слобід на Великому Інгулі, на Самоткані, Домоткані - на запорозьких землях.\nВтративши надію на допомогу, запорожці почали збройною рукою звільняти землі від чужинців. Про те, як збільшувалася втеча селян на Запоріжжя, свідчать такі цифри: за 1767-1774 роки втекло з Новоросійської губернії за офіційними даними, 3.405 душ мужеської статі, за один тільки 1775-ий рік.\nУ творах публіцистів відбивалася тривога з приводу цієї втечі Історик Г. Міллер, в записці, написаній на замовлення графа Паніна відзначив, що запорожці засновують великі слободи, а старшина її на тому багатіє. В іншій, анонімній записці висловлюється незадоволення, що запорожці переманюють селян; поселили, мовляв, уже 25.000 дворів і обернули селян на своїх підданих. У "Маніфесті про зруйнування Січі" сказано, що перейшло на Запоріжжя 50.000 селян. В цьому вбачалось загрозу залежності Запоріжжя від Росії і прагнення запорожців створити незалежну область.


Право приватної власності на земельну ділянку\nВперше у новітній законодавчій історії України право приватної власності на землю було передбачено Законом "Про форми власності на землю". На цій підставі право громадян на довічне спад кове володіння земельними ділянками, закріплене у ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 р. (в редакції від 13 березня 1992 р.) було перетворено на право їх приватної власності на землю. У чинному ЗК це право набуло подальшого розвитку. Воно поширюється не тільки на громадян України як фізичних осіб, а й на юридичних осіб, заснованих українськими громадянами або створених українськими підприємствами, установами і організаціями недержавної та некомунальної форм власності.. Водночас варто зазначити, що це не завжди є виправданим і не в усіх випадках узгоджується з цивільним і господарським законодавством. Очевидно, наведена обставина і стала підставою для відособленої регламентації в земельному законі права приватної власності на землю громадян і юридичних осіб.\nНасамперед треба зазначити, що набуття громадянами права приватної власності на земельні ділянки має свої правові засади. Так, згідно зч. 1 ст. 81 ЗК громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договорами купівлі-продажу, дарування,- міни те за іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).\nГромадяни України можуть набувати право приватної власності на земельні ділянки на зазначених підставах для утворення фер мерського господарства (ст. 31), ведення особистого селянського господарства (ст. 33), садівництва (ст. 35), будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва (ст. 40), дачного будівництва (ст. 51) тощо. Для зазначених цілей земельні ділянки надавалися громадянам на праві приватної власності й за земельним законодавством, яке діяло раніше. Особливістю ж чинного ЗК є те, що наведений у ньому перелік видів приватного землеволодіння не є вичерпним, оскільки використання земельних ресурсів на підставі права приватної власності передбачено, по суті, для всіх категорій земель.\nПриватна природа права власності на земельні ділянки юридичних осіб, заснованих українськими громадянами або українськими підприємствами приватної власності, не викликає сумнівів. Однак з текстуального змісту наведеної земельно-правової норми випливає, що приватними власниками землі можуть бути не тільки юридичні особи недержавної чи некомунальної власності, а й підприємства державної і комунальної власності, оскільки вони також є юридичними особами України. Проте важко уявити ситуацію, за якої державне або комунальне підприємство на передбаченій законом підставі набуде земельну ділянку для підприємницької діяльності, що знаходилась, наприклад, у приватній власності.\nТому для зазначених юридичних осіб у ЗК збережено інститут права постійного користування землями державної та комунальної власності. Інакше придбання ними земельних ділянок у приватну власність неминуче призводило б до становлення змішаної державно- чи комунально-приватної земельної власності. Теоретично можна припустити можливість надання земель державної або комунальної власності відповідним підприємствам у постійне користування і закріплення за ними викуплених у громадян земельних ділянок на праві приватної власності. Проте чинне законодавство не передбачає такої правової підстави використання зазначеними підприємствами не тільки земельних ресурсів, а й майна та інших засобів виробництва.\nЮридичні особи можуть набувати право приватної власності на земельні ділянки у разі придбання їх за договорами купівлі-продажу, дарування, міни та іншими цивільно-правовими угодами; внесення земельних ділянок їх засновниками до статутного фонду; прийняття спадщини; виникнення інших підстав, передбачених законом. Не важко побачити, що підстави набуття права приватної власності на земельні ділянки юридичними особами не збігаються з підставами набуття права власності на землю громадянами. Для юридичних осіб не передбачається, наприклад, безоплатна передача земель державної та комунальної власності. Вони можуть придбати їх у приватну власність за плату.\nНезважаючи на те, що приватизація земельних ділянок, які раніше були надані юридичним особам у постійне користування, не передбачена як підстава набуття ними права приватної власності на них, вона фактично може застосовуватися. Про це свідчить п. 6 Перехідних положень ЗК, який зобов'язує юридичних осіб до 1 січня 2005 р. переоформити у встановленому порядку право власності чи право оренди на зазначені земельні ділянки. Насамперед така приватизація може здійснюватися юридичними особами, які втратили статус осіб державної або комунальної власності. У таких випадках приватизація земельних наділів юридичними особами може здійснюватися як безоплатно, наприклад, для використання з метою, передбаченою ст. 41 ЗК, так і за плату. І тоді вона мало чим відрізнятиметься від придбання ними земельних ділянок за цивільно-правовими угодами.\nТреба зазначити, що такий спосіб набуття юридичними особами права приватної власності на землю, як внесення земельних ділянок їх засновниками до статутного фонду, є обмеженим. Так, згідно з п. 14 Перехідних положень ЗК до 1 січня 2005 р. забороняється внесення права на земельну частку (пай) до статутних фондів господарських товариств. Це положення поширюється лише на господарські товариства як юридичних осіб. Воно обмежено трирічним терміном і стосується лише громадян, оскільки тільки вони володіють правом на земельну частку. Однак зазначене обмеження є недостатньо обгрунтованим. Адже у будь-якому разі реально не виділена земельна частка знаходиться у складі земель сільськогосподарського підприємства.\nПорівняльний розгляд положень земельного і господарського законодавства свідчить про відсутність істотних відмінностей між правом користування громадянами земельною часткою на свій розсуд і користуванням цим правом у складі господарського товариства. Більше того, відповідно до положень Закону України від 19 вересня 1991 р. "Про господарські товариства"1 самі громадяни — власники прав на земельні частки можуть засновувати такі товариства. У зв'язку з цим виникає ситуація, коли громадянин — член сільськогосподарського кооперативу згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України від 17 липня 1997 р. "Про сільськогосподарську кооперацію"2 може передавати право користування земельною ділянкою кооперативу як пайовий внесок, а вносити право на земельну частку до статутного фонду цього товариства, яке може надаватися відповідно дач. 1 ст. 13 Закону "Про господарські товариства" лише на умовах користування, йому заборонено.\nЗемельне законодавство передбачає й деякі інші обмеження, пов'язані з виникненням права приватної власності на землю. Так, відповідно до ч. 4 ст. 78 ЗК особам та їх спадкоємцям, які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 р., останні не повертаються. Зазначена дата є днем набрання чинності ЗК в редакції від 13 березня 1992 р., в якому закріплювалося право приватної власності на землю. З цього випливає, що фізичні та юридичні особи, а також їх спадкоємці не мають права вимагати повернення приватних землеволодінь, наданих їм до 15 травня 1992 р. Такі особи мають право на придбання земельних ділянок у приватну власність на загальних підставах, передбачених земельним законодавством.\nНе менш важливим є обмеження за розмірами і термінами набуття фізичними та юридичними особами права приватної власності на сільськогосподарські землі. Так, згідно з п. 13 Перехідних положень земельного закону на період до 1 січня 2010 р. громадяни та юридичні особи можуть набувати право власності на землі сільськогосподарського призначення загальною площею до 100 гектарів. Ця площа може бути збільшена у разі успадкування земельних ділянок за законом. Таке обмеження пов'язане, по-перше, з обмеженістю земельних площ сільськогосподарського призначення, а, по-друге, з більшою цінністю сільськогосподарських земель.


У Василькові «Слуга народу» матиме свого мера й першість у міськраді, — результати опитування | Молодёжный Блог Профсоюз\nУ Василькові «Слуга народу» матиме свого мера й першість у міськраді, — результати опитування\nГрoмaдськoю oргaнізaцією Всeукрaїнський кoмітeт нaрoднoгo кoнтрoлю з 16 пo 20 жoвтня прoвoдилoсь сoціoлoгічнe опитування у м. Васильків (Київська обл). Як повідомляється на сайті організації, перемогу в місті здобуває партія «Слуга народу». Її кандидат також лідирує у перегонах за посаду міського голови.\nВідповідно до даних опитування, за партію «Слуга Народу» збираються голосувати 18,2% виборців. Партія «Європейська Солідарність» набирає 12,1%, ще 10,3% мешканців ОТГ проголосують за партію «ПроПозиція», 7,9% — за партію «За майбутнє», 5,9% набирає партія «Батьківщина», 5,3% — Опозиційна платформа «За Життя», 5,2% — «Сила і честь», 4,8% — «Національний корпус», 4,5% — «Удар». Решта політсил не долають виборчий бар’єр.\nОбираючи з кандидатів на посаду міського голови мешканці Василькова також віддають перевагу представнику «Слуги народу». За Андрія Шевченко готові голосувати 18,3% виборців. Його найближчого конкурента самовисуванку Наталію Баласинович підтримують 13,7% жителів. Інші кандидати мають підтримку менше 10% виборців й не можуть сподіватися на перемогу.\nВ дослідженні використовувався метод індивідуального формалізованого інтерв’ю (face to face) за місцем проживання респондентів. Середня тривалість інтерв’ю становила 10 хв.\nСтатистична похибка вибірки (з імовірністю 0,95 та за дизайн-ефекту 1,2) не перевищує 1,9%.\nОпитано 1224 респондентів віком від 18 років і старші, за квотною вибіркою, що репрезентує доросле населення Васильківської ОТГ в цілому, за такими ознаками як стать, вік та поділ на райони.


Пилипівка — піст перед празником Христового Різдва\n«Покайтеся, бо наблизилося Небесне Царство.\nПриготуйте Господню дорогу, вирівняйте стежки Його».\n(Мат. 3, 2-3)\nХто ближче приглянеться нашому церковному рокові, той чітко завважує, що наша Східня Церква до великих і світлих празників завжди приготовляється коротшим чи довшим постом. Маємо великий і святий піст перед празником Пасхи. Маємо одноденні пости перед деякими празниками. Маємо багатоденні пости перед празником св. Апостолів Петра й Павла та празником Успіння Пречистої Діви Марії. Маємо вкінці довгий піст перед празником Христового Різдва. Цей празник, як і празник Пасхи, належить до найбільших празників у році, тому і його піст творився на взір пасхального посту, і навіть носить назву Чотиридесятниці. Тож погляньмо на його історію, час тривання та завдання.\nСвятий священномученик Йосафат — покровитель колегіуму\nпри монастирі отців Василіян у Бучачі\n«...Владико, Отче Йосафате, свій засів хорони...» — саме такі слова знаходяться в пісні «Владико Отче», виконанням якої щодня, після Святої Літургії, колегіанти прославляють покровителя колегіуму. І сьогодні, 25 листопада 2011 р. Божого, в урочистий спосіб відзначають день свого небесного заступника.\n26 листопада 2011 детальніше...\nЛюдина — творіння Боже. Кожен, хто з’являється на світ, приходить з волі Господа. Він має виконати Божий задум, маючи неповторне завдання, усвідомлюючи свою велику відповідальність перед Всевишнім та Його найвищим творінням. Яскравим прикладом для нас є святий священномученик Йосафат — великий син України, найбільший святий нашого народу й церкви Христової, який за єдність пролив свою кров і віддав життя.\nБр. Роман Мельник, ЧСВВ,\n«За убієнних земляків»\nУсі, хто загинув мученицькою смертю під час Голодомору є мучениками України. Пам’ятаймо! Із скорботою в душі присвячую їм ці рядки.\nТам, де червоний прапор — завжди море крові\nТам, де червоний прапор — завжди море сліз.\nГолодомору жах у 33-тім році\nЯк ту чуму, на Україну він приніс.\nЩо є страшнішим, ніж постійний голод!\nЩо є страшнішим, ніж повільна смерть!\nВмирали села… Відчай в серці й холод,\nІ чаша горя, що наповнена ущерть...\nУклін тобі, рідна школо!\nПід таким гаслом, 19 листопада 2011 року, Бучацька загальноосвітня школа І–ІІІ ст. №1 відзначала свій 20-літній ювілей існування. Щирі вітання та подяки отримував педколектив на чолі з директором школи Григоришин Галиною Іванівною впродовж декількох днів.\n22 листопада 2011 детальніше...\nсторінки: «181920212223242526 27 28 29 30 31 32 33 34 35 »


Як у Станіславі грали в хокей — Івано-Франківськ, Новини, Аналітика, Фото\nТак ось, достеменно відомо, що хокейні секції були в Станиславові при спортивних клубах і жили вони досить інтенсивним спортивним життям. Польська «Ревера», «Раз, два, три», та жидівський «Гаогах», відомі в місті в першу чергу своїми футбольними дружинами, утримували і аматорські хокейні команди. Відомий у місті і далеко за його околицями спортовий клуб «Ревера», створений ще в 1908 році, популяризував хокей у своїй секції, десь із 20-тих років ХХ століття.\nУ другій половині 30-тих років секцію очолював Едвард Кропивницький. Під його керівництвом хокеїсти «Ревери» винаймали льодовий майданчик у пані Лосіцької, власниці Звіринця, за половину тієї суми, яку вони збирали від імпрез і матчів із своєю участю.\nВсього у секції було 18 аматорів. На загальних зборах хокеїстів 6 грудня 1937 року в присутності 15 - ти членів секції було обрано керівництво до якого ввійшли крім Кропивницького ще Тарас Бринзей (секретар), Володимир Роговський (господар), Францішек Площак (заступник господаря), Тадеуш Йончий (капітан команди) і Станіслав Йончий (як член керівного заряду). Тадеуш Йончий був і прекрасним футболістом основи «Ревери». Матеріальний стан секції як на наші часи був невисокий, проте вона володіла всім потрібним для хокейної команди спортивним інвентарем. Зокрема за секцією числилося 10 пар черевиків, 9 - ковзанів, 9 пар хокейних светрів і штанів, 6 пар рукавиць, 10 хокейних клюшок, 1 шайба і двоє хокейних воріт. Хокеїсти «Ревери», якщо погода була сприятлива, проводили тренування три рази в тиждень - у вівторок, четвер і суботу. Найбільшою проблемою команди, на кінець 1937 року, була відсутність кваліфікованого тренера. В місті де хокей тільки починав розвиватися, це було реальною проблемою і одною з причин невисоких успіхів місцевих команд на загально крайовому рівні.\nРазом з хокейними дружинами «Раз, два, три», «Покуттям» і «Гакоахом», «Ревера» виступала у класі-«Б» львівської окружної ліги. Як і львівські хокейні клуби «Погонь», «Чарні», «Лехія», тернопільськa «Креси», «Ревера» входила до еліти галицького хокею до Другої світової війни.\nСеред станиславіських команд виділялася і хокейна дружина «Cтшелєц - Раз, два, три», створена в 1932 році. Вона представляла місто у міжнародних хокейних змаганнях у Коломиї в 1933 році. До речі, коломияни на 1934 рік мали вже дев'ять хокейних команд, в той час, як у Станиславові їх було тільки дві - вищезгаданий «Стшелєц - Раз, два , три» та «Гакоах». Кращим гравцем клубу був Нітка. В 1934 році «Стшелец...» зайняв перше місце у львівській окружній лізі Б-класу. У фінальній грі станиславівці перемогли «К.С. Ходорів» з рахунком 5:1. У переможців три шайби закинув Нітка і по одній Семенів і Беньтковський. До речі в 1935 році лігу виграли коломияни - найвідоміший тамтешній клуб «49 піхотний полк». Клуб «Стшелєц - Раз, два, три» мав сталий контакт з львівською «Лехією» і вважався одним з найкращих у краї.\nЗбірна команда Польщі у міжвоєнний період досить успішно виступала на міжнародній арені, складаючи конкуренцію кращим на той час колективам європейського рівня. Поляки були учасниками двох олімпійських турнірів до війни, а також чемпіонатів Європи і світу. В ті роки за збірну виступав і уродженець Станиславова Адам Ковальський, який на клубному рівні представляв переважно краківську «Краковію».\nПро український хокей у Станиславові згадок у спогадах і документах залишилося обмаль, але відомо, що хокей культивувався перш за все у станиславівському «Проломі».\nТеги: хокей, історія, Станиславів, змагання


Гризуни родини соневих навчилися впадати у сплячку більше 30 мільйонів років тому - nauka.ua | Новини науки\nГризуни родини соневих навчилися впадати у сплячку більше 30 мільйонів років тому\nЮлія Трофімова 26 Квітня 2021 Джерело: Journal of Systematic Palaeontology\nДослідники проаналізували викопних гризунів з французької формації Сен-Мартен-де-Кастійон С та іспанської Монтальбан 1D, що існували у ранньому олігоцені, у тому числі й два нових види. Це дозволило реконструювати еволюцію родини соневих, виділити три події їхньої диверсифікації, а також дізнатися, що переживати похолодання клімату цій групі допомогла здатність впадати у сплячку, розвинута ще в олігоцені. Відповідна стаття надрукована у журналі Journal of Systematic Palaeontology.\nЩо відомо про родину соневих?\nВовчкові, або соневі — це група гризунів, широко поширена сьогодні у Європі, Азії та Африці. Їхні скам’янілості можна знайти ще у ранніх еоценових (56-33,9 мільйонів років тому) відкладеннях Франції. Більшість копалин та найдавніших таксонів групи були знайдені в Європі, і вчені припускають, що родина походить саме звідси. Соневі почали диверсифікуватися в олігоцені (33,9-23 мільйонів років тому) і зазнали найбільшої диверсифікації протягом міоцену (23-5,3 мільйонів років тому). Тоді вони були набагато різноманітнішими, ніж сьогодні, і нараховували 18 родів і 36 видів. Наразі родина представлена дев'ятьма родами і 28 видами. Єдиний рід, що існує у Африці — це графіура. Він є найбільш різноманітним та включає 14 видів. Це свідчить про те, що в еволюційній історії родини відбувались інші значні події диверсифікації, однак вони лишаються невивченими.\nПалеонтологи описали два нові викопні види гризунів родини соневих з ранньої олігоценової іспанської формацій Монтальбан 1D. Крім того, вони також детально проаналізували види з французької формації Сен-Мартен-де-Кастійон С, які вже були відомі, але не досліджувалися. У результаті науковці вперше змогли проаналізувати еволюційний шлях родини соневих, використовуючи як вимерлі, так і сучасні таксони. Вони виявили, що класифікація родини потребує перегляду.\nНауковці встановили, що родина диверсифікувалася щонайменше тричі протягом своєї історії. Перша подія сталася у пізньому еоцені та на початку олігоцену. Тоді ж відбувалося зледеніння, і клімат став холоднішим. На межі олігоцену та міоцену сталася друга подія диверсифікації, яка була найважливішою, і також співпала із зледенінням. Однак, на відміну від попереднього, це зледеніння було коротким. Різноманіття видів родини почало зменшуватися аж до пліоцену (5,3-2,58 мільйонів років назад). Нарешті, під час третьої події диверсифікації розпочалося розширення крижаного покриву північної півкулі.\nВисновки вчених дозволяють припустити, що події зледеніння могли спричинити ці три основні фази диверсифікації соневих. Особливістю існуючих соней є здатність видів, що мешкають у помірних зонах, впадати у сплячку в холодну пору року. Ця стратегія дозволяє їм переживати такі періоди, коли їжі недостатньо, щоб постійно підтримувати необхідну для активного життя температуру тіла. Хоча походження сплячки у ссавців залишається невизначеним, дослідники припускають, що така особливість давня, втрачена у більшості сучасних груп великих ссавців, а не пізня адаптація, набута при останніх зледеніннях. Таким чином, соневі мали адаптаційну перевагу під час похолодань, що і спричинило їхню успішну диверсифікацію.


Карл Маркс і Ленін Володимир Ілліч\nМарксизм-ленінізм у Вікісховищі\n↑ Сергей ФИРСОВ. Перевернутая религия: советская мифология и коммунистический культ. Архів оригіналу за 22 березня 2013. Процитовано 1 вересня 2012.\n↑ Мінаєв А.В. Ґенеза та розвиток соціалістичних ідей в ХІХ – на початку ХХІ ст. (короткий історичний огляд) // Історична панорама: Збірник наукових статей ЧНУ. Спеціальність «Історія». – Чернівці, 2007. – Вип. 4. Архів оригіналу за 4 вересня 2014. Процитовано 24 липня 2015.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Марксизм-ленінізм&oldid=33893134\nОстаннє редагування: 27 листопада 2021, 13:49\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 13:49, 27 листопада 2021.