Омолодження особи після 60 років без операції: методики і засоби\nПлай-Азлаб.ком / Краса / Омолодження особи після 60 років без операції: методики і засоби\nОмолодження особи після 60 років без хірургічноговтручання ефективно в тому випадку, якщо жінка особливо ретельно доглядає за шкірою. Обов'язкове застосування косметичних засобів для підвищення тонусу і пружності епідермісу. Крім того, особливою популярністю користуються салонні процедури і домашні маски на основі натуральних інгредієнтів.\nСпробуємо розібратися, які існують ефективні методи омолодження обличчя після 60 років.\nПрактична косметологія виділяє 3 основні методи омолодження:\nІн'єкційна методика славиться вираженим ефектом, помітним уже після першої процедури. Тому таке омолодження обличчя після 60 років без операції досить популярно серед жінок у віці.\nПерші 2 способи грунтуються на введенні особливогопрепарату під шкіру. Найчастіше використовується засіб на основі гіалуронової кислоти, яка є натуральним компонентом нашої дерми і відповідає за її еластичність і пружність. Курс ін'єкцій продовжить молодість і гарантує довготривалий ефект.\nОднак варто пам'ятати, що подібні методиомолодження обличчя після 60 років повинні проводитися тільки досвідченими лікарями і виключно в стінах клінік естетичної медицини. Ці фахівці не тільки пройшли відповідну підготовку, а й мають практичними знаннями в анатомії особи.\nОсобливості та різновиди ін'єкційної корекції: мезотерапія\nНайбільш поширена процедура омолодженняза допомогою введення ін'єкцій. Під час мезотерапії в шкіру пацієнта вводять біологічно активна речовина в глибину до 6 мм. Стимулюючий препарат має протизапальну дію і багатий на наявність амінокислот і вітамінів.\nПравильна техніка фракційного омолодженняприведе до асептичного запалення, що в результаті стимулює вироблення гормону, що відповідає за фактор росту і запускає синтез структурних компонентів шкірного покриву. В результаті такої методики омолодження обличчя після 60 років без операції підвищується еластичність, гідратація, кровопостачання і пружність дерми.\nВизнаний у всьому світі ефективний спосіб,нормалізує тонус мімічної мускулатури шляхом введення ін'єкції. Цей препарат робить шкіру молодше без пластичної хірургії. Використання ботокса дозволено в Росії і ще в 57 країнах світу.\nДиспорт заснований на очищеному бутолотоксіне типуА, який при введенні в дерму паралізує м'язи обличчя. Ослаблення рухової активності призводить до розгладження зморшок, в тому числі і глибоких, і вирівнюванню шкіри обличчя.\nУ зв'язку з тим, що дозування ін'єкції мінімальна, препарат абсолютно безпечний. Але при неправильному введенні виникають ускладнення:\nособа, застигле в вираженні подиву.\nДля тривалого ефекту рекомендується провести близько 4 процедур інтервалом до 8 місяців.\nЩе один спосіб, що дозволяє провести омолодженняособи після 60 років без операції. Процедури контурної пластики включають в себе цілий ряд ін'єкцій зі спеціальними наповнювачами - філлерамі, що дозволяють вирівняти контур обличчя і надати тканинам додатковий обсяг.\nПри контурній пластиці використовуються наступні гелі:\nЗавдяки ефективності та очевидному результату після першої процедури введення препарату контурна пластика визнана кращим методом для омолодження.\nПротипоказання до ін'єкцій\nОмолодження особи після 60 років без операції категорично протипоказано в наступних випадках:\nпатологічне запалення в місці, куди ввели ін'єкцію;\nВважається королевою без операційноговтручання. Якщо ви належите до числа людей, які панічно бояться уколів, то зверніть увагу на цю процедуру, яка є найбільш безболісної і з найменшим ризиком для здоров'я.\nАпаратне омолодження - процедура, заснована навикористанні радіодіапазону світла і струму. Крім омолодження, спостерігається яскраво-виражений лікувальний ефект, що допомагає вирішити багато проблем, пов'язаних зі шкірою обличчя.\nЦя технологія має чимало шанувальників серед даму віці від 50 років і старше, а також професіоналів. Під час процедури здійснюється вплив на найглибший шар дерми, але при цьому не порушується цілісність шкірного покриву.\nЕлос-омолодження обличчя після 60 років без операції (відгуки жінок це підтверджують) повністю усуває пігментні плями, зморшки, судинні зірочки і вирівнює шкіру.\nБезпека методу заснована на наступних факторах:\nобладнання створено Syneron Medical - ізраїльською компанією, яка займається багаторічними клінічними дослідженнями властивостей шкірного покриву;\nв апараті Елос присутня спеціальна ефективна система, завдяки якій відбувається охолодження епідермісу.\nСуть процедури полягає в тому, що втратив свою еластичність верхній шар дерми згорає, а живі клітини посилено продукуються в еластик і натуральний колаген.\nФракційне лазерне омолодження обличчя після 60 років без операції - це одна з травматичних процедур, тому вимагає попередню підготовку і ретельний догляд за дермой після проведення процедури.\nДія лазера поширюється по всій шкірі, а не на окремі ділянки. В результаті пацієнт отримує наступний ефект:\nповне зникнення дрібних зморшок;\nліквідація шрамів від акне;\nНа жаль, це не найпопулярніша процедура. Однак цей спосіб дозволяє продовжити молодість шкіри до 10 років. Під час масажу можна використовувати мед або ефірні масла.\nТочковий масаж покращує кровообіг і зміцнює м'язи обличчя.\nКласичний косметологічний масаж заснований на наступних прийомах:\nПід час процедури необхідно використовувати жирний косметичний або масажний крем, ефірні масла і квітковий мед.\nДля досягнення перших результатів потрібно провести мінімум 6 процедур тривалістю не менше 40 хвилин.\nCollamask і Bonatox\nЦі два засоби омолодження обличчя після 60 років без операції зарекомендували себе як найбільш ефективні.\nCollamask являє собою густу світло-сіру крем-маску з приємним запахом. Склад заснований переважно на натуральних інгредієнтах:\nКолаген. Уповільнює старіння, відновлює ph-баланс, вирівнює відтінок обличчя і помітно розгладжує дрібні зморшки.\nЕфірна олія пальмарози. Інгредієнт має протимікробні властивості і стимулює процес клітинного оновлення.\nБетаїн. Компонент налагоджує обмін речовин і захищає шкіру від агресивного впливу навколишнього середовища. Завдяки йому всі корисні речовини можуть максимально засвоїтися і проникнути глибоко в дерму. Тривала дія бетаина усуває набряки на обличчі і дерматологічні проблеми.\nКомплекс амінокислот допомагає виробленню природного колагену. Завдяки чому зморшки заповнюються, а еластичність епідермісу підвищується.\nБлакитна глина тонізує і звужує пори. Також володіє антибактеріальними властивостями. Глина запускає процес регенерації і покращує тон особи.\nКомплекс рослинних масел (соєве, мигдальне та виноградних кісточок) насичує шкіру, а також запечатує в клітинах необхідну вологу.\nАльгінат натрію видобувається з морських водоростей. Підсилює вплив перерахованих вище компонентів і відповідає за в'язку консистенцію крему.\nЗасіб наноситься на попередньо очищене скрабом обличчя. Незайвим буде заздалегідь розпарити шкіру. Крем-маску наносять по масажних лініях, тонким шаром, витримують 20 хвилин і змивають теплою водою.\nBonatox є сироватку, що володіє наступними властивостями:\nпідтягує і підвищує пружність шкіри;\nпідсилює процес вироблення природного колагену;\nструктурує овал обличчя, тобто робить його чітким.\nУ число активних компонентів сироватки входять: дикий ямс, мелатонін, натуральні протеїни, сік алое, вітамін Е, екстракти вівса, соняшника, розмарину і рисових висівок, оливкова олія.\nСироватку наносять на очищену шкіру шляхом легкого масажу. Тривалість курсу - 28 днів.\nОмолодження особи після 60 років без операції: маски\nНайбільш популярним компонентом для приготування масок є желатин. У інгредієнті міститься велика кількість органічного білка, який забезпечує ліфтинг-ефект.\nОтже, щоб провести омолодження обличчя після 60 років, необхідно взяти такі компоненти:\nмінеральна холодна вода - 35 мл;\nефірне масло неролі - 2-3 краплі.\nЗалити желатин мінеральною водою і залишити длянабухання. Суміш розтопити на водяній бані і ввести два види олії. Перемішати і накласти маску на обличчя густим шаром. Через 20 хвилин поїзд видалити за допомогою змоченого в теплому молоці ватного диска.\nМаска для підтягнутою шкіри:\nчервона ікра - 1/2 ст.л .;\nрослинне масло 7 мл.\nЗмішати масло з ікрою і масажними рухаминанести маску на обличчя. Змити через 25 хвилин. Замість рослинного масла можна використовувати суміш мигдального та оливкової, а ікру можна замінити риб'ячим жиром.\nмасло вечірньої прімули- 5 мл;\nборошно гороховая- 3 ч. л .;\nефірне масло єгипетської герані - 7 крапель.\nЗбити білок в стійку піну і змішати зіншими компонентами. Густу масу можна нанести тонким шаром не тільки на обличчя, але і на ніжну область навколо очей, декольте і шию. Після того як склад підсохне, нанести наступний шар. Змити через 20 хвилин. Після нанести тонізуючий або зволожуючий крем. Процедуру повторити через 3 дня. Результат буде помітний через 10 масок.\nОмолодження особи після 60 років без операції можнапровести більш доступним способом. Для цього необхідно перемішати кілька столових ложок білої глини (каолін) з 1/4 ст. сметани. Додати до складу збитий білок і ложечку гірчичного меду. В кінці ввести 2 мл соку алое. Тримати маску на обличчі не менше 20 хвилин. Змити теплою водою.\nОмолодження особи після 60 років без операції: креми\nЖеньшеневий. Поживний крем від відомої вітчизняної марки "Невська косметика". Незважаючи на бюджетность, жіночі відгуки говорять про те, що засіб оживляє клітини і відмінно живить шкірний покрив особи. Регулярне використання засобу допоможе повністю розгладити дрібні зморшки.\nRoc Complete Lift. У сучасній косметології продукт з'явився відносно недавно, але вже зарекомендував себе з хорошого боку - висока ефективність і доступна вартість. Крем працює в двох напрямках: утворює еластин і має легкий ліфтинг-ефектом. Завдяки чому шкіра стає здоровою, пружною і спостерігається ліфтинг-ефект.\nLierac Arkeskin. Індивідуальне засіб, що підходить при гормональному старінні. Як відомо, зовнішній вигляд шкіри залежить від естрогену, якщо відбувається порушення в його виробленні, то перш за все це помітно на обличчі. Засіб створено для вирівнювання рівноваги гормонального фону.\nAvon Replenishing Cream. Перевага кошти полягає в тому, що воно підходить під будь-який тип шкіри. Склад заснований на натуральних речовинах (вітаміни і мікроелементи), що сприяють регенерації шкіри. Крім того, косметичний препарат проводить глибоке зволоження дерми.\nVichy. Відома французька марка, що займається випуском антивікових косметичних засобів. За відгуками покупців, крем надає швидке вплив, тому вважається одним з кращих в боротьбі за молодість шкіри. Величезний асортимент допоможе підібрати засіб для будь-якого типу шкіри, яке розгладить зморшки, зволожить дерму і відновить натуральний колаген в клітинах.\nОмолодження особи: красу можна зберегти\nФібробласти - це що таке? клітинне омолодження


У в’язницю за селфі: у МВС уточнили правила виборчого процесу – Найкращі анекдоти, приколи\nВибори в Україні передбачають заборону на публікацію фотографій, зроблених у виборчій кабінці\nВибори в Україні у 2019 році вже оскандалилися безліччю порушень. Одним із важливих правил виборчого процесу є нерозголошення свого волевиявлення. Навіть за селфі у виборчій кабінці під час виборів президента може загрожувати тюремне ув'язнення. Таке уточнення зробив радник глави МВС Іван Варченко, пише прес-служба міністерства.\nІван Варченко зазначив, що розголошення таємниці свого волевиявлення тягне за собою кримінальне виробництво і тюремний термін. Він також підкреслив, що не можна фотографувати саме бюлетень.\nРадник глави МВС також уточнив, що стаття 7 Закону про вибори президента України передбачає дотримання таємниці волевиявлення виборців. Будь-який контроль за волевиявленням виборців карається законом.\nВарченко підкреслив, що не забороняється брати участь у экзитполах.\n"Відповідальність передбачена за публічну демонстрацію волевиявлення: це коли виборець вийшов з кабінки і показує свій бюлетень. Коли виборець в приватному спілкуванні сказав друзям, дружині або особі, що проводить екзитпол, за кого він проголосував, це не є порушенням таємниці голосування", - пояснив він.


Університет Туган-Барановського запрошують долучитися до вебінару «Рух за рівність в Україні та світі на прикладі феміністичного та ЛГБТ-рухів» – Донецький національний університет економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського | ДонНУЕТ\nУніверситет Туган-Барановського запрошують долучитися до вебінару «Рух за рівність в Україні та світі на прикладі феміністичного та ЛГБТ-рухів»\n19.04.2021 /in Новини /by admin\nЗапрошуємо на вебінар «Рух за рівність в Україні та світі на прикладі феміністичного та ЛГБТ-рухів», який відбудеться 24 квітня 2021 року об 11.00 год. Цей вебінар є частиною серії онлайнових заходів, присвячених історії та сучасному стану прав людини та руху за рівноправ’я як у світі загалом, так і в Грузії та Україні зокрема. Мова заходу – українська. Тривалість – 90 хвилин.\nДо участі запрошуються представники/ці громадських організацій та ініціатив, працівники/ці музеїв та інших закладів культури, історики/ині, ЗМІ, студенти/ки та всі, хто цікавиться темою прав людини та історії.\n· передумови виникнення та етапи розвитку руху за рівність у світі;\n· розмаїття і класифікації руху за рівність (на прикладі фемінізму);\n· взаємозв’язок різних соціальних нерівностей (гендерної, СОГІ, расової тощо) і відображення розмаїття в русі за рівність;\n· чи був рух за рівність в Україні: активістки 19-20 століть;\n· приклади сучасних проєктів за рівні права і можливості в Україні, зокрема феміністичних і ЛГБТ.\nСпікерка вебінару – Тамара Марценюк – кандидатка соціологічних наук, доцентка кафедри соціології Києво-Могилянської академії, гендерна експертка Української гельсінської спілки з прав людини, гостьова дослідниця за програмою ім. Фулбрайта у Колумбійському університеті (США, 2017-2018). Більше про спікерку у вкладенні до листа.\n– ставити запитання, спілкуватись зі спікером під час вебінару;\n– отримати електронний сертифікат про участь у вебінарі, за умови участі у понад 70% заходу;\n– взяти участь у конкурсі міні-досліджень на тему представництва прав людини у вашому населеному пункті та отримати фінансову підтримку для реалізації ініціатив.\nБудь ласка, зареєструйтесь для участі у вебінарі до 23 квітня за посиланням: https://bit.ly/3s7byTg Під час реєстрації важливо вказати електронну скриньку, до якої у вас є особистий доступ ― саме туди буде надіслано всю інформацію. Посилання для входу у вебінарну кімнату буде надіслано після реєстрації. Під час вебінару важливо мати доступ до швидкісного інтернету. Усі учасники/ці отримають сертифікати про участь.\nЗапрошуємо долучитись до Facebook-події: https://fb.me/e/2f2dtGxPh\nhttps://donnuet.edu.ua/wp-content/uploads/2020/12/novyna-na-sajt-13.jpg 628 1200 admin /wp-content/uploads/2020/05/logo-don2.png admin2021-04-19 15:00:522021-04-19 14:05:12Університет Туган-Барановського запрошують долучитися до вебінару «Рух за рівність в Україні та світі на прикладі феміністичного та ЛГБТ-рухів»\nВітаємо студента Університету Туган-Барановського... Майстер-клас з приготуваня піци для студентів...


Війна на Донбасі: поранили українського військовослужбовця | podrobnosti.ua\nВійна на Донбасі: поранили українського військовослужбовця [ Редактировать ]\n20 октября 2021 17:59 по материалам: Подробности-ТВ автор: Кухарчук Станіслав\nГоловне завдання воїнів - не дати ворогові просунутися вперед\nНа Донбасі поранили українського бійця. Ворожа куля влучила в армійця біля Березового - під ранок найманці обстріляли околиці селища зі стрілецької зброї. А поблизу Красногорівки, Троїцького та Золотого-4 ворог вів вогонь із мінометів різних калібрів.\nЗагалом, від початку доби незаконні збройні формування дев'ять разів порушили режим тиші. Репортаж із передової - Станіслава Кухарчука.\nЩе вісім років тому дачники збирали тут врожаї, а поряд працювали численні підприємства. Зараз пейзаж Авдіївської промзони більше схожий на ілюстрацію апокаліпсису. Від початку війни бої тут ні на день не стихають. Неподалік від Авдіївки зранку працюють спостерігачі ОБСЄ. Тож у наших військовиків є час на перепочинок. Ледве вони поїдуть - промзона знову спалахне.\nНе тихо, працюють… безпосередньо працюють після того, як потемніє, щоб ОБСЄ, ті, які слідкують за мінськими домовленостями не змогли зафіксувати, що вони працюють із забороненої зброї.\nМісцями між нашими та ворожими укріпленнями - не більше як сто метрів. Аби непомітно дістатися позицій, нам іноді доводиться переходити під землею. Один із таких коридорів бійці прозвали "вулицею червоних ліхтарів"\nАмстердам, Амстердам плюс проходять.\nЩоправда, проходи такі вузькі, що доводиться знімати амуніцію.\nКраще під землею без бронежилета, аніж ззовні з кулею в голові, - жартують бійці. Дерева вже скинули листя, тож місцевість тут проглядається навсібіч. Хоча ворог теж намагається зайвий раз у поле зору не потрапляти.\nНо вони не ризикують відкрито пересуватись? Не ризикують тому, що знають, що можна напроситись.\nНавіть попри присутність спостерігачів - тиша тут оманлива.\nЧути постріли… постійно, о вже починають чипляти - помітили нас.\nТаким чином, каже Денис, ворог намагається спровокувати наших вояків на вогонь у відповідь. Тому, на ці простріли бійці не звертають уваги. Такі вже хитрощі позиційної війни…\nВсе простріляно, все пристріляно всі роблять і ложні й запасні позиції - основні позиції переносять. - Тобто тут зараз війна більше мізків, а не зброї? -Так! Можна сказати.\nТа головне завдання наших захисників не тільки переграти противника, а й не дати йому просунутись уперед. За спинами вояків - Авдіївка, а з промзони ворог її може розстрілювати майже впритул.\n24 ноября 2021 12:01 Війна на Донбасі: ворог чотири рази відкривав вогонь із заборонених мінометів\nОборонців Зайцевого та Верхньоторецького противник обстрілював із гранатометів. А в бік Шумів стріляв із великокаліберних кулеметів.


Мобільні роботизовані платформи: МРП-05 "Борсук" та МРП-07 "Кубік" | Національний університет «Львівська політехніка»\nМРП-05 "Борсук" призначена для використання на дистанціях до 600 м в середовищі з середнім рівнем невизначеності та агресивності. Рушій – металева гусениця. Привід – електромеханічний, з задніми тяговими зірочками. Тип корпусу – каркасний, без бронезахисту.\nМРП-07 "Кубік" призначена для проведення інспекційних перевірок території. Може доповнюватись стаціонарними модулями моніторингу довкілля або модулями спеціального призначення. МРП-07 містить додаткову секцію з автономним приводом. На секцію можна встановлювати нетипове навісне обладнання. МРП-07 з колісною формулою 6х4 призначена для використання на дистанціях до 600 м в середовищі з середнім рівнем невизначеності та агресивності. Тип корпусу – секційний, без бронезахисту.\nМРП-05 "Борсук" і МРП-07 "Кубік" відносяться до класу легких мобільних роботів.\nМінімальні габаритні розміри:\nдовжина – 1,1 м;\nширина – 0,690 м;\nвисота – 0,500 м.\nШвидкість переміщення – 0–5,4 км/год.\nРадіус дії – 600 м.\nВага – 600 Н.\nТривалість безперервної роботи – 1,5 год.\nКорисне навантаження – 20 кг.\nширина – 0,600 м;\nвисота – 0,520 м.\nШвидкість переміщення – 4,2 км/год.\nВага – 560 Н.\nКорисне навантаження – 25 кг.\nмають високу маневреність і прохідність;\nне потребують особливих навичок керування;\nлегко доповнюються новими компонентами;\nпростіші та дешевші у виготовленні порівняно з аналогами.\nдистанційного переміщення і транспортування вантажів та навісних модулів різноманітного призначення; проведення військової розвідки, охорони блокпостів; виявлення, розпізнавання, передавання інформації про об'єкти моніторингу; проведення радіаційної, хімічної розвідки в зонах бойових дій без участі людей; здійснення інспекційних перевірок території, пошуку і знищення вибухонебезпечних предметів.\nспільне проведення доопрацювання розробки до промислового рівня, створення спільного підприємства, реалізацію готової продукції.


ПОЛЬ РІКЕР. ЕСТЕТИЧНИЙ ДОСВІД | Центр святого Климента\nПОЛЬ РІКЕР. ЕСТЕТИЧНИЙ ДОСВІД\nНд, 10.10.2010 - 22:44 | admin\nІнтерв'ю з видатним філософом сучасності Полем Рікером.\n– У вашому житті мистецтво завжди посідало визначне місце: ви регулярно буваєте в музеях, слухаєте музику. Натомість у вашій творчості цей вимір людського досвіду дивним чином відсутній, за винятком вашого аналізу літератури в “Часі й оповіді”. Отож, перше запитання: які ваші смаки?\n– Я дуже захоплююся мистецтвом двадцятого століття: в музиці я надаю перевагу Шенберґу, Берґу, Веберну, усій Віденській школі; в живописі я залюбки назвав би Суляжа, Манесьє, Базена. Але це приклади, що спадають мені на думку одразу, і я міг би послатися також на значну кількість інших: це Мондріан, Кандинський, Клеє, Міро...\nНещодавно мене вразив музей Пеґґі Ґуґґенгайм у Венеції: там я бачив кілька вражаючих творів Поллока, картину Бекона, а також Шаґала. До Шаґала в мене справжня пристрасть; перед його полотнами я щоразу переживаю відчуття якогось пієтету – пієтету перед цією властивою тільки йому сумішшю священного й іронічного: пари, що плавають, летючий рабин, десь у кутку – осел, скрипаль... Але із захоплень не слід виключати нічого; треба навіть певним чином учитися любити все. Я довго чинив опір класичному живопису; а потім пішов подивитися велику виставку Пуссена, яка відбулась у Парижі в 1994 році. Вочевидь, це зовсім інша річ, ніж Поллок чи Базен. Що залишає мене стриманим – це наративний підтекст більшості полотен. Треба, щоб можна було визначити, що на них відбувається. Проте окові, привченому до фігуративного живопису, вдається побачити лише надзвичайну гру кольору й композиції та їхню досконалу рівновагу. Втім, у каталозі виставки я прочитав, що Пікассо завжди звертався до Пуссена як до найбільшого наставника в мистецтві живопису.\nТак само дуже люблю скульптуру: Ліпшица, Арпа, Певснера та чудового Бранкузі. От він справді часто складний у цьому мистецтві злету над фігуративним, але коли він досягає цього, результат – зовсім надзвичайний. Я думаю, наприклад, про видатні скульптури Генрі Мура, в яких людське тіло – зокрема жіноче тіло – постійно постає як натяк. І водночас про тіло сказано те, що не відповідає жодному анатомічному описові, але натомість уводить недосліджені можливості стосунків, уможливлює розкриття незвичних почуттів: повноти та плодючості, зрозуміло, – але це ще слабо сказано; порожнечі, яка ще більш дивує, у випадку цих худих облич, крізь які можна проникнути й ефект яких цілковито приголомшливий. Тут ти в усесвіті, де панує полісемія: зокрема, я бачу перед собою одну із цих скульптур, “Частинка атома”(Atom Piece), яка розміщена в Чикаго перед університетською бібліотекою, на місці, де відбулася перша контрольована ланцюгова реакція. Скульптура складається з однієї тріснутої сфери, яка може представляти як череп науковця, так і атом, що вибухнув, або саму Землю. У цьому випадку очевидний пошук полісемії заради неї самої. Ми маємо тут намагання означувати, намір, який іде далеко поза саму подію, який прагне зібрати всі аспекти, що були б розпорошені в описах: опис головних дійових осіб: атом чи науковець, – опис подій – ядерний вибух чи ще пасивний атом. У цьому творі є спроможність найщільніше передати всі ці аспекти, наситити їх до загущення. Говорячи про це, ми можемо хіба що розподілити полісемію по різних розведених вісях мови. Збирає їх тільки твір.\n– Але хіба ми не перебуваємо саме в цьому випадку на межі фігуративного мистецтва, від якого ви очікуєте, щоб скульптура звільнилася?\n– Якщо завгодно, то це було б радше поліфігуративне, тією мірою, якою це мистецтво виходить за межі класичних засобів образності. Через нього ми б наблизилися до певних ущільнених аспектів мовлення, таких як метафора, в яких кілька рівнів значення вміщено, зібрано в тому самому виразі. Витвір мистецтва може мати ефект, порівнянний з ефектом метафори – включати кілька нагромаджених рівнів значення, схоплених і втриманих разом.\nМистецький твір для мене – це також і можливість відкрити аспекти мовлення, які їхнє звичайне застосування, їхня інструменталізована функція комунікації, як правило, приховують. Витвір мистецтва оголює властивості мовлення, що в іншому разі залишалися б невидимими та неприступними для дослідження.\n– Ви, поза будь-яким сумнівом, думаєте зараз про аналіз у “Часі й оповіді”, про який говорили нам під час однієї з попередніх розмов.\n– Власне, до сьогодні я підходив до естетики саме через тему наративу. Як я вам казав, наратив давав мені нагоду займати позицію щодо проблеми, яку не можна було розв’язати ані за допомогою штучних мов, ані так само й за допомогою звичайної мови – проблеми двобічності знака. З одного боку, знак – не річ, він відсунутий на задній план (est en retrait) порівняно з нею та породжує цим новий лад, підпорядкований інтертекстуальності. З іншого боку, знак щось позначує, і слід бути вкрай уважним до цієї іншої функції, що виступає як компенсація стосовно першої, – адже вона компенсує вигнання знака в його власний лад. Я згадав чудовий вислів Бенвеніста: фраза переносить мовлення в усесвіт. Переносити в усесвіт: знак діє на задньому плані відносно речей, а фраза переносить мовлення у світ.\nЯ говорив вам, що зафіксував цю подвійну функцію знака у словнику, який найкраще підходить саме до наративу, розрізнюючи конфігурацію (надання форми), що є здатністю мовлення конфігурувати самого себе у власному просторі, та рефігурацію (переопис, перетворення бачення), що виражає здатність твору реструктурувати світ читача, підштовхуючи, заперечуючи, перетворюючи його очікування.\nЯ відношу функцію рефігурації до міметичних. Але вкрай важливо не помилитись у її природі: вона полягає не у відтворенні дійсності, а в реструктуруванні світу читача, зіставляючи його зі світом твору, – і саме в цьому полягає творча здатність мистецтва, що проникає у світ повсякденного досвіду, щоб переробити цей досвід ізсередини.\nОскільки живопис останніх століть, принаймні від винайдення перспективи у Кватроченто, майже завжди був фігуративним, нам не слід би помилятися стосовно мімезису; і я підтримував такий парадокс: саме тому, що у двадцятому столітті живопис перестав бути фігуративним, ми нарешті змогли осягнути повну міру цього мімезису, функцією якого є якраз не допомагати нам упізнавати предмети, а відкривати виміри досвіду, яких перед витвором не існувало. Саме тому, що Суляж чи Мондріан не імітують дійсність в обмежувальному значенні цього слова, саме тому, що вони не роблять відбитка, копії – їхня творчість має здатність змушувати нас відкривати в нашому власному досвіді ще невідомі аспекти. У філософському плані це призводить до того, що знову ставиться під сумнів класичне поняття істини як відповідності до дійсності: адже, якщо можна говорити про істину стосовно витвору мистецтва – то це тією мірою, якою ми позначуємо цим здатність витвору прокладати собі шлях у дійсності, оновлюючи її відповідно до нього, якщо так можна сказати.\nАле музика дозволяє піти в цьому напрямі далі, ніж живопис – навіть нефігуративний. Оскільки в ньому часто є залишки фігуративного. Наприклад, я думаю про чотири прекрасних картини Манесьє: “Страсті за святим Матвієм”, “Страсті за святим Лукою”, “Страсті за святим Іваном” і “Страсті за святим Марком”. У цих творах є наче натяк на дійсність – форма хреста на червоному, оранжевому чи рожевому тлі, фігуративне тут алюзивне, навіть приховане, але не цілком відсутнє. У музиці ж навпаки – нічого подібного. Кожен твір має певний настрій, і як такий, як те, що не представляє нічого реального, він і навіює нам відповідний настрій чи тон.\n– У музиці теж є приклади Страстей за святим Матвієм чи Страстей за святим Іваном...\n– Про священну музику, тією мірою, якою вона натякає на релігійний зміст, можна би сказати те, що я казав про фігуративний живопис: саме тоді, коли музика не перебуває на службі тексту, наділеного своїми власними словесними значеннями, коли вона не є більш ніж цим тоном, цим настроєм, цим кольором душі, коли всі зовнішні наміри зникли та вона більше не повинна нічого позначувати – тоді вона й має всю свою здатність відновлення чи відтворення нашого особистого досвіду. Музика викликає у нас почуття, що не мають назви; вона розширює наш емоційний простір, відкриває у нас сферу, де б могли виникати цілком незвідані почуття. Коли ми слухаємо таку музику, ми вступаємо у сферу душі, яку неможливо дослідити інакше, ніж слухаючи цей твір. Кожен витвір є достоту модальністю душі, модуляцією душі.\nДо того ж, треба визнати, що сучасна філософія має значні прогалини на предмет почуттів: сказано багато речей про пристрасті, але дуже мало про почуття та про дуже мало з них. А кожен музичний твір породжує почуття, що не існує більше ніде – тільки в самому цьому творі. Чи не можна сказати, що одна з головних функцій музики – створювати світ одиничних сутностей ладу відчуття? Я схиляюсь до думки, що саме в музиці в чистому стані здійснюється дослідження нашого афектованого буття, стосовно якого Мішель Анрі написав надзвичайно важливі речі.\n– Ви вжили стосовно витвору мистецтва слово “світ”, а щойно сказали, що світ твору перебуває в зіставленні зі світом глядача чи слухача. У Мальро теж поняття світу було центральним, і саме воно привело його до знаменитого вислову: “Великі митці – не переписувачі світу, вони – його суперники”.\n– Я завжди вживав це слово ані як поступку, ані для легкості, а як сильний термін, розвиток якого, до того ж, можна простежити через Гуссерля, Гайдеґґера та Ґадамера. Що таке світ? Це щось, у чому можна мешкати; щось, що може бути гостинним, дивним, ворожим... Є, таким чином, основні почуття, які не мають жодного стосунку до визначених речі чи об’єкта, але які залежать від світу, в якому постає витвір; врешті, це чисті модальності мешкання. Я думаю, що, наприклад, про “грецький світ” говорять ані з потурання, ані риторично, хоча щоразу йдеться про одиничний витвір – витвір, що сам є одиничним світом, видобуває якийсь аспект чи грань цього “грецького світу”; тобто твір має більшу цінність, ніж суто він сам: він відсилає до свого роду навколишніх місцевостей, виявляє здатність поширюватись і займати весь простір розгляду чи міркування, перед яким може постати глядач. Останній напевно поставлений перед твором, віч-на-віч із ним. Але водночас він перебуває всередині світу, створеного цим контактом. Тут два аспекти, що досконало доповнюють один одного, а факт зануреності у світ компенсує те, що він міг би мати претензії на панування в простому перебуванні віч-на-віч із твором: світ – це щось, що мене оточує, що може потопити мене; принаймні, не те, що я здійснюю, а те, де я перебуваю.\nТож слово “світ” можна вживати з усією строгістю лише тоді, коли твір виконує щодо глядача або читача роботу з рефігурації, перетворення його бачення, яка перевертає його очікування та його обрій; лише тією мірою, якою він може рефігурувати цей світ, твір виявляє себе здатним на певний світ.\nЦей пункт для мене дуже важливий. Адже якщо зробити з витвору мистецтва – чи то літературного, чи то пластичного або музичного – тільки осередок покладання нереального ладу, то це позбавить витвір його гостроти, його спроможності до осягнення реального. Не забуваймо про подвійну природу знака: відхід поза світ і повернення до нього. Якби мистецтво не мало здатності, незважаючи на свій відхід, знову вриватися поміж нас, у лоно нашого світу – воно було б цілковито невинним; воно б хибувало на незначущість і було би зведене до чистої розваги, обмежувалося б тим, що являло б собою відступ у наших турботах. Я думаю, що в цьому напрямі слід піти якомога далі та ствердити, що спроможність повертатись у світ переноситься витвором мистецтва живою саме тому, що відхід тут є нескінченно радикальнішим, ніж у звичайному мовленні, де ця функція наче приглушена, пом’якшена. Тією мірою, якою у витворі мистецтва затушовується його функція представлення – це так у нефігуративному живописі та в музиці, коли вона не є описовою, – тією мірою, якою утворюється прірва до дійсного – посилюється здатність твору гостро колоти світ нашого досвіду. Чим більший відхід, тим живіше повернення в дійсність, як повернення більш іздалеку, як наче б наш досвід відвідало щось нескінченно дальше за нього. Ми маємо свого роду заперечення цього припущення на прикладі такої фотографії, яку практикують аматори, в якій до нас повертається тільки дублікат дійсного – спрямований до початку після надто вже короткого кола та через це з нескінченно слабшим осягненням нашого світу. Що ж до фотографії мистецької, вона теж ставить собі за мету, але з вищими затратами, звільнитися від наслідування, від простого представлення, і також вибудовує власний предмет певним чином на межі відтворення дійсного. Я захоплююся незрівнянною збіркою фотографій “Fathers and Daughters” (“Батьки та доньки”) Маріанни Кук із Нью-Йорка. Фотографії вдається утримати кінці цих таких невловних ниточок зв’язку невимовлених словесних прогалин.\nУ живописному мистецтві функція представлення довго заважатиме функції вираження розгорнутися повною мірою, а творові – установитися як світ, що склав би конкуренцію дійсному в зовсім іншій дійсності. І тільки у двадцятому столітті, коли був здійснений розрив із представленням, стало можливим заснувати, згідно з побажанням Мальро, “уявний музей”, у якому співіснують твори дуже різних стилів, так, щоб кожен із них був щонайкращим у своєму. Все можна поєднати, як у наших містах поєднано романську церкву та хмарочос, готичний собор і центр Жоржа Помпіду. Щоб це було можливим, треба було зробити знаки вільними щодо того, що вони позначують; тільки тоді вони зможуть набути всіх видів уявних зв’язків із іншими знаками; зараз між ними є свого роду нескінченний запас недоладних зв’язків. Усе може йти разом – від тієї миті, коли ми припустимо з Мальро, що нема поступу від одного стилю до іншого, а є тільки миті досконалості всередині кожного стилю.\n– Розрив із представленням, який характеризує живопис і скульптуру двадцятого століття, ставить, серед інших проблем, проблему меж мистецтва: доки ще можна говорити про твір?\n– Це територія, на якій я почуваюся незручно. Чи достатньо помістити стілець на підвищення, інакше кажучи, вивести за межі звичайного використання, щоб можна було думати, що йдеться про витвір мистецтва? Зникнення рами у випадку живопису відіграє в цьому відношенні дуже важливу роль: рама відокремлювала твір від тла, створювала свого роду вікно, в якому – у своїх власних межах – поглиблювалася нескінченність певного світу. Коли ця функція більше не здійснюється, ми виявляємося перед дуже бентежними випадками; наприклад, я думаю про певні великі панно Райнгарда, цілковито чорні, на яких нема нічого, крім модуляцій чорного... Зізнаюся, перед прикладами цього роду я досить безсилий (demuni).\n– Ви кажете, що в історії мистецтва немає поступу. Однак є історія матеріалів, у якій поступ не відсутній. Зміна італійських фресок у добу Відродження значною мірою залежала від зміни матеріальної основи та від спроможності художників готувати для кольорів нові суміші.\n– Безперечно, але сьогодні художник так само може облишити пензлі заради ножа чи навіть заради пальців; у такий спосіб він може прагнути вкласти у свою річ густоту, шершавість, стерти, так би мовити, кордон між живописом і скульптурою. Я думаю про витвори Танґі чи Тап’єса, що є майже барельєфами.\n– Але все-таки, сьогодні не можна писати таких романів, як Бальзак чи Золя.\n– Ні, але чому? Цей приклад якраз дуже цікавий. Річ у тім, що одна з функцій, які раніше забезпечувалися романом – займати місце соціології – більше не має підстав для існування. Натомість роман може скористатися запасами надлишкової описовості, властивих мовленню; він може, до певної межі, мати когнітивне значення, створюючи ґрунт для виражальної здатності мови – здатності, що є незалежною від її описової функції, покірної випробуванню верифікації.\nВізьміть випадок творів про досвід концтаборів і зовсім недавню книгу Жоржа Сампрена “Письмо чи життя”. Вся книга обертається навколо можливості/неможливості передати абсолютне зло. Вочевидь, це вкрай складно, оскільки йдеться про накладання канонів наративу на обмежений досвід: або жахливе не проходить в оповідь, або воно проходить, але оповідь розвалюється та западає в мовчанку. Але в цій книзі є кілька разів названий елемент – елемент нав’язливої теми, що є водночас екстремумом наративу та його неможливістю: це запах, запах горілого м’яса.\nПрімо Леві у творі “Чи людина це” обрав інший шлях – шлях чистого опису, подібно до Солженіцина в “Одному дні Івана Денисовича”; його книга схожа на холодний звіт, у межах документальності, бо таке жахливе можна висловити тільки через свого роду understatement (недоговорення), літоту – літоту жахливого. Злиденність мови, зроблена таким чином відчутною, дозволяє позначити злиденнісь становища – і Леві досягає бажаного ефекту не тим, що сказано, а за допомогою певного оголеного тону.\n– Цей ефект, який справляється на читача – напевно, це той настрій, про який ви говорили вище, почуття, котре, як ви припускаєте, є аналогічним до почуття автора.\n– Аналогічним за відгуком, але не за мірою. Я говорив, що витвір мистецтва, тим, що є в ньому одиничним, незвичайним, викликає у того, хто насолоджується ним, почуття, аналогічне тому, що породило цей витвір, почуття, на яке він був здатний, не знаючи, втім, цього, і яке розширює поле свого емоційного впливу (champ affectif), коли його відчувають. Інакше кажучи, поки витвір не проклав собі шлях до аналогічного почуття, він залишається незрозумілим, і ми знаємо, що таке трапляється часто.\nТема естетичного досвіду включена у відношення, яке можна порівняти з відношенням відповідності між почуттям творця і твором, який її передає. Він зазнає незвичайного відчуття цього одиничного співвідношення. У цьому питанні стосовно одиничності твору я почуваюся великим боржником “Нарису з філософії стилю” Жиля-Ґастона Ґранже. Успіх витвору мистецтва, згідно з ним, визначає той факт, що митець виділив одиничне з оточення, з проблематики, зав’язаної для нього в єдиному, унікальному місці, та відповів унікальним жестом. Як це розв’язує нашу проблему? Я думаю, наприклад, про впертість Сезана в зображенні гори Сент-Віктуар: навіщо постійно повертатися до того самого краєвиду? Річ у тім, що він ніколи не є тим самим. Сезанові наче потрібно було віддати належне чомусь, що є не ідеєю гори, не тим, про що говорять у загальних розмовах, а одиничністю, незвичайністю цієї гори, тут і тепер; саме вона вимагає свого відтворення, прагне отримати іконічне звеличення, якого тільки й може надати їй художник. Це – одиничне настільки, наскільки Сезана охоплює запитання перед горою Сент-Віктуар чи перед Чорним замком, у цей-от ранок, о цій-от годині та за цього-от освітлення; і на це одиничне запитання треба дати одиничну відповідь. Геній – це саме здатність відповісти одиничним чином на одиничність запитання.\nСаме таким чином я намагався за допомогою найкращих засобів, як у “Живій метафорі”, поставити проблему референції, відсилання в метафорі – те, що я назвав здатністю рефігурації, переопису вірша чи оповіді. Адже референційна функція здійснюється через одиничність відношення витвору з тим, чому в життєвому досвіді митця він віддає належне. Твір відсилає собою до почуття, яке зникло як почуття, проте було збережене у творі. Як назвати це почуттєве щось, якому віддає належне витвір мистецтва? Є англійське слово, яке я вважаю дуже добрим – це слово mood, яке французькою не зовсім точно передається як “humeur”, настрій. Це те, що відтворює митець, це той mood, який відповідає своєму дорефлексивному, допредикативному одиничному відношенню з цим-от об’єктом у світі. Mood – це наче відношення поза собою, спосіб жити у світі тут і тепер; саме mood можна зобразити, вкласти в музику чи в оповідь у творі, який, якщо буде вдалим, перебуватиме з ним у відношенні відповідності.\nАле от, щоб цей mood можна було якимось чином проблематизувати, щоб він став одиничним запитанням, яке вимагає одиничної відповіді, щоб життєвий досвід митця, який містить вимогу висловлення, можна було перетворити відповідно до форми одиничної проблеми, розв’язати образотворчими чи іншими засобами – ось, можливо, загадка мистецької творчості. Скромність митця, чи його гордість – у цьому випадку це те саме – можливо, в тому, щоб уміти зробити з цієї-от миті жест, який треба було б зробити кожній людині. В остраху перед одиничністю запитання є почуття неймовірного обов’язку; у випадку Сезана та Ван Гога, як ми знаємо, воно було нестерпним. Митець ніби відчував настійність несплаченого боргу перед чимось одиничним, що вимагало одиничного висловлення.\n– Однак, тим часом, цей одиничний досвід передається у творі та через твір.\n– Цей ефект – найдивовижніший, інакше кажучи, в цьому одиничному ніби є загальне. Адже, врешті-решт, художник малює для того, щоб бути побаченим, музикант пише, щоб бути почутим. Щось із його досвіду, саме тому, що воно було перенесене твором, стало можливим передати. Його голий досвід – той був непередаваним; але з тієї миті, коли його стало можливо проблематизувати у формі одиничного запитання, на яке також дано належну відповідь в одиничній формі – відтоді цей досвід набуває передаваності, відтоді його можливо стає узагальнити. Витвір мистецтва іконоподібно збільшує невисловлювані, непередавані, закриті на себе переживання. Сáме це іконоподібне збільшення – як збільшення – і є передаваним. Так, щоб узяти якийсь приклад, передаваною в “Церкві в Овер-на-Уазі” Ван-Гога є досконала відповідність засобів цього твору для створення цієї унікальної речі, яка не відтворює сільську церкву, котру можна побачити, поїхавши сьогодні в Овер-на-Уазі, – а матеріалізує у видимому творі те, що залишається невидимим – знання про унікальні та, ймовірно, божевільні переживання, які ця церква викликала у Ван Гога тоді, коли він її малював. Досконалий розв’язок одиничної проблеми, поставленої перед митцем, включено в естетичний досвід дорефлексивно, безпосередньо; у кантіанських термінах можна було би сказати, що це “гра” між уявою та розумом, тією мірою, якою її втілено в цьому творі, що є передаваним. За відсутності належної об’єктивної загальності у визначальному судженні, за відсутності розсудливого судження, – в яке виливається естетичний досвід – є, в загальному випадку, тільки ця “гра”; це нею можливо поділитися з іншими.\nАле поза сумнівом, саме в цьому – всі труднощі міркування про мистецтво. Адже естетичний досвід щоразу передбачає якогось одного глядача, одного слухача, одного читача – також у відношенні одиничності з одиничністю витвору мистецтва; але, водночас, це – найперша дія спілкування твору з іншими й, очевидно, з усіма. Витвір мистецтва – мов язик полум’я, що виходить сам із себе, зачіпає мене та, поза мною, зачіпає загальне в людях.\nДо кінця виконати вимоги одиничності – означає дати найбільшу можливість найбільшій універсальності: таким є парадокс, який, імовірно, треба ствердити.\n– Та чи не можна було б шукати універсальність витвору мистецтва з боку формальних правил композиції: три єдності – для класичної трагедії, темперована гама – для музики вісімнадцятого та дев’ятнадцятого століть, канони зображення та перспективи – для живопису?\n– Естетичні правила становлять лише слабку універсальність, близьку до здорового глузду та його загальних положень, конвенції, а отже, щось, про що домовились. А універсальність, на яку претендує твір – зовсім інша річ, оскільки вона, насправді, можлива тільки через посередництво своєї крайньої одиничності. Візьміть приклад нефігуративного живопису: це голизна одиничного переживання, передана без усереднення правилами, які можна впізнати у традиції, без оцього елементу нормативності; розбито слабку універсальність загальних положень, але створено досконалу передаваність.\nСаме через це я думаю, що вже в зображувальному мистецтві краса цього-от твору, успіх цього-от портрета залежали не від якості їхнього відтворення, ані від того, що вони були схожі на модель, ані від їхньої відповідності начебто загальним правилам, – а від приросту відносно всіх відтворень і всіх правил; твір може схоже відтворювати об’єкт або зовнішність, він може заздалегідь підкорятися встановленим правилам, але якщо сьогодні він заслуговує на те, щоб фігурувати в нашому уявному музеї, то, отже, він здійснив досконало відповідний приріст до свого справжнього об’єкта, який був не вазою для фруктів чи обличчям дівчини в тюрбані, а одиничним виділенням Сезаном чи Вермеєром одиничного запитання, поставленого ним. Тож із цієї точки зору, можна було б сказати, що розрив між фігуративним і нефігуративним мистецтвами менший, ніж уважають: адже в класичному живописі вже був цей приріст відносно відтворення, який змушував без вагань сказати про цей-от портрет поміж стількох інших (усі з яких схожі на свою модель), – що він викликав захоплення. Можна було б сказати, що нефігуративний живопис вивільнив те, що насправді вже було власне естетичним виміром фігуративного – вимір, який залишався замаскованим функцією відтворення, покладеною на мистецтво живопису. І коли клопіт про єдину внутрішню композицію твору відійшов од функції представлення, стала явною функція виявлення світу; коли відтворення один раз скасовано, стає очевидним, що твір говорить про світ інакше, ніж просто відтворюючи його; він говорить про нього, іконізуючи одиничний емоційний зв’язок між митцем і світом, те, що я називаю його mood. Або, знов у кантіанських термінах: разом із задумом відтворення зникає те, що залишалось у творі від визначального судження, та з’являється в оголеному вигляді судження рефлексивне, в якому виражається одиничність, яка шукає свою нормативність і знаходить її тільки у своїй здатності нескінченно передавати себе іншим.\nМожна було би сказати точнісінько те саме про музику: відмова від тональності в “Місячному П’єро” Шенберґа, а потім винайдення додекафонії в його подальших творах спричиняє стосовно темперованої гами, яку використовували впродовж цілого вісімнадцятого та дев’ятнадцятого століть, той самий злам знайомості, як і нефігуративне у Пікассо, в якого людська постать розірвана, викручена порівняно з фігуративним у Делакруа.\nМузичні правила дев’ятнадцятого століття аж ніяк не були універсальними, вони становили тільки номінальні загальні положення, які затуляли справжнє відношення до mood, яке висловлює кожний музичний твір. Домовленість щодо правил полегшувала, як у живописі, доступ до творів; передаваність утворювалася не тільки через одиничність. Ось чому цілком сучасне мистецтво таке важке: в ньому забороняють собі будь-яке використання доданих, зовнішніх правил, які б a priori визначали, що буде гарним.\n– Якщо піти разом із вами за кантіанською ниткою – чи не приведе вона до поширення того, що ви говорили про естетичний досвід, на інші царини? Адже, за Кантом, естетика не вичерпує поля рефлексивного судження, яке стосується також, зокрема, досвіду морального.\n– Я вважаю, що між етикою й естетикою може існувати певного виду взаємне навчання на тему одиничності. Адже на відміну від речей, і люди теж, подібно до витворів мистецтва, є одиничними сполученнями – образ, у якому риси поєднано в унікальний спосіб, єдиний раз; як витвори, вони незамінні іншими. Можливо, пізнання одиничності дотично до витворів мистецтва якраз було б, якщо це можливо, способом продовжити кантівський аргумент, показавши, як досвід переживання краси, а тим паче піднесеного, привів би нас до моралі.\nАле я думаю, якщо ми хочемо міркувати про можливість перенесення естетичного досвіду в побічні царини, то слід брати до уваги два головних аспекти витвору мистецтва: його одиничність і його передаваність, із тією дуже особливою універсальністю, яку передбачає ця остання. Щоб залишатись у царині етики, я питаю себе, чи не є витвір мистецтва, з його сполученням одиничності та передаваності, взірцем для помислення поняття свідчення. В який спосіб можна сказати, що в категорії крайніх моральних виборів є зразковість і передаваність? Треба було б, наприклад, дослідити тут красу величі душі: мені здається, що є особлива краса вчинків, якими захоплюємося в етичному плані. Я думаю, зокрема, про свідчення, здійснене взірцевими життями, життями простими, які, проте, роблять свідчення певного роду коротким замиканням абсолютного, основного, без якого потрібно було би проходити через незліченні рівні наших важких сходжень; гляньте на красу певних відданих або, як кажуть, посвячених облич.\nПродовжуючи цю лінію порівняння з естетичним досвідом, можна було б сказати, що такі приклади доброти, співчуття чи мужності, з тим, що вони містять рідкісного – перебувають у тому самому відношенні до ситуації, в яку вони вписані, що й художник, який розв’язує особливу проблему, перед якою він стоїть – він і тільки він. І від самотності піднесеного вчинку ми відразу приходимо до його передаваності за допомогою дорефлексивного та безпосереднього вилучення відношення його відповідності із ситуацією: в даному випадку, тут і зараз, ми маємо впевненість, що саме це треба було б зробити, так само, як ми вважаємо за шедевр цю-от картину, тому що відразу маємо відчуття, що вона здійснює досконалу відповідність одиничності розв’язку до одиничності запитання. Пригадайте тих чоловіків і жінок, свідчення яких Марек Гальтер зібрав у своєму фільмі “Цеддек” (Tseddek). Що всі вони кажуть, коли їх запитують: “Чому ви це зробили? Чому ви ризикнули рятувати євреїв?” Вони відповідають просто: “А що б іще ви мали робити? Це був єдиний спосіб діяти в цій ситуації”.\nЗавдяки сприйняттю відношення відповідності між моральним учинком і ситуацією, існує ефект надихання, що є фактично еквівалентом передаваності витвору мистецтва. Щоб виразити цю здатність до надихання, цю зразковість, німецька мова має термін, якого нема у французькій: Nachfolge (наслідування). Якщо перекладати його як “imitation”, то це в тому сенсі, в якому кажуть про Imitation (наслідування) Ісуса Христа. Звідки виникає ефект надихання, згідно з євангельскою мораллю, але так само й згідно із пророками Ізраїлю? Поза сумнівом, на задньому плані їхніх учинків є норми. Але для мене проблему створює саме зразковість одиничності. Кожному молодому багатому міщанинові з Асізі Франциск каже: “Продай усе, що маєш, і приходь.” І вони це роблять! Він звертається до них не із загальним показом, а з вимогою одиничного індивіда до одиничного індивіда; саме так передається ефект надихання і своєю чергою викликаються аналогічні вчинки, всі також одиничні. Ми перебуваємо, – повертаючись до Канта, – у сфері рефлексивного судження, передаваність якого ґрунтується не на застосуванні правила до випадку, а на вчинку, який є випадком, що покладає своє правило; і покладає його саме тим, що стає передаваним. Тут випадок породжує свою нормативність, а не навпаки. А сама передаваність стає можливою через дорефлексивне сприйняття слушності відповіді на запит ситуації.\n– Цю ідею, – що в певних учинках моральної категорії, як у витворах мистецтва, є ефект надихання, якась передаваність, значною мірою відмінні від загальності категорії – чи поширюєте ви її на інші царини?\n– Принаймні – так, як стверджує в книзі “Судити” Ханна Арендт. Вона переносить на одиничні історичні події – наприклад, на Французьку революцію – естетичне судження, що їхня одиничність не заважає, ба, навпаки, пов’язати їх із загальною проблемою кінцевого призначення людства. Але, на мій погляд, найцікавішим у цих розглядах є те, що тільки “світовому глядачеві”, а не лише самому діячеві, може передаватись одиничність історичної події, яка дає місце судженню співчуття. Через цю одиничність подія може бути відносним свідченням щодо призначення людського виду. Не йдеться про вироблення філософії історії, яка дозволила б знайти якогось виду phylum роду людського, що відповідає призначенню, подібному до призначення видів тварин; адже космополітичний вимір, у якому погляди Канта, що їх повторює Ханна Арендт, покладають призначення людства, цілком відмінний від біологічного виміру: він регулюється цим особливим способом передаваності, яка є передаваністю великих історичних подій, або людей, що вийшли за межі звичайного виміру – та яка є наслідком їхньої одиничності.\n– Це стосується також і категорії зла? Чи існує, на вашу думку, зразковість зла?\n– Я завжди чинив опір ідеї, що можна створити систему зла, що його вияви можна подати в підсумуванні. Навпаки, воно завжди вражає мене своїм характером вторгнення та неможливості порівняти з ним форми чи величини. Чи є упередженням думати, що добро збирає, що вираження добра збираються, тоді як вияви зла розсіюються? Я не вважаю, що зло, навіть у свій спосіб, накопичується, і що в цій категорії є еквівалент того, що я називав, стосовно добра та краси, Nachfolge. Для передавання зла єдина модель, яку ми мали, запозичена з біології: терміни, про які я думаю – це занесення, зараження, епідемія. Нічого цього немає в категорії Nachfolge, передаваності засобами крайньої одиничності; у злі немає еквівалента іконічного звеличення, яким оперує краса.\nМіж іншим треба сказати: може, саме в цьому основна проблема таких спроб, як у Сада чи Батая: відтворити в категорії зла еквівалент іконічного звеличення, властивого витвору мистецтва; може, врешті-решт, остаточний глухий кут перверзії саме в прагненні скористатися для зла тим, що, дуже дорогою ціною, змогли виробити добро та краса.\n– Натомість, перенесення, яке ви робите з досвіду переживання краси до сфери моралі, надзвичайна цінність, якої ви надаєте поняттю свідчення – чи не зорієнтовує все це ваші розгляди в напрямі релігійності?\n– Я не хотів би ручатися за якийсь вид конфіскації естетики релігійністю. Єдине твердження, яке можна висунути, – що, уможливлюючи відокремлення від чисто утилітарного, від того, чим можна маніпулювати – мистецтво робить доступною для всіх категорію почуттів, у лоні яких можуть з’явитися почуття, які можна назвати релігійними, такі як пієтет. Я сказав би, що між естетикою та релігійністю є зона накладання, чи радше, частковий збіг (coextensivité) царин.\n– Говорячи про сферу накладання, ви думаєте про священне мистецтво, яке тривалий час переважало на Заході в музиці, в живописі, так само як і в скульптурі?\n– Безперечно, від початку мистецтво цілковито було наповнене священним. Але можна сказати й навпаки, і так само слушно, що священне від початку було кваліфіковане естетично, завдяки музиці, поезії, живопису чи скульптурі.\nДо того ж, хоч як дивно це констатувати, єврейське іконоборство, таке радикальне стосовно візуальних зображень, не поширюється на музику. Псалми переповнені музичними позначеннями – “В розмірі пісні. Під струнні інструменти. В октаву. Псалом Давидів”; “У розмірі пісні. Під флейту” тощо – і цю музику змогли навіть відтворити та грати.\nПроте один із найрозкішніших прикладів цього накладання релігійного й естетики – це, напевно, Пісня пісень. Те, що ту саму поезію можна було витлумачити як еротичну та як духовну – як алегорію стосунків чоловік/жінка та як алегорію шлюбу між Ягве та його народом, або ще: між душею та Христом – це наводить на міркування. Всю шкалу цінностей, весь шлях eros, philia, agape можна пройти за допомогою самої лише гри метафор. І те, що тіло постійно метафоризується: “Твої губи, – мов кармазинова нитка”, “Твоя шия, – немов та Давидова вежа”, “Два перса твої, – мов ті двоє близнят молодих у газелі” – уможливлює кілька прочитань тексту, і це межує із свого роду теологічним зухвальством: адже в пророцькій традиції між людським і божественним наявне відношення вертикальності: людина та Бог не перебувають на тому самому рівні. А любов, кохання вводить елемент узаємності, який може передбачати подолання порогу між етикою та містикою. Там, де етика зберігає вертикальність, містика вдається до спроби ввести взаємність: той, хто любить, і той, кого люблять, перебувають у рівних, взаємних ролях. Це введення взаємності у вертикальність досягається засобами любовного мовлення та завдяки ресурсам метафоризації еротики.\nМожна вважати вкрай іронічним, що єдину еротичну поему Біблії використовували для уславлення цнотливості. Але річ у тім, що цнотливість – це інший вид подружнього зв’язку, оскільки вона супроводжує шлюб душі та Бога; буває подружнє, яке передається через цнотливість так само, як і через еротичне. Велика метафорика Пісні пісень – те, що уможливлює це перенесення.\nБезумовно, саме тому, що Пісні зібранням мудреців Ябне було дано виключно духовне тлумачення, її було включено до давньоюдейського канону. І тим краще! Але слід повною мірою зберігати її неоднозначність і відкидати будь-яке однобічне прочитання – як прочитання зібранням Ябне, так і прочитання певних екзегетів, зокрема католицьних позитивістів, які влаштовують битви за те, щоб знову ввести виключно еротичний сенс, так наче для них ідеться про надолуження всього часу, згаяного на традиційні прочитання. Важливіше відзначити, що наявність у каноні Пісні пісень спричиняє те, що вона користується цілим простором значень решти книги, на яку, своєю чергою, поширюється вона – зі своїми власними еротичними цінностями та, зокрема, своєю здатністю ввести ніжність в етичне відношення. Тут залишмо вчених екзегетів на їхню вчену наївність!\nПереклав із французької Антон ВОДЯНИЙ\nНадруковано в часописі Дух і Літера № 15-16. – К.: Дух і Літера, 2006. – С.30-46.\nЗавантажити текст у форматі doc 108.5 КБ\nзавантажити текст у форматі pdf 137.2 КБ\n| Tags: Искусство, Наши темы, Философия, Языки культуры


Місцеві вибори в Україні - Шмигаль розповів, чи скасують вибори — УНІАН\nШмигаль розповів, чи скасують місцеві вибори в Україні\nПолітика 2 хв. 1078\nПрем'єр-міністр України Денис Шмигаль заявив, що уряд готується до проведення місцевих виборів в жовтні, поки підстав для їх скасування немає.\nШмигаль прокоментував можливе скасування місцевих виборів / фото УНІАН\nПрем'єр-міністр України Денис Шмигаль заявив, що зараз немає підстав говорити, що місцеві вибори в Україні не відбудуться восени.\n"Ми сьогодні не бачимо причин і можливостей для перенесення місцевих виборів. Я наполягаю на тому, що вони будуть", – сказав прем'єр в інтерв'ю телеканалу "Перший західний".\nЗ іншого боку, продовжив він, епідемічна ситуація в усьому світі непрогнозована, не можна виключати жодних сценаріїв.\n"Ймовірність, що в нашому житті будуть зміни, в тому числі пов'язані з виборами, існує. Жоден уряд у світі на сьогодні не прогнозує довше, ніж на 100 днів. Але сьогодні ми повноцінно готуємося до виборів, кошти виділені, з Центральною виборчою комісією ми постійно працюємо", – сказав він.\nЧитайте такожЧотири партії пройшли б до Ради, якби вибори відбулися найближчої неділі – опитування\nРаныше прем'єр заявив, що в разі нової хвилі коронавірусу восени та введення карантинних обмежень місцеві вибори в Україні будуть відкладені.\nМісцеві вибори в Україні повинні пройти 25 жовтня. Рішення про проведення виборів Верховна Рада має ухвалити не пізніше, ніж за 90 днів до дня голосування. Виборчий процес розпочинається за 50 днів до виборів.\nЗа даними Центральної виборчої комісії, на проведення виборів необхідно 2,252 млрд грн, тоді як в бюджеті на виборчий процес заплановано 1 млрд грн. ЦВК закликала уряд і парламент передбачити додаткове фінансування у розмірі 1,252 млрд грн.\nТеги:вибори в УкраїніДенис Шмигаль\nСьогодні на Україну налетять грози та град: оголошено штормове попередження (карта)


Легендарний океанський лайнер «Queen Mary» компанії «Cunard White Star» - Shipregistr\nДодому Круїзні лайнери Легендарний океанський лайнер «Queen Mary» компанії «Cunard White Star»\nПісля появи на океанських просторах еталон розкоші – трансатлантичного пасажирського судна «Normandie» незабаром з’явився його гідний суперник – океанський лайнер «Queen Mary», який був закладений 1 грудня 1930 року.\nЯк і всі раніше побудовані лайнери його будувала ціла армія шотландських майстрів, а виробу №534 судилося стати чимось особливим. Лайнер «Queen Mary» повинен був стати більше і быстроходнее всіх кораблів, а також найбільшим рухомим спорудою створеним людиною.\nЛайнер «Queen Mary» будували з однією метою – завоювати Блакитну стрічку Атлантики – найвищу нагороду, яка присуджується кораблю за самий швидкий перехід через Атлантичний океан. Для корабля це нагорода і шана, а для великих судноплавних компаній – «священний грааль». Насправді це була чиста комерція. У компанії розуміли, що люди стануть осаджувати пасажирське судно, яке вибороло Блакитну стрічку, адже вони під час світських вечірок могли говорити, що подорожували на самому розкішному і швидкохідному кораблі в світі. Це було дуже престижно, і дійсно приваблювало більше пасажирів, навіть якщо лайнер випереджав решти всього лише на 1 годину.\nПодорож на самому швидкохідному кораблі по Атлантичному океану було дуже важливо, так як до берегів Америки можна було дістатися тільки морем. З часом трансатлантичні перевезення стали великим бізнесом. Британської судноплавної компанії «Cunard» доводилося конкурувати на тісному і дуже жорсткому ринку. Величезні лайнери були національною гордістю. Кожен новий з них був більше й розкішніше попередніх судів і був черговою спробою захопити ринок перевезень. Отже, океанський лайнер «Queen Mary» був закладений 1 грудня 1930 року на верфі компанії «John Brown» в місті Clydebank, Шотландія. Почалася копітка і небезпечна робота клепальників. По краю кожного сталевого листа проходив тісний ряд невеликих отворів, які потім обробляли висококваліфіковані фахівці з гарячою клепці. Це майстерність передавалась від батька до сина. Про клепальщиках в доках Clydebank ходили легенди і все із-за специфіки цих бригад. Клепальники завжди працювали двома парами. Як правило, один клепальщик був правша, а інший лівша. Вони стояли біля заклепки з двох сторін – один клепав молотом правою рукою, інший – лівою. Серед них також був помічник, який розігрівав заклепку в печі до білого кольору, а ще один робочий клепальщик-відправник вставляв заготівлю деревини в отвір, потім брав в руки важку кувалду і приставляв її до торця заклепки із зворотного боку аркуша. Після чого клепальники плющили заклепку кожен зі свого боку. Від такої роботи можна було оглухнути, і цей процес повторювався 10 мільйонів разів, перш ніж корпус лайнера був завершений. По мірі того як просувалися роботи, над містом почали підноситися надбудови корабля.\nБудівництво лайнера «Queen Mary» стало величним символом промислової потужності Шотландії. Однак в конторі компанії «Cunard» було не все так гладко. Біржовий страйк на Wall Street викликав депресію у всьому світі. Банки не витримали і перестали фінансувати новий проект «Cunard». Уряд теж відмовило в допомозі. Простота, а не розкіш стали тепер нормою життя. Будівництво дорогого океанського лайнера зупинилося. Всі роботи по проекту були припинені 11 грудня 1931 року через рік після підписання контракту. Тисячі робітників і службовців були звільнені. Економіка міста звалилася відразу.\nКоли трансатлантичний лайнер «Normandie» був спущений на воду по всій Англії відразу прокотилася хвиля обурення: Як же так французам дозволили принизити англійців, і символ їхньої національної гордості кинули іржавіти. Зрештою, уряд пішов на зустріч громадської думки і погодилося субсидувати завершення побудови лайнера «Queen Mary».\nКредит був наданий. Грошей було достатньо навіть для закладки однотипного судна «Queen Elizabeth», але з однією умовою – компанія «Cunard Line» повинна була об’єднатися з круїзною компанією, «White Star Line», що зазнає збитків. Такий стан справ влаштовував всіх.\nСудноплавна компанія «Cunard White Star» втратила дуже цінних 30 місяців, але все ж відновила участь у гонці. Величезна неживе споруда, що височіє над містом, знову змінився і стало величчю радості і гордості. Роботи велися гарячковими темпами, і вже через 5 місяців виріб №534 було готово до спуску на воду.\n26 вересня 1934 року тисячі людей зібралися, щоб подивитися на спуск цього великого корабля. Потім вийшла Королева Марія, дружина короля Георга V і в урочистій обстановці назвала корабель своїм ім’ям. У цей момент навколо запанувала тиша. Всі на якусь мить застигли в очікуванні. Потім лайнер «Queen Mary» вагою в 35000 тонн почав рух. Глядачі із завмиранням серця стежили, як корабель рухається. Адже це рухався «плавучий місто», який не було з чим порівняти. У цей момент кожен працівник усвідомлював, що його праця втілився в щось величезне, яке можна виміряти і оцінити.\nПісля спуску на воду на лайнері ще чекали оздоблювальні роботи, на які пішло ще півтора року. До цього виробництва були залучені майстри різних спеціальностей – столяри, сантехніки та електрики. Фахівці з інтер’єру обробляли балкони в бальних залах, склярі і художники створювали вітражі і ще багато працівників інших професій були залучені до будівництва цього розкішного палацу, якому належало борознити світовий океан.\nБританські дизайнери не могли перевершити французів в розкоші, тому вони спробували побити рекорди лайнера «Normandie» у швидкості. Щоб це зробити, суднобудівникам потрібно було перехитрити хвилі, і спосіб був знайдений. Коли морське судно йде по морю, хвилі утворюються в носі і кормі. Вони сповільнюють рух корабля. Однак під час експериментів на масштабної моделі «Queen Mary» інженери зрозуміли, що хвилі взаємодіють між собою вельми незвичайним чином. Коли гребінь однієї хвилі зустрічається з «підошвою» другої хвилі, вони гасять один одного. Британські конструктори вирішили застосувати цю особливість. Суднобудівники скорегували довжину корпусу так, щоб йдуть від носа судна хвилі досягалися до корми і накладалися своїми гребенями на «підошви» кормових малих хвиль і гасили один одного. Завдяки цьому швидкість лайнера «Queen Mary» зросла.\nТепер настала черга Англії. У всіх грав дух суперництва, адже для англійців важливо ходити по морях швидше за всіх. Всім людям хотілося потрапити на дивовижний лайнер. В ті дні це було порівняти з подорожжю на Місяць. Сотні пасажирів піднімалися по трапу, підштовхуючи один одного. Усюди гули кораблі і розвивалися вимпели і прапори.\nГотовий розквитатися за честь, лайнер «Queen Mary» покинув рідний порт Clydebank в 16:30 24 березня 1936 року. Коли пасажирське судно вирушило в рейс, його власники вперто заперечували своє прагнення побити рекорд швидкості, але їм мало хто вірив, бо всіх охоплювало почуття патріотизму і хотілося завоювати Блакитну стрічку Атлантики.\nОкеанський лайнер «Queen Mary» йшов через Атлантику, а пасажири вивчали нову обстановку. Практично всі приміщення трохи нагадували будинок. Люди відчували себе в безпеці, так як знали, де знаходяться. Але як тільки вони виходили назовні відразу губилися. На лайнері було дуже багато коридорів, які йшли вдалину. Маса різних переходів і трапів вели то вниз, то вгору.\nЛайнер «Queen Mary» був чудовим. Все було зроблено на кращому рівні з матеріалів найвищої якості. Інтер’єр з червоного дерева, клена та інших тропічних порід. Люстри і світильники сяяли яскравим не надоедающим світлом. Сяяли начищені до блиску великі бронзові двері і прикраси на стінах. Все було стильно і прикрашене самим майстерним чином, що було характерно моді того часу. Доповнювали інтер’єр величезні дзеркала і витончені меблі. Для приємного проведення часу пасажирів на борту лайнера розташовувалися критий басейн, бібліотека, салони і тенісний корт.\nЛайнер «Queen Mary» за всіма показниками був еволюційним кораблем. В його глибоких надрах потужні парові машини рухали корабель зі швидкістю 30 вузлів. Саме тут вирішувалася перемога лайнера.\nлегендарний лайнер «Queen Mary»\nпасажирський лайнер «Queen Mary»\nтрансатлантичний пасажирський лайнер «Queen Mary» в рідному порту\nна час бойових дій на борту круїзного лайнера «Queen Mary» була встановлена гармата\nфойє пасажирського лайнера «Queen Mary»\nкоридор одній з палуб корабля\nходова рубка судна збереглася в первісному вигляді\nресторан – головна визначна пам’ятка лайнера «Queen Mary»\nодна з кают лайнера\nЛайнер «Queen Mary» пройшов половинну позначку маршруту. Здавалося, що Блакитна стрічка ось-ось змінить власника. Але коли пасажирське судно наблизилося до берегів Америки почав стелиться густий туман. Перебуваючи на ходовому містку, капітан опинився в скрутному становищі. Весь світ стежив за перегонами і потай бажав нового рекорду. Проте загибель лайнера «Титанік» зупинило компанію «Cunard White Star» – дуже страшно було закінчити рейс ще однією катастрофою. Вкрай неохоче капітан лайнера «Queen Mary» наказав в машинному відділенні знизити хід. Блакитна стрічка буквально вислизнула з рук. Маяк Амвросій був пройдений через 4 доби 5 годин і 46 хвилин. Майже на 3 години пізніше лайнера «Normandie». Французи зітхнули з полегшенням.\nХоч лайнер «Queen Mary» і не завоював Блакитну стрічку Атлантики, в Нью-йоркській гавані корабель зустрічали з великим ентузіазмом, ніж «Normandie» рік тому. Багато віддавали перевагу більш спокійну атмосферу «Queen Mary». Серед американців лайнер користувався величезною популярністю, і від пасажирів не було відбою. Самим просторим приміщенням на кораблі був першокласний ресторан. Це найбільше приміщення коли-небудь існувала на круїзних лайнерах. Багата обробка і ретельно продумане освітлення створювали всередині теплу атмосферу несхожу на сяючу розкіш «Normandie». Обідній зал був чудовий, прекрасний вибір страв з шести видів меню.\nАле все ж Блакитну стрічку утримували французи. Весь світ чекав, що далі зробить компанія «Cunard White Star».\nЧерез 3 місяці здійснюючи шостий рейс лайнер «Queen Mary» розвинув повну потужність своїх машин і перетнув Атлантику на 3 години швидше «Normandie». Нарешті, Англія перемогла. Рекорд був побитий лише в 1952 році американським лайнером «United States».\nУ компанії «Cunard White Star» добре розуміли, що перемога добре послужить на благо бізнесу, але вона принесла з собою неформальне перемир’я і обидва лайнери почали здійснювати регулярні рейси через атлантичний океан.\n21 березня 1940 року океанський лайнер «Queen Mary» забарвлений в кульовий колір як військовий корабель, віддав кінці, і залишивши за собою порт Нью-Йорк, взяв курс на Австралію. З того моменту військовий транспорт «Queen Mary» активно брав участь в перекиданні військ у Європу. Чисельність особового складу за один рейс сягала до 15000 чоловік. У корабля з’явилося навіть прізвисько «Сірий привид» за високу швидкість і невразливість. За військовий період судно доставило близько 1,5 мільйона солдатів через різні океани.\nПо закінченню війни лайнер «Queen Mary» був переобладнаний і відновив пасажирські перевезення. Він приносив прибуток, здійснюючи рейси через Атлантику разом з іншим однотипним лайнером «Queen Elizabeth».\nЗ 1960 року в трансатлантичних перевезеннях стала переважати авіація. Тепер океан можна перетнути за кілька годин. Компанія «Cunard White Star» стала терпіти збитки. Прослуживши 31 рік у 1967 році пасажирське судно «Queen Mary» перестало виходити в море, і було продано американської компанії.\nУ 1971 році в порту Лонг-Біч, Каліфорнія судно перебуваючи на вічній стоянці, стало розважальної і туристичною визначною пам’яткою. Тепер на його борту розташовані ресторани, кафе, готель і морський музей. Крім цього щодня здійснюються паранормальні екскурсії, так як на борту було зареєстровано присутність примар.\nЦе єдиний з великих трансатлантичних лайнерів довоєнного періоду, який дожив до наших днів. Він став притягальним символом з першої хвилини своєї появи, і всім своїм життям уособлював славу і велич імперії. Лайнер «Queen Mary» зумів зберегти свою колишню пишноту і королівську гордість.\nлайнер «Queen Mary2» часто відвідує свого попередника\nТехнічні дані лайнера «Queen Mary»:\nДовжина – 310,7 м ;\nШирина – 36,1 м;\nОсадка – 11,9 м;\nВодотоннажність – 81237 тонн;\nСудова силова установка – шість парових турбін потужністю 160000 л. с.;\nКількість пасажирів – 2139 чоловік (перший клас – 776, другий – 784, третій – 579);\nЕкіпаж – 1101 осіб;\nпопередня статтяКруті кораблі – вантажопасажирський контейнеровоз «Aranui 5»\nнаступна статтяУкраїна обговорює технічні питання проходу газовозів до майбутнього LNG-терміналу\nВеликому кораблю велике плавання. Але рано чи пізно навіть самі великі кораблі все-таки закінчують свій шлях. Так і гниють колись великий білосніжний лайнер, місткий танкер, контейнеровоз, суховантаж або потужний трудяга - буксир, марно приткнувшись до берега.


Проблеми розвитку страхування в Україні та шляхи їх вирішення\nГоловна Реферати українською Страхування Проблеми розвитку страхування в Україні та шляхи їх вирішення\nСтрахування виконує важливу роль в усьому світі як в країнах з високим, так і з дуже низьким рівнем економічного розвитку. Загалом, можна сказати, що чим вищим є економічний розвиток країни, тим більшу роль грає страхування як засіб економічної безпеки. Тобто страхування відіграє важливу економічну і соціальну роль як для окремих осіб, так і для суспільства, адже дає можливість застрахувати себе від негативних фінансових наслідків, а також заощаджувати гроші зручним способом.\nМетою даної роботи є дослідження основних проблем розвитку страхування в Україні, а також пошук альтернативних шляхів їх вирішення.\nАктуальність роботи полягає у тому, що на сьогодні роль страхової діяльності в Україні загалом недооцінюється. Найбільш проблемним питанням у розвитку економіки є розробка комплексу заходів щодо створення повноцінного страхового ринку як обов’язкового атрибуту ринкової економіки.\nРоль і місце вітчизняного страхування залишаються дуже незначними та не відповідають тим завданням, які стоять перед Україною в сучасних умовах формування ринкової економіки. Перед страховими компаніями виникає дуже багато проблем, які потребують якнайшвидшого вирішення [5, 175].\nДедалі більшої актуальності набувають суперечності між поточними і довгостроковими інтересами страховика і страхувальника, які мають різні форми прояву для різних видів страхування. Інтерес страховика полягає в тому, щоб охопити якомога більшу кількість страхувальників, зібрати більше страхових внесків. Для нього бажаним є довгострокове страхування, що дає можливість довше використовувати гроші. Інтерес страхувальника полягає у тому, щоб його внески примножились і по закінченні договору він отримав більше, ніж сплатив страховикові.\nОднією з найважливіших проблем є низька частка виплат, що зумовлюються шахрайством, ретельною селекцією ризиків страховиком та ін. Тому завданням політики в галузі страхування є забезпечення механізмів формування страхових резервів страховиками на випадок виникнення кумулятивних ризиків. Разом із тим наглядові органи мають контролювати страховика, виявляти шахрайство, вживати відповідних заходів з метою уникнення чи обмеження протизаконних дій [3, 40].\nКрім того, потрібно ретельно попрацювати над над українською термінологією, яка використовується у страхуванні. Головна проблема полягає не тільеи в тому, що пересічний громадянин не розуміє багатьох термінів іншомовного походження, а й в тому, що страхування як галузь знань не визначилося щодо змісту багатьох фундаментальних понять і категорій [1, 49].\nДуже важливим заходом розвитку страхової діяльності в Україні є підвищення рівня страхової культури як серед керівників підприємств, так і серед населення. Тому обов’язковим має стати регулярне проведення прес-конференцій з питань страхування, щомісячне інформування населення про особливості різних видів страхування через ЗМІ та ін. [4, 28].\nНе менш важливим заходом розвитку страхової діяльності є удосконалення податкової політики. Необхідно запровадити систему прямого оподаткування прибутку страховика, що поставило б страховий бізнес у рівні умови з іншими підприємницькими структурами [2, 40].\nВажливим елементом розвитку страхової діяльності в Україні є інвестиційна діяльність страховиків. На сьогодні спрямовування страхових резервів на цілі інвестування наштовхується на законодавчі перепони. Тому держава повинна забезпечити відповідну законодавчу базу, що не протирічить інвестиційно-страховій діяльності компанії [1, 46].\nОсобливу увагу необхідно приділити вирішенню проблем у сфері здійснення перестрахування. На сьогодні суттєвою проблемою для страхового ринку України є відтік значних грошових ресурсів за кордон. Тому вкрай важливим заходом розвитку інфраструктури страхового ринку України має стати вдосконалення системи перестрахування шляхом створення перестрахової біржі або перестрахового бюро, що знизить необгрунтований рівень перестрахування закордоном [4, 29].\nРеферат на тему: Проблеми розвитку страхування в Україні та шляхи їх вирішення


Холодні закуски: від нарізки до салату » У світі жінок...\nЗакуска покликана збуджувати апетит перед подачею головної страви. Завдання у холодної закуски зрозуміла, а способів подачі і рецептів - величезна кількість. Чому віддати перевагу? Як не помилитися у формуванні меню?\nВікові традиції подачі блюд сформували певні правила.\nДо червоного вина подають сир і м'ясне асорті, до білого вина і пива - рибну нарізку, до горілки - солоності і копченості.\nХолодні закуски можуть подаватися в банкетному варіанті і у швидкому красивому оформленні. Досить фігурно нарізати кілька сортів сиру, прикрасити страву ягодами або шматочками фруктів, поставити в середину тарілки піалу з медом, подати окремо сухе печиво - сирне асорті готово. Банкетний варіант холодної закуски вимагає великої затрати часу і мистецтва приготування. Заливна риба, фарширована птиця, запечене м'ясо, прикрашені фігурками з овочів - справжні витвори кулінарного мистецтва і гідні центрального місця на святковому столі страви.\nТисячі рецептів всіляких салатів також можна віднести до холодних закусок. Тобто холодна закуска - це те блюдо, яке подається на стіл першим і покликана своїм виглядом і смаковими достоїнствами порушити апетит учасників трапези. Подавати холодні закуски можна по-різному. Відразу засервіровать стіл, визначивши для кожної закуски своє місце, або подавати їх по черзі, змінюючи тарілки та напої.\nЗакуски - основні складові фуршетів. Їх завдання - «тримати марку» все свято. Вони не повинні закиснути, потекти, завітриться. Кожна закуска повинна навіть вісім або десять годин заходи виглядати апетитно і привабливо. У фуршетних продуктів є правило, взявши в руку, гість повинен з'їсти закуску за один раз, так званий «один укус». Для цього існують свої секрети нарізки та подачі страв. У сирних або бісквітних кошиках подаються невеликі порції салату, нарезаются крихітні канапе і тости. На шпажках подаються фруктові і м'ясні «шашлички» з асорті. У половинки апельсинів або грейпфрутів розкладаються шматочки риби, сиру, салату. Варіантів - безліч.\nУ домашніх умовах можна просто підсмажити красиві, рівні шматочки хліба, намазати їх будь приготовленої заздалегідь пастою або паштетом, прикрасити зеленню, оливкою, шматочком лимона.\nПодача оселедця теж може бути незвичайною. Звична оселедець «під шубою» може зазвучати зовсім по-новому, якщо подати її не в традиційному листковому салаті, а, наример, в рулетики. Для цього в пласт оселедця загорнути нарізані соломкою варені буряки, моркву і картоплю, змастивши кожен шар майонезом і скріпивши рулетик шпажкою, зубочисткою.\nПодача ікри вимагає вишуканості і дбайливості. Ікра на половинці вареного яйця - класика жанру. А що, якщо подати ікру на рівних чіпсах Прінглс або на тонкому шматочку лимона. Зовсім інший акцент, смак і захоплення.\nМорепродукти подаються у високих коктейльних келихах як самостійне блюдо або як інгредієнти для салату, складових - у рибному асорті.\nГриби так само відносяться до холодних закусок. Грибне асорті подають до горілки і міцних напоїв. Грибний жюльен вважається закускою, але може бути як холодної, так і гарячою.\nОвочеве асорті подається завжди, на будь-якого столу, крім солодкого і чайного. Овочі вибираються по сезону, подаються цілком або в нарізці, прикрашаються зеленню і листами салату.\nХолодець, холодець і заливне - особливі холодні закуски. Приготування їх вимагає часу. Готуються вони заздалегідь і подаються безпосередньо перед вживанням.\nНа Русі звані обіди завжди відрізнялися хлібосольством і достатком. Холодних закусок подавалося до 50 видів - мова йде про царських застіллях, що тривали у святкові дні кілька діб. Поряд з традиційними м'ясними та рибними стравами, по часи Петра I, коли в Росію стали проникати іноземні смаки і традиції, гостей намагалися вразити заморськими стравами. Подавалися дивні для російського черева страви, з непоєднуваними інгредієнтами. Ніжний паштет з печінки голубів з сильним хріном, м'ясну корейку з корицею ...\nНайкраще готувати зі звичних продуктів, але подавати холодні закуски з родзинкою, глянувши на класичну кухню по - новому. Фруктова пірамідка з шматочків яблук, полуниці і персика, скріплена шпажками або кораблик з огірка з насадженим на зубочистку трикутничком сиру - вітрила допоможуть надати столу грайливий настрій і викличуть апетит гостей.


Фільм Сергія Лозниці «Майдан» офіційно викладений в мережу - ZAXID.NET\nФільм Сергія Лозниці «Майдан» офіційно викладений в мережу\nКультура — Катерина Сліпченко, 1 грудня 20140\nПовнометражний документальний фільм Сергія Лозниці «Майдан» режисер, як і обіцяв, виклав у вільний доступ в інтернет до річниці Революції гідності.\nГоловний герой фільму - народ України, наголошує режисер. Документальні зйомки подій київського Майдану велися восени 2013 - взимку 2014 року.\nПодивитися фільм Сергія Лозниці можна тут.\nНагадаємо, що світова прем'єра фільму «Майдан» відбулася на 67-му Каннському кінофестивалі 21 травня цього року. Саме тоді Сергій Лозниця пообіцяв, що після прокату викладе фільм у вільний доступ, щоб якомога більше людей змогли побачити його картину.\nПізніше картина вийшла в прокат у Франції, Польщі, Нідерландах та інших європейських країнах. Українська прем'єра стрічки відбулася у липні на 5-му Одеському міжнародному кінофестивалі в рамках спеціальної документальної програми «Шлях до свободи». 24 липня фільм вийшов у національний прокат.\nНагадаємо, що Сергій Лозниця вважається одним із найкращих кінодокументалістів світу. Його фільми, такі як «Поселення», «Портрет», «Блокада», не раз ставали призерами кінофестивалів.\nІгрова стрічка «Щастя моє» стала першим українським фільмом в основному конкурсі Каннського кінофестивалю. «Майдан» цього року було показано поза конкурсом.


На впровадження системи контролю органічного виробництва очікують у Дерджпродспоживслужбі – main.in.ua\nГоловна › Економіка › На впровадження системи контролю органічного виробництва очікують у Дерджпродспоживслужбі\nЕкономіка 21.09.2017 14:43\nНа впровадження системи контролю органічного виробництва очікують у Дерджпродспоживслужбі\nДержавна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розраховує на впровадження сучасної системи контролю органічного виробництва. На цьому наголосив її голова Володимир Лапа під час виступу на Міжнародної конференції «Підвищення рівня чесності органічних виробничо-збутових ланцюгів», яка розпочала свою роботу 21 вересня в Одесі. Про це повідомляє Урядовий портал.\nВолодимир Лапа презентував роботу Держпродспоживслужби в різних сферах, зокрема в напрямку роботи системи держконтролю у сфері безпечності харчових продуктів та органічного виробництва.\nЗа його словами, система державного контролю в Україні складається з трьох елементів: базових вимог до безпечності та окремих показників якості харчових продуктів та кормів, дотримання добровільних стандартів, міжнародної торгівля.\nПовноваження Держпродспоживслужби у сфері безпечності харчових продуктів та кормів полягають в організації та здійсненні державного контролю, додав Лапа. Йдеться про впровадження НАССР, ведення реєстру затверджених експортних потужностей, уповноваження лабораторій на проведення досліджень для цілей державного контролю.\nВолодимир Лапа вказав також на проблеми чинного нормативно-правового регулювання у сфері органічного виробництва та обігу.\n«Зокрема, на жаль, недосконалість вимог чинного законодавства робить можливим створення сприятливого середовища для введення в обіг фальсифікованої органічної продукції, що порушує права споживача та породжує недобросовісну конкуренцію. Як результат знижується довіра до української органічної продукції» — заявив він.\nЩе однією причиною зниження довіри до системного контролю є невідповідність чинного законодавства вимогам та стандартам Європейського Союзу.\n«У силу того, що на сьогодні має місце не повний перелік нормативно-правових актів щодо реалізації встановлених вимог, Держпродспоживслужба не може повністю реалізувати функції, покладені на неї», — зазначив Володимир Лапа.\nВін вважає, що для вдосконалення засад правового регулювання органічного виробництва, обігу та маркування органічної продукції необхідно чітко визначити повноваження Держпродспоживслужби. Важливо надаючи їй можливість проводити моніторинг органічної продукції й ініціювати при потребі про виключення органу сертифікації з реєстру, вибірково оцінювати діяльність органів із сертифікації та операторів ринку органічної продукції, працювати у тісній взаємодії з органами сертифікації.\nЗа словами Володимира Лапи, ці повноваження внесені до законопроекту «Про основні принципи та вимоги до органічного виробництва, обігу та маркування органічної продукції» (N5448 від 24.11.2016). Керівництво Держпродспоживслужби очікує на прийняття закону, що покращить ефективність роботи Служби.


«Ломастер» Володимир Шуляковський: «Вибір назви майстерні був з гумористичним підходом, бо я намагаюсь ставитися до життя з легкістю» (ІНТЕРВ’Ю) | Черкаси Сьогодні\nІнтерв’юМісто - 18:15, 18 Березня\n«Ломастер» Володимир Шуляковський: «Вибір назви майстерні був з гумористичним підходом, бо я намагаюсь ставитися до життя з легкістю» (ІНТЕРВ’Ю)\nМайстерня «Lomaster» уже шість років поспіль ремонтує комп’ютери і ноутбуки черкащан, а керівника підприємства Володимира Шуляковського клієнти і колеги уже просто називають – Володя «Ломастер». Свою роботу він не називає бізнесом, бо переконаний, що це улюблене хобі, яке з часом стало приносити дохід. Попри це, за робочим столом його інколи можна застати і після десятої вечора. Про особливості комп’ютерного ремонту у майстерні «Lomaster» поспілкувалися кореспонденти “Черкаси Сьогодні”.\n– З якими проблемами до Вас найчастіше звертаються черкащани?\n– Мабуть, найчастіше – це не працює комп’ютер (посміхається – ред.).\n– Що Ви радите робити у такому разі?\n– Купити новий (сміється-ред.). Але якщо серйозно, то здебільшого комп’ютери або ноутбуки чистять або проводять профілактику. Як правило, якщо він раз чи два вимикається, то власник собі думає – о, гаряченький, треба йому провести профілактику.\n– Як зробити так, щоб комп’ютер працював довше?\n– Проводити профілактику. Один раз на півтора-два роки.\n– Які процедури входять до профілактики?\n– Повна розборка, чистка, витирання порохів, змащуються кулери, змінюється термогума. Після цього ноутбук збирається знову і здійснюється програмна чистка: встановлюється антивірус, видаляються зайві програми та файли. Урезультаті швидкість роботи ноутбука збільшується. А забув – ще натираємо до блиску (посміхається – ред.). Якщо регулярно здавати комп’ютер на профілактику, то його роботу можна продовжити у раза 2-3 точно.\n– Скільки взагалі ноутбук може нормально працювати?\n– Рік – це гарантія, яку виробник надає ноутбукові. А далі – уже ніхто нічого не гарантує. По суті, через рік його треба викинути і придбати новий. Я завжди кажу – якщо щось не працює, то його вже треба викинути. Але якщо серйозно, то насправді ноутбук може працювати орієнтовно упродовж 5 років. Якщо довше – значить, ви щасливчик.\n– Ноутбук чи стаціонарний комп’ютер – якому із них слід надавати перевагу? З чим до Вас звертаються частіше?\n– Звертаються частіше з ноутбуками. Бо колись купили задешево, а тепер прийшов час або купувати щось нове, або ремонтувати. Зараз же найдешевший і найпростіший (тобто уже і відео не тягне) – 7-8 тис. грн. За ці ж гроші стаціонарний комп’ютер буде кращим і екран більший матимете. Так що зараз, якщо купувати щось нове – то краще стаціонарний. Але коли я раджу купувати стаціонарний, то чомусь отримую запитання – «А куди я його поставлю?» На стіл, звичайно (сміється – ред.).\n– Ви обслуговуєте стаціонарні комп’ютери?\n– Так, звичайно. Вони, до речі, дешевші у обслуговуванні і мають кращі параметри. Та й лагодити їх легше. Профілактику вони мають теж проходити раз на півтора роки. Стаціонарний комп’ютер також буде довше працювати, якщо туди не будуть лізти не фахівці, які можуть там щось зламати. Бо люди, зазвичай, самі туди лізуть – мовляв, ну що там його почистити? Відкривають корпус системного блоку, пилососять, щось там виламують, щось замикає, щось випадає… А потім вони ж кажуть: «Ой, не працює».\n– Тобто краще самому нічого не робити?\n– Так, це найкраще правило (посміхається – ред.). Але ж в житті так буває рідко. І ми спокійно до цього ставимось. Ну потренувався хтось до нас… Просто у підсумку вийде дорожче.\n– А що Ви порадите, якщо якась рідина вилилась на клавіатуру? Чи це вже, як то кажуть, «крапка»?\n– Якщо це ноутбук – треба миттєво витягнути акумулятор. Із будь-якого електронного пристрою треба витягнути елемент живлення. Якщо ви будь-що залили – телефон, планшет, ноутбук, клавіатуру, екран – треба одразу витягувати батарейку і відключати від живлення. А ще не слід витирати пристрій, а відразу віднести у майстерню, де все почистять і замінять пошкоджені деталі.\n– А чим взагалі черкащани заливають пристрої?\n– Доводилося рятувати і від котячої сечі, заливають і горілкою, лікером, вином, пивом, чаєм, водою, віскі, колою… Та чим завгодно. У мене цілий список є. Колись довелося чистити ноутбук, залитий борщем. Нічого, зробили – як новий працює (посміхається – ред.).\n– Чи надаєте Ви якісь послуги, які не надають Ваші конкуренти? Чим Ви від них відрізняєтесь?\n– Хіба у нас є конкуренти? У нас немає конкурентів. Ми всі – партнери. Головне, щоб людині було добре.\n– Як терміново Ви виконуєте ремонт? Які у Вас є «родзинки» в обслуговуванні?\n– Найдовший ремонт – коли ноутбук чимось залитий, бо це найскладніше. Тоді найлегше просто продати його на запчастини. А якщо йдеться про заміну деталей – це виконується дуже швидко (година-дві). Тобто все у розумних межах – залежно від того, чи є деталі на складі, або як довго слід чекати на їх поставку.\n– Чим же все-таки Ви відрізняєтеся від інших?\n– У нас безкоштовна діагностика – ми були піонерами у цьому. Працюємо щодня – 7 днів на тиждень. Навіть у вихідні. Намагаємося щоразу пришвидшувати виконання ремонту, звісно, без шкоди для якості. Також ми пропонуємо відновлення акумуляторів ноутбуків. Тобто повну їх реанімацію, «перепакування». Після цього акумуляторна батарея працює, як із заводу. Років два-три. Дистанційне обслуговування – також вважаю незамінною послугою сьогодення… А так – все як в усіх. Плюс трохи душевності в обслуговуванні (посміхається – ред.) і МИ ВАШ КОМП’ЮТЕРНИЙ МАЙСТЕР.\n– І у Вашій сфері звертають увагу на таке питання як комфортне обслуговування?\n– Так. Ми турбуємося про комфорт і естетичні почуття наших клієнтів, бо впевнені, що це важливо.\n– Ви плануєте збільшувати персонал? Взагалі які у вас умови праці?\n– Двері відкриті для фахівців, які знаються на своїй справі. Завжди приємно, коли приходить людина і хоче працювати, вчитися чогось нового. А особливість роботи у нас – це те, що ми працевлаштовуємо офіційно, тому приходьте до нас.\n– Ви додому до клієнтів виїжджаєте?\n-Так, але радимо ремонтувати у майстерні. Бо не кожному сподобається, що вдома перебуває чужа людина. Хоча нас чомусь викликають вже тоді, коли у комп’ютер вже залізли і «подивились» всі, хто міг. Так само потім спеціаліст може доставити відремонтований комп’ютер клієнтові додому. Навіть безкоштовно. Частіше всього цим займаюсь саме я – забираю техніку, потім – так само приводжу. У нас негласне правило – хто забирає комп’ютер, той і привозить. Таким чином відбувається ефективніша співпраця з клієнтами.\n– Ви працюєте з бізнесом, невеликими фірмами?\n– Так, за безготівковим розрахунком. Для юридичних осіб – це трохи дорожче, аніж для приватних осіб. Але ж значно дешевше, аніж тримати у штаті адміністратора. За сьогоднішніх умов – це ще один спосіб суттєво зекономити.\n– Який принцип роботи з юридичними особами?\n– Наш фахівець працює на місці. Для початку проводимо аудит усієї комп’ютерної техніки, налаштовуємо мережі. Потім можемо підтримувати безперебійну роботу дистанційно. До речі, це також один з видів цікавих, зручних і популярних на сьогодні послуг, які ми кваліфіковано надаємо, – дистанційна підтримка на основі абонентської плати.\n– Багато у вас таких клієнтів?\n– Чимало, але маємо можливість узяти на обслуговування ще більше. Це клієнтський сегмент, залученню якого ми приділяємо зараз підвищену увагу.\n– І скільки таке обслуговування коштуватиме для них?\n– Від 100 грн за комп’ютер на місяць, якщо у невеликої компаніі. Ми також можемо підключатися до комп’ютерів через програми, які передбачають віддалений доступ. Це заощаджує час клієнта – бо спеціаліст може буквально за якусь мить вирішити проблему.\n– Що Вас зумовило придумали таку назву майстерні?\n– Вибір назви був з гумористичним підходом, бо я намагаюсь ставитися до життя з легкістю і з гумором. Просто вибирав, щоб було весело, прикольно, кумедно. «Ломастер» – це вже весело. У нас є гасло: «Ламайте ще щось». І звісно, повертайтесь до нас – відремонтуємо (посміхається – ред.).\nTags:Володимир Шуляковський, майстерня Lomaster, ремонт ноутбуків, Черкаси


10 ключових відмінностей нашого виховання що, викликають подив у іноземців – Моє пташення\nПри народженні всі діти однакові – ними рухають одні і ті ж інстинкти, у них однакові потреби і бажання. Але вже в процесі виховання вони набувають певних рис що, властиві тільки їх нації і народу.\nА ось підходи до виховання можуть докорінно відрізнятися навіть в сусідніх і дуже схожих країнах, що вже говорити про різні куточки планети. Деякі наші методи можуть здатися дикістю на Заході або Сході, і навпаки.\nУ нас першокласники найчастіше вже вміють читати і писати, батьки буквально змагаються, чия дитина першою скаже слово, першою вивчить вірш і так далі. І хоч ніхто не бачить в такому підході нічого дивного, за кордоном такого немає.\nНаприклад, в Скандинавії або Німеччині діти також йдуть в школу в 6 років, але зазвичай не вміють ні читати, ні писати. У дитячих садах їх цього не навчають, там роблять ставку на розвиток різних соціальних навичок.\nНапевно, вся справа в тому, що в нашій історії було занадто багато голодних часів, але навіть нинішні мами, а особливо бабусі, прагнуть нагодувати своє чадо до відвалу.\nА тому люди, які емігрували з пострадянського простору на Захід, відчувають справжній шок, коли дізнаються, що їх дітям у школі на обід дають, наприклад, просто бутерброди. А в Нідерландах малюкам і зовсім доводиться задовольнятися хлібом з сиром.\nУ нас найдовша декретна відпустка в світі – від 140 до 194 днів! У нас прийнято приділяти дитині весь свій час, ну або слід попросити про це бабусю.\nАле, скажімо, у Франції чи Британії жінки дуже швидко повертаються до активного соціального життя – місяці через 3-4 після пологів. Через деякий час після народження малюка звичайна француженка буде проводити час з подругами, а не з дитиною.\nНаші люди всіма силами намагаються оберігати своїх дітей від будь-яких проявів жорстокості. Їм включають добрі мультфільми, читають тільки добрі казки, і все в такому дусі.\nНаприклад, в Німеччині абсолютно нормально читати малюкам перед сном казки братів Грімм. В оригіналі. Тобто маленькі німці прекрасно інформовані, що Гензель і Гретель не заблукали в лісі, їх там спеціально кинули батьки.\nНа наших пляжах нікого не здивує маленький голий карапуз, зате житель США точно побачить в цьому натяк на розтління малолітніх. У них навіть для немовлят продають спеціальні купальні костюми.\nЯсна річ, що у нас не тропіки, але батьки ретельно стежать, щоб дитина, виходячи в холодну пору року, обов’язково була в двох штанах, парочці светрів, шарфі і, звичайно, шапці.\nА ось, наприклад, в Британії, де клімат не набагато тепліший, діти можуть бігати хоч в сандалях і шортах навіть під час дощу. У Фінляндії ходити в босоніжках при +10 теж не вважається чимось незвичайним.\nСтарий радянський лозунг, який закликав громадян максимально вкладатися в майбутнє покоління. Це в цілому похвально. Пізніше він трохи трансформувався в «дати дітям те, чого не було у нас», а тому в магазинах часто вишиковуються черги за дорогими іграшками та іншими дитячими речами.\nА ось європейці воліють купувати іграшки своїм дітям в секонд-хендах або зовсім брати напрокат. В Англії та Німеччині батьки навіьт вирішили, що пора потроху відмовлятися від іграшок. По крайній мірі, в їх класичному розумінні.\nУ нас якось звично, що вихованням дитини, особливо зовсім маленькї, майже безроздільно зайнята мати. Чоловік може хіба що допомагати з якимись побутовими питаннями.\nА ось в скандинавських країнах батьки беруть участь в цьому процесі нарівні з матерями. Там звичайна справа, якщо чоловік бере декретну відпустку.\nГримнути на примхливу дитину у нас, може, і не дуже красиво, але не особливо ганебно, а іноді можна і шльопнути. А ось в більшості європейських країн рукоприкладство по відношенню до дитини заборонено законодавчо.\nПершою такий закон прийняла Швеція майже півстоліття тому. А у Франції закон забороняє навіть підвищувати голос на дітей, це намагаються замінити звичайною бесідою. Зате в Японії дітям до 5 років дозволяють витворяти практично що завгодно.\nІ все-таки наші батьки часто допускають різні послаблення, дозволяють кинути обридле заняття або хоча б зробити домашку пізніше.\nА ось на Сході зовсім не розуміють, що таке послаблення. Японських дітей з дитинства готують до дорослого життя, дитина повинна добре вчитися, встигати відвідувати гуртки, а ось похвала за це буває дуже рідко.


Науковці сфальшували ОВД електростанції на Боржаві і потрапили в «чорний реєстр»\nТурецькі інвестори з ТзОВ «Воловець Атлас Енерджі» мають намір побудувати вітрову електростанцію з 34 вітряків на самому хребті полонини Боржава. Під час громадських обговорень замовники надали громадськості сфальшований звіт...[докладніше]\nТільки цього року понад шість тисяч абонентів ТОВ «Львівгаз збут» отримали письмові повідомлення про заборгованість за послуги газопостачання. Про це сьогодні, 19 лютого, під час прес-конференції на тему: «Причини виникнення...[докладніше]\nДо 2020 року Львів може збільшитися на 250 тисяч мешканців. Для цих нових львів’ян у місті посилено будують житло. Проте будують його хаотично, без жодних попередніх досліджень та обчислень, всупереч затвердженому Генеральному...[докладніше]\nВійськовий конфлікт – одна з ключових проблем, які є зараз в Україні. І її обігруватимуть усі кандидати в Президенти. Про це сьогодні, 15 лютого, під час засідання прес-центру «Вибори-2019» на тему: «Чорні технології на виборах...[докладніше]\nНеобхідна перереєстрація громадян України, – Група «22 січня»\nГрупа «22 січня» пропонує надавати громадянство України лише після успішних іспитів зі знання української мови, історії та лояльності до держави. Вищі керівні посади – лише для етнічних українців. Заборонити призначення на такі...[докладніше]\nЗміни в Конституції України не приведуть до членства України в НАТО та Європейському Союзі. Такі рішення приймають країни-члени НАТО та ЄС, а не країна-претендент. Про це сьогодні, 8 лютого, під час прес-конференції на тему:...[докладніше]\nПоказані результати 22 до 28 із 1422