Калорійність молока, корисні властивості - калорійність продуктів\nКалорійність молока, корисні властивості\nВідео: Молоко: користь і шкода. Яке молоко краще, склад і калорійність. Поради лікаря\nМолоко - це відмінний джерело кальцію, так що його можна вважати абсолютно незамінним продуктів для людей будь-якого віку. Особливо корисно воно при остеопорозі. Білок з молока, як і з усіх молочних продуктів, відмінно засвоюється організмом, так що для спортсменів молоко також незамінне.\nВідео: Козине молоко - корисні властивості\nЗа допомогою молока можна впоратися з безсонням, а наявність легкого сечогінного ефекту у молока здатне знизити тиск, що робить даний продукт надзвичайно корисним при гіпертонії.\nна 100 мл, ккал\nкалорійність сухого молока (Цільного) 476\nкалорійність сухого молока (Знежиреного) 350\nкалорійність молока 0.5 жирності 36\nкалорійність молока 2.5 жирності 52\nкалорійність молока 3.2 жирності 58\nЯк молоко впливає на калорійність страв і напоїв\nТим, хто бажає підтримувати свою вагу в нормі, важливо пам`ятати: калорійність каш з молоком помітно зростає при додаванні цукру. Самі по собі вони не містять великої кількості калорій, однак вживати їх в їжу найкраще до обіду - на сніданок або ланч.\nВідео: Чим корисно козяче молоко. Властивості козячого молока\nА ось на напої молоко впливає дуже сильно. Так, якщо калорійність у чистого кави досить низька, а у чаю і зовсім нульова, то калорійність кави з молоком складає в середньому 50 ккал на 100 мл, а калорійність чаю з молоком - в середньому 40 ккал на 100 мл.\nДізнайтеся калорійність продуктів і готових страв, використовуючи таблицю калорійності.\nРозрахуйте калорійність меню за допомогою нашого калькулятора калорій.\nКалорійність каш на молоці, корисні властивості\nКалорійність меду, корисні властивості\nКалорійність картоплі, корисні властивості\nКалорійність моркви, корисні властивості\nКалорійність сиру, корисні властивості\nКалорійність квасолі, корисні властивості\nКалорійність сметани, корисні властивості\nВідео: СМЕТАНА КОРИСТЬ І ШКОДА | корисно чи є сметану, сметана корисні властивості,На відміну від вершків, сметана легко засвоюється організмом, а значить не створює для травної системи зайвого навантаження. навпаки, вона регулює роботу кишечника і…\nКалорійність печінки, корисні властивості\nКорисні властивості печінкиОдним з найбільш корисних субпродуктів є печінку. Обумовлюється це в першу чергу тим, що в ній величезна кількість легкозасвоюваних білків, а також великий відсоток заліза і міді, також в легкозасвоюваній формі. Так само в…\nКалорійність шоколаду, корисні властивості\nІснує три основних види шоколаду:Горький, який ще іноді називають чорним, складається з тертого какао, цукрової пудри і масла какао.В складі молочного шоколаду ще й сухе молоко або сухі вершки.А ось в білому шоколаді відсутня терте какао або…\nКалорійність рису, корисні властивості\nВідео: БУРИЙ РІС КОРИСТЬ | рис користь, хімічний склад бурого рису, калорійність бурого і білого рисуЩо входять до складу рису речовини роблять його надзвичайно корисним для організму людини. Найважливіші амінокислоти, велика частина складних…\nКалорійність цукру, корисні властивості\nВідео: Цукрозамінники: користь і шкода, види і властивості. Цукрозамінники при дієті і діабетіЗвичайний цукор, будучи углеводом по суті, необхідний для гармонійного обміну речовин в організмі. Коли він надходить в організм, то відбувається його…\nКалорійність сиру різних сортів\nСир отримує свої корисні властивості від молока, з якого він виготовляється. Він містить до 30% жирів, до 22% білків, а також безліч корисних мікроелементів та вітамінів. Білки, фосфатиди та інші корисні речовини роблять сир справжньою скарбницею…\nКалорійність згущеного молока\nСеред переваг згущеного молока - багатство вітамінами групи B, а також вітамінами A, C, D, E, H, PP. Згущене молоко містить залізо, магній, кальцій, йод та інші мікроелементи, необхідні організму.Відео: Молоко - шкода чи користь? Калорійність і…\nКовбаса - це м`ясний фарш, приготований одним з більш ніж 10 способів, і упакований в натуральну або синтетичну оболонку. Говорити про користь ковбаси практично не доводиться.В меню здорового харчування можна включити тільки дієтичну шинку з курки,…\nКалорійність м`яса кальмара\nВідео: Кальмар - шкода і користьМ`ясо кальмарів багате білками і корисними для організму мінералами. Калорійність кальмара відвареного становить лише 110 ккал на 100 г, що істотно менше багатьох інших морепродуктів. Крім того, варений кальмарбогат…\nЧай з печивом і варенням або вершковим маслом - улюблене багатьма ласощі! Однак ті, хто стежить за своєю фігурою і педантичні до здоров`я, найчастіше відмовляють собі в цьому десерті. І це не випадково. Калорійність печива - висока за рахунок…\nКалорійність кави, корисні і шкідливі властивості властивості\nКава - один з найулюбленіших напоїв всього людства, готується з декількох видів рослин роду кави. Його підбадьорливий аромат викликає приємні емоції, сам напій стимулює працездатність. Сорти і калорійність кавиРозрізняють два основних види кави:…\nuayakfaq.ru » Жіночий » Калорійність молока, корисні властивості\nКалорійність буряка, корисні властивості\nКалорійність каш на воді, корисні властивості\nКалорійність капусти, корисні властивості\nКалорійність помідора (томату), корисні властивості\nКалорійність хліба, корисні властивості


Як вибрати зворотний осмос та потрібні параметри системи? | AW-Therm.com.ua\nГлавная > Статьи > Водоснабжение > Зворотний осмос – що це таке та для чого?\nЗворотний осмос – що це таке та для чого?\nЗворотний осмос – що це таке та для чого? Небагато споживачів направду знають про зворотний осмос достатньо, щоб бути свідомими щодо свого вибору. Є чимало аспектів, яких кінцевий споживач не знає, та які не розповідають В2В монтажники, тому що вважають це дрібницями\nТе, що по-простому називають «зворотний осмос» означає фільтрувальну установку (рис. 1) з декількома ступенями очищення води, яка позбавляє воду як від шкідливих для організму елементів, так і від тих, які безпечні для споживання людиною та навіть корисні для організму. Подібно всім високотехнологічним системам, зворотний осмос (а саме «серце» осмосу – мембрана) потребує хоча б мінімальних знань стосовно використання, ну й звісно, щодо вибору.\nРис. 1. Установка зворотного осмосу\nОсновні компоненти побутової системи зворотного осмосу (бюджетний варіант) містять перед осмотичною мембраною щонайменше три фільтрувальні елементи – механічний фільтр 20 або 10 мкм (грубе очищення), секція з брикетованим вугіллям (10 мкм) та механічний фільтр тонкого очищення 5 або 1 мкм (рис. 2).\nРис. 2. Бюджетний варіант набору картріджів для системи зворотного осмосу\nБільш ефективний (та дещо дорожчий) варіант – механіка 20 мкм + вугілля брикетоване (10 мкм) + вугілля засипне, але при цьому варіанті треба промивати систему після встановлення картриджів.\nЧому обов’язково потрібен вугільний фільтр до мембрани?\nПотрібен обовязково, адже мембрана (незалежно від виробника), боїться вільного хлору та хлорорганічних сполук, яких у водопровідній воді чимало, їх виявлено до 1000 найменувань.\nМембрана зворотного осмосу (рис. 3) має розмір умовної фільтрації 0,0001 мкм. Для довідки: діаметр отворів у мембрані в 200 разів менше розміру вірусів та в 4000 разів менше від бактерій. Осмотична мембрана дієво затримує бактерії (якщо вода не хлорована, а з свердловини, тобто без хімічної обробки, направляється через ресиверний бак до помпи), або з колодязя, де «миша впала та здохла», прибирає різні фосфати та інші не зовсім корисні речовини, наприклад важкі метали чи гербіциди та інші токсичні органічні сполуки, що потрапляють у поверхневі / грунтові води.\nРис. 3. Мембрана для зворотного осмосу\nПісля мембрани перед мінералізатором встановлюється вугільний постфільтр, що додає воді «смаку» та робить воду м’якшою з метою кращого засвоєння організмом людини: без цього знижується загальний рН і вода стає менш лужною. З хімічної точки зору дистильована вода без домішок чи розчинених іонів є слабкою кислотою.\nМінералізатор (рис. 4) потрібен з огляду на те, що осмотична мембрана забирає з води все, разом з корисними для організму людини сполуками. Кількість частинок мікроелементів після осмотичного фільтрування зменшується з 270- 300 ррМ (частинок на мільйон часток води) до 20-25 ррМ (тобто більше ніж вдесятеро). Після мінералізатора рН вирівнюється до природнього рівня та воду можна безпечно пити. Мінералізатор насичує воду мікроелементами та солями, роблячи її повноцінною для питних потреб. Без мінералізатора отриману після осмосу воду можна використовувати лише для приготування, наприклад, чаю, борщу, компоту тощо, розраховуючи, що потрібний рівень мінералізації буде досягнуто за допомогою речовин, що містяться у компонентах страв чи напоїв.\nРис. 4. Мінералізатор\nСистеми із зворотним осмосом містять також інші обов’язкові елементи конструкції. Наприклад, накопичувальний бак-гідроакумулятор, що зазвичай пропонується з номінальною місткістю на 8, 12, 15 і 42 літри. Щоб дізнатися реальний обсяг води, треба помножити номінал місткості на умовний коефіцієнт 0,7. Виходить: 5,4 – 8,4 – 10,5 і 30 літрів при тиску води до 5 бар. У порожньому баку потрібно підтримувати тиск 0,25-0,5 атмосфери. Тому іноді (зазвичай раз на рік), бак потрібно підкачувати повітрям через спеціальний отвір. Як вибрати потрібні параметри системи? Є декілька стандартних комплектацій. Вони відрізняються обсягом бака, пропускною здатністю мембрани, нижнім рядом компонентів.\nНайбільш бюджетна комплектація містить бак номінальною місткістю 8 літрів (реально ж він містить води максимум 8 × 0.7 = 5.5 л, та мембрану з номінальною пропускною здатністю 50 галонів (1 галон = 3,8 літра) на добу. Нижній ряд бюджетної системи складається з двох механічних фільтрів та вугільного фільтр-патрону. Бюджетний варіант не має мінералізатора, тому система має лише один перемикач крана на виході та перемикач потоку.\nОптимальна комплектація – це бак з номіналом на 12 літрів (8,4 літра води де-факто) плюс мембрана на 75 галонів на добу, але що головне (!) – вона має мінералізатор, тому система комплектується двома перемикачами потоку на крані. Наприклад, так стандартно комплектуються зворотні осмоси найвідомішої у Європі ТМ – Aquafilter. До цього стандартного варіанту завжди можна докупити бак номіналом на 15 літрів (містить до 10,5 літрів води) та замінити мембрану на більш потужну – на 100 чи 200 галонів/ добу, що збільшить швидкість заповнення бака очищеною водою. Чому важлива кількість літрів у баку? Тому що обсяг води на людину за добу до 3-х літрів. Не прописана норма, а середній обсяг.\nЗверніть увагу, що коли виникає потреба купівлі осмотичної мембрани на заміну тій, що вже відпрацювала свій ресурс (зазвичай – раз на 1-1,5 роки), невідповідальні продавці можуть запропонувати замість мембрани для зворотного осмосу т. з. капілярну мембрану.\nВона значно дешевша, але не призначена для міського водопроводу. Капілярні мембрани слугують максимум для затримки бактерій великого розміру та інших біозабруднень, їх встановлюють на простих фільтрах та головним чином у приміських будинках. В місті, де вода зазвичай хлорується, капілярна мембрана не потрібна. Радимо бути пильними!\nБіокераміка – це важливо!\nБіокераміка (рис. 5) використовується в системах зворотнього осмосу на завершальному етапі водоочищення. Біокерамічний картридж призначений для іонізації і структуризації води. Нормалізація структури води є дуже важливим етапом. Вода, що має «кутову» форму молекули (кисень посередині, та дві молекули водню, що розташовані під кутом один до одної навколо кисню) утворюють в природі складні іонні групи, що назагал є різними просторовими поєднаннями у шестикутники. Подібну структуру можна навіть бачити наочно, якщо роздивлятися сніжинки. Це – «добра» вода, яка найліпше засвоюється.\nРис. 5. Біокераміка для зворотного осмосу\nПросторові з’єднання молекул води між собою є такими собі «кошиками» для перенесення поживних елементів та мінеральних речовин на клітинному рівні, що відіграє значну роль у правильному обмін речовин всього організму. Після грубої, тонкої та осмотичної переробки структура води складається з уламків шестикутних структур. Чим якіснішим є водоочищення, тим уламки менші. Вода з пошкодженою природною структурою втрачає свою «транспортну» функцію в організмі та стає принаймні некорисною, якщо не сказати шкідливою. Таку «ушкоджену» воду подеколи називають «мертвою водою».\nВ склад біокерамічного картриджу входить суміш глини та мінералу «турмалін», запеченого при високій температурі. Турмалін має здатність відтворювати природню структуру макроз’єднань молекул води, повертає їм правильну іонну просторову структуру. Структурована (або реструктурована, відновлена) таким чином вода стимулює підвищення кисню в організмі, покращує функціювання нервової системи, нормалізує обмін речовин, покращує біологічні процеси, виводить з організму людини токсини та вільні радикали, які впливають на процеси старіння.\nНа що треба зважати\nВ зворотному осмосі принцип роботи мембрани такий – вода, що потрапляє на мембрану, розподіляється на пермеат (чиста вода) та концентрат (забруднена вода) Співвідношення (при середній якості води у водогоні) – на один літр чистої води зливається від 2 до 4 літрів забрудненої. Власне, маючи осмотичну систему, витрати води збільшуються. Врешті-решт ціна за літр чистої води не виходить більш 20 копійок.\nВідео. Зворотний осмос– новинка на ринку України\nЯкщо ви під’єднали зворотній осмос до міської мережі, обов’язково (!) треба встановити редуктор тиску (рис. 6), адже для того, щоб осмотична установка нормально очищувала воду потрібен тиск 3 бари. Тоді вода нормально протискується через очищуючу мембрану. Але, коли хтось із сусідів миттєво закриває кран, то в мережі може статися короткостроковий пік тиску аж до 10-20 атмосфер, що може призвести до розірвання мембранного блоку – чи патрубок, чи колінце, чи колба можуть тріснути, тоді все заллє водою. Отож заощаджувати на редукторі – то є погана ідея.\nРис. 6. Редуктор тиску\nДеякі просто встановлюють манометр, щоб знати, що діється у системі, але це не може уберегти від пікових стрибків тиску.\nЯкість води в водогоні насправді змінюється в залежності від сезону. Зазвичай зворотноосмотична мембрана розрахована на заміну через 1-1,5 роки, в залежності від якості води. Мінералізатор рекомендовано міняти раз на рік.\nОтож, якщо рахувати собівартість, виходячи із загальної вартості системи, її монтаж та вартість змінюваних компонентів разом із водою, злитою в каналізацію, то на сьогодні вартість чистої води виходить від 15 до 20 копійок за літр. Звісно, це дорожче, ніж у бюветі, якщо не перераховувати на ліки, котрі потім потрібні будуть на лікування від нанесеної шкоди бюветної води. Та й наслідки не будуть видимі одразу. Навряд чи Ви будете пов’язувати зміну репродуктивності організму, чи проблеми з зубами, або випадіння волосся з водою, яку набираєте у сусідньому дворі.\nЯкщо ви з’ясували, що зливання води до каналізації не зупиняється навіть тоді, коли немає забору очищеної води, то причиною може бути несправність чотирьох-ходового клапану або малий тиск в системі.\nЯкщо в системі перед мембраною діє постійний низький тиск до 2 атмосфер, тоді це може бути наслідком дії низького тиску на вході до фільтрувальної установки (до 2,5 атмосфер). Таке трапляється у багатоповерхівках, де низький тиск у водопроводі – постійна проблема. В такому разі виходом із ситуації стане установка підкачувальної помпи (рис. 7). Вона має малі габарити, витрачає дуже мало електроенергії, працює тихо, надійно та довготривало. Помпа підкачуватиме до потрібного тиску у баку. Асортимент та бренди виробників таких помп є дуже широким.\nПадіння тиску перед осмотичною мембраною можливе також через забруднення картриджів. Проконтролювати це можна візуально – треба розібрати модулі, витягти фільтрувальні картриджі та оглянути їх. Надмірно забруднені картриджі будуть відрізнятися непривабливим кольором або навіть огидним запахом.\nНіколи не використовуйте конопляне прядиво чи лляне клоччя для герметизації різьбових з’єднань!!! А також прослідкуйте за тим, що пакуватиме монтажник!!! Клоччя не дає можливості контролювати натяг для ущільнення ані при монтажі, ані у випадку, коли клоччя розбухне від води, що згодом може викликати появу тріщин у пластикових фітингах. Треба застосовувати або фторопластову стрічку типу ФУМ, або еластичні силіконові пасти-герметики для водопроводу. Вони не розбухають та не додають натягу у з’єднанні. Проте не варто застосовувати «миттєві» клейові композиції, що утворюють тверде сполучення, тому що існує ризик, що при потребі неможливо буде розібрати систему без пошкодження.\nЯкщо з ніпеля для підкачування повітря в бак крапає вода, то це луснула «груша» – еластична мембрана, що роз’єднує повітря та воду в бакові. Найпростіший вихід для усунення такої несправності – замінити бак на новий. Розрив «груші» трапляється від надмірного тиску, або через старіння матеріалу «груші» в процесі довготривалої експлуатації.\nПісля заміни треба промивати вугільні картриджі. Також потребують промивки системи протягом 7-10 хвилин операції по заміні мембрани, постфільтра, мінералізатора. Для цього треба дочекатися, коли набереться повний бак, відкрити кран та випустити воду. Після чого воду, що вдруге набереться у бак, вже можна безпечно вживати.\nКолби та бак потребують дезінфекції приблизно раз на три роки. Вона проводиться за допомогою комплекту для дезінфекції (наприклад, Aquafilter PDEZYN). Також, у випадку від’їзду на відпочинок слід, по-перше – закрити крани, особливо перед входом в зворотний осмос, по-друге – повернувшись до оселі після тривалої відсутності, слід злити воду у наповненому баці. Якщо ж системою не користувалися більше трьох місяців, то ліпше її ще й продезінфікувати.\nПолімерні трубки, або т. з. кембріки – дуже важлива частина системи зворотного осмосу. Їх чимало, а також їхнє правильне підключення забезпечує правильне функціонування установки. Отже, якщо самостійно змінювати мембрану чи інші компоненти системи, варто підписати водостійким маркером місця з’єднання: фітинг 1 = трубка 1, фітинг 2 = трубка 2 й так далі.\nУ випадку заміни мембрани бажано міняти й трубки, але це не обов’язково. Виробник теж не дуже наполягає на цьому, лише рекомендує. Зворотний осмос – це практичне та дієве рішення, яке на сьогодні забезпечує насправді чистою прісною водою багатомільйонні ареали.\nРис. 7. Підкачувальна помпа\nОтож звертайтеся до авторизованих постачальників цих систем, таких як мережа сантехмаркетів «ІНСТАЛЯТОР», адже в першу чергу Ви купуєте здоров’я собі та близьким. Хоча, Ви маєте повне право пити все, що вам забажається та в будь-якій кількості.\nP.S. До речі, фільтри для питної води з калюжі Рис. 7. Підкачувальна помпа у нас теж є.


Паула Ерізану 25 Вересня, 2018 22 Листопада, 2018\nПереклала Настя Дзюбан\n«В СРСР немає сексу, ми категорично проти цього». Коли адміністраторка готелю промовила ці слова на радянському телебаченні у 1986 році, аудиторія вибухнула сміхом. Відтоді ця фраза стала відомою, адже зробила видимою прірву між офіційним дискурсом та набагато менш невинною реальністю. Але консервативне самосприйняття Росії, що є актуальним і донині, приховує цікавіший, підзабутий період історії цієї країн: коли в перше десятиліття після Жовтневої революції 1917 року жінки, які займали високі посади в Комуністичній партії, відстоювали вільне кохання у якості державної політики, сподіваючись добитися краху таких «буржуазних» інститутів, як моногамія та нуклеарна сім’я.\nАле обіцянки сексуальної революції довго не прожили. Коли Йосип Сталін прийшов до влади в середині 1920-х, він почав пропагувати протилежні ідеї про те, що саме нуклеарна сім’я, а не сексуальна свобода, є справжньою основою соціалізму. Що могло стати причиною такого різкого повороту? Чи представляє цей короткий епізод той шлях, яким могла піти історія, чи початкова емансипативна позиція радянської влади була лише коротким періодом міжвладдя у ширшій, більш репресивній траєкторії російської історії?\nСпрямувавши історичний погляд трохи далі на захід, ми побачимо, що до 1920-х років суфражистки вже закріпили право голосу для багатьох західних жінок з правом на власність (у Британії жінки у віці від 21 року, що не мали власності, змогли голосувати лише з 1928 року). Натомість у Радянському Союзі жінки мали набагато більше прав. На додаток до загального виборчого права, радянські жінки мали доступ до вищої освіти та право на рівну оплату праці. Аборти були легалізовані (вперше у всьому світі) й вільно доступні працівницям фабрик. Діти, народжені у шлюбі та поза ним, мали однаковий правовий статус. Шлюб був секуляризований, розлучення спрощене, секс поза шлюбом дестигматизований, а чоловіча гомосексуальність декриміналізована.\nЗвідки ж проросли зерна такого радикалізму? Наприкінці ХІХ століття як буржуазні, так і соціалістичні рухи за права жінок розвивалися паралельно. Такі організації, як Російське жіноче взаємно-благодійне товариство, що було започатковане у 1895, боролися за рівність прав жінок на робочих місцях і покращували умови життя в дитбудинках, а також створювали кімнати піклування та їдальні для бідних матерів-робітниць. Дім працьовитості допомагав освіченим жінкам знайти роботу гувернантками, а Спільнота допомоги молодим жінкам прагнула «захищати дівчат, передусім із робітничого класу, від морально руйнівних умов їхнього життя» — як пише історикиня Кеті Портер у біографії «Олександра Коллонтай» (2013). Водночас дедалі більше жінок починали працювати. З 1904 до 1910 року кількість промислових робітників та робітниць в Росії збільшилася на 141 тисячу, і серед них більше 80% були жінки.\nСоціалістична ідеологія ґрунтується на обіцянці радикальної рівності, тому те, що радянське суспільство мало передбачати і рівність статей, видавалося логічним. За словами Карла Маркса, жінки, що працюють, подвійно пригноблені — і на фабриках, і вдома, у родині. «Суспільний прогрес можна точно виміряти за соціальним становищем прекрасної статі (у тому числі й негарних його представниць)», — писав Маркс у листі 1868 року не без певної іронії. Тим не менш, у дореволюційних соціалістичних організаціях питання про статус жінок зазвичай відкидали як буржуазні відхилення. В рамках соціалістичної ортодоксії було прийнято вважати, що класова боротьба автоматично звільнить і жінок-робітниць.\nБільшовики (одна з багатьох соціалістичних фракцій, що боролися за політичне домінування в Росії, яка зрештою захопила владу у жовтні 1917-го) почали розглядати жіночі питання як вагому частину політичного порядку денного лише після 1912 року. З того часу вони почали активно залучати жінок-робітниць до демонстрацій і присвятили одну шпальту своєї газети «Правда» жіночим питанням. Крім того, у 1914-му вони почали видавати окрему жіночу газету «Работница».\nОднією з провідних активісток цього покоління була вже згадана Олександра Коллонтай, перша комісарка державної опіки та найвидатніша жінка в радянському уряді. Коллонтай була ключовою ідеологинею сексуальної свободи. Вона народилася у 1872 році в аристократичній петербурзькій сім’ї, у молодості розмовляла сімома мовами та мала би втілити буржуазний ідеал і стати «гарною партією» для майбутнього чоловіка. Проте всупереч забороні батьків на навчання в університеті Коллонтай склала іспит і отримала диплом учительки. ЇЇ метою було заробляти достатньо, щоб доповнити невелику зарплату її кузена інженера Володимира, з яким вона одружилася, розлучившись кілька років по тому. «Я все ще любила свого чоловіка, але щасливе життя домогосподарки стало для мене “кліткою”», — пише Коллонтай в «Автобіографії сексуально емансипованої комуністичної жінки» 1926 року. «Дедалі більше мої симпатії та інтереси зверталися до революційного робочого класу Росії».\nУ 1896-му, все ще у статусі заміжньої жінки, Коллонтай почала давати уроки робітницям і допомагала встановлювати фільтри для очищення забрудненого фабричного повітря. Але побачивши бруд, у якому робітники та робітниці проводили дні та ночі, вона зрозуміла, що не так багато можна змінити самою лише благодійністю. Дистанціювавшись від аристократичної гілки феміністичного активізму, Коллонтай почала задумуватися про те, як економічні відносини мають змінитися на більш фундаментальному рівні — іншими словами, про те, що проблему нерівного становища жінок можна вирішити лише через соціалістичну революцію.\nУ пошуках відповідей на ці питання Коллонтай покинула свого чоловіка та чотирирічну дитину і поїхала в Цюріх вивчати економіку. Після повернення в Росію вона заснувала перший легальний клуб для робітниць Санкт-Петербурга, організовувала марші, писала численні статті та книжки, а також давала лекції у країнах Європи і в Сполучених Штатах на теми життя робітниць, сексуальності та материнства під назвами на кшталт «Нова жінка» та «Соціальна основа жіночого питання».\nУ 1908 році, щоб уникнути арешту, Коллонтай втекла з Росії та зблизилась з Леніним, який на той момент жив в еміграції у Швейцарії. Під час революції, після того, як імператор зрікся престолу, Коллонтай повернулася до країни, була обрана до Петроградської ради і зрештою зайняла посаду Комісарки з соціальної опіки. Через два роки після свого призначення, у 1919-му, Коллонтай допомогла заснувати Жінвідділ — державне відділення для просування та освіти жінок.\nСексуальна революція для Коллонтай означала психологічне звільнення жінок від очікувань моногамії та сімейного рабства. За її словами, жінки мають бути в змозі самі вирішувати, коли народжувати дітей, і бути впевненими у тому, що держава піклуватиметься про дітей і дозволить жінкам навчатися, працювати і брати участь у громадських справах. Коллонтай сподівалася, що ці зміни створять «новий побут» та «жінку-людину».\nКоллонтай також наголошувала на тому, що соціальне панування любові просто-напросто підкріплює нерівний розподіл влади між статями. «Уся сучасна освіта жінки спрямована на те, щоб замкнути її життя на любовних емоціях, — писала Коллонтай у статті 1911 року. — Настав час навчити жінок не сприймати кохання як основу життя, а лише як кроком, що допоможе їй розкрити своє справжнє “Я”». Нові «жіночі типи», як писала Коллонтай, знатимуть, що «скарби життя не вичерпуються коханням».\nВже у 1920-х роках можна було відчути поступове втілення цих змін. У романі Коллонтай «Червоне кохання» (1923), виданому в Штатах у 1927 році, йшлося про історію молодої неодруженої жінки, що жила і працювала при комунізмі. У передмові до англійського перекладу книги Коллонтай відзначила, що радянське суспільство «почало поважати жінок не тільки і не стільки за їхні “високі моральні якості”, а за їхню ефективність та винахідливість у обов’язках перед її класом, країною та людством загалом».\nОкрім звільнення жінок для самоідентифікації за межами любовних стосунків, Коллонтай хотіла реабілітувати дружбу як модель для більш рівноправних стосунків. Її текст«Дорогу крилатому Еросу! (Лист до робітничої молоді)» (1923) був такою собі політичною історією любові. У доісторичні часи, пише Коллонтай, люди вважали любов формою родинної прихильності, схожою на стосунки між братами та сестрами. Феодальний світ створив ідеал лицарського «піднесеного» кохання та відділив кохання від шлюбу. Але зрештою зі зростанням середнього класу парадигмою кохання в буржуазній моралі стало кохання всередині подружжя, що «працювало на збагачення родини як комірки, відділеної від суспільства». Натомість пролетарська ідеологія мала прагнути до поєднання «любовного товариства» між статями з духом товариської солідарності — ідеал, що здавався близьким до греко-римської моделі.\nЗвісно, у перші роки після революції жінки все ще мали багато проблем. Безробіття серед жінок залишалося на високому рівні, сексуальне насилля було все ще дуже розповсюджене. Деякі сучасники критикували нову сексуальну політику за те, що вона дозволяла використати інтимну партнерку, а потім покинути її: «Чоловіки почали міняти жінок із такою ж завзятістю, яку вони проявляють у споживанні нещодавно відновленої 40-відсоткової горілки», — пише один із критиків у The Atlantic у 1926 році.\nАле життя багатьох жінок кардинально змінилося — і змінилося на краще. У своєму путівному щоденнику «Росія: хроніка трьох післяреволюційних подорожей» (1928) грецький письменник Нікос Казанцакіс ділиться спостереженнями про те, як жінки, котрих він зустрів у Москві, більше переймалися побудовою соціалізму, ніж бажанням вийти заміж. 22-річна Белла Григор’ївна Оркін сказала Казантцакісу: «Моєю найбільшою радістю є не знайти чоловіка, а працювати й відчувати, що я не паразитка. Любити також, звісно, — я не аскет. Але просто, без любовного базікання й марнування часу». Ці ідеї знайшли відгук і поза СРСР. Підтримка позашлюбного сексу з боку Коллонтай послужила відправною точкою для антикомуністичної пропаганди та аргументом проти звернення до комунізму в Румунії у міжвоєнний період. (Це перегукується з тим, як у сучасній Росії гомосексуальність слугує символом для протистояння всьому західному — це відображається у розповсюдженому називанні Європи «Гейропою».)\nЛенін розділяв із Коллонтай осуд «буржуазної» ідеї кохання. Він вважав, що відмова від всеохопного уявлення про шлюб посилить класову солідарність та підштовхне працівників вкладатися у розвиток соціалістичного суспільства. Тим не менш, як і інші члени партії, Ленін мав застереження. У січні 1915-го він написав листа лідерці революції Інессі Арманд, у якому зауважив, що кохання має бути звільнене від матеріальних та фінансових турбот і підрахунків, проте відокремлення любові від виховання дітей і заохочення позашлюбних зв’язків є «буржуазною, а не пролетарською вимогою».\nМіж тим, Арманд була коханкою Леніна. Ця народжена у Франції соціалістка переїхала до Росії, щоб жити з бабусею та тіткою, коли їй було п’ять років. Вона вийшла заміж за багатого власника текстильної фабрики Олександра Арманда у 19-річному віці. Через 9 років Арманд розірвала шлюб і розпочала довготривалі стосунки з його братом Володимиром — студентом та революціонером, молодшим за неї на 11 років.\nДля Арманд свобода сексуального самовираження була феміністичним ядром соціалістичної революції. Як і Коллонтай, Арманд почала свій активізм із благодійності. Під час свого першого шлюбу вона заснувала школу для селянських дітей, а також була співзасновницею та головою «Московського товариства покращення долі жінки», яке тренувало бідних жінок-робітниць і допомагало реабілітації колишніх проституток. Подальші спроби видання жіночої газети та створення недільної школи наштовхнулися на перешкоди з боку імперської влади.\nСхоже, що саме в цей момент Арманд почала вважати, що справжні соціальні зміни потребують революції. Одразу ж після розлучення з першим чоловіком у 1903 році Арманд приєднується до Російської соціал-демократичної робітничої партії. Після цього вона їде вивчати економіку до Брюсселя та подорожує між Росією та Францією, працюючи під прикриттям для соціалістичного руху. У 1911-му Арманд зустрічає Леніна в Парижі, а після революції разом із ним та його дружиною Надією Крупською переїжджає до Кремля. Ленін та Арманд мали спільну дитину, а Крупська, вочевидь, знала про їхній роман.\nУ співпраці з Коллонтай Арманд заснувала та керувала Жінвідділом — радою для просування інтересів жінок. У 1920 році Ленін, хвилюючись, що вона забагато працює, попросив Арманд узяти відпустку та поїхати на Кавказ. Невдовзі після цього Арманд підхопила холеру й померла менш ніж через місяць. Розбитий її смертю, Ленін наказав поховати Арманд у Кремлі, поруч із іншими мучениками революції.\nУ той час як Арманд і Коллонтай розуміли сексуальне звільнення в основному як свободу від шлюбу та домашньої роботи, письменниця, світська левиця та режисерка Ліля Брік була прихильницею ще більш насиченої та систематичної версії вільного кохання — поліамурності. На той час Брік була відома як коханка та муза радянського поета Володимира Маяковського, а також була обличчям державних плакатів для заохочення до читання, які створив художник Олександр Родченко.\nМаяковський та Брік зустрілися у літературному салоні, який вона організувала у 1915 році. Осип Брік, тодішній чоловік Лілі, був настільки вражений поемою Маяковського «Хмара в штанях», що одразу ж запропонував видати її. Між Лілею Брік та Маяковським зав’язався роман. Через три роки Маяковський переїхав до квартири Брік, після чого всі троє поїхали жити до села.\nОдне з правил цієї неординарної сім’ї полягало у тому, що кожен її член має давати свободу іншим. Тим не менш, у 1925-му Ліля Брік написала у листі до Маяковського, який на той час подорожував: «Мені здається, що ти вже любиш мене набагато менше і не будеш сильно страждати від неминучої розлуки». Хоча всі троє багато подорожували протягом кількох наступних років, вони підтримували зв’язок аж до самогубства Маяковського у 1930-му, яке сталося після сварки з його новою коханкою — акторкою Веронікою Полонською. У своїй передсмертній записці Маяковський пише: «Товаришу державо, моя сім’я складається з Лілі Брік, мами, моїх сестер та Вероніки Вітольдовни Полонської». Він залишив половину авторського права на свою поезію Лілі Брік, а іншу половину — своїй мамі та сестрам.\nБрік змінила своє життя. Вона подружилася та стала натхненницею Іва Сен-Лорана, Пабло Неруди, Марка Шагала, Пабло Пікассо та Маї Плісецької, а також організувала єдиний літературний салон, який не вважали «буржуазним», а тому дозволили проводити у Москві.\nПісля смерті Арманд у 1920 році Коллонтай взяла на себе керівництво Жінвідділом. Попри свою впливовість Коллонтай була більш радикальною — і контраверсійною — ніж її коллеги в уряді, хоча зрештою не її ідеї щодо жінок та сексуальності привели до її витіснення на другий план. У 1921 році Коллонтай організувала Робітничу опозицію, щоб протестувати проти диктатури та недостатнього представництва робітників у партії, але не змогла зібрати достатньо підтримки. Коллонтай почали погрожувати виключенням з партії через те, що вона не дотримується партійної дисципліни. У 1924 році, після роботи над торговими угодами в Осло, Коллонтай мала знову покинути країну та поїхати до Фінляндії у якості посла. (Це зробило її другою жінкою-послом у ХХ столітті, після посла Вірменії в Японії Діани Абгар.)\nЖінвідділ продовжував працювати у тій чи іншій формі протягом наступного десятиліття, аж поки Сталін не розпустив його у 1934 році. Сталін визнавав участь жінок у формуванні робочої сили, але не вважав, що це потребує домашньої та сексуальної рівності — ці питання були названі буржуазними. Також Сталін зробив аборт нелегальним, встановив жорсткі обмеження на розлучення, проголосив гомосексуальність психічною хворобою та просував «наталістську» ідеологію (політику заохочення росту народжуваності — прим. перекл.) на державному рівні. У своїй промові в Міжнародний жіночий день 1949 року у ЦК Компартії СРСР Сталін описав освіту дітей як «почесний соціальний обов’язок матерів». Хоча держава забезпечувала безкоштовні дитсадки й освіту, від чоловіків не очікували, що вони будуть на рівні з дружинами займатися домашніми обов’язками. Право жінок розпоряджатися власним тілом, на думку Сталіна, не було достатньо важливим, щоб лідер мав ним перейматися.\nПісля смерті Сталіна у 1953 маятник знову хитнувся у бік часткової сексуальної лібералізації. Новий лідер комуністичної партії Микита Хрущов розпочав програму десталінізації, що включала, серед іншого, скасування заборони абортів. На жаль, Коллонтай не довелося побачити це відновлення прав на власні очі, адже вона померла за рік до Сталіна. Але Росія так ніколи й не відновила потенціал раннього феміністичного радикалізму. Про участь жінок у Другій світовій війні у якості водійок танків, снайперок, пілотів та медсестер не згадували під час офіційних пам’ятних заходів. У повоєнний період жінки були виключені з центрів політичної активності, а материнство було проголошене їхнім головним покликанням. Сексуальне насильство переважно ігнорували, а від жінок очікували, що вони будуть піклуватися про дітей та робити домашню роботу. Навіть зараз сексуальна свобода, за яку боролися Коллонтай та Арманд, залишається переважно забутим епізодом радянської історії.\nУ ході нещодавніх дебатів у російському уряді було внесено пропозицію заборонити бездітним жінкам вступати до університетів, щоб спонукати їх народжувати дітей, а не докладати зусиль для розбудови кар’єри. У січні 2017 року в Росії було прийнято закон, згідно з яким насильство у сім’ї буде вважатися «приватним», а не юридичним питанням. Схоже, що немало часу має пройти, перш ніж прогресивні ідеї початку 1920-х років знову увійдуть до мейнстримного російського політичного дискурсу — якщо це взагалі колись станеться.\nПерекладено за: Aeon\nПопередній запис:Назад Передовой музей\nНаступний записВперед Адская кухня


Сайт про моду » МОДА » Сукня з льону для повних\nЛьон – справді унікальний матеріал, який за своїми властивостями ні в чому не поступається, а іноді і перевершує більш часто використовувані бавовна і шерсть. Але, на жаль, довгий час він був практично забутий, так як багато дизайнери вважали його занадто простим. І тільки в останні роки, разом із прагненням суспільства стати ближче до природи, льон став надзвичайно популярний. Виявилося, що його благородний вигляд зможе прикрасити будь-яку фігуру. Тому варто зупинитися на розгляді стильних суконь з льону для повних жінок.\nМоделі суконь з льону для повних жінок\nІснує велика кількість виграшних силуетів для лляних суконь для повних жінок. Серед них є і ті, які підійдуть для роботи, і більш розслаблені варіанти для відпочинку.\nЛляне плаття з льону для повних А-силуету – найпопулярніший варіант. З відрізний лінією талії або без неї таке плаття незмінно виграшно підкреслить фігуру. Зазвичай подібні сукні носять з невеликим ремінцем, який підкреслює талію або ж просто обозначет її в разі, якщо вона практично не виражена. Таке лляне плаття підійде для офісу або прогулянки, а при належному оформленні навіть для вечірнього виходу.\nПряме гарне лляне плаття для повних чудово приховає всі недоліки фігури, тільки варто ретельно вибирати розмір. Така сукня має бути вам в пору, а не створювати ефект безрозмірного балахона.\nЯкщо ви пишаєтеся своєю пишними грудьми, то сміливо можете вибирати лляне плаття з кроєм ампір і глибоким декольте . Такий фасон суконь з льону для повних найбільш виграшно продемонструє фігури прямокутного типу і виду перевернутого трикутника.\nНу і, звичайно, не можна обійти увагою найпопулярніший зараз силует: сукня-сорочка з льону чудово виглядає на дівчатах з пишними формами, підкреслює їх незаперечні достоїнства і приховує недоліки.\nОформлення лляних суконь\nСучасні технології обробки тканини дозволяють надавати натурального льону самий незвичайний вигляд. Так, часто в нього додається певний відсоток синтетичної нитки, яка робить тканину менше мнеться. Тому можна знайти навіть льон з люрексом, який надає тканині незвичайний блиск. Технології лазерного різання і перфорації дозволяють створювати повітряні, невагомі візерунки, які відмінно прикрасять лляне плаття. Також повернулася мода на оформлення в стилі етно, тому сукні з вишивкою, мереживами, золотим шитвом з натурального льону виглядають дуже красиво і актуально.\nРазом з "Сукня з льону для повних" також читають:


Опубліковано 21/09/2011 - moderator\nПриємна новина про відновлення роботи цукрового заводу сьогодні на устах всіх жителів містечка, а в декого навіть сльози радості на очах, бо доля багатьох олександрівців, їх родин тісно пов’язана з цукровим заводом. Всупереч всьому підприємство відновило роботу. Старт було дано 18 вересня.\n– Люди працюють з великою відповідальністю, кожен знає свою ділянку роботи, – розповідає генеральний директор. Багато виробничих процесів на заводі автоматизовано. У цехах встановлено комп’ютери, це дає змогу спеціалістам постійно слідкувати на екрані за процесом цукроваріння, вчасно помічати неполадки та швидко їх усувати.\n– Звичайно, після довгої перерви в роботі заводчанам доводиться нелегко. Та намагаємося все вирішувати оперативно. Робота спеціалістів-цукроварів інколи ненормована, поки виходимо на необхідний режим роботи, – каже Микола Обідін.\nБуряки завозять за графіком. Вдень це трохи більше двох тисяч тонн. Найбільше буряків доставляють господарства Новоукраїнського району. Возять буряки також з Кіровоградського району та господарства нашого – ТДВ „Цибулівське ХПП” та СТОВ АФ „Ясенівська”. Досить висока цього року цукристість буряків 16-17 відсотків. І це радує і заводчан, і бурякосіючі господарства. Олександрівський цукор уже пішов. Генеральний директор всерйоз каже, що наш олександрівський цукор найсолодший.


Кожен день мільйони чоловіків користуються бритвеними верстатами. Якщо подивитися на цей ринок, то очі просто розбігаються від представленого різноманіття. Кілька десятків виробників, сотні моделей і лінійок заплутають кого завгодно.\nБрати в розрахунок рекомендації знайомих не найкращий варіант: у кожної людини особлива шкіра, так само як і щетина, і поради можуть, навпаки, нашкодити, ніж допомогти. Перевіряти на собі все підряд – також не найприємніше і далеко не дешеве заняття. Тому на пошук золотої середини можна витратити багато часу і коштів.\nМи ж спробуємо звузити коло і визначити найкращих виробників бритвених верстатів для чоловіків, а також наведемо список найбільш популярних моделей, які відзначилися якісної складової і позитивними відгуками користувачів.\nПредмети особистої гігієни такого плану не так вже й дорого коштують, тому економія на ноунейм-брендах тут недоречна. Краще переплатити сотню рублів і не переживати за якість виробу. Дешеві підробки або моделі від маловідомих виробників не тільки швидко виходять з ладу, але і можуть зашкодити вашій шкірі.\nБренд є абсолютним лідером в своєму сегменті і виробляє не тільки кращі станки для гоління Gillette, але й інші, не менш якісні предмети особистої гігієни. Американських холдинг ось уже сотню років радує споживачів відмінними бритвеними системами на будь-який смак.\nВ асортименті бренду знайде для себе все необхідне не тільки чоловіче населення планети, але і прекрасна половина людства. Різноманітні і дійсно якісні рішення, а також грамотна цінова політика закріпили продукцію бренду на більш ніж заслуженому першому місці.\nЩе один всесвітньо відомий американський бренд, переживаючи за свою репутацію, так само як і за якість продукції. За марку Schick відповідає головна компанія Schick-Wilkinson Sword, яка веде свою історію з початку минулого століття.\nВироби бренду вважають кращими бритвеними верстатами і ставлять в один ряд з продукцією «Жилет». Компанія намагається однією з перших впровадити нові та високотехнологічні розробки у свої моделі, всіляко підтримуючи і спонсоруючи науковий відділ. В асортименті виробника можна знайти вироби як для чоловіків, так і для жінок.\nУ чому хороший «Бик», так це у виробництві одноразових станків. Тут йому немає рівних, і він на цьому ділі, що називається, собаку з’їв. Так, в асортименті виробника є і Т-подібні бритвені верстати, і мультикассетные, але все ж споживачі віддають перевагу саме одноразові вироби цієї марки.\nДалі позначимо найпопулярніші і кращі моделі верстатів.\nНа розробку інноваційної технології «Мак 3» було витрачено понад 750 млн доларів. Після всіх наукових пошуків і проб пера на світ з’явилася нова бритва з трьома лезами. Лабораторним і досвідченим шляхом було доведено, що бритвені верстати «Жилет» цієї серії помітно менше подразнюють шкіру в порівнянні з конкуруючими аналогами, плюс вона відчуває менший тиск.\nПричому процес гоління став набагато швидше і приємніше. Якщо конкуруючі моделі повинні були пройти по щетині хоча б пару раз, то «Мак 3» цілком вистачає і одного проходу. Користувачі у своїх відгуках на бритва «Жилет» буквально співають дифірамби, навіть незважаючи на дорожнечу видаткових касет. Для доброї половини чоловіків серія «Мак 3» стала кращою і єдино прийнятною.\nОсь які переваги бритви виділяють відгуки:\nмаксимально безпечне гоління;\nпрактично немає подразнень;\nшвидка обробка шкіри завдяки антифракционному лезу;\nнаявність розумного індикатора, що вказує на необхідність заміни леза;\nдинамічна головка, підлаштовуватися під специфічні анатомічні особливості користувача;\nНедолік — дорогі витратні леза.\nОрієнтовна вартість – близько 450 рублів.\nБритвені верстати серії «Ф’южн» побачили світ у 2006 році і з тих пір постійно удосконалюються. Одна з головних особливостей цієї серії – наявність п’яти лез, причому максимально близько розташовані один до одного.\nТаке рішення дозволяє впоратися навіть з самої вибагливої і густою щетиною, поголити все дочиста. Крім того, на верхівці бритвеного верстата є додаткове лезо-тример. З його допомогою можна акуратно обробити віскі, вуса або бороду, що також є вагомим плюсом.\nКористувачі у своїх відгуках вкрай позитивно відгукуються про можливості серії «Фьюжн». Модель особливо порадувала власників нестандартної і густої щетини, з якою верстат справляється в лічені секунди, причому без будь-якої шкоди для шкіри.\nПлюси бритви, що виділяються відгуками:\nретельне і швидке гоління;\nвідмінне рішення для густої щетини;\nнаявність триммера для обробки скронь, вусів і бороди;\nіндикатор терміну служби лез;\nдинамічна головка, повторює анатомічні особливості особи;\nМінус той же — дорогі касети.\nНезважаючи на переважання в сегменті одноразових бритвених верстатів бренду «Бик», у американського виробника вийшли не тільки якісні, але і, що важливо, цілком доступні вироби. Дана серія міцно закріпилися в лідерах продажів в Європі і Японії.\nАналогічне рішення є і у маститою «Жилет», але у Schick все ті ж самі навороти, але з більш демократичним цінником. Тут ми маємо 3 леза в комплекті, платівку, приємно пахне алое віра, і плаваючу головку, яка дбайливо і без подразнень поголить практично будь-яку щетину.\nКористувачі в основному позитивно відгукуються про одноразових бритвених верстатах цієї серії. Так, вона коштує помітно дорожче аналогів від «Бика», але різниця відчувається відразу ж між люксовим і бюджетним сегментом. Так що якщо вам необхідно високоякісне гоління з одноразовими лезами, то краще Schick Xtreme 3 не знайти.\nПереваги верстата відгуки відзначають такі:\nчисте і дбайливе гоління;\nгнучкі леза мінімізують шкірні порізи;\nспеціальна смужка з алое віра запобігає подразненню;\nанатомічна головка, підлаштовуватися під рельєф;\nзручна гумова основа для руки.\nНедолік: деяким користувачам дизайн дуже не сподобався.\nНезважаючи на свій більш ніж демократичний цінник, бритву ніяк не можна назвати поганою або неякісною. При вартості в смішні 30-50 рублів споживач отримує відмінний верстат: гострі леза, чисте і дбайливе гоління, а також зручна ручка.\nВідразу варто попередити, що вітчизняний ринок просто кишить китайськими підробками на цю серію. Вони продаються буквально на кожному кроці. Тому купувати верстат краще в спеціалізованих точках продажу або великих мережевих магазинах.\nСерія прекрасно підходить для подорожей, наведення порядку «на коліні» чи якихось непередбачених ситуацій. Навіть власникам чутливої шкіри леза не принесуть ніякої шкоди. Що стосується відгуків користувачів, то тут також все добре. Власників більш ніж влаштовує наявний якість продукту, особливо за таку ціну. Так що пред’явлення будь-яких претензій тут просто недоречно, та й, власне, не до чого.\nВідгуки відзначають такі переваги моделі:\nнержавіюче і гостре лезо;\nголить без подразнень шкіри;\nлезо міцно закріплено в штатному місці і не ходить;\nпази не засмічуються волоссям;\nв міру ергономічна ручка;\nадаптаційне лезо під рельєф особи;\nшвидко зношується лезо;\nмаса підробок на ринку.\nОрієнтовна ціна – близько 30 рублів.\nЦе самий справжній монстр від іменитого бренду. Компанія витратила на нього величезні суми, використавши найсучасніші інновації. Серія має все, що необхідно для ідеального і максимально якісного гоління.\nТут встановлені надтонкі леза, додатковий тример для обробки скронь, бороди і вусів, а також мікрочіп. Останній змушує бритвений верстат вібрувати, зменшуючи тим самим тертя елементів по шкірі. Природно, що для штатної роботи потрібна батарейка, але наявного в комплекті батарейок вистачає на дуже довгий термін.\nСудячи з відгуків, користувачі просто в захваті від такого потужного і комплексного рішення для гоління. Працювати з верстатом — одне задоволення. Ваша шкіра без зайвих рухів і за лічені секунди буде гладко виголена. Модель впорається з будь-якої, навіть самої густою і твердою щетиною. Одним словом, це ідеальне рішення, хоч і дороге.\nПереваги бритви, які виділяють користувачі:\nідеальне гоління без подразнення;\n5 тонких лез із фірмовим покриттям;\nнаявність зволожуючою смужки;\nНедолік — знову ж дорогі касети.


Особистий кабінет OnCredit – реєстрація, вхід, можливості\nУкраїнський сервіс OnCredit надає фінансову допомогу фізичним та юридичним особам країни. Для отримання позики необхідно зареєструвати аккаунт на сайті компанії і одночасно заповнити заявку. При позитивному рішенні кошти будуть перераховані на банківську карту протягом 30 хвилин.\nВ огляді Ви дізнаєтеся про всі етапи реєстрації особистого кабінету на веб-ресурсі OnCredit, а також про можливості сервісу.\nФункції та можливості особистого кабінету OnCredit\nРеєстрація в кабінеті OnCredit\nУ зв’язку з тим, що ресурс кредитування пропонує послуги виключно в інтернеті, то особистий кабінет виступає в якості онлайн-офісу, в якому можна в цілодобовому режимі отримувати не тільки інформацію, але і управляти своїм кредитним договором.\nФункціонал аккаунта OnCredit наділений такими повноваженнями:\nЗберігання відомостей про позичальника, які заповнюються один раз при реєстрації на сайті та в подальшому використовуються системою при відправці нових заявок. Це дозволяє значно заощадити час, так як клієнтові необхідно вибрати тільки суму до отримання та термін майбутнього договору.\nВнесення змін до персональних даних. Функція актуальна в наступних ситуаціях: зміна прізвища, імені або по батькові, паспорта, зміна контактної інформації або даних про роботодавця.\nПрикріплення реквізитів банківської картки для проведення оплати. В такому випадку платежі надходять моментально і у споживача не утворюються борги за прострочення.\nПодача нових заявок на отримання позики. При повторних зверненнях не потрібно заповнювати анкету, а досить вибрати необхідну суму і термін, за який Ви готові її повернути.\nПідключити послугу продовження періоду оплати. Необхідна інформація є в особистому кабінеті OnCredit в розділі “Активний кредит”.\nНа інтернет-майданчику OnCredit позику можуть отримати як фізичні, так і юридичні особи. Розглянемо варіант реєстрації особистого кабінету для населення.\nНа головній сторінці онлайн-ресурсу OnCredit заповніть в калькуляторі наступні поля:\nсума до отримання (не більше 2000 грн. при первинному зверненні);\nтермін погашення до 28 днів.\nНижче буде представлена інформація по розрахунку, де можна побачити повну суму до повернення і крайній термін погашення.\nЧитати також: Особистий кабінет Мега Гроші - вхід, реєстрація, можливості\nХотілося б звернути Вашу увагу на ліву частину даної сторінки. В даний час розробляється новий вид видачі позик “на медицину”. Незабаром дана вкладка стане активною і фізичним особам можна буде скористатися ще одним фінансовим продуктом.\nПісля переходу по кнопці “Отримати кредит” відкриється анкета, заповнювати яку потрібно тільки українською мовою.\nПерший розділ “Особисті дані” включає в себе:\nНижче продовжите внесення інформації про себе. Спершу необхідно вибрати тип документа, що посвідчує особу: паспорт або ID-карта. Потім заповнити дані з посвідчення особи. Вкажіть діючий номер мобільного телефону і праворуч внесіть короткий код, отриманий в СМС-повідомленні. Це необхідно, щоб підтвердити контактну інформацію про себе.\nПридумайте пароль від майбутнього особистого кабінету на сайті OnCredit. Він повинен містити цифри і букви латинського алфавіту різного регістра. В останньому полі буде потрібно вказати адресу електронної пошти.\nЯк видно, всі поля є обов’язковими для заповнення. Тому уважно і коректно заповніть їх, щоб надалі не отримати відмову у видачі кредиту.\nВнизу реєстраційної анкети перейдіть по посиланнях для ознайомлення з Правилами видачі позик і Згодою на обробку персональних даних. Після прочитання встановіть знаки галочки в обох рядках.\nНа цьому завершується реєстрація особистого кабінету на ресурсі OnCredit. Після успішної ідентифікації особистості система перенаправить Вас в анкету позичальника, де потрібно доповнити наступну інформацію про себе:\nІнформація про роботодавця: найменування компанії, сфера діяльності і контакти.\nЩомісячний дохід, з огляду на неофіційну його частина.\nСімейний стан і наявність дітей до 18 років.\nВ кінці оформлення система OnCredit попросить прикріпити до особистого кабінету фото з паспортом в руках. Процедура дозволяє виключити шахрайські дії з боку третіх осіб, бажаючих оформити позику по чужим паспортним даним.\nДля отримання позики необхідно прикріпити до особистого кабінету OnCredit банківську карту. Тому вкажіть її реквізити на завершальному етапі. Зверніть увагу, що на її рахунку повинно бути не менше 5 гривень. Сума буде на час перевірки заморожена, але через не більше доби вона стане знову доступна.\nАналогічним способом проходить реєстрація юридичної особи. Для створення особистого кабінету необхідно увійти в розділ для бізнесу. У відкритому калькуляторі вибрати суму до отримання. За замовчуванням встановлений термін 12 місяців. Дострокове погашення можливе без штрафних санкцій.\nПотім заповніть анкету позичальника, як для фізичної особи і чекайте прийняття рішення системою OnCredit.\nДля авторизації на інтернет-платформі в верхньому меню перейдіть по кнопці “Вхід”, розташованої праворуч.\nВідкриється форма, в якій у верхній рядок необхідно ввести номер мобільного, прив’язаного до особистого кабінету OnCredit. Внизу активується кнопка “Отримати код”. Клацніть по ній і на Ваш телефон прийде СМС з одноразовим паролем.\nПродублюйте секретний код в відкрилася рядку для проходження ідентифікації в системі.\nМікрофінансових організація OnCredit убезпечила своїх клієнтів від несанкціонованих авторизаций в особистому кабінеті. Тому позичальникам не потрібно зберігати паролі, а досить ввести номер свого стільникового і отримати на нього одноразовий код.\nУ разі необхідності отримати консультацію фахівця онлайн-ресурсу OnCredit необхідно звертатися за телефоном Колл-центру: 0-800-330-273. Оператори допоможуть у вирішенні питань, пов’язаних з роботою компанії.\nЯк видно з огляду, реєстрація особистого кабінету дозволяє отримати всі необхідні послуги в цілодобовому режимі. При цьому функціонал аккаунта великий: від інформування до проведення фінансових операцій.\nРеєстрація особистого кабінету займе не більше 15 хвилин, якщо заздалегідь підготувати документи і мобільний телефон. Труднощі можуть тільки виникнуть на етапі прикріплення файлів паспорта і фото з ним в руках.\nЯкщо ви користувалися послугами фінансової установи Credit On і можете детально розповісти про плюси і мінуси особистого кабінету, то ми просимо поділитися своїм досвідом. Ваша думка дозволить скласти загальне уявлення про якість послуг, що надаються онлайн-сервісом OnCredit.


Кім Чен Ір призначив своїм наступником молодшого сина - Korrespondent.net\nКім Чен Ір призначив своїм наступником молодшого сина\n2 червня 2009, 07:10\nЛідер Північної Кореї Кім Чен Ір призначив своїм наступником молодшого сина Кім Чен Уна.\nПро це повідомляє Associated Press із посиланням на північнокорейські ЗМІ. Інформацію про це влада Північної Кореї розіслала дипломатичним представництвам країни одразу після проведення ядерного вибуху 25 травня. Влада країни закликала дипломатів присягнути новому лідерові.\nЧутки про те, що саме Кім Чен Уна обрано на роль майбутнього наступника Кім Чен Іра, з'явилися кілька місяців тому. Нагадаємо, в квітні 25-річний Кім Чен Ун став інструктором в Державному комітеті оборони (ДКО). Голова ДКО - вищий державний пост в країні, нині його займає Кім Чен Ір.\nЯк повідомлялося, у Кім Чен Іра четверо дітей. 35-річна Кім Сер Сон народилася у шлюбі з Кім Ен Сук, дочкою північнокорейського генерала. 38-річний Кім Чен Нам - син першої фаворитки-актриси Сон Хі Рім. 28-річний Кім Чен Чер і Кім Чен Ун - діти професійної танцівниці Ко Ен Хі, яка приїхала з Японії. У серпні 2004 року вона померла, але за півтора року до цього офіційно іменувалась "улюбленою матір'ю корейського народу". Вона ж наказала слугам називати молодшого сина "королем ранкової зорі".\nЮнаки отримали елітну освіту в Швейцарії, Кім Чен Нам і Кім Чен Чер жили в посольстві з чужими документами дітей технічних співробітників дипмісії. Під своїм ім'ям закінчив Міжнародну школу в Берні лише Кім Чен Ун.\nПівнічнокорейські ЗМІ жодного разу не публікували фотознімків Кім Чен Уна, який повернувся на батьківщину п'ять років тому. Південнокорейські журналісти стверджують, що він найбільше серед братів схожий на батька, але страждає надмірною вагою (90 кг при зрості 175 см).\nРаніше повідомлялося, що Кім Чен Ин не потрапив до числа 687 депутатів північнокорейського Верховного народного зібрання дванадцятого скликання, яких було обрано за підсумками всенародного голосування, що відбулося в березні.\nСША: Росія почала війну нового покоління2692\nСюжетУкраїну з Росією стравили. Тези з промови Путіна2288


РАБИ ЩУРІВ - ЩУРИ РАБІВ. (6.) | Художні твори | Гоголівська академія\nРАБИ ЩУРІВ - ЩУРИ РАБІВ. (6.)\n© Ганзенко Олексій, 23-11-2010\nВін не повірив. Скривився наче доскіпливий глядач, котрий розгледів фальш у грі актора:\n– Олександре Васильовичу! Я ж вас просив...\n– Не вірите? Що ж, ходім до напарника – він підтвердить. Я ж не знав, що ви впадете мені на кумпол і зшепотітися з ним ніяк не міг.\nРіпа попідтягував болти десь під сподом „Фольксвагена” й вони поїхали до Олега.\nОлег саме збирався кудись іти й вони застали його, коли той уже зачинив за собою хвіртку. Побачивши знайоме авто, спинився.\n– Привіт! – махнув Ріпа, вилазячи з-за керма. – Це Валер’янович, з приводу наших справ...\nОлег мало не впав, почувши як Ріпа розмовляє з ним про справу в присутності стороннього. „Провал!” – було перше, що спало йому на думку й Олег уже було намірився змитись, коли до нього почав доходити нарешті зміст Ріпиних слів:\n– ... Нехай поможе. Він і так усе знає, та ще й корчить із себе кебетного. То хай допоможе знайти гроші. А ми віддамо йому ту частку, яку просить. Хай тільки знайде.\nОлег набурмосився. Страх заступила злість. Віддавати кревне? Чого це Ріпа так легко розкидається їхніми лавандосами? Хоча... Воно краще, звісно, синиця руках...\n– Ходім до хати, – буркнув негостинно, – покалякаємо. Тут і паркани з вухами. Та й не так жарко всередині.\nСправді, сонце піднялося вже височенько – починалася звична для цьогорічного літа спека.\n– Так-так, – постукував пальцями об стільницю Валер’янович. – Отже, що ми маємо?\nПірати закінчили розповідь і дивились на новоспеченого партнера з недовірою, ледь-ледь повитою крихітною дещицею надії. Вони сиділи втрьох посеред невеличкої, давно не метеної кімнати. Запхавши руки в кишені, Ріпа відкинувся на спинку стільця, а Олегові пальці нервово совались по клейонці, марно шукаючи, що б його кинути до рота. Крізь вузенькі, далекі від прозорості, вікна до хати потрапляло мало світла й тому під стелею тьмяно жевріла гола, загиджена мухами лампочка. Через прочинені двері сусідньої кімнати було видно старого, який лежав нерухомо в своєму незмінному ганчір’ї і незрозуміло було, чи він спить, чи може вже вмер.\n– А маємо ми наступне, – продовжував Валер’янович: – Борис залишив авто в якихось тридцяти – сорока кроках від своєї хати, зайшов додому, через п’ять хвилин вийшов і з тої миті його ніхто не бачив. Ні Бориса ні грошей. Він зник і з ним випарувалися шістдесят три тисячі доларів. Що сталося? Версій вимальовується дві: Перша: він заздалегідь намислив утекти, щоб не ділитися, так би мовити, общаком. Забіг додому, з’єднав обидві суми докупи і – ґуд бай! Хоча... сім’я. Тут, або він настільки черствий і товстошкірий, що просто наплював на родину, або... або він у змові з жінкою й та водить вас за носа. Ви його добре знаєте, тож варто покумекати, який із двох варіантів вірогідніший. Версія друга: пограбування. На нього нагло напали. Могло бути? Могло. Але вельми значні сумніви викликає у мене труп. Вірніше його відсутність. Щось я не пригадую випадків, коли б грабіжники аж надто старанно ховали трупи своїх жертв. Ну затягнули б десь у кущі – давно б уже знайшовся. Хіба... Хіба все було хитро сплановано наперед. А таке могло статися в випадку, якщо відбувся, так би мовити, витік інформації, грабіжники чекали саме Бориса й знали, що він повертатиметься від хати не порожній. А заради таких грошей можна й із трупом пововтузитись. Цікаво, може хто з сусідів щось чув?\n– Ми розпитували, – озвався Ріпа. – Ніхто нічого.\n– Так-так. Нічого... А може в нього була коханка? Чоловіки, знаєте, буває тікають з коханками. – Пірати стенули плечима – в особисті справи Борис ніколи нікого не посвячував. – А чи не можна було б оглянути цю вулицю, те місце, де він тоді зійшов? – Валер’янович глянув на Ріпу.\n– Можна, – відповів Ріпа.\nВони загуркотіли стільцями від чого старий у сусідній кімнаті прокинувся (таки не вмер).\n– Синочки! – вигукнув він, побачивши Олегових гостей. – Це ви прийшли до мого Олежка? Приходьте, синочки, приходьте! Якби ви ще жіночку яку...\n– Починається! – безнадійно звів догори очі Олег. – Ну замовкни, старий!\nАле старий, знайшовши несподіваних слухачів, замовкати не збирався:\n– А до мене, синочки, Бог-Саваоф приходив! Отак лежу, а він через сінешні двері заходить і – до мене. „Здоров! – каже. – Здоров, – кажу, – Бог-Саваоф – А як ти мене, – каже, – знаєш? – А чо ж мені тебе, – кажу, – не знать, як ти он у мене на календарі над плитою висиш! Ти Бог-Саваоф! Чого б це я тебе не знав! – Ну кажи, – каже він, – чого хочеш? – Якби, – кажу, – жіночку моєму Олежкові яку, а то ми самі, а він і перестелить мені забува, і їсти коли дасть, а коли й ні – забуде. А якби жіночку... А так, – кажу, – забрав би ти мене вже до себе. Трудно мені тут... – А він: – Потерпи, – каже, – скоро й твоя пора надійде! – Спасибі тобі, – кажу, Бог-Саваоф! От якби ще жіночку моєму Олежкові... ”\nНа цьому монолог старого урвався, бо Олег зачинив двері до його кімнати і, скрушно хитаючи головою, повернувся до гостей:\n– Геть старий зсунувся.\nТрійця вийшла з хати.\nЖіночу стать я пізнав рано. Однолітки ще в „класики” гралися на перервах, а я бігав уже зі старшими пацанами до дівок і трапились поміж ними такі, з якими я швидко пройшов „курс молодого бійця!” А згодом у нас непогано виходило розважатися з Принцом. Принц, чортяка, вродливий був, хоч воду з нього пий (за що й кликуху отримав)! І тьолки до нього липли десятками! Та й я самітником не ходив – хоч аленделоном і не вважався, але швидко розібрав, що найбільше вони поважають навіть не вроду, а що – силу!\nІ ми вже вдвох понавтішалися вдосталь! З дівками не панькались – цього краму вистачало. Виберемо по одній, слово-два й вона вже біля тебе, прилипла! І водимо їх до Принца. Його старі на залізниці працювали, позмінно. Бувало таке, що хата на всю ніч наша. Заманюємо, мовляв те-се, музичку послухаємо, головне щоб до хати зайшли, а там уже справа техніки! Чи доброхітно, чи ні, а віддавалися нам дівчатка всі до одної! Як було не скиглять, як не просяться, а ми своє зробимо! Ще й настрахаємо добре на прощання. Аби мовчали. І мовчали, жодна не настукала! А якщо й шепотілися десь тихенько з подругами, то це їх іще дужче до нас із Принцом вабило. Зліталися, мов оси на гнилу диню! Так їм, сердешним, кортіло дорослих забавок скуштувати!\nНу а Толюня був у мене, звісно, напохваті. Підійти, привіт передати, чи там записочку – буду я сам гасати! Та воно й солідніше так – ніби ваги мені додавало.\nЯкось накинув був я оком на Нінку з другої школи. Пишнотіла, високогруда, наче на дріжджах зійшла! І погляд такий зверхній, десь аж презирливий. Я, коли вона блимнула на мене, аж знавіснів – не люблю, коли на мене так дивляться! Ну зажди, – гадаю. – Побачимо! І підіслав до неї Толюню. Так і так, мовляв: давай може в кінце сходимо.\nВона, звісна річ, клюнула, хто б сумнівався, але що змусило мого безвідмовного раба в джентльмена зіграти – не знаю! Може сам залюбився, Толюня ж у нас закохливий. Вона мене наче в ополонку головою стромила, коли йшли ми, тримаючись за руки, до Принцового лігва, а Нінка візьми та й телепни: „А твій дружок, той, що до мене підходив, шепнув, щоби я з тобою не йшла. Що ти хочеш мене, ну... – Баран він, – кажу. – Завидки Толюню беруть, бо самому жижки тремтять до дівчини підкотитись. Ти ж не віриш у ту його маячню?” Не вірила. А як вона просилася, як плакала, як в’юнилося в моїх руках її грудисте тіло! Звісно, я своє взяв, але кайфу не отримав. Не було того, чого сподівався. Не було, бо до хати вона зайшла настороженою, тримала таки на думці його слова. Це він мені все зіпсував!\nЯ хутенько виштовхав Нінку на вулицю, піднісши наостанок до її заплаканого обличчя ножа (зверхності й презирства в її погляді вже не було) й пообіцявши зіграти ним на її рожевих щічках у хрестика й нулика, якщо Нінка бодай слово ляпне десь про те, що сталося, та й попрямував до мого бунтівливого раба. Заколот слід було придушити в зародку.\nДосі я його по справжньому не бив, не було потреби. Нащо Толюню бити? Йому було щигля даси, ну, в крайньому разі, „пенька” під гузно, то він іще з місяць літає пропелером, будь-яку мою забаганку виконує швидше, аніж я про неї подумаю. Але тут я побив його по справжньому. Інакше не можна було. Таке не прощається.\nБула ніч. Я висвистів його надвір, відвів за городи, на річку, й там побив. Я його добре побив, я вмію. На мармизі сліду не залишилось, а він хвилин двадцять качався біля моїх ніг у росяній траві як черв: стогнав, кректав, затуляв голову руками, а я бив, товк у найболючіші місця не кваплячись, професійно та виважено. Я бив його за бунт, за непослух, за те, що він такий, який є, за те, що не огризається, за те, що глист, за те, що мигтить перед очима й за те, що Толюні нема, коли він мені потрібний. Іще за щось я його бив... чорт, я вже й забув за що, та його завжди було за що бити... Я бив акуратно. Не збирався ж я відповідати за цей жалюгідний шматок смердючого стерва під ногами!..\nПацюк. Не уявляю, як він тут опинився, навколо ж бетон! І я не бачив ніякої нори й не чув щоб хтось ту нору прогризав. Схоже, це він мені його підкинув. Певно, щоб я злякався. Даремно – я не боюсь пацюків. Я взагалі нічого не боюсь (крім поливальниці). Я навіть вдячний йому за це. Бо ж тепер я не сам.\nЯ швидко приручив пацюка й тепер ми марнуємо час удвох. Коли господар опускає їжу, я ставлю миску на коліна й ми їмо разом. Щур кладе передні лапки на край миски і їсть, швидко-швидко ворушачи вусиками й щелепками. А коли я даю йому кусенчик хліба, він їсть, тримаючи хліб лапками.\nСпимо ми теж разом. Зазвичай він влягається мені на грудях і ми лежимо, зігріваючи один одного. Спершу я боявся, що він мене вкусить. Десь я чув, що пацюки можуть повиїдати людині, що спить, очі та повідгризати вуха, але мій пацючок цілком мирний і їсти мене не налаштований. До речі, як і я його. Ми ж із ним розуміємо, що краще жити вдвох!\nЄдине, до чого я ніяк не можу його привчити, так це ходити на „парашу”. Доводиться вишукувати його буруб’яхи в ганчір’ї та вкидати до відра самому. Але це нічого, я не гніваюсь – у кожного свої вади.\nЦікаво, що після того, як гасне лампочка, його очі продовжують іще якийсь час світитись і я бачу в пітьмі дві рожеві цятки, наче хтось курить одразу дві сигарети. А мої баньки теж світяться?\nЯ довго мізкував, як назвати мого нового корефана і врешті спинився на імені Брат. Гадаю, воно йому сподобалось.\nСонце теліпалося саме в зеніті й пекло нещадно коли вони під’їхали до вулиці, на якій мешкав Борис.\n– Так-так, – бубонів Валер’янович, тупцяючи на місці, де пірати чекали того вечора свого предводителя, – що ми маємо? А де його хата?\nПоволі, аби не привертати зайвої уваги, вони рушили вперед. Тупали один за одним тісною вуличкою і їм раз-по-раз доводилось нахилятися під рясним яблуневим віттям, яке, полишивши темні садки, вперто пнулося через паркани на вулицю.\n– Ось, – сказав Ріпа. – Це його хата.\n– Так-так, – озирнувся назад Валер’янович. – Зовсім близько. То що, – хитнув головою в бік не нової, але міцної, під замшілим від часу шифером, хати, – завітаємо?\nВтрьох зайшли на подвір’я.\nГосподиня була вдома. Коли Жанна вийшла на ґанок Ріпа, як фахівець із жіночих питань, з немалим подивом зауважив, що зникнення чоловіка вплинуло на неї зовсім не так, як цього слід було очікувати. Жінка ніби помолодшала, трохи поскорочувались промені зморщечок біля очей, трохи вище, ніж раніше трималась піднята голова, Жанна ніби аж повищала й зустрічала неочікуваних гостей не як зацьковане й розгублене створіння, а таки як справжня господиня. „Спробуй, розбери цих жінок-інопланетянок...” – знизав плечима Ріпа.\nВін відрекомендував киянина, як приятеля, що може допомогти розібратися зі зникненням Бориса й господині нічого не залишалось, як запросити чоловіків у хату.\nКоли розмістились у вітальні, Валер’янович почав розмову, яка скорше скидалася на допит. Кидав питання одне навздогін за іншим і Жанна ледве встигала відповідати. „Чи не помітили ви чогось незвичного в поведінці чоловіка напередодні його зникнення, чогось дивного, не такого як завше? Чи всі Борисові речі вдома, крім того одягу, що був на ньому? Може все ж чогось не вистачає? Чи не казав він щось на зразок того, що так більше не можна, що йому все набридло, що треба щось змінити? Чи не виявляв він напередодні надто великої, незвичної, ніжності до дітей? Чи не мав він, пардон, коханки?” На більшість питань Жанна відповідала: „Ні”, або „Не знаю” і Валер’янович дещо змінив напрямок допиту: „Чи давно ви тут живете, на цій вулиці? Чи добре знаєте сусідів? З ким із них Борис контактував, дружив, чи навпаки – ворогував? Чи немає серед мешканців вулиці таких, які несподівано виїхали останнім часом, або хочуть виїхати, чи таких, що якось дивно поводяться, чи змінили звички, чи яким іншим чином привертають до себе увагу? – Борис тут народився, це його батьківська хата, – відповідала Жанна. – Сусіди? Сусіди, як сусіди – прості собі люди. Так, щоб дружити то ні з ким, та й ворогів ніби не мав, а знати, звичайно, знає всіх. Нічого такого не помічала. Все як завжди. ”\n– Так-так, – вистукував пальцями об стільницю Валер’янович, – і що ж ми маємо?\nРіпа, як і вранці, в Олега, сидів відкинувшись на спинку стільця та запхавши руки в кишені, а Олег методично, наче автомат, лузав дрібненьке соняшникове насіння (встиг таки десь доп’яти) й акуратно спльовував лузгу в жменю. „Допит” тривав і лише раз його перервав малий Ілюшко, котрий захеканий забіг у хату й, не звертаючи уваги на чужих дядьків, почав захоплено розповідати мамі, якого чудового автомата на батарейках купили сьогодні Тарасику й вимагав такого ж собі.\n– І що ми маємо? – запитав, передражнюючи Валер’яновича, Ріпа, коли компанія залишила Жаннине подвір’я та всілась у „Фольксваген” (на осонні машина нагрілася так, що вони почувалися, наче на пательні).\n– Ви, шановні, чули те саме, що й я, – розвів руками Валер’янович. – Тобто нічого суттєвого. Нічого, за що можна було б зачепитись. Одне я вам доповім: чомусь не до вподоби мені ця вулиця. Тут він народився, тут виріс і тут таки його бачили востаннє. Все на цій вулиці. До речі, а що там, у іншому її кінці?\n– Наскрізного проїзду немає, – повідомив Ріпа. – Глухий кут.\n– Справді? І що, нема навіть стежки?\n– Здається, нема й стежки.\n– Цікаво було б глянути.\nПройшлись вулицею до кінця. Скрізь акуратні щільні штахетники, а де й глухі, непроникні для ока загорожі. В кінці вулицю надійно замикав такий же високий неприступний паркан чиєїсь садиби. Валер’янович шкрябнув підборіддя:\n– Гм, якщо все було так, як ви розказували, то куди ж він подівся? В небо злетів, чи що?\n– Подумаєш, – хмикнув Олег. – Прошився в якусь хвіртку, а там на город, а там...\n– У хвіртку, кажете? – недовірливо хитнув головою киянин. – А в кожному дворі либонь собацюра...\n– Може й не в кожному...\n– Так-так... От що, панове компаньйони: очевидно слід підшукати мені квартиру – хочу затриматись у вас на кілька днів; треба пошвендяти тут, погомоніти з сусідами, розшукати його друзів, знайомих...\n– Можна до мене, – запропонував Олег, – місце є.\n– Вельми вдячний, але, гм... ваш батько... І взагалі, я волів би отаборитися на нейтральній території.\n– Моя сусідка квартирантів приймає, – озвався Ріпа.\n– То й добренько! Тільки от що, – Валер’янович подивився спочатку на Ріпу, потім на Олега. – Я гадаю, що для подальшої роботи нам варто переглянути умови контракту...\n– Ні! – спалахнув Олег. Ріпа мовчки звів брови.\n– Шановні! Ніхто не відає – знайдемо ми вашу касу чи ні, а поки що я витрачаю власний час і власні, між іншим, гроші! Ви гадаєте, в мене інших справ немає? Пропоную так: усе, що нариємо – ділимо порівну на трьох. А якщо ви проти – до побачення, квартира в сусідки мене тоді не цікавить! Тільки ж і ви без мене нічого не знайдете! Ви працювали тоді, а я працюю зараз, хіба не справедливо?\n– Чорт з тобою! – процідив Олег. – Подавись!\nНазавтра киянин розгорнув бурхливу діяльність. У супроводі Олега (Ріпа мусів їхати на базар) він знов завітав до Жанни де та, на його прохання, склала перелік усіх, хто мешкав на їхній вулиці, й коротко охарактеризувала кожного з сусідів.\n– Хочу пройтися, попитати людей, потеревенити, – пояснював Валер'янович свій задум. – Гляди, може хто й бовкне щось цікавеньке. І, в зв’язку з цим, чи не дозволили б ви відрекомендовуватись вашим далеким родичем? Так, знаєте, буде більше довір’я.\n– Прошу. Можете назватися моїм братом, я однаково нетутешня. Але я й так майже з усіма місцевими балакала. Не уявляю: що ви взнаєте нового?\n– І все ж, – посміхнувся Валер’янович. – Свіже око...\n– Добрий день! – До хвіртки підійшов білястий, наче припорошений борошном, недужого вигляду чоловік. Поміж дрібних рис його обличчя ховалися такі ж дрібні білясті очі, в яких годі було щось прочитати. На вітання озвався тихим але, як здалося Валер’яновичу, напруженим голосом.\n– Я брат вашої сусідки Жанни. Оце приїхав підтримати її в лиху годину. Ви ж у курсі, що трапилось?\n– Знаю. Борис...\n– Господи, що за часи! Люди зникають без сліду. Був чоловік і нема.\n– Так. Тяжкі часи.\n– І без сліду. Наче крізь землю...\n– Так, це страшно.\n– Ви його того дня не стрічали?\n– Ні. Я його рідко бачив. У кожного своє життя-буття, свої справи...\n– Авжеж, авжеж. А так ви з ним не товаришували?\n– Та не сказати, щоб аж надто. Просто, як сусіди. Я ж кажу: в кожного своя метушня...\n– Так-так. Ясно. Нічого того вечора не чули? Може якийсь гамір на вулиці, абощо?\n– Та ні, нічого такого. Я, власне, тоді цілий вечір у хаті сидів, телевізор дивився. Так що...\n– Умгу, умгу. Бідна жінка. Залишилася сама, з двома малими на руках. І ця невідомість...\n– Так, невідомість...\n– Ви вже якось підтримуйте її тут. По сусідському. Знаєте, їй важко.\n– Так, звісно, по сусідському... Чого б і ні?\n– Ну вибачте. Не будемо вас затримувати. До побачення.\n– Та нічого. Бувайте.\nВідійшовши на десяток кроків, Валер’янович зупинився й замислено глянув назад:\n– Не подобається мені цей чоловічок.\n– Це ж чому? – здивувався Олег. – Мужик, як мужик.\n– Блідий він якийсь. Нервовий. І найголовніше – нема в ньому співчуття. Словами співчуває, а очі... – Валер’янович зітхнув. – Збайдужів люд. Ну добре, хто там у нас наступний?\nАле розгорнуте Валер’яновичем розслідування результату не дало. Жодних слідів, жодних зачіпок, жодної свіжої думки, яка вивела б його на Бориса, або схованку з грошима, киянин так і не відшукав. Цілий день і половину наступного витратив столичний гість на Борисових сусідів. Хтось був на роботі, хтось на городах за містом, когось взагалі важко було впіймати, але киянин познаходив усіх. І нічого. Він ще раз доскіпливо розпитав Жанну, ставив їй найрізноманітніші й найнесподіваніші питання (прагнучи заразом перевірити і її відвертість). Марно. Розмовляв з дітьми – іноді діти помічають те, чого не бачать дорослі, але не цього разу.\nВони ще раз, усі гуртом, найретельнішим чином обшукали хату, все Жаннине господарство, не минули необстеженою жодної комірки та жодного закапелка. Цього разу до обшуку долучилась і сама Жанна й навіть Ванюшко з Ілюшком які, щоправда, не знали, що шукають, для них це була просто цікава гра. Ілюшко знайшов іграшкового пістолета, який вважався безнадійно втраченим, і аж повискував від задоволення, але того, що шукали, не знайшли.\nІ Валер’янович здався.\n– Все! – розвів безнадійно руками. – Я пас! Завтра їду. Час мені вже з’явитися й на роботі. Ех, прощавай Європа! Ось мій телефон, – звернувся до Ріпи. – Раптом випливе щось новеньке – дзвоніть. Якщо, звісно, не впораєтеся самі.\n– Фініта! – невесело підсумував Ріпа й розчаровано махнув рукою.\n© Петро Муравій, 23-11-2010\nГра слів у назві\n© Наталка Ліщинська, 23-11-2010\nЗгенеровано за 1.3084800243378 сек.


Штучна підтримка організму\n2. Ускладнення штучної вентиляції легенів\n3. Штучне кровообіг\nЗав. кафедрою д.м.н., _______________\n1. Методи переходу на самостійне дихання\nПереклад на самостійне дихання після тривалої механічної вентиляції може бути складною і неприємною завданням для хворого і лікуючого персоналу. Причому в даному контексті під перекладом на самостійне дихання розуміється процес поступового зменшення рівня респіраторної підтримки за допомогою режимів допоміжної вентиляції. Процес відлучення може бути відносно простий (вихід з анестезії, передозування опіоїдів, напад бронхіальної астми) або вкрай складний (хворі з РДСВ).\nПереклад на самостійне дихання може займати до 40% загального часу перебування хворих на ШВЛ, тому роль правильної тактики проведення цього етапу не викликає сумнівів. Найважливіша мета респіраторної терапії - якомога більш раннє припинення респіраторної підтримки. Уповільнений переклад на самостійне дихання піддає хворого на невиправданий ризик розвитку назокоміальной інфекції та баротравми, травми дихальних шляхів, вимагає використання седативних препаратів, збільшує вартість лікування. У той же час передчасне припинення ШВЛ має ще більш серйозні наслідки: усунення захисту дихальних шляхів від аспірації, гіпоксемія, порушення центральної гемодинаміки, перевантаження і втому дихальної мускулатури, прогресування дихальної недостатності.\nПроцес відлучення є психологічним стресом для хворих. Багато з тих, хто піддається цьому випробуванню, мають обмежений респіраторний резерв. Тому один з важливих принципів при будь-якої стратегії відлучення - ніколи не доводити хворого до перевтоми.\nПеред початком процесу відлучення від респіратора має бути оцінений загальний стан хворого. Будь-які виявлені відхилення гомеостатичних показників по можливості повинні бути зведені до прийнятних значень. Фактори, які слід оцінювати в цій ситуації, представлені в табл. 1.\nФактори, що ускладнюють переклад на самостійне дихання\nПорушення кислотно-лужної рівноваги (особливо метаболічний алкалоз)\nПричина, що викликала початок ШВЛ, повинна бути усунена або, по крайней мере, вирішуватися. Зазвичай процес перекладу на самостійне дихання ініціюється при виконанні наступних критеріїв (як мінімум):\n- стабілізації по основному захворюванню,\n- РВ 2 / FiO 2> 200,\n- ПДКВ <10 см Н 2 О,\n- надійний нейрореспіраторний драйв,\n- стабільні показники гемодинаміки при мінімальних дозах інотропов і вазопрессоров.\nЯкщо в процесі перекладу розвивається втома дихальної мускулатури, необхідно оцінити значимість всіх факторів, які можуть привести до цього стану. Збільшення навантаження нерідко пов'язане з підвищенням опору дихальних шляхів, зниженням розтяжності легких, а також у зв'язку з великою витратою енергії при десинхронизации дихання хворого з апаратом ШВЛ. Функція дихальних м'язів може бути також знижена внаслідок хвороби, бездіяльності, використання релаксантів і глюкокортикоїдів, недостатнього харчування, гіпоксії і порушення електролітного балансу.\nВтома дихальної мускулатури клінічно проявляється тахіпное, парадоксальним диханням і, нарешті, збільшенням СО 2. Оскільки максимальне инспираторное тиск (МІП) є хорошим індикатором функціональних можливостей дихальної мускулатури, зниження МІП може вказувати на стомлення дихальних м'язів. Щоб його уникнути, м'язам необхідно доставити відповідну кількість О2 і поживних інгредієнтів. Це вимагає як адекватної тканинної перфузії (серцевий викид), так і змісту достатнього О2 (SaO 2) в артеріальній крові. При неадекватній калорійної підтримки, слабкість дихальної мускулатури може бути пов'язана з катаболизмом протеїну дихальних м'язів.\nЯкщо розвинулася втома, дихальної мускулатури необхідно дати відпочити. Для цього може знадобитися до 24 год і більше. Відпочинок дихальної мускулатури зазвичай забезпечується за допомогою режимів АssistСMV або SIMV з частотою, достатньою для усунення необхідності спонтанного дихання. Якщо втома дихальної мускулатури розвивається внаслідок надмірного навантаження, це навантаження повинна бути зменшена до чергової спроби перекладу на спонтанне дихання.\nПродуктивність дихальної мускулатури можна поліпшити шляхом тренувань як на силу, так і на витривалість. Низький дихальний обсяг стимулює тренування сили шляхом розвитку збільшених сакромер. Робота, при якій поєднуються низька напруга і великий дихальний обсяг, стимулює розвиток витривалості шляхом збільшення щільності мітохондрій. Спонтанне дихання в режимі SIMV сприяє підтримці м'язової сили дихальної мускулатури, дихання в режимі РS -тренування витривалості.\nПри оцінці адекватності легеневої функції звертають увагу на механічні та нейром'язові можливості дихальної системи, а також здатність легких до адекватної оксигенації артеріальної крові (невідповідність вентиляції і перфузії, порушення дифузії або розвиток шунта). Деякі з параметрів, які можуть допомогти оцінити можливість відлучення від респіратора, представлені в таблиці 2.\nФізіологічні параметри, які використовуються для оцінки можливості відлучення від респіратора\nТести для оцінки механіки дихання і можливостей нейром'язового апарату:\n- максимальне инспираторное тиск > - 20 см Н 2 О\n- життєва ємкість легень <15 мл / кг\n- FEV 1 > 10 мл / кг\n- хвилинна вентиляція <10 л / хв\n- частота самостійного дихання <30 в хв\n- легенево-торакальний комплайнс > 30 мл / см Н 2 О\n- максимальна довільна вентиляція в два рази більше, ніж МОД у спокої\n- спонтанний V T > 5 мл / кг\n- РаО2 при FiO 2 <0,40 > 60 mm Hg\n- РаО2 / FiO 2 > 200\n- РаО2 / Р А O 2 > 0,20\n- V D / V T <0,60\n- Q S / Q T <0,15\nСудячи з представленими критеріями, спонтанний дихальний обсяг, по крайней мере, не менш 5 мл / кг, з частотою дихання менше 30 разів на хвилину вважається прийнятним для відлучення від апарату ШВЛ. Хворі, яким потрібна вентиляція більш ніж 10 л / хв, забезпечити таку вентиляцію без втоми дихальних м'язів не можуть. Одним з критеріїв успіху перекладу на самостійне дихання є значення инспираторного індексу. Цей індекс вираховується шляхом ділення частоти дихання на дихальний обсяг в літрах. Швидке підвищення значення індексу> 100 після перекладу на самостійне дихання свідчить про сумнівне успіху. При значенні індексу менше 100 ймовірність вдалого перекладу на спонтанне дихання висока.\nМаксимальна инспираторное тиск більше 20 см Н 2 О передбачає адекватну м'язову силу. Однак якщо хворий має високий імпеданс (великий опір і низький комплайнс), цей тиск може бути недостатнім, щоб запобігти м'язове перевтома.\nЖиттєва ємність легенів є більш прийнятним індикатором респіраторного резерву, ніж дихальний обсяг. Особливо цей показник інформативний у хворих з нейром'язової патологією (міастенія або хвороба Гійена-Барре). Життєва ємність повинна бути більше 15 мл / кг, щоб хворий міг зробити глибокий вдих для розправлення ателектазів і забезпечити ефективний кашель.\nОбсяг форсованого видиху за 1 с (FEV 1) у хворих з ХОЗЛ - вельми корисний показник можливості їх перекладу на самостійне дихання. Життєва ємність у них може бути нормальною при повільному видиху. Однак при швидкому видиху іноді розвивається колапс воздухопроводящих шляхів (ефект експіраторного закриття дихальних шляхів). При FEV 1 більше 10 мл / кг успішне відлучення від механічної вентиляції є більш імовірним. У інтубірованних хворих цей показник оцінити важко, так як на нього впливає опір ендотрахеальної трубки.\nМаксимальна довільна вентиляція хоча і критикується за залежність від зусилля і бажання хворого, цей тест досить об'єктивно характеризує його вентиляційний резерв. Як правило, хворі можуть бути відлучені від респіратора, якщо спонтанна вентиляція в спокої менше 10 л / хв, і хворий може її подвоїти (MVV).\nАльвеоло-артеріальна різниця менше 300 мм рт. ст. або більше 300 мм рт. ст. при 100% кисні свідчить про достатність легеневої оксигенації, щоб приступити до відлучення від апарату ШВЛ. Якщо РаО2 складає 60 мм рт ст. при FiO 2 <0,4, оксигенація у хворого вважається задовільною. У післяопераційних хворих здатність підтримати артеріальну сатурацию гемоглобіну більше 90% при диханні кімнатним повітрям або в режимі СРАР з тиском менше 5 см Н 2 О також є маркером для проведення успішної екстубаціі.\nВиражений інтрапульмональний шунт порушує процес оксигенації крові. Якщо він більше 20%, то відлученням займатися не слід. Частими причинами шунтування у хворих, яким проводиться ШВЛ, є затримка секрету, бронхиолоспазм, набряк легенів, пневмонія. Ці стани можуть коригуватися шляхом аспірації, використання бронходилятаторов, фізіотерапії і постурального дренування, застосуванням діуретиків та антибіотиків.\nПри ініціюванні відлучення хворого від респіратора V D / V T має бути менше 0,55. Іноді корисно виміряти продукцію СО 2 і споживання О2, щоб оцінити можливість припинення ШВЛ. Збільшення цих показників має на увазі гіперметаболізм, що вимагає підвищення вентиляції.\nМетоди перекладу хворих на самостійне дихання. Для відлучення від апарату може бути використаний один або комбінація декількох методів: IMV, SIMV і PSV. Багато клініцисти вважають за краще використовувати PSV в комбінації з SIMV. Багато в чому вибір методу припинення респіраторної підтримки залежить від персональних пристрастей і традицій медичного колективу.\nПсихологічна підготовка є важливою і повинна бути проведена до від'єднання хворого від респіратора.Перед кожним сеансом тренування і оцінки можливості відлучення лікар повинен пояснити весь цей процес пацієнту. Хворий повинен бути впевнений, що за ним буде забезпечено постійний контроль і при необхідності відновлений колишній рівень респіраторної підтримки. Необхідно часте підбадьорення, оскільки вдале відлучення від штучної вентиляції багато в чому залежить від бажання і зусиль хворого. Психологічна підтримка особливо важлива в разі проведення тривалої ШВЛ. Під час процедури переходу на спонтанне дихання можливе повернення на більш високий рівень респіраторної підтримки, тому хворий і персонал повинні бути психологічно готові до цього. Не слід доводити тренування самостійного дихання до перевтоми дихальної мускулатури, необхідно забезпечувати періоди повноцінного відпочинку.\nУ таблиці 3 представлені показники і їх значення, при яких необхідно переривати процес перекладу на спонтанне дихання.\nОзнаки необхідності переривання процесу перекладу на спонтанне дихання\nСтавлення частоти дихання до дихального обсягу (л)\nзміна> 20 мм рт ст систолічного або 10 мм рт.ст. діастолічного\nзбільшення> 20 разів за хвилину\nзбільшення на 10 в хв або> 30 за хв\nдискоординація дихальних рухів вказує на стомлення дихальних м'язів\n<60 м рт.ст.\nзбільшення більш ніж 10 мм рт. ст\nзменшення на 0,1\nзначних змін (екстрасистолія, депресія сегмента ST)\nВідлучення від ШВЛ з використанням SIMV режиму. Використання SIMV включає зменшення кількості апаратних вдихів, в той же час дозволяючи хворому нарощувати активність самостійного дихання. Якщо пацієнт показує ознаки втоми, необхідно збільшити кількість примусових вдихів. У початковому періоді взагалі можливе повернення до повної апаратної підтримки для забезпечення повноцінного відпочинку.\nПеревагою цього способу є його зручність. Просте зміна апаратної частоти дихання збільшує або зменшує навантаження на хворого. При цьому гарантується безпека, оскільки використовується якийсь мінімум апаратного дихання. На деяких вентиляторах, крім того, є ще запасний режим (back-up). Поступово знижуючи частоту апаратних вдихів, можна визначити оптимальний для хворого рівень РСО 2.\nВідлучення від респіратора за допомогою вентиляції з підтримкою тиском. Застосування цього режиму можливе в двох варіантах. Один з них передбачає вибір такого рівня тиску підтримки, який забезпечує цільової дихальний обсяг і частоту дихання. Потім здійснюється його покрокове зменшення. Другий підхід складається з використання комбінації SIMV і PSV. При цьому хворий тренує самостійне дихання шляхом зменшення апаратних вдихів, а низький рівень тиску PSV полегшує роботу дихання, пов'язану з подоланням опору ендотрахеальної трубки і дихального контура. Комбінація SIMV і PSV краще забезпечує тренування витривалості, ніж кожен з цих режимів окремо. Крім того, вона дозволяє більш різноманітно підходити до розробки програми перекладу на самостійне дихання, починаючи або з зменшення кількості примусових вдихів, або, навпаки, зі зниження тиску підтримки.\nПідбір необхідного рівня PSV здійснюється індивідуально. Дуже високий тиск призводить до надто маленькою роботі хворого. З іншого боку, занадто низький рівень підтримки може призвести до швидкої втоми дихальних м'язів.\nУскладнення ШВЛ можуть проявитися з боку дихальних шляхів (набряк гортані, травма слизової трахеї, трахеобронхіти, втрата зволожуючою функції верхніх дихальних шляхів), легких (ателектаз, баротравми, токсична дія кисню, назокоміальная пневмонія), серцево-судинної (зменшення венозного повернення і серцевого викиду , гіпотензія) та інших систем (підвищення внутрішньочерепного тиску, зниження темпу діурезу, порушення КОС та ін.). Можливі чисто технічні проблеми (випадкова розгерметизація контуру, припинення електроживлення, втрата тиску газу, порушення прохідності трубок і канюль тощо.), Які при несвоєчасному їх розпізнаванні створюють загрозу для життя хворого. Тому проведення ШВЛ в обов'язковому порядку повинно супроводжуватися ретельним моніторингом, а також застосуванням комплексу заходів щодо запобігання їх розвитку.\nЗокрема, при проведенні інвазивної ШВЛ надзвичайно важливо забезпечити зволоження газу, що надходить в дихальні шляхи хворого, що зменшить шкідливу дію її на дихальні шляхи і легені. Для того щоб не допустити фальних наслідків при раптової поломки обладнання, необхідно мати дихальні мішки для ручної вентиляції біля кожного ліжка хворого, якому проводиться ШВЛ. Баротравма (пневмоторакс, пневмомедиастинум, підшкірна емфізема) може бути результатом надмірного тиску в дихальних шляхах і перерастяжения альвеол великим об'ємом. Щоб уникнути ятрогенного пошкодження легенів, пікове альвеолярне тиск (тиск плато) не повинно перевищувати 35 см Н2О Для зменшення токсичної дії кисню не слід без крайньої необхідності застосовувати високі його концентрації в подається газової суміші. Безпечним вважається рівень FiO 2 нижче 0,6.\nШтучний кровообіг (ІК) - метод тимчасового заміщення (підтримки) механічними пристроями насосної функції серця, газообміном функції легень на період виконання окремих етапів операцій на серці, аорті, а також при проведенні інтенсивної терапії хворим кардіологічного профілю. Апарат штучного кровообігу (АШК) представляє складну багатофункціональну систему, що складається з насосів, оксигенатори, фільтра, трубопроводів. Сучасні апарати поряд з ручним мають комп'ютерне програмне управління.\nПринцип ІК полягає в наступному. Кров хворого забирають з венозного русла, як правило, з порожнистих вен в венозний резервуар апарату, а потім в оксигенатор. У оксигенатори відбувається насичення крові киснем і видалення вуглекислого газу. Оксигенированную кров перекачують насосом в артеріальний русло, зазвичай в спадний відділ аорти. Окремим отсосом забирають виливаються в плевральну порожнину кров і повертають її в венозний резервуар. АІК оснащений теплообмінником, який призначений для швидкого охолодження і зігрівання крові.\nНасоси. В сучасних АІК застосовують роликові або центрифужні насоси. Насоси створюють в замкнутій тюбінгового системі перепад тиску, за рахунок чого відбувається перекачування крові по трубопроводах. У роликовому насосі рух крові створюється за рахунок стискання трубки обертовим роликом в насосній камері. Швидкість обертання ролика регулюється, в залежності від цього можливе створення як непульсірующей, так і пульсуючого потоку крові. Пульсуючий потік вважається більш фізіологічним, при ньому в меншій мірі збільшується периферичний опір судин, тим самим створюється більш повноцінна мікроциркуляція. Однак при непульсірующей потоці менше пошкоджуються еритроцити, зменшується гемоліз. Ще менше пошкодження крові відбувається в центрифужних насосах, в яких не створюється оклюзійне тиск.\nКрім основного насоса є ще кілька допоміжних. 1. - насос для видалення крові з операційного поля (кардіотоміческій відсмоктування), 2. - для введення кардіоплегічного розчину в коронарні судини (кардіоплегічним), 3. - для дренування крові з лівого шлуночка (дренаж ЛШ).\nКров в АІКе рухається по трубопроводах. Трубопроводи виготовляють стерильними, для разового застосування. В артеріальному контурі трубопроводу встановлюють фільтр для уловлювання газових бульбашок.\nОксигенатори бувають двох типів - бульбашкові і мембранні. У бульбашкових оксигенатори газообмін відбувається при прямому контакті кисню з кров'ю. Вважають, що такі оксигенатори призводять до більш сильного пошкодження еритроцитів і тромбоцитів, однак вони відносно дешевше. У мембранних оксигенатори кров відділяється від кисню напівпроникною мембраною, через яку і відбувається газообмін.\nФільтри в апараті виконують різну роль, тому їх встановлюють в декількох місцях: на лініях артеріальної магістралі і рециркуляції, в системі коронарного відсмоктування. Одні з них вловлюють з крові газові бульбашки, інші - мікрочастинки (тромби, частинки жиру, фрагменти тканин).\nЗаповнює рідина. У ранніх моделях АІК екстракорпоральний контур заповнювали гепаринизированной цілісною кров'ю. Нерідко виникали проблеми з сумісністю донорської крові. Однак це було вимушеним заходом, оскільки обсяг заповнення резервуара досягав 4-х літрів і більше. В сучасних АІК заповнюють резервуар значно в меншому обсязі (1,5-2 л). Це дозволило відмовитися від використання цільної крові для заповнення зовнішнього контуру апарату, і використовувати для цієї мети плазмозамінний розчин. При змішуванні крові хворого з розчином, що заповнює систему АІК, гематокрит знижується до 20-25%. При гарній оксигенації і достатній органному кровотоці не відбувається значної тканинної гіпоксії. У хворих з низьким передопераційним показником гемоглобіну і прогнозованим зниженням гемоглобіну під час ІК нижче 20%, до заповнює апарат рідини додають кров. Основу заповнює рідини становить розчин лактату натрію. До нього додають реополіглюкін, манітол, гідрокарбонат натрію, калій. У всіх випадках остаточна заповнює рідина повинна бути ізоосмоляльной і з фізіологічним значенням рН.\nМетодика ІК. Апарат заповнюють перфузат, видаляють повітря з артеріальною магістралі. Хворому вводять гепарин (орієнтовно 300 ОД / кг), після чого канюліруют висхідну аорту і порожнисті вени. Перехід на штучне кровообіг здійснюють в два етапи. Спочатку проводять паралельне кровообіг. При працюючому серці запускають в роботу АІК, домагаючись чіткого балансу між припливом крові в апарат і її відтоком. Протягом 2-3 хвилин збільшують продуктивність апарату до 2,2-2,4 л / м2 / хв, потім переходять тільки на штучний кровообіг. ІК призводить до активації багатьох гормональних систем. У крові збільшується концентрація катехоламінів, АДГ, ангіотензину, кортизолу та інших стресових гормонів. Загальна анестезія лише частково здатна блокувати стресову реакцію. Поліпшення мікроциркуляції досягають введенням вазодилататорів.\nЗахист міокарда. Процес ІК передбачає перетискання аорти між аортальной канюлей і аортальним клапаном. Серце ізолюється від потоку оксигенированной крові. Ризик ішемічного пошкодження міокарда знижують охолодженням серця до 15-18оС. При такій температурі серце витримує повну ішемію протягом однієї години. Зниженню енергетичних потреб міркарда сприяє і зупинка серця (Кардіоплегія). Асистолия повинна бути повною, фібриляція шлуночків подвоює потребу міокарда в кисні. Пошкодження міокарда сприяють інотропним препарати і великі дози хлористого кальцію.\nКалієва Кардіоплегія.Стандартним методом припинення електричної активності серця є перфузія коронарних судин кристалоїдних розчинів або кров'ю з вмістом калію і мембраностабілізуючої препарату (новокаїн). Охолоджений кардіоплегічним розчин в обсязі 500-1000 мл вводять в коронарні артерії. Висока концентрація позаклітинного калію призводить до зниження трансмембранного потенціалу і інактивації натрієвих каналів. Серце зупиняється в фазу діастоли. Поступове вимивання кардіоплегічного розчину і підвищення температури серця призводить до відновлення серцевої діяльності, тому холодову кардіоплегії повторюють кожні 30 хв.\nПісля закінчення етапу операції на серці видаляють затиск з аорти, відновлюється коронарний кровотік. Кардіоплегічним розчин вимивається, одночасно виробляють зігрівання серця. Часто серцева діяльність відновлюється самостійно. Іноді це відновлення відбувається через фібриляцію шлуночків. У таких ситуаціях виробляють пряму електричну дефібриляцію. При задовільною роботі міокарда потік крові через АІК поступово скорочують до повного припинення. Про повноцінної серцевої діяльності свідчить нормалізація артеріального тиску, задовільні показники серцевого викиду і загального периферичного опору судин.


Як скласти службову записку? | vidpo.net\nСлужбова записка – це інформаційно-довідковий документ внутрішньої ділової переписки, прийнятий в компанії. Написання службових записок здійснюється між структурними підрозділами або співробітниками, які не перебувають у прямому підпорядкуванні.\nСкладається службова записка з метою висвітлення будь-яких ділових питань, стосуються роботи відділу або конкретного співробітника, вирішення яких залежить від іншого структурного підрозділу компанії або співробітника.\nСлужбова записка, як самостійний вид документа відсутня в загальноросійському класифікаторі управлінських документів (ОКУД). При цьому даний документ широко використовується в діловій практиці. У зв'язку з цим оформляти службову записку найкраще у відповідності з вимогами ГОСТ 6.30-2003 «УСД. УСОРД. Вимоги до оформлення документів »в цілях однотипності оформлення документації.\nСлужбова записка складається з наступних частин:\n«Шапка», де вказується, кому вона адресована (посада, прізвище, ім'я, по батькові у давальному відмінку);\nдата складання і номер службової записки;\nнайменування документа («Службова записка»);\nзаголовок до тексту документа (говорить про предмет службової записки);\nпосада укладача, підпис і розшифрування підпису – прізвище, ім'я, по батькові автора службової записки;\nНайбільш загальні вимоги до підготовки службових записок викладені в ГСДОУ і Методичних рекомендаціях щодо уніфікації текстів управлінських документів. Зазначені вимоги конкретизовані в «Типової інструкції з діловодства» стосовно до одного з видів службових записок – пояснювальній записці.\nЗразок службової записки (посилання на скачування)\nЗразок службової записки 2 (посилання на скачування)\nkdpconsulting.ru – службова записка (Довідкова інформація);\nblanker.ru – службова записка;\ngodovanets.ucoz.ru – що таке службова записка та як правильно її скласти.\nЯк правильно написати пояснювальну записку?\n« Як видалити (обійти) пароль CMOS BIOS на ПК?\nЩо таке інфаркт міокарда? »