Володимир Іванів | People\n«Кредо магазину «Дзвонилка» – це універсальність та доступність»\nМолодий, амбітний, наполегливий та успішний – таким є власник крамниці гаджетів Apple/Android та сервісного центру «Дзвонилка» Володимир Іванів. Про інновації у світі смартфонів, сегмент продукції, який користується найбільшим попитом, про те, на що варто звертати увагу при виборі гаджета, розповідає Іванів Володимир Ярославович в ексклюзивному інтерв’ю для читачів журналу «People UA».\nПерсона: Іванів Володимир Ярославович\nПосада: власник крамниці та сервісного центру «Дзвонилка»\nЗнак зодіаку: Лев (ДН: 27.07)\nЖиттєве кредо: хто перший, той кращий\nВ дитинстві мріяв стати гонщиком\nВажлива подія в житті: відкриття магазину «Дзвонилка»\nБізнес для мене – це вдосконалення, це те, чим я живу, й те, що мені подобається\nВишукане дійство: карнавал у Венеції\nУлюблений фільм: «В гонитві за щастям»\nАвто: подобається Lamborghini\nВид спорту: командні спортивні ігри\nВид відпочинку: активний – на природі, пасивний – полежати на пляжі поряд моря\nСтрава: піца «Кальцоне» із білим соусом\nНапій: свіжовичавлений газований лимонад\nІдеальний дім – це дім в лісі, без сусідів\nСправжній смак життя – це почувати себе вільним та незалежним\nPeople UA: Володимире Ярославовичу, хто Ви за фахом? Чи мали раніше досвід роботи в технічній сфері? Як виникла ідея відкрити в центрі міста крамницю гаджетів Apple/Android та сервісний центр «Дзвонилка»?\nВолодимир Іванів: Я навчався у Краківському Університеті Економіки за спеціальністю «Малий бізнес». Перший курс був загальний, а, навчаючись на другому-третьому курсах, у нас була можливість обирати новий напрямок. І я пішов на спеціальність «Small business», де лекції були з бухгалтерії, про відкриття стартапів, податки, юриспруденцію.\nІдея відкрити крамницю гаджетів Apple/Android та сервісний центр «Дзвонилка» виникла ще у минулому році. На Новий рік я в колі друзів загадував бажання і кожен з нас складав плани на 2020 рік. Серед пріоритетних бажань – відкриття магазину. Я ще з 17 років хотів відкрити власний магазин гаджетів, тоді поїхав на навчання, аби здобути досвід та навички, і працював у магазині техніки «Teletorium» в Польщі. Як тільки почав займатись телефонами, мені відразу прийшло на думку зібрати колекцію айфонів. Першим моїм айфоном був 3gs у 2011 році. Я взяв 3gs, потім придбав 3g, 2g. Сьогодні я володію колекцією оригінальних айфонів в ідеальному стані і навіть маю айфони у всіх кольорах, в яких вони випускались.\nPeople UA: Кажуть, як корабель назвеш – так він і попливе. Позитив закладено навіть у назві магазину «Дзвонилка». Зазвичай, магазини гаджетів називають іменами брендів, які продають у ньому, а чому Ви обрали таку назву Вашій крамниці?\nВолодимир Іванів: Від початку було прийняте рішення придумати оригінальну назву. Я шукав ідеї у різних американських магазинах, оскільки більшість асортименту представлено в «Дзвонилці» з США. Я намагався пов’язати слова «гаджет», «телефон» і т.д., але усі назви були стандартними. Одним з варіантів був «Walkie-talkie», це назва радіоприймача, з якого вперше передзвонили. Проте назву важко вимовляти, складно запам’ятати, а також не усі розуміють англійську. Тоді з’явилася ідея назвати магазин «Дзвонилка». Я сумнівався, тому проводив опитування, але усі люди щиро посміхалися, чуючи цю назву. Вона й справді викликає позитивні емоції та ідеально підходить під наш стиль.\nPeople UA: Який асортимент продукції представлений в магазині «Дзвонилка»?\nВолодимир Іванів: У нас крамниця гаджетів Apple та Android з великим асортиментом усіх марок телефонів, починаючи від бюджетних за 100$ до 1200$ за 12 pro max. Окрім телефонів, у нас є Macbook, Ipad, усі види Apple Watch та велика кількість аксесуарів. Магазин «Дзвонилка» спеціалізується на оригінальних аксесуарах, які ми замовляємо безпосередньо з Америки. Ви можете придбати блоки живлення, кабелі, навушники різних версій, перехідники. Продаємо як нову техніку, так і вживану.\nКредо магазину «Дзвонилка» – це універсальність та доступність. Перед відкриттям магазину я задав собі багато питань і зрозумів, що крамниця гаджетів повинна бути максимально універсальною, щоб людина могла прийти до нас і наклеїти захисне скло чи придбати зарядний пристрій для будь-якого виду телефона. Тобто у «Дзвонилці» є усе до усіх гаджетів.\nВарто додати, що гаджети або аксесуари стануть чудовим подарунком до будь-якої події. Протягом останніх 2-ох місяців я побував на трьох днях народження, брав подарунки у своїй крамниці, й усім сподобались презенти, адже кожен користується телефоном.\nPeople UA: За Вашими спостереженнями, який сегмент продукції користується найбільшим попитом?\nВолодимир Іванів: Телефони марки Аpple користуються найбільшим попитом на сьогоднішній день.\nPeople UA: Який виробник-бренд/модель телефона займає провідне місце з продажу?\nВолодимир Іванів: І місце – Apple iPhone XS, там дуже хороша камера, потужний процесор та комфортний розмір, 2 місце – Apple iPhone XR, там хороша батарея, 3 місце – Apple iPhone 11. В більшості купують телефони відповідно ціна/якість.\nPeople UA: У час світової кризи тенденції йдуть до покращення якості продукції чи навпаки?\nВолодимир Іванів: Кожного року світові гіганти Apple i Samsung випускають потужніші телефони з кращими процесорами та дизайном.\nPeople UA: Які інновації вводяться у світі смартфонів, адже за попередній рік у світі гаджетів відбулася зупинка розвитку.\nВолодимир Іванів: Коронавірус вдарив по усій світовій економіці й, зокрема, по технічній ланці. Проте серйозні компанії тримаються на плаву, активно працюють. На тенденції та якість телефонів криза не вплинула тому, що усі світові гіганти у сфері електроніки продумують нову техніку на мінімум 3 роки вперед. Криза вплинула на продаж лише нових телефонів, до вибору яких люди сьогодні більш ретельно ставляться. Статистика ж продажу вживаних залишається приблизно на такому самому рівні.\nPeople UA: На що насамперед варто звертати увагу при виборі гаджета?\nВолодимир Іванів: При виборі б/в телефона насамперед потрібно дізнатися, чи він побував в одного чи декількох власників. Категорично застерігаю не брати телефон, який в Україні вже неодноразово перепродавався та був у користуванні багато разів, в ньому мінялись екрани та батареї.\nЧому вигідно купувати в США? В більшості випадків американці користуються телефоном до одного року, після чого продають його і купують новий. Для порівняння: в Америці купують телефон на 1 рік, а в Україні – на 3 роки, відразу зрозуміло, в якій країні стан вживаного телефону буде кращим. Я рекомендую клієнтам купувати телефони в оригіналі, щоб не були топлені чи паяні. Такі телефони продають порядні магазини, які працюють на свою репутацію. Також важливо купувати в перевірених людей, краще переплатити 500 гривень, але мати гарантію.\nPeople UA: Чи діють у крамниці акції та спеціальні пропозиції для покупців?\nВолодимир Іванів: Ми часто проводимо акції, спецпропозиції виставляємо на нашій Instagram-сторінці. Запрошую слідкувати за нами @dzvonylka.ua З нагоди відкриття протягом місяця діяла лотерея, в якій взяти участь міг кожен перехожий. 18 людей виграли безкоштовні призи: флешки, зарядні пристрої, павербанки, навушники… Ми створюємо атмосферу дружнього колективу, дбаємо про якість та про те, щоб клієнт був задоволений. Це наше завдання.\nPeople UA: Яка частка онлайн-продажу Ваших товарів у порівнянні з магазином? Наскільки розвивається інтернет-напрямок?\nВолодимир Іванів: 30% складає онлайн-продаж через різні платформи. Найбільша платформа по продажу техніки через власний акаунт на OLX.\nPeople UA: Чому новий гаджет покупцеві варто придбати саме в «Дзвонилці»? Які Ваші конкурентні переваги?\nВолодимир Іванів: По-перше, в крамниці гаджетів «Дзвонилка» хороший сервіс. У нас можна вибрати потрібну модель й отримати безкоштовну гарантію. Наші спеціалісти безкоштовно копіюють усі дані з вашого попереднього гаджета в новий, бо в більшості магазинів ця послуга платна. По-друге, у нас конкурентна ціна та великий вибір техніки, аксесуарів. По-третє, при покупці телефона у «Дзвонилці» клієнт отримує знижку 30% на аксесуари.\nPeople UA: Чи плануєте в майбутньому розширення мережі магазинів «Дзвонилка»?\nВолодимир Іванів: Плануємо у Луцьку розширення, а також хочемо виходити за межі міста. Прагну відкрити магазин у Львові, там дуже люблять Apple.\nPeople UA: Дизайн крамниці «Дзвонилка» є унікальний і єдиний у Луцьку. Розкажіть детальніше про задум поєднання минулого із сучасним та його реалізацію.\nВолодимир Іванів: Ми відразу знали, що інтер’єр буде в такому стилі. Зелений – мій улюблений колір, його ми використали в дизайні. Радіолу ми шукали дуже довго, цей побутовий радіоелектронний пристрій ми замовляли у Києві. Важко було знайти килим потрібного розміру та червоного кольору з узором, але вдалося органічно поєднати усі старовинні елементи інтер’єру із сучасною технікою, яка представлена на полицях крамниці «Дзвонилка».\nPeople UA: У цьому році виповнюється 30 років, відколи Україна стала незалежною. В цей ювілейний день що побажаєте українцям?\nВолодимир Іванів: Бути сильними, не здаватись, триматись, вставати з колін і йти до кінця. Хай поразки будуть уроком, стимулом до вдосконалення. Я побував у багатьох країнах, побачив різні менталітети і знаю, що українцям це під силу!\nВолодимир Іванів: Я реально багато працюю. В чомусь не кращий за інших, але я попрацював на багатьох роботах, не лінувався й не цурався будь-якої праці, впевненими кроками йшов до своєї цілі. Я завжди працював більше від інших. Як сказав Ілон Маск: «Якщо конкуренти працюють 100 годин в тиждень, то тобі треба працювати 120». Щоб досягти успіху, також потрібно максимально приділяти час тому, що тобі подобається, і займатись тим, що тобі цікаво. Потрібно постійно працювати над собою.\nСпілкувалася: Ольга Семенюк. Фотограф: Аліна Мендак\nм.Луцьк, просп. Волі, 12


Біла хата.На варті довкілля. На Ніжинщині шукають нові шляхи охорони лісу - Біла хата\nГлавная / Всі новини / Новини / Екологія / На варті довкілля. На Ніжинщині шукають нові шляхи охорони лісу\nНачальник Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства Олександр Демченко побував із робочою поїздкою на державному підприємстві «Ніжинське лісове господарство», де спеціалісти продемонстрували новацію, яку ніжинські лісівники успішно застосовують у своїй роботі, – унікальний безпілотний літальний апарат.\nЛісівники також ознайомили керівника управління і представників регіональних ЗМІ з господарською діяльністю й відкрили рекреаційний пункт.\nРекреаційні пункти – це не лише безкоштовний та якісний відпочинок людей на природі, але і зменшення техногенного навантаження на ліс. Саме це слугувало головною мотивацією для ніжинських лісівників при будівництві чергового рекреаційного пункту. Назвали його символічно – «Дубок», бо розташований він у дубовому гаї поруч із трасою «Київ-Глухів». Над місцем для об’єкта рекреації думали недовго.\n«Тут нещодавно був смітник, – пояснює директор ДП «Ніжинське лісове господарство» Юрій Болоховець. – Ми вивезли звідси три вантажівки сміття, тепер тут чудове місце для відпочинку подорожніх».\nА й справді – є на що поглянути. Рекреаційний пункт збудовано із залишків продукції деревообробки та дубових сухостоїв. Він прекрасно вписується у природний ландшафт і є певною мірою антивандальним, бо в матеріалах практично немає металу. Лісівники потурбувалися і про здоров’я водіїв, розмістивши на території рекреаційного пункту гімнастичну перекладину.\nЗа словами директора «Ніжинського лісового господарства» Юрія Болоховця, таких рекреаційних пунктів на території державного підприємства вже дев’ять. «Ми взяли собі за правило щороку будувати по одному об’єкту рекреації та реконструювати ще один, збудований раніше, – каже Юрій Болоховець. – За кожним таким пунктом доглядає майстер лісу».\n«Будівництво рекреаційних пунктів не має комерційної мети, – говорить Олександр Григорович. – Це один із важливих методів роботи державних підприємств і, без перебільшення, державницька позиція. У Чернігівському ОУЛМГ діють понад сто таких рекреаційних пунктів».\nОлександра Демченка й регіональних журналістів ознайомили з роботою безпілотного літального апарата. Його унікальність у тому, що це єдиний в Україні безпілотник, адаптований під лісогосподарські умови.\n«Комплекс складається з двох частин – наземної і, власне, самого літального апарата, – пояснює охоронець лісу. – Ми випробували літак на висоті 800 метрів, хоча його характеристики дозволяють знімати на висоті 1500 метрів. У небі літак перебуває близько двох годин і за один виліт може налітати 120 кілометрів».\nЗа словами Юрія Болоховця, комплекс у рази дешевший за європейські аналоги. Крім того на ньому встановлене програмне забезпечення, пристосоване під потреби лісівників.\nНеобхідність такого придбання викликана умовами, в яких працюють ніжинські лісівники.\n«Головна функція лісівників – це охорона й захист лісу, – каже начальник Чернігівського ОУЛМГ. – Перші результати від використання безпілотного літального апарата вже є, подивимося на його подальшу ефективність. Якщо все складеться нормально, то для області буде придбано від трьох до п’яти подібних літальних апаратів. Наразі галузь має таку потребу».\nНіжинські лісівники ознайомили Олександра Демченка та журналістів із господарською діяльністю підприємства. Головний лісничий ДП «Ніжинське лісове господарство» Володимир Костирко провів екскурсію лісовим розсадником Іржавського лісництва. Головна культура, яку тут вирощують, – сіянці дуба. На території контори лісництва також є розсадник. Там вирощують понад двадцять різновидів декоративно-посадкового матеріалу. Більше 12 тисяч саджанців уже готові до реалізації. Є на території лісництва і міні-дендропарк.\n«У 2013 році ми збудували лісову дорогу протяжністю дев’ять кілометрів, – говорить Юрій Болоховець. – Завдяки їй удалося скоротити плече вивезення деревини на 25 кілометрів. Лісова дорога має велике соціальне значення, адже сполучає між собою два сусідні райони – Бобровицький та Носівський».\nПро роль лісових доріг сказав і Олександр Демченко. «Попри затратність будівництва, дорога – це перш за все логістика та охорона лісу», – зауважив він.\nА для багатьох сільських мешканців дорога – це життя!


Випускники Школи протитанкової артилерії здійснили перші пуски «Джавелінів» (відео) – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Відео > Випускники Школи протитанкової артилерії здійснили перші пуски «Джавелінів» (відео)\nВипускники Школи протитанкової артилерії здійснили перші пуски «Джавелінів» (відео)\nСтрільби відбулись у Міжнародному центрі миротворчості та безпеки Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. З ПТРК «Джавелін» на цьому полігоні стріляли вперше.\nЯк інформує АрміяInform, на базі 184-го Навчального центру Національної академії завершилися чергові курси підготовки операторів ПТРК «Джавелін». Це вже не перший випуск фахівців відповідних систем озброєння Школи протитанкової артилерії навчального артилерійського полку Центру.\n«У підготовці українських військовослужбовців брали участь наші американські колеги з «Багатонаціональної групи з підготовки — Україна». Вони й були в ролі консультантів під час практичних тренувально-бойових пусків FGM-148 Javelin, ‒ розповів тимчасовий виконувач обов’язків начальника Школи протитанкової артилерії капітан Олександр Кононець. – Ціль було встановлена на відстані 1900 метрів. При максимальній дальності ураження цього комплексу 2500 метрів. І курсанти нашої Школи показали максимальний результат. Ціль була уражена з першого пострілу! Тим самим ми вкотре довели гасло нашого полку: «Кожен постріл – точно в ціль!»\n«Цього разу Школа протитанкової артилерії випустила понад три десятки «вбивць» ворожих танків. А загалом за час підготовки операторів ПТРК «Джавелін» ‒ близько ста таких вузькопрофільних спеціалістів, які вкрай потрібні нашому війську! Всі, хто навчався на Курсі, отримали сертифікати відповідного зразка», – йдеться у повідомленні.\nДо 1 липня триває прийом заявок на здобуття стипендії Президента для молодих митців


Україна може розраховувати на два транші МВФ, – голова Нацбанку – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Економіка > Україна може розраховувати на два транші МВФ, – голова Нацбанку\nУкраїна може розраховувати на два транші Міжнародного валютного фонду з огляду на більш тривалий процес переговорів.\nПро це в інтерв’ю “Інтерфакс-Україна” повідомив голова Національного банку України Кирило Шевченко.\n“Головним припущенням нашого макропрогнозу залишається продовження співпраці з МВФ. З огляду на більш тривалий перебіг переговорів, ми можемо орієнтуватися на два транші”, – зазначив Кирило Шевченко.\nГолова Нацбанку додав, що Верховна Рада, повернувшись до звичайного режиму роботи, має ухвалити всі необхідні для продовження співпраці з МВФ закони.\n“У разі зниження обсягів (хоча я не готовий говорити про обсяги) немає нічого загрозливого. Ці кошти можуть бути заміщені розміщенням євробондів. Ми ж із вами знаємо, що МВФ – це насамперед не про гроші, а про довіру до країни. Це потужний сигнал інвесторам”, – додав голова центробанку.\n“Уже був минулий рік, коли було дуже багато спекуляцій на цю тему. Я можу тільки знову процитувати улюблену статтю закону про НБУ №54: “Національний банк не фінансує дефіцит державного бюджету”. Ні НБУ, ні я не плануємо відступати від цього пункту”, – додав він.\nНагадаємо, Україна очікує отримати від Міжнародного валютного фонду (МВФ) $2,2 млрд трьома траншами впродовж 2021 року.\nУ Головному управлінні Пенсійного фонду в Полтавській області відновили конкурсний відбір на вакантні посади


Покликання до богопосвяченого життя – Домашня Церква\nПокликання до богопосвяченого життя\nРеколекції в храмі св. Онуфрія Отців Василіян у Львові з нагоди року богопосвяченого життя.\nПровідник о. Корнилій Яремак, ЧСВВ.\nМирон Шкробут 20 Лютого 2015


Чого чекає від саміту НАТО Україна?. | Українська Республіканська Партія\nГоловна - - Чого чекає від саміту НАТО Україна?\nЧого чекає від саміту НАТО Україна?\nЗавтра 24 травня 2017 року в Брюсселі — саміт НАТО. На порядку денному чотири теми — Афганістан, тероризм, членські внески і політика Альянсу щодо Росії. А чого чекати від саміту Україні?\nОбговоримо з головою громадської ліги «Україна-НАТО» Сергієм Джерджем.\nМихайло Кукін: Наскільки важливий цей саміт?\nСергій Джердж: Саміти НАТО взагалі важливі, тому що вони не так часто бувають, плюс це безпекові питання та геополітичні, які цікавлять багатьох.\nЦей саміт особливий тим, що в ньому вперше візьме участь новообраний президент США Дональд Трамп, і, звичайно, для нього період виборчої кампанії — це одне, коли він вже є президентом — це зовсім інше. І третє — це бути на саміти НАТО разом з іншими главами держав, і відчути на собі цю відповідальність за європейську безпеку та безпеку Америки.\nОлена Терещенко: Чи можемо ми сказати, що Альянс намагається почути від Трампа позицію щодо подальшого розвитку самого Альянсу?\nСергій Джердж: Обов’язково, все буде обговорюватися. Щодо Афганістану буде посилення підтримки коаліції, яка там є. Добре те, що ця коаліція включає не лише країни НАТО, але багато віддалених країн, таких, як Японія, Австралія, Нова Зеландія.\nЩо стосується тероризму, то НАТО повинно прийняти рішення, чи бере він як інституція участь у боротьбі з Ісламською державою, чи ні. Тому що до цього часу НАТО як інституція не боровся з нею, боролись лише окремі країни.\nМихайло Кукін: України як такої в порядку денному немає, але є ставлення до Росії, що має пряму дотичність в нашій ситуації навколо збройного конфлікту. Особливо це цікаво навколо всіх зав’язків адміністрації Трампа з Росією.\nСергій Джердж: Це непогано, що будуть розглядати саме Росію. Інколи кажуть, що вже всі втомились від України. Насправді, ніхто від України не втомлюється, всі втомлюються від Росії.\nНАТО щодо Росії має дві тези: стримування та діалог. Стримування полягає в тому, що НАТО укріплює свої східні фланги, а ми де-факто вважаємо, що також зараз захищаємо східний фланг НАТО, нехай НАТО думає про це в контексті посилення підтримки України.\nА друга позиція — це діалог, тому що НАТО відкритий до діалогу, до політичних та дипломатичних консультацій з Росією, ніхто не перериває ці мінімальні зв’язки, адже є якесь сподівання, що з Росією можна вирішити питання.\nМихайло Кукін: Може скластися враження, що НАТО, який і далі наголошує, що в України нараз немає перспектив стати членом Альянсу, і справді використовує Україну як буфер. Чи ні?\nСергій Джердж: По-різному можна оцінювати цю ситуацію. Звичайно, нам роль буфера не підходить, ми є частиною Європи. І те, що ми робимо в контексті зближення з європейськими інституціями, це все нас зближує з Європою. Для нас важливе відчуття, що ми всередині Європи, а не зовні. Тому чим більше ми маємо спільних програм, тим краще.\nТому до НАТО в нас має бути чітка позиція, що сьогодні настав час допомагати Україні, адже наша країна брала учать у програмі «Партнерство заради миру» та була донором безпеки. Ми хочемо бачити цю допомогу, ми дякуємо за ту допомогу, яка вже надається, але ми хочемо бачити більше. Ми будемо реально задоволені роботою з НАТО тоді, коли відновимо свої кордони, коли Крим і Донбас повернуться до складу України.\nВи знаєте, яка б могла бути цікава інтрига на завтрашньому саміті НАТО? Це, якби серед тих українських питань, які все-таки там будуть розглядатися, була б така можливість зробити якусь доповідь для Президента України Петра Порошенка. Як би він взяв участь у цьому форматі, в нього була б нагода там зустрітися з президентом США Дональдом Трампом.\nМихайло Кукін: Ви згадали про збройний конфлікт на Донбасі і повернення Криму. Але ж ніхто, навіть найліберальніший політик, який прийде до влади в Росії, не наважиться до повернення Криму. Наші політологи теж вважають, що повернення Криму під величезним питанням. Якщо ми подивимось під цим кутом, що найближчим часом не можна розв’язати це питання, що ми будемо робити? І як НАТО ставитиметься до Росії? Багато хто каже, що Альянс взяв курс на те, щоб спустити це питання на гальмах.\nСергій Джердж: Ні, я думаю, так не буде. І тут важлива наша позиція, яка полягає в тому, що не може бути ніякого компромісу.\nЄвропейці і американці 70 років не визнавали окупацію країн Балтії, хоча були під впливом Радянського Союзу. В кінці кінців балтійські країни стали незалежними.\nЩо таке Росія сьогодні? Президент — бандит, прем’єр-міністр — злодій, депутати Держаної Думи Росії — негідники, які допустили війну проти України, а населення — це боягузи, які терплять цю владу, що веде Росію до катастрофи.\nЯкщо так буде продовжуватися, а ми сподіваємося на продовження санкцій, то це призведе до знищення російської економіки і конфедералізації Росії, адже в Росії безліч народів, які потерпають під гнітом, і мають право на самовизначення.


нечуй-левицький, кайдашева сім’я | Українська філологія\nГоловна » Нечуй-Левицький\nІ. Нечуй-Левицький "Кайдашева сім’я" - Page 8\n— Які в тітки жовті ноги, неначе в нашої зозулястої курки, — сказав голосно, але ніби про себе, старший хлопчик.\n— Хто видав так говорити! Ось я тобі дам! Ідіть собі гуляти надвір, — сказала Балашиха й випровадила дітей з хати.\nБалаш з Кайдашем посідали кінець стола і почали розмовляти за жито та пшеницю, за сіно та за ярину. Балашиха послала найстаршого хлопця в шинок по горілку.\n— Одже ти, дочко, добре радиш, — сказала Балашиха. — Побіжи вибери свіжих огірочків та й заходжуйся коло вареників, а ми з свахою трошки побалакаємо.\n«Ну, невеличка поміч буде з такої невістки. Для неї ще б тільки на припічку кашу їсти», — думала Кайдашиха.\nХлопець приніс кварту горілки. Балашиха накраяла хліба. Балаш почастував гостей горілкою. Кайдаш вихилив чарку до дна, а Кайдашиха, по своєму звичаю, тільки губи вмочила й втерлась хусточкою. Вона взяла скибку хліба, щоб закусити. Хліб був чорний, як земля, глевкий та несмачний. Кайдашиха через силу проковтнула шматочок. Хліб давив їй у горлі.\n«Чи ці люди вбогі, чи Балашиха зовсім не хазяйка? Довго прийдеться мені вчити цю Мелашку, — подумала Кайдашиха і важко зітхнула. — Коли б хоч не була така сатана, як Мотря. І в Мотрі непогані брови, а за тими бровами ціла купа лиха».\n— Погана в вас в Бієвцях горілка, неначе сироватка з перцем, — сказав Кайдаш, згадуючи ту чудову запіканку з червоним перцем, що він пив на розглядинах у Довбиша.\n— Погана, бо іродів шинкар розводить водою, — проморив Балаш. — Бодай йому смерть така, як оця горілка.\n— Так тільки смердить горілкою, — сказав Кайдаш.\n«Ну, та й горда моя сваха! Тільки полоще губи в чарці», — подумала Балашиха.\nПоки старі балакали та пили, Мелашка затопила в печі і поліпила вареники. Кайдашиха не зводила з неї очей та все скоса поглядала на чорні, неначе житні вареники на ситі.\nНезабаром і вареники поспіли. Балашиха одцідила їх на друшляк і подала на стіл.\n— Вибачте на цей раз, будьте ласкаві. До вареників нема меду, — сказала хазяйка.\n— Та обійдемось, моє серденько, і без меду. Чи це житні, чи пшеничні вареники? — спитала Кайдашиха.\n— Та це в нас така пшениця вродила, — сказала хазяйка, — не пшениця, а якась мішаниця з житом.\nКайдащиха полизала вареники, виїла полуниці. а тісто покинула на полумиску.\nПолуднуючи, свахи зговорилися, щоб зараз після Петра в першу неділю справити весілля. Лаврін пішов з Мелашкою в садок і не міг з нею наговоритися.\n— Якби батько не оддав мене за тебе, то я б сама собі смерть заподіяла, — говорила Мелашка до Лавріна.\n— Чи не буде Мелашко, тобі скучно за Бієвцями? — спитав Лаврін.\n— --Там мені буде веселенько, де ти будеш зо мною, моє серденько, — сказала Мелашка.\n— Балашиха вийшла й покликала Лавріна й Мелашку полуднувать. Балаш почастував їх з своїх рук і налив чарку Кайдашисі. Кайдашиха взяла чарку в руки, і хоч була сердита, але таки не вдержалась і розпустила на всю хату мед своїм язиком.\n— Будь же, дочко, здорова, як риба; гожа, як рожа; весела, як весна, робоча, як бджола, а багата, як свята земля! Дай тобі, боже, спішно робити; щоб твої думки були повні, як криниця водою, щоб твоя річ була тиха та багата, як нива колосом. Дай вам, боже, і з роси, і з води; нехай ваше життя буде між солодкими медами, між пахучими квітками.\nКайдашиха таки випила чарку, хоч і скривилась, як середа на п'ятницю. Мелашчина краса таки розв'язала їй язик й витягла з його меду цілий вулик.\n— Горді наші свати, нема що сказати, — сказала Балашиха. — Не знаю, чи добре тобі, дочко, буде в цієї чепуристої свекрухи, — промовила вона до Мелашки.\nНешвидкою ступою потяглися Кайдашеві воли вздовж Западинців. Кайдашиха сиділа високо на возі і вже поховала свої жовті сап'янці, прикривши їх свитою. Лаврін ішов осторонь коло воза.\n— Ой, поганяй швидше воли! — крикнула Кайдашиха на чоловіка. — Коли б завидна вилізти з цього каторжного вулика. Буду пам'ятати, коли їздила на ці Западинці. Не заманите мене сюди й калачем. Поробили двері, нічого сказати! Трохи собі голови не знесла, а на очіпку зробила собі правдиві Западинці.\n— Зате ж, мамо, в вас на голові, мабуть, набігли цілі Семигори. Чи велика, мамо, моргуля на голові? — спитав насмішкувато Лаврін.\n— Моргуля!. Твоя теща правдива моргуля. Хліба не вміє доброго спекти. Набралася лиха, поки вивчила багачку Мотрю, а за цією невісткою наберуся три копи лиха, ще й з верхом. Мотря пригнала в двір стрижену ягницю, а твоя Мелашка, мабуть, прижене оту стрижену кішку.\nКайдашиха лаялась та все подивлялась набік, чи часом не вглядить де знайомих людей. Їй здавалось, що проти неї назустріч вийде вся бієвська громада з головою на чолі.\n— Поганяй-бо швидше! Може, забіжу на часок до попаді та хоч пополудную гаразд, та досхочу нап'юся наливки. Я в тутешньої попаді, як у себе вдома.\nВоли виїхали на гору. Коло попового двору Кайдашиха встала й пішла в двір.\n— Та не баріться, мамо, не залежуйтесь довго на пухових подушках, — гукнув вслід Лаврін.\n— Гляди, лиш, побачимо, яких пухових подушок навезе твоя Мелашка, — обізвалась Кайдашиха, обтираючи хусткою чоботи.\n— Хоч між дровами, аби з чорними бровами! — сказав Лаврін. — Хоч під лавкою, аби з гарною панянкою.\n— Побачиш, краси на тарілці не краять! Чорними бровами не нап'єшся й не наїсися, — сказала Кайдашиха й пішла в двір.\n— I на чортового батька їй здалися тi попаді! Хочеться ж дражнити попових собак! — бубонів coбi під нiс Кайдаш.\nВже сонце зайшло, вже надворі смеркалось, а Кайдашиха сиділа та щебетала в попаді. Вони стояли, похиливши голови. Лаврін сперся на тин i думу думав. Кайдаш заснув, простягнувшись на возі.\nЗабрехали собаки в дворі. Кайдашиха вийшла з хати весела, неначе прийшла з церкви.\n— От хто мене вітав! Не так, як Балашиха. I, господи! Не знали, де й посадити мене. Частувала мене матушка i чаєм, i горілкою, i наливкою, — хвалилася Кайдашиха й тим трохи примирилась з Западинцями.\nЧерез тиждень Лаврін повінчався з Мелашкою i привiз її в батькову хату.\nТиждень прожила Мелашка в свекровій хаті, як у раю. Після вбогої батькової хати вона ніби ввійшла в панські покої. Кайдашева хата була просторна, з чималими ясними вікнами, з новими образами, з великими вишиваними рушниками на стінах та на образах. I зелении садок, i маленька паciкa в садку під горою, i криниця під грушею, i левада, i зелена діброва на горах, i розмова з Лавріном за пасікою — все ніби заквітчало свекрову хату квітками та залило пахощами, Тиждень минув, як одна година.\nМелашка ніби не бачила, як п'яний свекор лаявся з свекрухою, ніби не чула, як свекруха обсипала її неласкавими словами.\nКайдашиха привітала старшу невістку перше солодкими медовими словами, а потім уже дала їй покуштувать полину. З Мелашкою вона обійшлась інакше: вона одразу почастувала її полином. Вона не злюбила Мелашчиних батьків і як тільки бралась за тім'я, то згадувала Западинці і свої розглядини в Балашів. Мелашка була молода, незугарна до важкої роботи, а Кайдашисі дуже бажалось на старість полежати та одпочить.\nОдного дня ще вдосвіта Кайдашнха збудила Мелашку і загадала їй місить діжу, а сама поралась коло печі. Мелашка влізла руками в діжу і ніяк не могла вимішать тіста з самого дна: діжа була здорова, а вона сама була невеличка на зріст і не могла дістать руками до дна.\nЛаврін мовчав і тільки глянув на матір.\nВ хату ввійшов Кайдаш. Він виголодався за роботою і почав гримати, що Кайдашиха опізнилась з хлібом.\n— Опізнилась. Чому пак не опізнитись, коли понабирали в хату невісток з Западинців. Коли з Довбишами не могла увинутись, а з Балашами й поготів... Он бабляється з діжею од самого ранку, неначе дитина пічки копає.\nМелашка витягла з діжі руки в тісті, скочила з стільчика й стала серед хати. В неї на лобі блищали здорові краплі поту. Кайдашиха помила по лікті руки й кинулась з злістю на діжу, як на свого ворога. Тісто в діжі аж запищало і неначе заплямкало губами під її руками. Мелашка знала, що не вгодила свекрусі, і стояла ні в сих ні в тих серед хати та дивилась на замазані руки.\n— Чого ти стоїш, ніби сьогодні привезена? Он зосталось тіста на руках на цілий хліб. Пообшкрібай ножем тісто в діжу та порайся коло печі.\nМелашка зітхала. Вона почутила, що рідна мати і б'є, та не болить, а свекруха словами б'є гірше, ніж кулаками.\n— Чого ти там бабляєшся? Мий хутчій руки, бо прийде батько вдруге до хати, то він нам поб'є спину! — вже крикнула Кайдашиха на Мелашку.\nМелашка затріпала рученятами, неначе пташка крилами. Ще й гаразд не обмила тіста на руках, обтерла їх сяк-так рушником і кинулась вимішувати лемішку. Вона сіла долі, поставила в колінах горщик, обвернутий ганчіркою, і, хапаючись, так повернула кописткою в горщку, що вона зав'язла в густій лемішці, хруснула й переломилась.\nВ Мелашки затрусились руки. Вона вхопила ложку і почала вимішувать лемішку ложкою. — Мати твоя, мабуть, вимішувала лемішку ложкою та й тебе навчила! — крикнула з злістю Кайдашиха.\nМелашку здавило в горлі. Вона заплакала. Тільки що Кайдашиха виплескала хліб, а Мелашка посаджала, посипаючи лопату межисіткою, голодний Кайдаш знов увійшов у хату i почав лаяти жінку й невістку.\n— Якого ви недовірка вдвох робите, що в вас i досі обід не готовий! — крикнув Кайдаш на всю хату. — Піди, Мелашко, до Мотрі та позич хліба на обід.\nТільки що Мелашка ступила на пopiг, Кайдашиха крикнула так, наче на нeї хто линув кип'ятком:\n— Не йди до Мотрі позичати хліба, бо ноги рогачем поперебиваю! В неї снігу зимою не дістанеш. В Карповій противій хаті двері були одчинені. Мотря почула ці слова.\n— Як тільки котра з вас ступить на мій nopiг, то я вам обом поперебиваю ноги оцією кочергою! — крикнула Мотря з свого порога i показала кочергу. — Сплять до обіду та ще мене й судять: судіть вже Мелашку, а мене не зачіпайте.\nМотря причинила свої двері, аж горище загуло. Мелашка побігла до сусіди позичать хліба на обід.\nМелашка позичила хліба i верталась через свій садок. Вона вгляділа в садку Лавріна.\n— Зобіжає тебе, моє серце, мати, — сказав Лаврін i неначе закрасив материну лайку своїми ласкавими словами.\n— Дарма, що мати лає, аби ти мене тішив своїми очима, — сказала Мелашка, глянувши Лаврінові в самі сині очі.\nЙшла вона за хлібом, садок неначе пов'яв для неї й листя пожовкло, а як верталася назад, глянула милому в вiчi, i для неї знов садок розвився й зазеленів, i сонце весело на йому заграло.\nI знов в Кайдашевій хаті почалася колотнеча Кайдашиха почала свариться й стала дуже лайлива та опришкувата. Вона нападалась на Мелашку сливе кожного дня, точила її, як вода камінь. Мотря не любила Мелашки i все чогось підкопувалась під неї, мов річка під крутий берег. Мелашка жила з Кайдашихою в одній хаті, а через Кайдашиху Мотря була недобра й до Мелашки.\nНастали жнива. Кайдашиха запрягла Мелашку до роботи, як у віз. Мелашка вже нудилась за Бієвцями, за батьком, за своєю доброю матір'ю. Вона просилась в свекрухи в гості до батька, свекруха її не пустила.\nКожної неділі просилась Мелашка в гості, i кожної неділі Кайдашиха знаходила для неї роботу. Мелашка зажурилась.\n— Скучила за матір'ю. Вже й жнива минають, а я нi разу не була в матінки в гостях. Цієї ночі мені снилось, що я стала зозулею та й полетіла в Бiєвцi. Прилітаю в батьків садок та й сіла на вишні. Батько неначе виходить в садок та й просить мене до хати. Я влітаю в хату, дивлюсь, а моя мати лежить на лаві мертва, заверчена наміткою, укрита чорним сукном, згорнула руки на грудях i жалібно дивиться на мене.\n— Коли мати не пускає, то я попрошу батька. Вижнемо ярину, то, може, й підемо в гості.\n— Проси, Лавріне, батька, бо я з нудьги не знаю, де дітись. Шумить діброва на гopi та тільки жалю мені завдає. Щовечора дивлюся на заросянські гори, щовечера пориває мою душу! Якби я мала крила, я б, здається, зараз одвідала свою неньку. Така нудьга мене бере, що, здається, якби я зозулею летіла, то ліси б посушила своєю нудьгою, крилами садки поламала б, степи попалила б своїми сухотами i зелені луги сльозами залила.\nМолода молодиця залилась сльозами, як мала дитина. Лаврінові стало жаль молодої жінки.\nВін пригорнув її до себе, вговорював ласкавими словами.\n— Здається мені, що до моєї матінки й дорога терном та колючою ожиною заросла, — сказала Мелашка.\nЛаврін таки впросив батька, а батько почав вговорювать Кайдашиху. Кайдашиха пустила невістку до родини, а сама таки не поїхала. Навіть попадині пухові подушки та наливка не заманили її на Западинці. Кайдашиха вговорювала поїхать до сватів Кайдаша. Кайдаш не схотів, бо в Бієвцях була недобра горілка.\n— Візьми ж, Мелашко, паляницю батькові, а дітям я передам гостинця; ось бач, яка паляниця! На Западинцях, мабуть, i не бачили таких паляниць, не тільки що не їли, — сказала Кайдашиха, подаючи Мелашці пухку паляницю.\nМелашка взяла паляницю в руки. Паляниця, через свекрушин докір, стала для неї важка, як камінь.\nЛаврін пішов з Мелашкою в Бієвці.\nТільки що Мелашка ступила на батьків поріг, та й залилась дрібними сльозами, впавши матері на груди.\n— Я думала, дочко, що ти вже од нас одцуралась. Ждала я тебе в гості, в вікна виглядала, та вже й перестала.\n— Не пускав нас батько, не пускала й мати, — сказав Лаврін, — в жнива було дуже багато роботи.\n— Чого ж це ти, дочко, так розплакалась? Мабуть, дуже нудилась за Бієвцями та за нами, — говорила мати, — привикай, серце, до чужого села та до нової рідні. Адже ж люди якось звикають. Недурно ж кажуть: дівка, як верба: де посади, то прийметься.\n— Не так легко, мамо, прийнятись, — говорила Мелашка, — коли посадили ніби на гарячому піску.\nМати задумалась: вона догадалась, який то був гарячий пісок.\n— У нас була, як, рожа цвіла, а тепер така стала, як квітка в'яла, — сказала Балашиха словами пісні, роздивляючись на свою дочку. — Чого ти, дочко, зблідла та наче пилом припала? І голос твій став такий тихий та смутний.\n— Нема мені од чого цвісти. Якби не Лаврін, то я б, здається, ладна й до вас вернутись.\n— Не можна, дочко! Зав'язала голівоньку, не розв'яжеш довіку, — сказала Балашиха, осміхаючись через сльози.\nМатері все здавалось, що Мелашка нудиться в Бієвцях, що вона ще дуже молода й жалкує за дівоцькою красою та за чорною косою. Вона не думала, що Мелашці було важко в свекрухи.\n— Звикай, серце! Як я вийшла заміж за твого батька, то й я плакала, а далі звикла. Така вже жіноча доля.\nМелашка обцілувала маленьких братів і сестер, розв'язала хустку з гостинцями. Діти вкрили хустку, як мухи мед, а в тій хустині було всякого добра: і горіхи з насінням, і груші, й яблука, ще й медяники. Діти аж плескали в долоні та щебетали на всю хату.\nБалашиха застелила стіл скатертею, поставила пляшку з горілкою. Балаш частував зятя, а Мелашка з матір'ю пішла в садок, жалілась на свекруху й свекра, виплакала всі сльози, що зібрались за всі жнива, і полила ними материн садок. Мати стояла під вишнею та й собі плакала.\n— Я тижня не пробула в свекрухи і вже сльозами облилася, — говорила Мелашка. — Якби Лаврін не оступався за мною, то вони б мене з'їли. А збоку через сіни живе Карпова Мотря, наче люта змія, не сприяє мені через свекруху. Заскубуть, заклюють вони мене, мамо, як лихі шуляки голубку.\n— То ти, дочко, не потурай свекрусі. Адже Мотря не мовчить, то й ти не мовчи:\n— Коли, мамо, кругом мене все чужі люди, чужий рід, чуже село. Я одна, як билина в полі, а вони всі на-мене, як вітер на билину.\nПоплакала Мелашка з матір'ю в садку, ввійшла в хату, сіла за стіл полуднувать і не полуднувала.\n«Якби мені перекликать сюди Лавріна, я б навіки зосталась у матері!» — думала Мелашка, поглядаючи на убогу хатину.\nМелашка посиділа в батьків до вечора, пішла до сусід, побачилась з сусідами, наговорилась і вже смерком розпрощались з ріднею. Перейшла вона двір до воріт і стежку облила слізьми. Йшла вона долиною да все оглядалась назад на батькову хату; вийшла на гору, ще раз подивилась на вишневий садочок.\n«Прощай, мій спокою! Мій віночку, вишневий батьків садочку!» — подумала Мелашка і пішла селом додому з Лавріном.\nВже вночі пізненько вони прийшли додому. «Потривай же, Мотре, замітала я сіни, виносила і своє й твоє сміття, а завтра не винесу, — думала Мелашка, згадуючи напутіння своєї матері, — нехай вже лає мати, а то й вона кричить».\nНастала зима, настав важкий час для Мелашки. Кайдашиха напосілась на неї, як лиха доля: сама спала досхочу, робила легку роботу, а всю важку роботу скидала на Мелашку, наче на свою наймичку. Молода Мелашка, вкинута в чуже село, між чужі люди, не сміла нічого говорити проти свекрухи і мовчки робила все, що загадувала свекруха. Вона була тільки тоді щаслива, як одпрошувалась в гості до батька, та й те траплялось дуже рідко. Старий Кайдаш пив у шинку, приходив п'яний додому і зганяв злість більш на невістці, ніж на своїй жінці. Мотря не пропускала Мелашки через сіни і зачіпала її ущипливими словами. Лаврін оступався за нею та й годі сказав.\nНастав страсний тиждень. В великий понеділок до Кайдашів зайшла баба Палажка Солов'їха. Вона була дуже богомольна і щороку їла паску в Києві в Лаврі. І тепер вона збиралася в Київ, але самій іти до Києва було невесело, а ще до того вона трохи боялась сама виряджатись в далеку дорогу. В неї була думка підмовити самого Кайдаша, бо з чоловіком у дорозі все-таки бабі безпечніше.\n— Помагайбі вам! Поздоровляю вас з великим понеділком, — промовила Палажка.\n— Спасибі, будь і ти здорова, — одказала Кайдашиха, — сідай, Палажко, в нашій хаті.\nПалажка сіла на лаві й скорчилась в три погибелі. Вона за великий піст так спостилась, що в неї тільки очі блищали.\n— Як господь поможе та сподобить, то чом би й не піти. З'їла я двадцять пасок у Києві, то, може, бог поможе з'їсти і двадцять першу. Стара Головчиха зохотилась іти зо мною, та, може, хто із вас піде з нами, бо як з хати піде їсти паску в Київ хоч одна людина, то бог благословить усю сім'ю і на хліб буде поліття. А як хто їстиме щороку в Києві паску, та ще й умре на великоднім тижні, той піде просто в рай, бо на великоднім тижні царських врат не зачиняють і в церкві, і в раю; душа через царські врата так і полетить просто в рай.\nПалажка оберталась до Кайдаша. Вона знала, що він богобоящий.\n— А хто постить двадцять п'ятниць на рік, той не піде просто в рай? Чи не чула ти, Палажко, чого про те на печерах або в Лаврі? — спитав Кайдаш.\n— Ні, — сказала з повагом Палажка, — хто постить у ті п'ятниці та носить при собі сон богородиці, той не буде в воді потопати, в огні горіти, од наглої смерті помирати, а в рай просто, не піде. А хто піде в Єрусалим або щороку в Києві в Лаврі паску їстиме, або вмре на самий великдень, той спасеться, того душу янголи понесуть просто до бога.\nМелашка слухала, і в неї робота випала з рук.\n— Треба в Києві на великому тижні висповідатись, в чистий четвер одговіться, треба молебень на печерах найнять, на часточку дати, на святі мощі по шагу покласти, то тоді господь і помилує нас, — навчала баба Палажка, піднявши вгору палець. — А хто купить мира од мироточивих голів або оливи з лампад над святою Варварою та буде мазать собі очі та лоб, в того ніколи не болітимуть очі й голова. Я знаю в Києві всі мощі, всі церкви. Оце як ходжу по печерах та по церквах, то за мною іде слідом сотня або й друга людей, а я всім розказую, в якій церкві які мощі, показую, де лежить пір'я з архангела Гавриїла в панянському монастирі, де стоїть молоко богородиці, де святий Миколай притиснув до стіни своїм образом злодія, як той хотів обікрасти церкву.\n— Невже притиснув? — спитала Мелашка, розплющивши широко очі.\n— Авжеж притиснув, ще й рукою ухопив та й держав, доки ченці з усього Києва не посходились. А од образа пішов світ на всю церкву, неначе од сонця. Ченці думали, ще в церкві пожежа, та й позбігались. Коли глянуть на те чудо, та мерщій на себе ризи, та зараз вдарили в дзвони, та позабирали в руки свічки, та давай перед Миколаєм править та молитись. Тоді образ і пустив злодія. А той злодій зараз постригся в ченці та й став святим.\nВ хаті всі слухали Палажчину розмову. Молодиці позгортували руки та важко зітхали, приказуючи:\n— Ой боже наш, боже наш!\n— А я оце як прийду до того Миколая, та як почну розказувати, то мене люди обступлять та й слухають, та аж шапки поздіймають та хрестяться. Я знаю і де гроші коло образів класти, а де гроші черницям та ченцям просто в руки давати. А за мною люди так і валять валкою, а я їх воджу од Воєнного Миколая до Десятинного, од Десятинного Миколая до Доброго, од Доброго Миколая до Малого, а далі до Мокрого Миколая, а потім до Притиского Миколая.\n— Ой, пустіть мене, мамо, в Київ з бабою! — просилася Мелашка. — Я й зросла, а в Києві не була. Мене й господь не помилує на тому світі.\n— А церкви там усе з золотими верхами. В печерах лежить дванадцять братів, що будували лаврську дзвіницю. Кажуть, що як будували, то вона все входила в землю, а однієї ночі вийшла вся з землі. Од того часу всі брати постриглись в ченці. Господи, скільки я переводила людей на самий верх дзвіниці до великих дзвонів!\n— Ой, пустіть мене, матінко! Здається, вмру, як не піду в Київ. Чи то правда, що там є такий лев, що з рота вода тече?\n— Авжеж є: а на левові сидить святий Самсон та щелепи йому роздирає. Як піймав його на Подолі коло Дніпра, як роздер щелепи, та й сам каменем став, і лев каменем став, а в лева з рота вода потекла. Та якого там дива нема! Якби розказувать за все, то не те що дня було б мало, — тижня мало! — говорила Палажка й підвела очі до образів, підняла обидві руки вгору, ще й пальці розчепірила. — Там на Андріївській горі під престолом є джерело, а в те джерело щороку забивають віз вовни. Як тільки покажеться зверху роса, то зараз знов запихають туди віз вовни, бо якби полилась з того джерела вода, то ввесь світ залила б. Я сама чула, як янголи бовтають воду під престолом. Ой господи! Помилуй нас, грішних! — сказала Палажка і зітхнула на всю хату.\nСтарий Кайдаш сидів, похиливши голову, а Мелашка плакала.\n— Піду я з бабою до Києва та одговіюсь в Лаврі. Як не пустите мене, то я, здається, вмру, — сказала Мелашка.\n— Авжеж, Марусе, пусти невістку, бо як не пустиш, то буде тобі великий гріх од бога, — навчала Палажка, тикаючи пальцем на образи.\n— Та коли ж на великому тижні багато роботи, — обізвалась Кайдашиха.\n— Я, мамо, ладна день і ніч не спати, пороблю вам усю роботу та й піду, — просилась Мелашка, втираючи сльози.\n— Та, про мене, йди та й за нас подаси на часточку, — сказав Кайдаш.-— Пішов би й я, та настає чоловіча робота на полі.\n— А коли, дочко, думаєш іти, то спечи собі святу пасочку та калач, та вкинь у торбу крашанок, та кільце ковбаски, та шматочок сала, щоб розговітись свяченим у Лаврі, то тебе господь простить і помилує, — навчала Палажка. — А я вже тобі дорогу скрізь покажу, як пописаному. Мене всі прочани знають з усього світу, я їм усім даю привід у Києві. В Києві вони всі ходять за мною, неначе вівці за пастухом.\nБаба Палажка розпрощалась і пішла з хати. Кайдашиха вчинила тісто й спекла Мелашці маленьку паску. Баба Палажка назбирала по селі десять бабів і другого дня зайшла за Мелашкою. В Палажчиній торбі була й паска, і чималий калач, і сало, і сіль, і навіть крашанки. Вона кланялась кожному в хаті й просила простити її гріхи. Прочани пішли до Києва.\n— Та не барися, дочко, вертайся додому! — наказувала Кайдашиха невістці, стоячи за ворітьми.\n— Як господь не прийме нас до себе, то й вернемось, — говорила Палажка, кланяючись до дзвіниці трохи не до самої землі.\nЙдучи селом, Палажка заходила в декотрі хати, щоб попрощатися з тими молодицями, з котрими вона лаялась; але як вона лаялась з цілим селом, то для неї довелось сливе не минати ні одної хати і ходити з хати в хату, як ходить піп з молитвою.\nПрочани йшли день, упросились в одному селі на ніч до добрих людей, переночували й раненько знов пішли в дорогу. Мелашка неначе на світ народилась: її не допікала тут ні свекруха, ні свекор, ні Мотря. Понад дорогою зеленіли молоді жита, синіли далекі гори та могили. Надворі було тепло й ясно. Мелашка ніби набиралася здоров'я на волі.\nВже звернуло з півдня. По один бік дороги була чимала гора, а на горі могила. Баба Палажка повела молодиць на ту могилу. З тієї могили вже було видно Київ з церквами та дзвіницями. Тієї могили прочани не минали ніколи.\nПалажка вийшла на могилу, впала навколішки й почала молитись. З могили було видно на горах високі дзвіниці, церкви з золотими верхами. Кругом Києва в долині зеленів густий ліс, синів за Дніпром, ніби повитий сизим туманом, бір, а між соснами подекуди блищали широкі плеса розлитого Дніпра. В лісі блищали золоті хрести монастирів, неначе дорогі камінці, розкидані зверху на бору. Сонце світило на київські гори; золоті верхи сяли й неначе горіли. Баба Палажка припала до землі головою, а за нею й молодиці почали бити поклони.\nПалажка встала і, піднявши руки вгору, почала розказувать прочанам:\n— Онде велика лаврська дзвіниця, а ото коло неї сама Лавра, а то далі свята Софія, а то свята Варвара, — говорила вона.\nМолодиці водили очима слідком за її рукою, а Мелашка стояла, мов кам'яна. Ті золоті верхи та білі дзвіниці здавалися для неї якоюсь дивною казкою. Вона вперше йшла до Києва. Прочани перейшли бір і прийшли на заставу. На заставі стояла черничка й причепилась до їх:\n— Спасайтеся, люди добрі! Нехай вас господь спасеть і помилує. Йдіть говіти в наш монастир на Подолі до святого Фрола й Лавра. У нас більше мощей, ніж у других монастирях; у нас є частка младенця, убитого Іродом, є риза христова і кров з христових ран, і пір'я архангела Гавриїла, й молоко богородиці.\nПрочани прибували до застави сотнями. Черниця намовляла й заманювала їх до свого монастиря. Сотня прочан пішла за нею. На других заставах так само стояли черниці й затягали до себе богомольців.\nІ. Нечуй-Левицький "Кайдашева сім’я" (скорочено)\nОксана Забужко "Казка про калинову сопілку"\nОксюморон у літературі


Як повідомляє кореспондент Укрінформу, учасники відкриття нагадали, що 50 років тому, у 1971 році, експедиція Інституту археології під керівництвом Бориса Мозолевського досліджувала курган Товста Могила поблизу м. Орджонікідзе, нині м. Покров, що на Дніпропетровщині. Саме тут 21 червня була знайдена прикраса, яка згодом стала найвідомішою археологічною знахідкою України – золота пектораль.\n«Дуже важко, мабуть, неможливо, порівнювати різні світові раритети, які є у кожній країні. Але мені здається, що немає унікальнішої речі для України, ніж пектораль. На сьогодні немає нічого кращого. І не випадковим є те, що саме пектораль є складовим елементом багатьох відомих брендів в Україні, зокрема нашого партнера – Інституту археології», - підкреслив на відкритті генеральний директор Національного музею історії України Федір Андрощук.\nВін зазначив, що до цієї дати готувалися рік, і сьогоднішній івент складається з двох частин – виставки і книжки «Симфонія пекторалі», що вийшла у видавництві «Мистецтво», в якій можна побачити всі маленькі деталі скіфського світу і переконатися, яке чудо зберігається в Україні.\nВиставка «Пектораль. Знахідка століття» у Києві / Фото: Геннадій Мінченко, Укрінформ\nАндрощук додав, що виставка є результатом роботи великої команди, зокрема, багато реставраційної роботи було зроблено для того, щоб вона відбулася.\nСвоєю чергою заступниця міністра культури та інформаційної політики Світлана Фоменко зауважила, що зараз дуже складний час, і міністерство не завжди має можливість підтримати і реалізувати такий достойний проєкт .\n«А я безумовно вважаю, що цей проєкт достойний і матиме великий успіх серед відвідувачів і науковців. І я дуже пишаюсь, що ми змогли допомогти», - підкреслила Фоменко.\nЧитайте також: 50 років тому знайшли скіфську золоту пектораль\nВона зазначила, що в коронавірусний період ми дуже знудьгувалися за культурними подіями, і після локдауну було дуже сумно заходити в театри, тому що зали не могли бути заповнені. А музеї, за статистикою, на жаль, найменш відвідувані на сьогодні заклади культури.\n«Я певна, що завдяки людям, які підготували цю виставку, ми будемо популяризувати і промотувати музеї, як і освітні простори, як простори, де люди спілкуються. Музей працює, коли він живий, коли до нього ходять люди. Я дуже не хочу, щоб були традиції, які до сьогодні в деяких музейних закладах панують – що краще, щоб нікого не було і ніхто не заважав зберігати експонати. Це якраз не про цей музей і не про цей простір», - сказала заступниця міністра, всіх запросивши до виставки.\nПро роботу над виставкою розповіла кураторка виставки, завідувачка відділу історії ювелірного мистецтва в Україні Музею історичних коштовностей, археолог, яка брала участь в експедиціях разом із Борисом Мозолевським, Любов Клочко.\n«Наша виставка - це найперше пам’ять про тих людей, які працювали в експедиції під керівництвом Бориса Мозолевського. І це намагання донести те життя, яке вже відійшло, бо археологи – це не тільки блиск золота. Ми побудували виставку так, щоб можна було зануритись у ту роботу, коли кожен день щось відбувалося. Мозолевський відмічав цей день - що знайшли, як поступово рухались до цієї сенсаційної знахідки», - розповіла Клочко.\nВодночас відомий скіфолог, завідувач відділу раннього залізного віку Інституту археології НАН України Сергій Скорий нагадав, що пектораль знайшли 1971 року, а в 1979 році була видана чудова книга – монографія Мозолевського «Товста Могила», за якою він захистив кандидатську дисертацію.\n«Не було у Бориса Миколайовича зразків, еталонів, за якими можна було писати цю книгу, і досвіду в нього ще не було, а матеріал Товстої Могили вимагав дуже серйозного підходу. Тому я вважаю, що це був науковий подвиг. І ця книга дотепер є основою для багатьох скіфологів», - підкреслив Скорий.\nЧитайте також: У Києві відкрили масштабну виставку сучасної української фотографії\nВін також додав, що треба достойно увічнити пам’ять Бориса Мозолевського.\nЯк зазначалося, експонати на виставці розміщені за хронологією їх знайдення під час дослідження кургану, в якому була похована знатна скіфська сім'я. Можна побачити унікальні артефакти з кургану Товста Могила, які ніколи раніше не представляли широкій аудиторії. Це предмети кочового побуту, зброя, посуд, оздоби спорядження коней, коштовні прикраси скіфського вбрання. Центральний експонат виставки - оригінал пекторалі.\nОрганізатори виставки - Міністерство культури та інформаційної політики, Інститут археології НАН України; Музей історичних коштовностей України (філія Національного музею історії України).\nВиставка для відвідувачів відкривається 31 липня і працюватиме до 31 жовтня.\nАдреса: вул. Лаврська, 9, корп. 12, Музей історичних коштовностей України.\nВиставка Київ Музей історії України НАНУ


Сучасні варіанти застосування металу у дизайні інтер'єру | Ідеї дизайну та інтер'єру\nМетал у сучасному інтер’єрі зайняв ґрунтовну позицію завдяки своїй міцності, чудовому блиску, варіативності текстури та провідності тепла та електрики. Найдавнішим металом інтер’єру вважається мідь. Ще в далекі часи люди навчилися застосовувати мідь для обробки свого житла, вже тоді її використовували, як покрівельний матеріал, ізоляцію проводів і матеріал для труб. Потім її почали використовувати як елемент декору. Якщо говорити про мідний декор, то таке оздоблення надає інтер’єру червонувато-апельсиновий відтінок, такий лиск чудово виглядає як із зовнішнього боку, так і всередині житла. Також популярні в наш час сталь та латунь. Використання металу в інтер’єрі – це досить-таки недешево, що надає приміщенню певного статусу, такий декор говорить про респектабельність, коштовність і силу. До того ж, це просто красиво.\nЗастосування металу в інтер’єрі\nЧудово виглядатиме металева обробка каміна. Це надасть йому натуральності та створить природну та затишну атмосферу. До того ж якщо камін справжній, то металеве оздоблення нагріватиметься і довше зберігатиме тепло в кімнаті, тобто це ще додатковий спосіб обігріву. Красиво та практично. Для того, щоб підкреслити неповторність вашого стилю, можна до металевого оздоблення каміна додати підвісне крісло, теж з металу. Покласти туди пару подушок і розслабитися, погойдуючись перед каміном, дивлячись на язички полум’я, що зігрівають не тільки тіло, а й душу. Також цікавим дизайнерським рішенням вважаються металеві балки та колони. Якщо у вас є великий будинок або дворівнева квартира, можна зробити сходи з металу на другий металевий поверх. Що стосується поєднання з іншими матеріалами, то метал просто відмінний «сусід». Він може «сусідити» з цеглою, це поєднання виглядає чудово. Але найвишуканішим виглядає тандем скла та металу. Метал уособлює надійність, стабільність та міцність. А скло навпаки — легкість та невагомість. Дивлячись на такий інтер’єр, створюється відчуття впевненості і водночас легкості. Добре таке поєднання металу та скла підійде для створення перегородок, вікон та дверей. Завдяки своєму блиску та особливому світінню, метал здатний надати будь-якому приміщенню атмосферу затишку та тепла. Метал має глянсове покриття, що часто використовується дизайнерами для відображення потоків світла, це надає декору певної офіційності. Якщо ви хочете надати своєму житлу старовинний сільський стильто сміливо використовуйте невідшліфований оцинкований метал. Занадто велика кількість металу в інтер’єрі швидше перетворить ваше житло на металевий завод, ніж прикрасить його. Все добре в міру. Тому якщо ви, наприклад, поставите в кімнаті металевий стілець і прикрасите стіну будь-яким декором з металу, приміщення наповниться ароматом витонченості і респектабельності. Також незрівнянно буде поєднання кількох металевих полиць у дерев’яному інтер’єрі, так би мовити, додамо нотку свіжості. Романтичну нотку внесе до вашого інтер’єру металевий столик на коліщатках. Для своєї кухні або їдальні можна вибрати комплект металевого столу та стільців, та доповнити картину металевою люстрою. Шикарно та ультрасучасно виглядає металевий каркас навколо ліжка у спальні. Крім естетичної та практичної властивості, у металу є ще одна важлива перевага. Метал, а точніше, мідь є чудовим біостатиком, тобто зупиняє розмноження бактерій. Застосування міді для кухонних поверхонь, а також у ванній, де ці бактерії множаться і ростуть з космічною швидкістю, стає просто незамінним. Зробивши стільницю в кухні з міді, можна довгий час насолоджуватися і її красою, адже мідь поступово змінюватиме свій колір, а це, у свою чергу, день за днем оновлюватиме ваш інтер’єр.\nЯкщо ви вирішили використовувати металеву плитку для декору вашого будинку або квартири, то це відмінне рішення завдяки високим естетичним та експлуатаційним якостям даного матеріалу. Основа металевої плитки – це керамограніт, її поверхня виготовляється з нержавіючої сталі, гладкої чи текстурованої та інших металів. Таку плитку можна використовувати для покриття стін чи підлоги, це залежить від поверхні плитки. На свій розсуд ви можете прикрасити плитку різними малюнками або дизайном.\nЦе облицювальний матеріал, який широко використовується в сучасному дизайні та архітектурі. Це найкрасивіший декоративний оздоблювальний матеріал, який поряд із грацією наділений високою міцністю та стійкістю до перепадів температур, а також до вологості. Як би ви не застосували метал у своєму інтер’єрі, атмосфера затишку та витонченості вам гарантована, і такий інтер’єр запам’ятається вам та вашим гостям надовго.\nСтиль лофт в інтер’єрі Дизайн Vid


Коломийська єпархія УГКЦ | На Великдень до Коломиї вперше завітав папський нунцій архиєпископ Томас Галліксон\nНа Великдень до Коломиї вперше завітав папський нунцій архиєпископ Томас Галліксон\nУ день свята над святами – Христового Воскресіння Правлячий Архієрей Миколай (Сімкайло) очолив богослужіння у катедральному соборі Преображення Христового м.Коломиї. Цього дня до єпархіального управління та катедрального собору завітали високоповажні гості серед яких папський нунцій архиєпископ Томас Галліксон та митрополит Івано-Франківський Володимир Війтишин.\nЄпарх Коломийсько-Чернівецький Кир Миколай звернувся з привітанням до вірян головної святині, а також через пастирське послання до всіх вірних єпархії.\n«Бажаю Вам і Вашим родинам щедрих ласк від Воскреслого Христа. Нехай Господь розвеселить тих, що сумують, скріпить сили немічних, потішить одиноких. Прошу Христа, щоб поблагословив всіх нас, щоб ми так піднесено і велично прославляли Його Воскресіння ще не один прожитий рік: “Воскресіння день! Просвітімся торжеством, і одні одних обнімімо, та скажімо: Браття! І тим, що ненавидять нас, простім все з Воскресінням…», – сказав Архієрей.\nСвяточна відправа завершилася торжественним і радісним посвяченням пасок і традиційних святкових страв.\nОпісля владика Миколай вперше у єпархії зустрічав новопризначеного апостольського нунція архиєпископа Томаса Галліксона, якого супроводив митрополит Івано-Франківський Володимир Війтишин. Високопреосвященному гостеві Кир Томасу єпарх подарував дерев’яний різьблений хрест та великодні писанки.\nЄпископ Миколай показав гостям окрасу всієї єпархії – Катедральний Собор Преображення Христового у Коломиї та ознайомив із завершальними роботами, адже 19 серпня цього року відбудеться освячення головного храму єпархії.\nПід час оглядин собору були присутні: Михайло Вишиванюк, голова Івано-Франківської ОДА, Михайло Негрич, голова Коломийської РДА, Ігор Слюзар, міський голова, Богдан Гдичинський, заступник міністра юстиції України.\n355 354 353 352 351 350 ... 1\nУ храмі м.Отинії створили дитячий куток\nРіздво – це час добрих вчинків і здійснення мрій. Цьогоріч для дітей м.Отинії жертводавці здійснили ще одну мрію, залишивши пакуночки з подарунками під ялинкою у храмі.\nЧас Різдва у житті молоді\nУчасники молодіжних спільнот “Агапе” та “Адонай” активно провели різдвяний час, прославляючи Боже Дитятко Ісуса.\nУ Коломийському єпархіальному управлінні лунала щорічна коляда\nЗ 8 по 9 січня Коломийське єпархіальне управління з колядою відвідало чимало хорових колективів та різдвяний вертеп.\nКонцерт колядок на парафії Різдва Пресвятої Богородиці с.Підвисоке\n9 січня в день пам’яті Святого апостола, первомученика і архидиякона Стефана в храмі Різдва Пресвятої Богородиці с.Підвисоке відбулась святкова Божественна Літургія, яку очолив адміністратор парафії ієрей Михаїл Луканюк.\nСьогодні в музеї писанкового розпису відбулася творча зустріч з авторами виставки “Кольори часу” подружжям Романом та Наталією Юсипчуків.\nВертепне дійство на парафії святого Миколая с.Гвізд\n9 січня, після Божественної Літургії, Церкву Святого Миколая с. Гвізд Надвірнянського протопресвітеріату, відвідали маленькі парафіяни із чудовим вертепом


Лазерна епіляція бікіні ❤ вигідна ціна в Миколаєві\nЛазерна епіляція бікіні в Миколаєві\nГладка шкіра у чутливих інтимних зонах – обов'язковий атрибут доглянутих та впевнених у собі жінок та чоловіків. Досягти бажаного результату можна у різний спосіб. Одна з найбільш ефективних та безпечних методик – використання лазера.\nЦентр TK Laser надає послуги лазерної епіляції бікіні у Миколаєві. На вибір клієнтів – тотальна епіляція, видалення непотрібної рослинності у зоні глибокого та класичного бікіні.\nВартість лазерної епіляції зони бікіні\nРуки до ліктя, глибоке бікіні, ноги повністю та пахви\nГлибоке бікіні та пахви\nДо та після 5 сеансів\nТурбота про зовнішність;\nСхильність до вростання волосків, рубців;\nВагітність, перші 3 місяці лактації;\nЛазерная эпиляция волос в зоне бикини рекомендована для представителей обоих полов по различным показаниям.\nПереваги лазерної епіляції зони бікіні\nАпаратне видалення волосяного покриву – неінвазивна та комфортна процедура, що забезпечує довгостроковий ефект. Лазерна епіляція бікіні дуже поширена в усьому світі, і причин тому чимало.\nВідсутність болю. За відгуками клієнтів, під час сеансу відчувається лише тепле поколювання. Наявність в апараті системи охолодження пом'якшує дискомфорт, що дозволяє уникнути опіків. Для людей із високою чутливістю до болю використовується знеболюючий гель із лідокаїном.\nМінімум витрат часу. У салоні ТК Laser видалення волосяного покриву в делікатній області повністю займає близько 20 хвилин. Процедури проводяться не частіше ніж раз на місяць.\nВидимий результат. Як показує практика, за допомогою діодного лазера вдається позбавитися 95-98% небажаної рослинності. Після першого сеансу випадає 7-20% волосся.\nДовготривала гладкість шкіри. За умови проходження курсу, дотримання встановленого фахівцем графіку, шкіра буде виглядати бездоганно протягом 5–10 років.\nБезпека здоров'ю. Дія лазера апарату спрямована виключно на волоски, цілісність епідермісу при цьому не порушується. На внутрішні органи, лімфатичну, репродуктивну систему світлові промені не мають жодного впливу. Наші майстри використовують сертифіковане обладнання та суворо дотримуються інструкцій, тому опіки та інші негативні наслідки виключені.\nМетодика ґрунтується на впливі на фолікули світлового потоку. Меланін (пігмент волосяної цибулини) і гемоглобін судини, що живить волосяний стержень, поглинають лазерні промені. Енергія світла перетворюється на тепло, висока температура сприяє руйнації цибулини, запаювання капіляра. Волосся, ізольоване від джерела живлення, відмирає і через 14–21 день випадає.\nЗона бікіні не зазнає активної інсоляції. Тому вдатися до лазерної епіляції по лінії білизни можна навіть улітку. Головне, на час проходження курсу виключити відвідування солярію. Цілеспрямована підготовка до інтимної епіляції починається за 3-4 тижні до першої процедури:\nНе видаляти волосяні стрижні воском, цукровою пастою.\nНе приймати сульфаніламіди, антибіотики з низки тетрациклінів, фторхінолонів, заборонено засмагати.\nЗа день до сеансу\nВиголити ділянки шкіри, які оброблятимуться, верстатом.\nЧерез підвищену чутливість жінкам краще не планувати епіляцію на початок або самий кінець менструального циклу.\nЕтапи проведення процедури в TK Laser\nЛазерна епіляція зони бікіні проходить у кілька стандартних етапів:\nОгляд зон, що підлягають обробці, підбір параметрів приладу.\nОбробка антисептиком шкірного покриву клієнта, маніпули лазера, нанесення антисептика (за потреби), контактного гелю.\nЛазерне видалення волосся в області бікіні\nПроходження маніпулою по волосистим зонам.\nЗняття залишків гелю нанесення на епільовані ділянки пантенолу.\nЗробити лазерну епіляцію бікіні в салонах TK Laser можуть як жінки, так і чоловіки.\nЛазерна епіляція глибокого бікіні для жінок передбачає видалення волосся:\nсідниць та міжсідничної складки.\nГлибока епіляція зони бікіні для чоловіків включає в себе позбавлення від зайвої рослинності на:\nв міжсідничній складці.\nВидалити волосся можна як повністю, так і залишивши недоторканою частину обраної зони.\nДогляд за шкіроюпісля сеансу\nНе приймати гарячий душ, ванну, не терти шкіру мочалкою, скрабом.\n1-2 рази на добу обробляти шкіру антисептиком, заспокійливим засобом.\nУтриматись від походу в лазню, спортзал.\nНе засмагати в солярії, на пляжі.\nБразильське бікіні - це гормонально залежна зона, тому жоден фахівець не зможе заздалегідь сказати, скільки процедур потрібно тому чи іншому клієнтові для досягнення ідеальної гладкості. Більш того, будь-який сильний гормональний стрибок може знову спровокувати ріст волосся.\nЛазерна епіляція бікіні у м. Миколаїв передбачає проведення 8-10 сеансів. Перші 3 – щомісяця, далі – раз на 1–3 місяці. Інтервал визначає спеціаліст салону, частота відвідувань майстра залежить від індивідуальних особливостей організму. Для підтримки результату процедури повторюють 1-2 рази на рік.\nВартість лазерної епіляції в Миколаєві\nАктуальна ціна за позбавлення від рослинності в інтимних зонах фіксована та вказана на цій сторінці та у розділі «Ціни». Обов'язково ознайомтесь з інформацією про акції та знижки. Щоб заощадити, скористайтеся вигідними пропозиціями та запишіться на видалення волосся одразу в кількох зонах. Залишились питання? Зв'яжіться з нами за телефоном, вказаним на сайті, або замовте зворотній дзвінок.\nВиберіть процедуру та зону Бікіні глибоке, 20 хв - 490 грн Бікіні неглибоке, 20 хв - 380 грн Зона лобка, 15 хв - 280 грн Міжсіднична складка, 15 хв - 280 грн Статеві губи, 10 хв - 220 грн Сідниці, 15 хв - 280 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 80 грн Глибоке бікіні, пахви та гомілки - 1120 грн Глибоке бікіні та пахви - 680 грн Ноги повністю, глибоке бікіні та пахви - 1399 грн Пахви та гомілки - 680 грн Руки до ліктя, глибоке бікіні, ноги повністю та пахви - 1635 грн Глибоке бікіні + пахви - 680 грн Глибоке бікіні + пахви + гомілки - 1120 грн Ноги повністю + глибоке бікіні + пахви - 1399 грн Ноги повністю + руки до ліктя + глибоке бікіні + пахви - 1635 грн Пахви + гомілки - 680 грн Гомілки, 30 хв - 490 грн Бікіні глибоке, 20 хв - 490 грн Пахви, 20 хв - 220 грн Обличчя 1 зона, 15 хв - 140 грн Шия (передня або задня поверхня), 15 хв - 220 грн Обличчя повністю (4 зони), 20 хв - 400 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 80 грн Ноги повністю, 60 хв - 920 грн Гомілки, 30 хв - 490 грн Стегна, 30 хв - 490 грн Коліна, 5 хв - 140 грн Пальці ніг, 10 хв - 140 грн Стопи, 10 хв - 180 грн Смужка будь-яка, 10 хв - 180 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 80 грн Пахви, 20 хв - 220 грн Руки до ліктя, 15 хв - 280 грн Руки повністю, 30 хв - 490 грн Кисті рук, 10 хв - 180 грн Плечі, 10 хв - 280 грн Пальці рук, 5 хв - 140 грн Смужка будь-яка, 10 хв - 180 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 80 грн Біла лінія живота, 15 хв - 140 грн Груди, 15 хв - 390 грн Живіт, 15 хв - 300 грн Зона декольте, 15 хв - 280 грн Ареоли молочних залоз, 5 хв - 140 грн Спина, 30 хв - 600 грн Поперек, 15 хв - 300 грн Смужка будь-яка, 10 хв - 180 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 80 грн\nВиберіть процедуру та зону Бікіні неглибоке, 20 хв - 450 грн Бікіні глибоке, 20 хв - 580 грн Зона лобка, 15 хв - 320 грн Міжсіднична складка, 15 хв - 320 грн Сідниці, 15 хв - 260 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 100 грн Ноги повністю, глибоке бікіні, пахви - 1650 грн Груди, глибоке бікіні, пахви - 1060 грн Глибоке бікіні - 830 грн, пахви - безкоштовно - 790 грн Груди - 600 грн, пахви - безкоштовно - 600 грн Шия (передня або задня поверхня), 15 хв - 245 грн Обличчя 1 зона, 15 хв - 170 грн Обличчя повністю (4 зони), 20 хв - 480 грн Голова, 15 хв - 600 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 100 грн Ноги повністю, 50 хв - 1100 грн Гомілки, 35 хв - 560 грн Стегна, 30 хв - 560 грн Коліна, 5 хв - 170 грн Пальці ніг, 10 хв - 200 грн Стопи, 10 хв - 170 грн Смужка будь-яка, 10 хв - 200 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 100 грн Пахви, 20 хв - 245 грн Руки до ліктя, 15 хв - 340 грн Руки повністю, 30 хв - 560 грн Кисті рук, 10 хв - 200 грн Плечі, 10 хв - 460 грн Пальці рук, 5 хв - 200 грн Смужка будь-яка, 10 хв - 200 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 100 грн Біла лінія живота, 15 хв - 170 грн Груди, 20 хв - 420 грн Живіт, 20 хв - 480 грн Ареоли молочних залоз, 5 хв - 170 грн Спина, 45 хв - 880 грн Смужка будь-яка, 10 хв - 200 грн Знеболюючі 1 зона, 5 хв - 100 грн


Вакансія водія екскаватора в Латвії\nРобота в ЄвропіЛатвіяРобота оператором екскаватора в Латвії\nРобота оператором екскаватора в Латвії\nКод вакансії: 905300309\nОбов’язки: Оператор повноповоротного екскававатора. Робота з ковшем, можливо молотом. Вітається досвід роботи на вантажный техніці, телескопічному фронтальному навантажувачі.\nОплата праці 3-4 євро за годину;\nПопередня вакансія Робота для плиточника в Литві\nНаступна вакансія Робота для няні-гувернантки в Данії


Міські вибори і накази - Реферат Безплатно скачать реферат, курсову, дипломну роботу\nГоловна → Історія України → Міські вибори і накази - Реферат\nМіські вибори і накази - Реферат\nВідтак міські вибори в Києві контролював київський генералгубернатор Федір Волков. До виборів допустили тільки міщан. Наказ із п'яти пунктів, який був затверджений, показав, що київські міщани частково мали ті ж турботи, що й міщани Гетьманщини: високі податки на утримання російських військ; квартирування російських військ та чиновників; засилля іноземців, зокрема греків і волохів, які торгували в місті, не сплачуючи муніципальних податків; а також усім знайома проблема конкуренції козаків і старшини з міщанами в торгівлі 2.\nКияни скаржилися, що, незважаючи на те, що Київ вже не був осідком Київської сотні, сотник та деякі службовці все ще проживали в місті та шинкували тут напої, не сплачуючи жодних міських податків в магістрат. Міщани просили, щоб козаків або перевели в інше місто, або ж зареєстрували як міщан, зобов'язаних платити податки. Вони також пропонували поновити магістратський акцизний збір і широко й докладно виклали свої мотиви на користь міської автономії, зокрема магдебурзького права.\nНевеликій групі російських розкольників, що проживали в Гетьманщині, також дозволили провести вибори й скласти свій наказ. У XVII ст. старовіри, втікаючи від релігійних переслідувань, поселилися у Чернігівському та Стародубському полках. За часів Петра І вони були зареєстровані як державні селяни, а імперська влада оподаткувала їх. Як особливі російські громадяни, що мали спеціальний статус, вони підпорядковувалися російській владі, тобто київському генерал-губернатору, а не гетьману. Відтак за їхніми виборами спостерігав не Рум'янцев, а Волков. Наказ старовірів висловлював побажання їхньої громади (передусім право на дотримання своїх релігійних обрядів). Просили вони дозволити їм торгувати у "Малоросії", а також змінити їх статус державних селян на російських купців 1.\nНакази яскраво свідчать, що українські міста були неспроможні підтримувати свою автономію. Козаки та їх адміністрація панували навіть там, де було введено магдебурзьке право 2. Це не дивно, оскільки міста були адміністративними центрами полків і сотень (наприклад, Чернігів, Стародуб, Полтава та Лубни). Козаки нерідко домінували в муніципальному уряді, а в деяких брали на себе його функції 3. Пізніше навколишні села, луки й млини, що колись ставали містам у пригоді, козацька старшина або навіть приватні особи без особливого клопоту прибирали до своїх рук.\nАдміністративне панування козаччини полегшило наплив до міст неміщан, особливо старшини і козаків. Підпорядковуючись тільки козацькій адміністрації, прибулі були поза межами міської юрисдикції магістратів. Це надавало їм виразні правові та фінансові переваги над міщанами: старшина та козаки не сплачували міських податків і не виконували загальноміських обов'язків, хоча й брали участь у торгівлі та промисловому виробництві. Тому, щоб уникнути міських податків і повинностей, міщани переходили на козацтво або ж подавалися на службу до знаті. Розвиток цих тенденцій, а також все більша участь селян у торгівлі та промислах призводили до безладдя у міських цехах і сприяли занепаду міщанства 4.\nНавіть Київ, автономне місто з дуже слабкими зв'язками з Гетьманщиною, не оминув козацького натиску. Оскільки клір та іноземці так само були звільнені від міських обов'язків, у місті постійно зростала кількість людей, що лише користувались з міських переваг, не докладаючи жодних зусиль до управління та утримання міста. Повсюди у своїх власних містах міщани опинилися у явно невигідному правному, економічному й адміністративному становищі.\nМіщани вважали, що для виправлення ситуації слід знову визнати їхні стародавні права та привілеї, включно з магдебурзьким правом, яке слід перекласти з польської мови на російську. Це могло б не тільки поліпшити їхнє становище (більшість міщан уже не знала польської мови), але й полегшити їхні звернення до російського уряду. Визнання українських міських прав було для російської влади єдиним засобом паралізувати владу козацької адміністрації. Але самі міщани не дуже усвідомлювали, що може спричинити міська автономія та магдебурзьке право. Вони сподівалися на звільнення їх від козацької адміністрації, підпорядкування всіх міських жителів міській юрисдикції, обмеження дозволу займатися торгівлею та промислами тільки до міщан та повернення колишнього муніципального майна містові. У всякому разі, міщани особливо просили імператрицю виконати ці їхні вимоги. Погарські міщани навіть навели місце з указу імператриці Єлизавети 1752 р., де йшлося про заборону торгівлі у містах чужоземним купцям і неміщанам 1. Цей указ не мав нічого спільного зі стародавніми правами українських міст, але посилання на нього свідчать про те, що, принаймні, частина міщан бажала не тільки опиратися на свої колишні права, але й того, щоб ситуацію виправила саме імператриця. Всі ці сподівання виявилися ілюзорними. Насправді ж, російська адміністрація так само руйнувала українські міста, оскільки саме там була розміщена більшість російських військ, що перебувала у Гетьманщині 2. Якщо старшині та козакам нерідко вдавалося уникати такого небажаного квартирування імперських військ, посилаючись на свої особливі права, то увесь цей тягар постою перекладався на плечі міщан. У всіх наказах містилися прохання порівну розподілити цей обов'язок, захистити від непомірних витрат на утримання російських солдатів й чиновників і створити спеціальні комісії, які б вирішували суперечки, що виникали (див. табл. 5.4). Квартирування російських військ ані звільнило міщан від грошового податку, ані врятувало їх від частого залучення до різноманітних державних робіт, особливо під час воєн. Таким чином, міщани були зобов'язані переносити основні фінансові витрати на військові потреби імперії.\nМіські прибутки сильно скоротилися після 1755 р., коли імператриця Єлизавета своїм указом заборонила внутрішні мита, чим скасувала податки на продукцію, що везли на продаж у міста. Російський уряд компенсував козацькій адміністрації втрату у прибутках від скасування прикордонного мита між Гетьманщиною і Росією, але міста такої компенсації не отримали. Уявлення про фінансові збитки від цього указу дає ніжинський наказ, де міститься прохання виплачувати річну компенсацію в розмірі 1638 карбованців 40 копійок 3.\nВодночас скорочення і спрощення тарифів викликало ще більшу конкуренцію з боку російських, грецьких та інших іноземних купців, про що свідчать всі міські накази, де вимагається ліквідувати привілеї чужоземного купецтва.\nБорсаючись між молотом і ковадлом — з одного боку, на їхні права постійно зазіхала козацька адміністрація, а з іншого, імперська влада вимагала грошей,— міщани вважали, що певний ступінь автономії буде для них захистом і дозволить вижити. Тому вони просили дозволити їм контролювати свої власні міста, автономію для свого стану, зменшення фінансових утисків та надання спеціальних прав і монополій у торгівлі та мануфактурі. Інші питання їх цікавили дуже мало, навряд чи вони усвідомлювали, що Гетьманщина стояла на порозі політичної кризи.


“Але ж ми маємо крила”, – нагадує Бруно Ферреро в програмі "Натхнення"\nМи прагнемо пізнати Бога з погляду філософії і богослов'я, а мала дитина бачить Його усміх у щасливій посмішці старенької, що сидить у парку. Ми хочемо замінити вечірнє читання казки для дитини магнітофонним записом, але дитя потребує нашого голосу і нашого дотику, як і Господь потребує щирих, не завчених слів нашої молитви і відвертої розмови з Ним.\nМи хочемо, щоб наше кохання було наче міцне дерево, яке не зламає жодна буря, але забуваємо, що молоденьке деревце треба дбайливо доглядати, щоб воно стало могутнім дубом. Ми деколи бунтуємося проти Божої волі, як те зернятко в одній із історій цієї книжечки, що не хотіло бути посіяним, і так марно й згинуло, не ставши хлібом. Ми часто, як ті соколята, що зростали в неволі, не наважуємося злетіти у височінь.\n“Але ж ми маємо крила”, – нагадує нам Бруно Ферреро у своїй черговій збірці коротких історій для душі – історій, що допомагають збагнути і усвідомити, здавалось би, такі прості, але насправді такі важливі і глибинні речі.\nСлухайте аудіо-варіант книги Бруно Ферреро «Політ Сокола» о 16:10


ТОВ АГРОФІРМА ІНГУЗ — Код ЄДРПОУ 39249246\nТОВ АГРОФІРМА ІНГУЗ\nТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГРОФІРМА ІНГУЗ\nТОВ "АГРОФІРМА "ІНГУЗ"\n10.06.2014 (5 років 4 місяці)\n642 000,00 грн.\nАдреса: 33028, Рівненська обл., місто Рівне, ВУЛИЦЯ ГЕТЬМАНА МАЗЕПИ, будинок 19\nУчасники та бенефіціари 39249246\nПАВЛОВА ІРИНА МИХАЙЛІВНА\nАдреса засновника: РІВНЕНСЬКА ОБЛ.САРНЕНСЬКИЙ Р-Н М. САРНИ ВУЛ. ФІДАРОВА БУД. 22 КВ. 1\nАдреса засновника: РІВНЕНСЬКА ОБЛ. М. РІВНЕ ВУЛ. ЗАМКОВА БУД. 21 В КВ. 22\nАдреса засновника: 33028, Рівненська обл., місто Рівне, ВУЛИЦЯ ЗАМКОВА, будинок 11 В, квартира 12\nРІВНЕНСЬКА ТОРГОВО - ПРОМИСЛОВА ПАЛАТА\nКод ЄДРПОУ засновника: 02944739\nАдреса засновника: 33028, Рівненська обл., місто Рівне, ВУЛИЦЯ ГЕТЬМАНА МАЗЕПИ, будинок 19\nНомер взяття на облік: 171614071120\nНомер взяття на облік: 10000000205611\n09.06.2014 Змінилася адреса 33028, РІВНЕНСЬКА ОБЛ., МІСТО РІВНЕ, ВУЛИЦЯ ГЕТЬМАНА МАЗЕПИ, БУДИНОК 19\n10.06.2014 Змінилось найменування юридичної особи ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "ІНГУЗ"\n13.06.2014 Змінилася адреса 33028, РІВНЕНСЬКА ОБЛ., МІСТО РІВНЕ, ВУЛИЦЯ ГЕТЬМАНА МАЗЕПИ, БУДИНОК 19\nРівненська обл., М.Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 19\nІнформація про компанію "АГРОФІРМА "ІНГУЗ"\nОтримайте повноцінне досьє про фірму "АГРОФІРМА "ІНГУЗ". Юридична інформація про фірму допоможе власнику в аналізі, співпрацювати з постачальником або не потрібно. Ці відомості зберігаються у відкритих держреєстрах. Таку інформацію отримують завдяки ЄДРПОУ компанії 39249246.\nДані про компанію "АГРОФІРМА "ІНГУЗ"\nЗа кодом компанії, що називається ЄДРПОУ, можна дізнатися, в якому місті знаходиться ця компанія - для "АГРОФІРМА "ІНГУЗ" це Рівне, в нашому довіднику на букву А. Юридична адреса компанії 33028, Рівненська обл., місто Рівне, ВУЛИЦЯ ГЕТЬМАНА МАЗЕПИ, будинок 19, а також більш докладне досьє можна отримати в повній версії наших інструментів. За кодом ОКПО в нашому каталозі містяться дані про власників і тих, хто має право підпису, прізвища, імена та по батькові цих суб’єктів правової діяльності. Ключові особи цієї компанії - керівник Янушевський Дмитро Ігорович, підписант Янушевський Дмитро Ігорович, а також засновники Янушевський Дмитро Ігорович, РІВНЕНСЬКА ТОРГОВО - ПРОМИСЛОВА ПАЛАТА, Павлова Ірина Михайлівна, Янушевський Дмитро Ігорович. У повній версії сервісу знаходяться судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і статутний капітал компанії. Форма власності компанії – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ Дивіться інші компанії в Рівне або в каталозі на букву А\nТОВ "КАМПУС НЕТВОРКС"


Шукайте індекс Укрпошти за адресою Заячківка - Христинівський район - Черкаська область - Україна. Ми регулярно оновлюємо дані з надійних джерел і працюємо над поліпшенням якості наданої інформації.\nДодавайте індекс Заячківка у вибрані. Просто клікніть по знайденому індексу Заячківка і він буде показаний на головній сторінці сайту!\nЗаячківка індекс Укрпошти 20043\nДізнатися свій поштовий індекс, або знайти свій будинок на карті. Заячківка і поштові індекси до ваших послуг.\nВи переглядаєте: Поштові індекси України. Поштові індекси міст і індекс за адресою Заячківка.\nДаний сайт містить не тільки поштовий індекс Заячківка - він заповнений іншими речами, втому числі і складніших.\nПотрібно уточнити свій вибір, щоб отримати індекс Заячківка, Христинівський район, Черкаська область, адреси поштових відділень, вулиці на карті.\nНоринськ індекс укрпошти\nДніпропетровськ 70 індекс укрпошти


Прибічники Путіна скуповують нерухомість в ЄС – «Схеми»\n01 грудня 2020, Київ 11:41\n05 березня 2015, 23:51\nПісля початку проєвропейських протестів в Україні, окупації Криму та неоголошеної війни швидко зросла кількість заявок на отримання посвідок на проживання в Латвії від громадян Росії – «запасний вихід» із Росії шукають не лише незгодні з політикою президента Володимира Путіна, але і його прибічники. Про це йдеться у сюжеті програми «Першого національного» та Радіо Свобода «Схеми».\nЛатвійські журналісти з з OCCRP спільно з колегами з програми «Схеми» проаналізували найбільші угоди про купівлю нерухомості в Латвії у період із жовтня 2013 року і до вересня 2014 року – до часу, коли до імміграційного закону Латвії внесли зміни. Внесені поправки підвищують мінімальну вартість нерухомості, після купівлі якої іноземець може подати запит щодо посвідки на проживання в Латвії, зі 150 тисяч євро до 250 тисяч євро, і її кадастрової вартості – з 50 тисяч до 80 тисяч євро.\nСеред ти,х хто поповнив своє портфоліо нерухомості в Латвії, – Антон Вінер, пасинок Алішера Усманова – найбагатшого росіянина за версією журналу «Форбс» у 2014 році. Бізнесмен придбав у Юрмалі курортну віллу за 3,9 мільйона євро.\nТакож у Юрмалі придбала будинок Марія Ноготкова, дружина ще одного бізнесмена із списку Forbes, – Максима Ноготкова, засновника компанії «Связной».\nВідверта підтримка сатириком Михайлом Задорновим пропутінської політики не завадила йому купити будинок у стилі арт-нуво в центрі Риги.\nЛатвійську нерухомість скуповують і російські банкіри, і колишні парламентарі-єдинороси з партії Путіна. Приміром, заступник голови правління «Газпромбанку» Микола Кореньов придбав собі квартиру за 275 тисяч євро. Екс-депутат Держдуми Едуард Янаков – власник квартири вартістю в 1,475 мільйона євро.\nОдин із перших, хто отримав посвідку на проживання в Латвії за «інвестиційною програмою», – товариш президента Путіна, мультимільярдер Аркадій Ротенберг. Щоб отримати дозвіл на проживання в Латвії, бізнесмен вирішив інвестувати не в нерухомість, а в банківський депозит. А це найменш прозорий спосіб отримати посвідку. Та й цей дозвіл у Ротенберга був дійсним до 2013-го.\nЗа останні 5 років понад 13 тисяч іноземців скористались лояльною програмою отримання дозволу на проживання в Латвії, а відтак і можливості вільно пересуватись Європою. 90% заявок до Латвії надходять саме з країн колишнього СРСР, в основному з Росії.