Назва В ході другої світової війни Волинь зайняла особливе воєнно-політичне становище у загальній структурі та характері антифашистського Руху Опору у східній Європі\nВ ході другої світової війни Волинь зайняла особливе воєнно-політичне становище у загальній структурі та характері антифашистського Руху Опору у східній Європі.\nПочнемо з того, що до війни у регіоні, який за територією перевищував Швейцарію і мав понад два мільйони населення, окрім автохтонів-українців, що становили 68,4% всього люду, тут проживали також поляки (16,8%), євреї (10,5%), німці (2,2%), чехи (1.1%), а також білоруси, росіяни, литовці, молдавани.\nВпродовж міжвоєнного часу (1921-1939 рр.) польська державно-політична адміністрація краю провадила відкриту антиукраїнську політику, мета якої полягала в тому, щоб полонізувати Волинь остаточно і назавжди. Досягти цієї мети Варшава намагалась шляхом максимального зростання польської присутності у всіх сферах політичного, економічного, соціального, релігійного та культурно-освітнього життя. Як результат, на кінець 30-х років польсько-українське протистояння на Волині, як і в Галичині, набуло особливо гострого характеру.\nПринесене 17 вересня 1939 року у Західну Волинь визволення від польського гніту, за 21 місяць «тріумфального ходу» радянської влади повністю вилікувало від більшовизму навіть найбільш твердолобих волиняків та поліщуків.\nЗапровадження радянського способу життя з його вульгарною націоналізацією та колективізацією, жорстоке переслідування будь-якого політичного, релігійного та морально-етичного інакодумства, в результаті чого понад 250 тис. Українців, поляків та євреїв було репресовано і депортовано у віддалені райони Союзу, нарешті злочинне убивство багатьох тисяч в'язнів Дубенської, Луцької, Рівненської, Острозької та інших тюрем в червні 1941 року - все це привело спершу до розчарування, а відтак до відкритого несприйняття нав'язаного людям режиму. Як згодом писав Т. Бульба-Боровець: «Навіть найзапекліші мої противники, які ще в 1935 році, перебуваючи в Картузькій Березі, називали мене реакціонером. тепер, побачивши сталінський соціалізм на практиці, стовідсоткове розчарувалися. Цього ніколи не зробила б жодна пропаганда чи переконання.» (1)\nПочаток німецько-радянської війни і нацистську окупацію населення Волині назагал не сприйняло вороже. В деяких містах німців зустрічали навіть гостинно, що слід би розглядати не стільки як любов до окупантів, скільки як прояв глибокої ненависті до вчорашніх «визволителів». Однак вже перші місяці встановлення «нового порядку» насторожили людей. В міру віддалення лінії фронту на схід, нацизм почав усе більше показувати своє людиноненависницьке обличчя. Нацисти заборонили діяльність будь-якої партії чи організації в середовищі місцевого населення. Цей антидемократичний акт одначе був сприйнятий на Волині дещо стриманіше, ніж у країнах Європи, бо до червня І941 р. більшовицька влада повністю ліквідувала усі польські/укра-їнські, єврейські партії та рухи, а їх керівництво і актив були або фізично знищені, або репресовані.\nІ тим не менше потенціальні джерела опору фашистам на Волині існували вже в перші дні війни. Вони сформувалися в середовищах української та польської громад цього краю, а незабаром тут була ін'єктована і набула активності і третя сила - більшовицьке підпілля. В майбутньому усі ці три сили з'єдналися або переросли у свої партизанські формування, кожне з яких мало чітко визначену мету, завдання, методи та характер боротьби.\nСкладність антифашистського Руху на Волині полягала в тому, що кожна із цих трьох сторін, окрім антигітлерівської спрямованості, створила свій фронт політичної, а згодом збройної боротьби стосовно двох інших сторін.\nХоча протягом усіх 2,5 років нацистської окупації Волині найвагомішим був український національно-визвольний рух, тим не менше його характер, загальне спрямування і дієвість стануть зрозумілими, якщо ми розглянемо і попробуємо зрозуміти анатомію двох інших фронтів цього антифашистського Руху Опору.\nПерші польські підпільні осередки, що ставили за мету відвоювання її Речі Посполитої, виникли на Волині вже восени 1939 року. (2) Утворились вони не стихійно, як це намагалась доводити повоєнна польська історіографія, а з ініціативи еміграційного польського уряду генерала В. Сікорського, який 18 листопада 1939 р. з Лондона звернувся до всіх поляків на батьківщині із закликом не припиняти боротьби з окупантами і створювати для цього повсюдно підпільні осередки Спілки Збройної Боротьби (СЗБ). Керівництво штабом СЗБ було покладено на генерала К. Соснковського. На початку січня 1940 р. такі осередки були організовані в Ковелі, Рівному, Дубні та Луцьку. Окремі з них встановили контакти з такими ж організаціями Білостока та Львова. Але незабаром всі вони були розгромлені НКВС. Понад дві тисячі підпільників було заарештовано. (3)\nВідродження, а точніше організація нових осередків СЗБ наступила вже в часі німецької окупації. І знову за вказівкою Лондона. На цей раз сигналом для розбудови нових, тепер вже антинімецьких та антибільшовицьких підпільних організацій став Акт про відродження Української Держави, що був проголошений у Львові 30 червня 1941 р.\n«Ця робота тривала майже цілий 1942 рік, - писав у своєму звіті для лондонського польського уряду його волинський делегат, - вона велась активно, але хаотично... Продумано були організовані військові осередки хіба що в Дубнівському інспектораті, до якого входили Здолбунівський, Рівненський, Дубнівськнй та частина Крем'янецького повітів». (4)\nВ жовтні 1942 р. розпочала свою діяльність Волинська Делегатура, за нею було створено Корпус Безпеки та Самооборони в кількості 250 осередків і постерунків, що об'єднували понад чотири тисячі бойовиків. Делегат доповідав урядові, що на випадок загальної мобілізації на Волині буде призвано до Армії Крайової 15 тис. жовнірів. (5) Коли і де мала наступити ця мобілізація? Відповідь на це запитання була досить туманною. Але своїм активістам та симпатикам функціонери АК відповідали недвозначно: тоді, як прийде час вступати в активну збройну боротьбу за польську державність на її східних кресал.\nПроти кого ж готувались вести цю війну вояки АК? Формальним ворогом поляків безперечно були німці. Вони розгромили та окупували Польщу. Ворогом були також російські більшовики, бо укупі з нацистами вони у вересні 1939 р. розділили пошматовану польську державу, відтак замучили або депортували в Сибір майже 500 тис. польських солдатів і офіцерів, урядовців та священиків, осадників, інтелігентів, просто поляків. Тільки з Волині їх було депортовано біля 50 тисяч. (6) Але з літа 1941 р. ситуація корінним чином змінилась. У смертельний двобій вступили споконвічні польські вороги - Німеччина і Росія. І польське емігрантське керівництво зайняло позицію своїх патронів з Даунінг-стріт: ,не заважати фашистам і більшовикам бити один одного, уникаючи при цьому збройного зіткнення з обома. В одній з доповідних записок Сталіну «Про поведінку поляків і деякі наші завдання» начальник Центрального штабу партизанського руху П. Пономаренко писав: «Директиви про утримання від боротьби з німцями в ім'я «збереження сил для кінцевого етапу» агенти Сікорського розповсюджують по всій Польщі... Вони переконані, що Німеччина буде розгромлена зусиллями США, Великобританії та СРСР, а тому витрачати людські ресурси для цього немає потреби». (7) І далі Пономаренко пропонує розгорнути в Польщі справжню партизанську війну. «Окрім воєнного ефекту, - пише далі керівник ЦШПР, - це приведе до справедливих втрат польського населення заради Перемоги «над окупантами і полякам не вдасться повністю зберегти свої сили», (8)\nВодночас будучи твердо переконаними, що рано чи пізно Німеччина зазнає поразки від країн антигітлерівської коаліції, польські керівники повели активну дипломатичну боротьбу за повоєнне збереження свого східного кордону. На міжнародній арені вони покладали надії на допомогу Лондона та Вашингтону. Була надія, що знесилена в ході війни Москва не зможе протистояти дипломатичному натиску союзників і погодиться на пролонгацію Ризького Договору від 1921 р. Як відомо, питання про східний кордон Польщі було предметом гострих дискусій на Тегеранській, Ялтинській та Потсдамській конференціях, і в цій боротьбі немаловажну роль належало зіграти т. зв. «польській присутності» на землях, за які власне й велась дипломатична боротьба. Волинь та Галичина належали саме до цих земель. Єдиним реальним претендентом на ці землі були українці - автохтони і національна більшість цього краю. В 1920 р. вони потерпіли збройну поразку. Тепер ОУН, що претендувала на виразника національних інтересів всього народу, була сповнена рішимості взяти реванш. Але нацисти її не підтримали. І Москва не збиралась цього робити. Більше того, вважали ОУН своїм лютим ворогом. В такому складному воєнно-політичному протистоянні поляки вважали, що зможуть продемонструвати західному світові свою воєнну, політичну, економічну присутність у цьому краї, що, на їх думку, мало би вплинути на високих захисників. Але для цього треба було знешкодити реальних претендентів, тобто українців.\nВиходячи з вищесказаного, боротьбу з українськими націоналістами польське керівництво розглядало як прояв боротьби за польську державність. І в цій боротьбі всі засоби мали бути гідними ужитку.\nЗ осені 1941 р., коли Москва поновила дипломатичні відносини з польським емігрантським урядом в Лондоні і оголосила амністію сотням тисяч поляків, що перебували в Росії в депортації, польській меншині Волині належало на деякий час «забути» про злочини російського ведмедя, більше того, вступити з ним в союз у боротьбі з українськими націоналістами. Що і було зроблено вже на початку 1942 року. Як відомо, радянські партизани, що появилися на Волині невдовзі, знайшли повну підтримку у багатьох польських «свідомих» домах і господах. Згадаймо хоча б яку надійну та довготривалу опору серед окремих польських сімей знайшов антиукраїнський розвідувально-диверсійний загін Д. Медведева. З цього приводу варто процитувати спогади Т. Бульби-Боровця: «У здійсненні плянів Медведева-Лукіна особливу роль відіграли відомі мені особисто дві польські родини з Людвипільського та Клесівського районів на Волині: Струтинських і Довчера.*) Довчер з донькою Валентиною були шпигунами, а вся родина (Струтинських - батько, мати, чотири сини та дві дочки - всі зробилися советськими партизанами. ...Використовуючи свої родинні та національні зв'язки в Рівному, М. Струтинський примостив там в безпечному місці такого «поважного мешканця», як лейтенант Кузнецов, який діяв в уніформі німецького офіцера під ім'ям гауптман Пауль Зіберт. Цьому мешканцеві родина Струтниських дала цілий ряд добре замаскованих місцевих агентів, кур'єрів та явочних квартир в Рівному, Луцьку та по інших місцевостях Волині. ...Червона Москва - це спритний майстер вербування на свою службу чужих, неросійських народів. Вона докладно вивчає всі міжнаціональні та соціальні антагонізми і зручно використовує їх для своєї агресивної політики...(9)\n3 березня - квітня 1943 р., коли українська поліція Волині масово перейшла на сторону УПА, німецькі окупанти тут же запропонували «руку дружби» полякам, які її прийняли. Невдовзі в усіх містах та багатьох селах краю було створено т. зв. гранатову польську поліцію. Нацисти не приховували, що дають полякам шанс «поговорити з українцями силою зброї». Виступаючи перед працівниками німецької адміністрації Райхскомісаріату в Рівному в кінці 1943 року, Е. Кох говорив: «Нам треба домогтись, щоб поляк при зустрічі з українцем хотів його убити, щоб українець, побачивши поляка, теж горів бажанням його убити. Якщо ж по дорозі вони зустрінуть єврея і уб'ють його, то це буде саме те, що нам потрібно». (10)\nТверезо мислячі польські аналітики вважають, що саме з утворенням польської поліції на Волині слід пов'язувати початок масової українсько-польської різні 1943 року, за яку, на нашу думку, в одинаковій мірі вину несуть і поляки, і українці. (II)\nПанічний відступ Червоної Армії на початку німецько-радянської війни привів до того, що на окупованій нацистами території залишилась значна кількість радянського та партійного активу, а також працівників НКВС, які не встигли евакуюватись. Вказівка відомства Гімлера розстрілювати цю категорію радянських людей без суду і слідства змусила їх негайно переходити на нелегальне становище.\n18 липня 1941 року ЦК ВКПб) прийняв постанову про організацію боротьби в тилу німецьких військ. В ній на виконання відомого звернення Сталіна до народу по радіо З липня передбачалось для організації підпільних комуністичних осередків та керівництва партизанським рухом і підривною діяльністю в тилу гітлерівців направити «наиболее стойких руководящих партийных, советских й комсомольских работников, а также преданннх Советской власти безпартийных товарищей». (12)\nЯк свідчить довідка оргінструкторського відділу ЦК КП(б)У від 1 жовтня 1942 р., на території Рівненської області для роботи в підпіллі було залишено 30 чоловік, а для організації партизанського руху 120 чоловік. (13) Думається, що довідка складена постфактум і розрахована на людей, що не ризикнуть ставити запитання її авторам, бо 18 липня 1941 року всі західні області України перебували вже під окупантом і мова могла йти хіба що про засилання туди свого активу або ж спонукання до боротьби тих, хто опинився за лінією фронту волею обставин,\nТим не менше маємо дані, що планомірно чи стихійно, але більшовицькі підпільні осередки були створені на Волині вже влітку та восени першого року війни, В липні 1941 р підпільну партійну групу у Клесові створив В. Соснін. В серпні в Дубровиці така ж група була започаткована О. Криньком. Діяла підпільна більшовицька організація також у Сарнах. Нею керував М. Фідаров. У Рівному більшовицьке підпілля очолювали М. Мірющенко, Т. Новак. М. Остафов. Появились підпільні більшовицькі осередки в Морочнівському, Володимирецькому, Рафалівському районах. Згодом вони встановили між собою зв'язок, деякі законтактували свою антинімецьку діяльність із загонами та з'єднаннями, червоних партизан. У 1943 р. на території Рівненщини вже діяв підпільний обком КП(б)У та підвідомчі йому райкоми, (.14)\nЯк стверджують радянські історики, перші загони червоних партизан діяли на північному заході України вже влітку 1941 року. Справді, в липні-серпні того року в лісах та болотах Волині і Полісся опинилось дуже багато озброєного люду, що не визнавав окупаційного режиму. Як пише з цього приводу Т. Бульба-Боровець: «Німецькі війська зовсім не пробували здобувати Поліської котловини, а попросту обійшли її. Одна група пішла по лінії Гродно - Мінськ - В'язьма - Москва, а друга - по лінії Люблін - Рівне - Житомир - Київ. Такий стратегічний маневр німців витворив досить цікаве становище: коли німецькі війська брали Смоленськ та Київ, то в їх глибокому запіллі, а саме в трикутнику Пінсь к- Мозир - Коростень бродили розбиті частини советських дивізій, частини військ НКВД, міліції та всяких інших советських організацій, що з вибухом війни носили зброю. Ці бродячі частини були відрізані від свого командування та головних баз. Рядові люди розбіглися, хто куди, а партійці та чекісти намагалися всіма силами тримати цю розбиту та здеморалізовану масу у своїх цупких руках та швидко переформувати на малі боєздатні партизанські загони». (15) Не вступаючи в бойові дії з окупантом, чий чобіт не ступав сюди ще довгі місяці сорок першого та сорок другого років, ці т. зв. партизанські загони перетворились на звичайнісінькі шайки грабіжників, що тероризували місцеве сільське населення, вимагаючи від селян харчу, одягу, тепла. Першим, хто став на захист місцевого населення від знахабнілих горе-вояків, був Тарас Боровець. що згодом став відомим під псевдо Тарас Бульба.\nУ другій половині сорок другого року у північно-східні райони Волині та Полісся із сусідньої Білорусі та Брянських лісів стали прибувати нові загони червоних партизан. Тепер це були у своїй більшості .добре озброєні, екіпіровані та підготовлені підрозділи бойовиків. У з'єднанні О. Сабурова, наприклад, вони були розділені на батальйони. В західній частині Висоцького району А. Бринський («дядя Петя») створив окремий загін спеціального призначення. У Рафалівському районі із з'єднання Сабурова було сформовано кілька диверсійних груп. На Хочинських хуторах Висоцького району «господарювали» окремі групи Латишева, Сидельнікова, Вожинського, які згодом виросли у бригаду під командуванням капітана Каплуна. У серпні в трикутнику Олевськ - Рокитне - Городниця було десантовано з Москви групу загону спеціального призначення Д. Медвєдєва. (16)\nВідзначимо, що у новоприбулих загонах значну частину особового складу становили не українці, а люди інших національностей.\nНаскільки активну та результативну боротьбу з німецькими окупантами вели до середини 1943 року радянські партизани на Волині ми можемо судити із численних німецьких. польських, українських та радянських джерел. Останні заслуговують особливої уваги, бо їх важко запідозрити у на-мірах самозбезчещення. Ось як характеризував антифашистську діяльність червоних партизан Рівненщини начальник обласного штабу партизанського руху генерал В. Бегма у доповідній записці від 20 червня 1943 р. на ім'я ЦК ВКП(б) та ЦК КП(б)У: «На территории Западной области, в лесной ее части в частности в Ровенской обпасти, в начали Отечественной войны были оставлены разведупром небольшие специальные группы с рациями чисто разведывательного характера.\nС развитием партизанского движения на Украине эти группы начали быстро обрастать за счет местного населення, выходцев из окруженця, убегающих из плена й т. д. Так, например, полковник Бринский - «Дядя Петя» взрос до 300 человек, капитан Каплун - до 150 - 400 человек, майор Медвєдєв - до 600 человек. Таким образом своей работой они переросли задачи спецгрупп, стали всем известны в области и превратились в обыкновенные крупные партизанские отряды, с той только разницей, что все находящиеся в этих спецгруппах люди охраняют штабы, занимаются заготовкой питания, а боевых операций за год с лишним не делали ни одной. (Підкреслено нами - И. П.). ...В результате такого бездействия...«люди разлагаются, имеется масса случаев самовольных расстрелов ни в чем не повинного населения, наблюдаются массовые пьянки, хулиганство и т. д.» (17) Коментарі, як говориться, в даному випадку непотрібні, бо маємо справу з державно-політичним бандитизмом в особливо великих розмірах.\nПро те, що червоні партизани Волині в 1941-42 рр. вели грабіжницький спосіб життя і тероризували місцеве населення, маємо ряд інших, не менш авторитетних свідчень. У своїх неодноразових рапортах на ім'я И. Сталина, В. Молотова та П. Пономаренка нарком внутрішніх справ СРСР Л. Берія писав у кінці січня 1943 р.: «НКВД сообщает полученное от своего сотрудника, находящегося в тылу противника в районе Ровно, УССР, следующее донесение:\nЛичный состав 12-го батальона Сабурова занимается розгулом, пьянством, терроризирует и грабит советски настроенное население, в том числе даже родственников своих бойцов...» (18) Наступного дня вже у новому рапорті Берія продовжує: «В район нашей деятельности прибыл 7 батальон отрядов Сабурова. Партизаны этого отряда занимаются неслыханными грабежами, бандитизмом и пьянством, разъезжают по селам в форме немецких солдат. Жителей, убегающих от партизан в лес, расстреливают... Население, ненавидевшее немцев, подготовленное нами к восстанию, в панике». (19)\nУ відповідь на вищенаведені рапорти шефа НКВС за особистою вказівкою Сталіна 24 січня 1943 р. на територію окупованої фашистами Рівненщини був відряджений із завданням «навести порядок и развернуть политическую работу» секретар Рівненського обкому КПб)У В. Бегма. (20)\nПісля війни, намагаючись приховати від радянських людей бандитський характер т. зв. антигітлерівської боротьби «народних месників» в 1941 - 42 та половині 1943 р. на Волині, численні автори, включаючи і самих героїв вищенаведених документів, характеризуватимуть появу В. Бегми в тилу німців не як спробу Москви привести до порядку знахабнілих енкаведистів, а як якийсь якісно новий етап в історії партизанського руху на Україні. (21)\nАналізуючи підпільну та партизанську діяльність більшовиків на Волині в 1941-44 рр. поставмо собі одне, на перший погляд, дивне запитання: хто ж все таки був їхнім головним ворогом? Ординарний читач, не задумуючись, відповість - звичайно, німецькі фашисти. Адже проти них СРСР вів війну, яку згодом назвали Вітчизняною. Вони ж бо окупували нашу землю, їх ми, врешті решт, розгромили у сорок п'ятому. І тим не менше, така відповідь буде далеко не вичерпною, або, краще сказати, лише її першою половиною. Бо поряд з німецькими фашистами, які трансформувались у ворога із союзника лише вночі 22 червня 1941 р., а після 9 травня 1945 р. їх стали розглядати вже як вчорашніх ворогів, український національно-визвольний рух був і залишався смертельним ворогом Москви завжди, від 7 листопада 1917 року до 24 серпня 1991 року. А в годину воєнного лихоліття, коли з волі двох імперій Україна перетворилась на поле найжорстокішої в історії людства війни, а її народ на об'єкт тотального винищення як з боку Берліна, так і Москви, український націоналізм і такі його чинники як ОУН, УПА, УНРА виступили як єдині його реальні захисники від обох тоталітарних режимів і справжні борці за його національну незалежність та соборну державність.\nДоля розпорядилась так, що саме Волинь стала тим історичним вогнищем, в якому у буремні роки світової війни стали куватись контури тієї національної, незалежної і соборної України, якій суджено було реально відродитись лише майже через півстоліття.\nОто ж якщо ми хочемо зрозуміти справді історичний хід подій у 1941-44 р. в нашому краї, то треба його вивчати і оцінювати не з позицій червоної Москви чи коричневого Берліна, а брати за вихідну точку історичних подій боротьбу за нашу національну незалежність.\nТо ж спробуємо глянути на події минулої війни у на-шому краї саме під таким кутом зору.\nВолиняки не відчували упередженої ненависті до німців до часу їх появи в Україні як окупантів. Навіть навпаки. Сто сорок німецьких колоній, що майже століття існували в нашому краї, сприяли формуванню поваги та доброзичливості до себе. Крім того, Німеччина була чи не єдиною змогутнілою на континенті нацією, що відкрито проводила антибільшовицький та антипольський курс. «Із цим почуттям, - писав П. Мірчук, - в'язалися сподівання, що німці, борючись за рівноправність та суверенні права своєї нації, матимуть повне розуміння, а то й піддержуватимуть таку ж саму боротьбу інших народів, в даному випадку, українців, тим більше, що тут ішло про боротьбу проти спільних ворогів». (22)\nНапад Німеччини на СРСР українські націоналісти зустріли з надією на можливість відродження незалежної української держави. Та хоч ОУН і Німеччина мали спільного ворога, їхні цілі були далеко не спільними. «З точки зору німців, - вважає О. Субтельний. - основна користь ОУН полягала в тому, щоб служити диверсійною силою для створення хаосу в радянському тилу. Зі свого боку, націоналісти, розчаровані політикою Гітлера щодо Карпатської України, не мали наміру бути знаряддям для Берліна. Вони поставили собі за мету скористатися війною й поширити по всій Україні свій вплив. Відтак кожна сторона прагнула використати іншу у своїх власних, часто протилежних цілях». (23)\nДодамо, що як німецьку, так і українську сторони не можна розглядати як цілісні і, тим більше, застиглі воєнно-політичні структури. Незважаючи на зовнішню об'єднаність стратегічною метою та тоталітарним режимом, III Райх, тим не менше, був сповнений внутрішніх протиріч, що постійно давали себе знати. Що стосується української сторони, то за період дворічного радянського панування в Західній Україні (1939-1941 рр) лише ОУН як політична сила не тільки вберегла себе від розгрому, але й організаційно зміцніла, поширила свій вплив в місті і на селі, а з початком війни і на східні регіони України. Разом з тим, розкол, що відбувся в ОУН в 1940 р., поява двох фактично самостійних політичних організацій хоч із спільною метою, але неодинаковими, часто навіть протилежними шляхами і методами боротьби, безперечно, ослабили в цілому Рух Опору. На Волині це дало себе знати особливо разюче.\nАкт 30 червня про відродження Української Держави став переломною подією в українсько-німецьких стосунках. Восьми днів війни цілком вистачило, щоб стали зрозумілими і оприлюдненими остаточні позиції обох сторін. 21 липня 1941 р. Ріббентроп офіційно заявив, що проголошення незалежності України «не має жодного конституційного значення». (24) Того ж дня політичне бюро ОУН Бандери опублікувало в Берліні Декларацію, в якій, підтвердивши свою відданість Акту, навідріз відмовилось відкликати його. «Удар проти українського уряду, - читаємо в цьому документі, - ризикує бути розціненим українським народом як ворожий акт Німецького Райху щодо самої ідеї української державності». (25)\nТака відповідь поставила цю організацію фактично поза законом у III Райху. Ні про які союзницькі стосунки вже не могло бути й мови. Сп'янілі від перших успіхів на східному фронті, гітлерівці зробили для себе висновок, що на Україні їм потрібні не союзники, а васали, а ще точніше сліпі виконавці їх колоніальної політики. ОУН не пішла на такий крок і їй належало зійти з політичної сцени. Як відомо, в липні сорок першого відбулись перші арешти керівництва ОУН Бандери. У Кракові був арештований лідер організації, за ним - члени Українського Національного комітету. Львівська група керівництва (Стецько, Лебедь, Старух, Климів-Легенда) провели позачергове засідання, на якому було вирішено перейти спочатку до психологічної, а відтак військової та організаційної підготовки повстання. (26) 9 липня, тобто наступного дня після згаданого засідання Я. Стецько і члени його уряду були арештовані та ув'язнеш в концтабір Заксенгаузен, де пробули аж до осені 1944 року. ОУН Мельника, не підтримавши Акту, здобула право на легальне існування протягом ще деякого часу. Згодом вона теж опинилась поза законом.\nУ перші місяці війни, поки окупована німцями територія України входила до зони фронтового тилу, усі питання організації та життєдіяльності місцевої влади перебували у віданні командування вермахту та його армій. Не маючи змоги (а може й бажання) глибоко вникати у питання вищої стратегії партійно-політичного керівництва Райху, військова адміністрація не дуже прискіпливо ставилась до надмірної активності членів т. зв. похідних груп ОУН. А ті діяли із знанням справи. Ось як характеризував роботу похідних груп ОУН на Рівненщині один з агентів польського уряду в еміграції: «З німецькими військами на Волинь прийшли українці, що негайно захоплювали адміністративні посади, органи самоврядування та шкільництва, а також міську і сільську міліцію. У місті вони обіймали керівництво торгівельними, промисловими та господарськими підприємствами і установами. Полякам вдалось зберегти за собою хіба що керівництво земельними справами, окремими маєтками, лісництвом та шляховою службою. Українізація самоврядування та шкільництва мала для українців неабияке значення, якщо взяти до уваги, що до війни тут було лише 8 українських загальноосвітніх шкіл. По селах українці стали висипати символічні могили ніби на честь полеглим у боротьбі за Україну. У містах набув розмаху військовий вишкіл». (27)\nНевдала спроба відродити українську державність 30 червня 1941 р., тим не менше, набула широкого розголосу на Волині. Українське населення з ентузіазмом сприйняло цей Акт, про що свідчать численні віче, зібрання та маніфестації в різних кінцях краю.\n27 липня 1941 р. така подія відбулась у Рівному на площі Старого Замку. Як описує очевидець, окрім українців міста Рівного, у святі взяли участь делегації громад Корця, Гощі, Межиріччя, Клевані, Тучина, Костополя, Деражна. Тут було оголошено про утворення Першого Куреня Українського Війська ім. Холодного Яру. Його вояки, а також понад десять тисяч присутніх на площі склали присягу на вірність українській соборній державі. Наступного дня 120 вояків Куреня зайняли одну з казарм міста і розпочали підстаршинський вишкіл. (28)\nПодібні заходи національно-патріотичного звучання пройшли в липні-серпні у багатьох містах і селах Волині.\nОднак з 29 серпня на зміну воєнній німецькій адміністрації прийшла цивільна. Волинь, Поділля і значна частина східної України були реорганізовані у Райхскомісаріат «Україна». Керувати цим новоутворенням Гітлер призначив Еріха Коха, відомого своєю жорстокістю та ненавистю до українців. Його «столиця» була не в Києві, а в Рівному, що було визначене головним містом Волині. (29)\nКох приступив до керівництва з негайної заміни місцевих органів цивільної влади. Сільські старости, голови та апарат міських і районних управ, що вважали себе підвладними відродженій українській державі, негайно зміщались, а деяких навіть арештували. На їх місце буде призначено людей, не пов'язаних з ОУН Бандери. Була розпущена українська міліція. ЇЇ замінила допоміжна поліція, в яку теж було заборонено приймати прихильників ОУН-Б.\nЯк і в інших окупованих нацистами землях Європи, на Волині першими помічниками нового режиму стали фольксдойчери - місцеві жителі, що змогли довести своє арійське, тобто німецьке походження. В Рівному, Здолбунові, Млинові та Костополі таких напівнімців на початок 1942 р. виявилось декількасот, в т. ч. в Рівному 78. (30) Згодом їх кількість дещо зросла. Це були переважно поляки, пов'язані сімейними узами з волинськими німцями. Саме фольксдойчери стали першими претендентами на керівні посади у новостворюваних Кохом структурах.\nСлід відмітити, що боротьба за керівні та важливі посади в німецькій адміністрації стала чи не першим полем протистояння між українцями та поляками на Волині під час окупації. Маємо на увазі ті випадки, коли йшлося не про спроби добратись до «щедрого корита», а про можли-вість добувати оперативну інформацію щодо намірів і дій нацистів та спроможність активно реагувати на них. Згодом, коли окупанти почали широко застосовувати злочинні акції типу облав, вивозу людей до Райху, збору контингентів, арештів і т. п., ці люди, а серед них виявилося чимало щирих патріотів України, внесли свій вагомий вклад у боротьбу з окупантами.\nВ кінці 1941 та на початку 1942 р. у більшості міст та населених пунктів нинішньої Рівненщини менш-більш чітко викристалізувалися позиції різних українських національно-патріотичних сил. Судячи з таємного донесення в Берлін, яке 14 листопада 1941 р. підготував начальник СД Волині, ситуація виглядала такою: «...Серед українських політичних течій на Волині ОУН Бандери розгортає, як завжди, найбільшу діяльність. Виглядає, що і нова поліція перебуває під сильним впливом цього руху...\nСеред українських політичних течій слід згадати також групу ОУН Мельника, яка має ті самі цілі, що і група Бандери, а саме: створення суверенної і незалежної України, але вони виражені в менш грубій формі.\nУНР під керівництвом Лівицького досить активна, але знайшла підтримку лише серед кількох колишніх офіцерів і вояків армії Петлюри, а також частково духовенства... Скоропадський має популярність у людей похилого віку і серед місцевої інтелігенції...\nРеакцію на таку оцінку діяльності ОУН-Б чекати довелось недовго. Вже 25 листопада 1941 р. наказом №106 усім командам Поліції Безпеки і СД Києва, Дніпропетровська, Миколаєва, Рівного, Житомира та Вінниці доводиться до відома, що: «Незаперечно встановлено, що рух Бандери готує повстання у Райхскомісаріаті (Україна), мета якого - створення незалежної України. Всі активісти руху Бандери повинні бути негайно арештовані і після ґрунтовного допиту знищені як грабіжники. Протоколи допитів мають бути переслані айнзацкоманді ц/5. Цей лист має бути знищений командофюрером негайно після прочитання...» (32)\nТак ОУН-Б була остаточно загнана у глибоке підпілля. Незабаром поряд з діючими з початку війни загонами отамана Т. Бульби, на півдні та заході Рівненщини появились перші партизанські боївки нової УПА, якій згодом судилось прийняти збройні удари німецько-фашистських, а відтак російсько-більшовицьких каральних військ.\nДруга конференція ОУН, що відбулась у квітні 1942 р., поряд із стратегічними завданнями здобуття державної незалежності, висунула також ряд конкретних завдань, спрямованих на захист українського населення від організованого нацистами пограбування через непомірні контингенти та інші побори. Організовані більшовиками на Волині колгоспи і радгоспи стали неоцінимим подарунком для гітлерівців. На базі цих господарств вони організували т. зв. лігеншафти, тобто державні господарства; праця в яких стала для українських селян кращою з гірших форм дореволюційної панщини. Але організований окупантами продуктовий конвейєр з Волині у Райх діяв недовго. Вже з літа того року поставки хліба, м'яса, шерсті, лісоматеріалів у Німеччину стали різко падати. Саботаж став все більш дієвим. Як повідомляв у Берлін начальник поліції безпеки Волині 4 грудня 1942 р. «Наочний образ про наслідки поборювання банд дають дотеперішні результати акції заготівлі зерна в секторі командира Рівного. Загалом у секторі, навіть у районах, заповнених улітку бандитами, можна було перевести акцію на 80 до 100%. Зате райони Пінська, Костополя і Сарн стоять далеко позаду в заготівлі через сильну активність банд: Пінськ 28%, Костопіль 32-35%, Сарни 25-30%'.\nУ секторі команданта СП та СД Рівного у звітний період сталося 100 нападів бандитів переважно для захоплення продовольства. Майже повністю зруйновані чотири державних господарства, багато мерій, молочарень. Пограбовано багато соток центнерів збіжжя і велику кількість худоби...» (33)\nДругим напрямком боротьби УПА з німецькими загарбниками стало рятування людей, і в першу чергу молоді, від насильницького вивезення на примусові роботи до Німеччини. Цю боротьбу в одинаковій мірі підтримували усі антифашистські сили і рухи Волині. Той факт, що значна частина сіл і навіть містечок північно-східної Волині та Полісся в 1942-43 рр. перебували під контролем та захистом УПА та УНРА, значно сприяли збереженню багатьох тисяч юнаків і дівчат від рабської праці у Райху. Як читаємо у звіті «Збройна самооборона українського народу»: «Із призначеного контингенту сьогодні (1943 р.) на роботу в Німеччину виїжджає не більше 5% назначеного контингенту людей». (34)\nНайкращим показником цього напрямку боротьби українських антифашистів можуть служити офіційні дані про кількість насильно вивезених до Райху з України людей. В той час, як із південно-східних областей (Сталінської, Запорізької, Дніпропетровської) було депортовано до Німеччини від 252 до 170 тис. людей з кожної, з Хмельницької - 114 тис, з Житомирської - 75 тис., то з Рівненщини вивезено до Райху 22 тис, з Волинської області - 20 тис. (35)\n...Півстоліття відділяє нас від подій, опис яких ми перервали вище. Перервали не тому, що рамки статті не дозволяють охопити всього, що продукує мозок і до чого тягнеться перо.\nПерервали тому, що сама історія зробила довгу перерву перш ніж поставити крапку у життєписі кожної з описуваних нами трьох військово-політичних сил.\nЛише в кінці п'ятдесятих російському більшовизму нарешті вдалось придушити український національно-визвольний рух на Волині. Придушити лише для того, щоб він, знову оживши, нарешті здійснив свою історичну місію - приступити до реальної побудови української незалежної соборної держави.\nГіркою виявилась доля 320 тисяч волинських поляків, що, опинившись під керівництвом людей, хоч і патріотів, але зашорених вузьконаціональними, а краще сказати, велико-польськими амбіціями, були ввергнуті у криваве місиво подій братовбивства. В 1944-47 рр. їх насильно було переселено на захід, більшість до т. зв. «земель одзисканих», де вони теж сповна зазнали усіх злигоднів польського варіанту реального соціалізму, перш ніж вийти на широку дорогу справді національного розвою.\nНу а третя військово-політична сила, що навіть у найважчі роки нацистської окупації засвідчувала свою злочинну присутність на Волині аби згодом знову надіти ярмо колоніального рабства «молодшому братові»?\nНа 45 літ московський більшовизм пережив свого німецько-фашистського псубрата, пережив для того, щоб сконати як імперія зла XX століття.\nЗвільнена від пут німецького націонал-соціалізму та російського Інтернаціонал-комунізму, Європа готується відзначити 50-річчя закінчення другої світової війни. Відзначити не перемогу однієї держави над іншою, одного табору держав над іншим, а торжество розуму, сил демократії і прогресу, бо ті, хто в різних мундирах півстоліття тому стріляли один в одного, сьогодні вже простили один одному давню неприязнь. Сьогодні вони вже давно стали єдиною європейською спільнотою, мешканцями єдиного Європейського Дому. Прямуємо і ми туди. Сповнені надій, великих стремлінь, людських сподівань.\n^ Йосип ПАЦУЛА,\nдоцент Українського інституту інженерів водного господарства,\n[Зміст] [Слово до читачів][За Україну, за її волю!] [Ми йшли до бою][Більшовики про українських повстанців]\nНаша газета продовжує публікацію спогадів учасників українського...\nВідповідно з таким підходом на основі передбачуваної закономірності взаємин споріднених мов за допомогою особливого графоаналітичного...\nВивчення побутового аспекту життя сільського населення україни періоду...\nУ статті розглядається можливість застосування методів “усної історії” при вивченні побуту сільського населення України у період...


ГРАНТИ ПРОГРАМИ ІМЕНІ ФУЛБРАЙТА ДЛЯ НАУКОВЦІВ 2022-2023 FULBRIGHT VISITING SCHOLAR PROGRAM\nНагадуємо, що триває прийом заявок для участі в черговому щорічному конкурсі на здобуття стипендій імені Фулбрайта.\nУчасть у Програмі – це можливість набути цінний досвід, зітканий з десятків, сотень різних напрацювань й досягнень, удоступнених в американському науковому середовищі; досвід, що базований на живому спілкуванні «від людини до людини» й дискусійному обміні думками; досвід, що спонукає не тільки робити порівняння й ініціювати зміни у власних інституціях/сферах діяльності/дотичних галузях, але й стати їх активними учасниками; досвід, що уможливлює вихід поза межі локального інтелектуального простору через багатоактне спілкування й працю над проєктами з науковцями й інституціями США, рівно ж як і інших країн світу.\nДедлайн подачі заявок: 15 жовтня 2021 року.\nДетально про Програму, перелік документів для участі в конкурсі та вимоги до їх оформлення, а також про перебіг конкурсного добору звертатися до відділу міжнародних зв'язків.\nДивитися за посиланням.


Львів м Гуцульська вул.\nПошук по розділу сайта Гуцульська вул.\n– Гуцульська вул.\n2013 р. Перспектива від вул. Миклухо-Маклая в бік вул. Лисенка\nВулиці Лисенка та Кривоноса з’єднує невеличка вулиця Гуцульська. З середини ХІХ століття вона мала назву Кошарова, бо вела до казарм, розміщених на місці колишнього монастиря Театинів. Із 1871 року називалася Червоною, бо вела до того самого Червоного кляштору, дах якого вкритий червоною черепицею. Із 1885-го мала назву Люблінської унії на честь державної унії Польщі та Литви 1569 року. За німецької окупації вулиця називалася Ауршперґґассе, а від 1944 року стала Гуцульською. Забудована у стилі віденського класицизму межі ХІХ і ХХ століть.\nНа вулиці Гуцульській колись розташовувався єдиний у Львові мусульманський цвинтар. 1607 року під час перевірки меж земель міських і королівських розділовим знаком між ними служив так званий Турецький камінь, який стояв саме на розі майбутніх вулиць Кривоноса та Гуцульської. У документах магістрату зазначено: “Цей камінь ділить ґрунти міські та замкові, й тут звикли турків ховати, коли якомусь у Львові померти доведеться”. 400 років тому тут були володіння вірменина Миколи Серепковича.\nЦілком логічно, що мусульманський цвинтар розміщувався на вірменському землеволодінні, адже львівські вірмени мали монополію на торгівлю з мусульманським Сходом, а отже, й моральний обов’язок поховати гостя-мусульманина, якщо вже таке лихо трапилось із ним у Львові.\nЦю ділянку 1664 року передали вірменським ченцям-театинам, які збудували відомий у Львові тих часів “Червоний кляштор”. Він зберігся донині, й тепер тут міститься військова частина.\nКоротеньку вуличку Миклухи-Маклая, яка з’єднує вул.Лисенка з вул.Гуцульською, названо іменем знаменитого українського вченого та мандрівника Миколи Миклухи-Маклая (1846-1888) 1946 року. До 1871-го мала назви Сліпа, Коротка і Бічна Стрілецька, бо розміщувалася неподалік міської стрільниці на Курковій, із 1871 р. – Сави. Вулиця не має жодної адреси.


Руслана зустріла Новий рік у Бессарабії - як пройшов концерт співачки | РБК-Україна\nНоїв ковчег: Руслана розпочала Новий рік на енергії сонця (фото, відео)\nСереда 02 січня 2019 18:35 Новость на русском\nФото: Руслана (надано Master Management)\nСпівачка вирушила зустрічати свято у найсонячніший регіон України\nВідома українська співачка, переможниця Євробачення 2004 Руслана Лижичко вперше зустріла Новий 2019 рік у Бессарабії - у сонячному місті Ізмаїлі, де відбулася знаменна подія - онлайн перехід зі старих джерел енергії на сонячну енергію. Аристка в якості Посла Відновлюваної Енергії в світі провела концертне шоу у новорічну ніч на чистій енергії сонця, кинувши виклик існуючій старій енергосистемі.\nБезпосередньо біля місця проведення акції були встановлені сонячні панелі і накопичувачі сонячної енергії, заряджені від яскравого сонця Бессарабії, що і забезпечило 100% чистою енергією весь комплекс.\nГостям свята представили відео, відзняте на орбіті Землі німецьким космонавтом, який звертався до майбутніх поколінь і говорив про важливість переходу на чисту енергію і збереження планети.\nЗасвідчити свою повагу і взяти участь в унікальній події приїхали лідери індустрії і впливові експерти в сфері відновлюваної енергетики з України та Європи. На заході був присутній один з ключових світових експертів, автор першого закону про "зелений тариф", Ганс-Йозеф Фелль (Німеччина). У своїй промові він розповів про важливість переходу українців до поновлюваних джерел і повної енергонезалежності.\n"Тільки Руслана могла ризикнути і разом з нами зробити такий масштабний проект у новорічну ніч! Цього року ми ще плануємо зробити багато цікавих подій для переходу якомога більшої кількості людей на Чисту енергію!" - прокоментував подію організатор Віктор Куртєв.\nЗа хвилину до Нового року, на очах у здивованої публіки і перед об'єктивами камер, весь комплекс був відключений від "старої" енергії. Рівно опівночі натисканням кнопки Руслана запустила Чисту енергію, що живила всю енергосистему місця проведення акції 100% відновлюваною енергією й символічно назвала її "Ноїв ковчег".\n"Я ніколи ще не відчувала такої сильної різниці між минулим і майбутнім. Ще ніколи у мене не було такого сильного відчуття, що в минулому від мене мало що залежало. Зате в майбутньому від мене залежить практично все", - емоційно поділилася своїми відчуттями Руслана.\nВідео: У Новорічну ніч Руслана вимкнула стару енергію (YouTube/RuslanaTube)\nІніціатива названа "Go RE100!" і передбачає заклик цивілізаційного переходу на відновлювану енергію без війн за енергоресурси.\nЗустрівши Новий рік, Руслана у супроводі музикантів виконала нові пісні, свої найпопулярніші хіти та різдвяні колядки.\nПідспівуючи артистці, глядачі в залі влаштували флешмоб, метою якого було зловити дзеркалами промені прожекторів, створених сонячною енергією. Незвичайна публіка захоплено приймала Руслану і була натхненна її ідеєю переходу на сонячну енергію.\nВідео: Ruslana - #ReNewYear 2019 (YouTube/RuslanaTube)\nВідразу за Русланою на сцені з'явилася співачка Златна Марія. Вечір продовжили запальними болгарськими ритмами "Фа-Дієз". Новорічний настрій і танцювальні ритми ставив діджей вечора – Саня Димов.\nЕнергії, накопиченої від сонця у цей зимовий новорічний день, було досить для продовження святкового шоу до самого ранку.\nНагадаємо, раніше Руслана повідомила про курйозний випадок з життя на Новий рік.\nЧитайте також, як відома спортсменка привітала українців з Новим роком.\nНовини України Новини шоу-бізнесу Руслана ЛыжичкоНовий рік\nСтепанов зробив важливу заяву з приводу локдауну після 24 січня


Виберіть статтюВесілля в вересні Весілля в липні Весілля в серпні - коли краще вийти заміж у серпні Весілля в стилі весни Весілля в червні Весілля взимку? Чому б і ні! Організація літнього весілля: модні тренди 2013 року Осіннє весілля\nОрганізація літнього весілля: модні тренди 2013 року\nКожен сезон пропонує що-небудь унікальне і незвичайне, що зможе відрізнити ваше весілля від сотень інших. З року в рік змінюються тренди, дозволяючи урізноманітнити свята новими квітами, темами, знахідками дизайнерів та розпорядників. На що слід звернути увагу в 2013 році, читайте далі.Свіжість бризуЛіто - спекотна пора. Насичені, інтригуючі відтінки синього дозволять молодятам\nВесілля взимку? Чому б і ні!\nДля початку згадаємо: у природи немає поганої погоди, кожна пора року має свої принади. Поговоримо про найхолоднішому пори року - зиму. Кажуть, коли у день весілля йде дощ - це до довгого щасливого сімейного життя. А якщо весілля взимку падає сніг? Чому б не скористатися прикметою з дощем? Отже, аргументи перший - пухнастий сніг в день весілля - на щастя. А уявіть його під час вечірніх\nВесілля в вересні\nВесілля в вересні чудова пора для такого світлого і визначної життєвої події. Це особливе свято, який просочений особливою енергетикою і вимагає ретельної підготовки. Багато хто помилково вважають, що якщо весілля у вересні отже , не встигли підготуватися, не було вільних ресторанів або дат в Рагсі і т.д. В деяких випадках, можливо, так воно і є, але не\nНапевно кожна пара вирішила зареєструвати свої стосунки перед суспільством і державою замислюється про найбільш вдалої дату цього знаменного дня. Дата весілля повинна стати знаковою і щасливою, завдяки ній, сімейне життя повинна бути гладкою і довгою. Багато дати і дні ретельно підбираються і зважують. Весілля в червні - прекрасний вибір в силу декількох\nВесілля в серпні - коли краще вийти заміж у серпні\nВесілля в стилі весни


На Львівщині мати підкинула під народний дім новонароджене дитя (оновлено) | Новини Львова\nНа Львівщині мати підкинула під народний дім новонароджене дитя (оновлено)\n14:00 30 травня 2016 р.\nПравоохоронці встановили особу матері новонародженого й відкрили стосовно неї кримінальне провадження.\n«На Львівщині мати підкинула новонародженого хлопчика під народний дім. Загрози життю та здоров’ю немовляти немає. Правоохоронці встановили особу матері новонародженого, відкрито кримінальне провадження», – повідомили сьогодні, 30 травня, в прес-службі Львівського обласного управління Національної поліції, де також розповіли подробиці:\n«У Стрийський відділ поліції 29 травня о 23.20 зателефонував черговий диспетчер швидкої медичної допомоги. Чоловік повідомив, що у селі Нова Лукавиця біля Народного дому виявлено немовля.\nНа місце події виїжджала слідчо-оперативна група. Встановлено, що дитина, хлопчик, загорнутий у пеленки, лежав на траві. Немовля доставили у Стрийську центральну районну лікарню. Як встановили медики, дитина новонароджена, стан здоров’я хлопчика задовільний.\nПрацівники поліції встановили особу матері, котра підкинула дитину до Народного дому. Нею виявилась 27-річна місцева мешканка, мати чотирьох дітей. Жінка, залишивши дитину, зателефонувала на 103 та повідомила, що знайшла немовля.\nЗа фактом відкрито кримінальне провадження за частиною 2 статті 135 (залишення в небезпеці) Кримінального кодексу України. Санкція статті передбачає покарання – обмеження волі на строк до трьох років або позбавлення волі на той самий строк. Проводиться досудове розслідування».\nРаніше на сторінці департаменту з питань цивільного захисту Львівської обласної державної адміністрації в інтернет-мережі «Facebook» повідомили сьогодні, 30 травня: «29 травня о 23:30 біля сільського клубу в Нижній Лукавиці в Стрийському районі місцевою мешканкою знайдено живе новонароджене дитя. На місце події прибули представники районного відділу національної поліції. Причини події з'ясовуються, проводиться дослідча перевірка», –


Як побудувати крільчатник своїми руками: розміри і креслення, схеми, як зробити вентиляцію, стать, як проводити дезінфекцію, фото, відео | Догляд за тваринами\nВирощування кроликів не можна назвати простим заняттям. Однією зі складових успішного їх розведення є правильне утримання поголів’я. Житло, в якому розміщуються звірята, має бути в міру великим і зручним; також господареві повинно бути легко стежити за його чистотою.\nВимоги до крольчатнику\nРізновиди конструкцій та їх особливості\nВідео: споруда кролятника\nЯк обігріти взимку\nДогляд за крольчатником\nКролячий дім повинен відповідати таким основним вимогам:\nповинен бути оптимальним за розміром;\nпобудований з доступних матеріалів у співвідношенні ціна-якість;\nповинен бути довговічним;\nмати міцний каркас;\nспроектований таким чином, щоб його було зручно зібрати і розібрати;\nповинен відповідати санітарно-гігієнічним нормам;\nпри проектуванні повинна бути передбачена можливість утеплення в зимовий період;\nкролівникові повинно бути зручно прибирати в клітці, годувати і напувати тварин.\nВажливо! При виготовленні кліток для кролів важливо використовувати тільки натуральні матеріали. Штучні можуть виділяти токсини, які шкідливі тваринам.\nЄ кілька основних типів крільчатника — вони будуються в залежності від потреб кролівника. Так, у клітині може проживати одна або кілька особин, мама з малюками, тільки молодняк. Також крільчатник може бути дворівневий або трирівневий. Далі розглянемо найбільш популярні і випробувані проекти жител для кроликів.\nОднорівневий крільчатник будується, як правило, для однієї тварини. Його розміри по ширині і висоті коливаються в межах 60 см, а в ширину клітина може бути від півтора метрів і більше. Якщо розміри дозволяють, у такому крольчатнике можна вигулювати молодняк. Використовується в господарствах, де трохи тварин. Клітина може бути виконана з металу і дерева з обов’язковою наявністю дверцята.\nПриблизні розміри і креслення споруди з сітки такі:\nКролячий дім може бути двосекційними. Конструкція може бути виконана як з дерева, так і з металевої сітки.\nМіж секціями можна зробити відкривається перегородку для зручності спарювання. Каркас вольєра повинен бути досить міцним; замість підлоги можна використовувати як дошки, так і сітку. У клітці можуть міститися дві дорослі особини, самка з малюками, молодняк. Мінімальні розміри всієї конструкції повинні бути не менше півтора метрів в довжину, 70 см в ширину і метра у висоту; слід пам’ятати, що клітина повинна знаходитися на визначеному рівні від землі. Житла з дерева можна утепляти в зимовий період, а металеві клітки переносити в сарай.\nСхема сітчастої будови така:\nДвосекційна дерев’яна споруда може представляти собою наступну конструкцію:\nДля економії місця будь клітини можна розміщувати в кілька ярусів.\nУ крольчатнике з трьох секцій можна утримувати дорослих особин, маму з малюками, вигулювати молодих тварин. Чим більше розміри будівлі, тим вона функціональніша. Необхідно пам’ятати, що одному дорослому тварині для хорошої життєдіяльності потрібно від половини до 0,7 квадратного метра площі. Кролиці буде достатньо півметра площі, а молодняку потрібно 0,12 метра на голову.\nУ трисекційних клітинах можна робити перегородки для зручності спарювання. Секції обладнають за власним розсудом. Так в одній з них можна зробити маточник — для цього в клітинку ставиться ящик з розмірами в довжину 35, завширшки 25 і заввишки 30 сантиметрів. У ньому буде перебувати приплід протягом перших 20 днів проживання з матір’ю.\nСхема трирівневої клітини можлива наступна:\nКлітка з сітки може бути і такою:\nВідсік для мами з малюками можна побудувати наступним чином:\nПопулярністю користуються конструкції, розроблені в радгоспі «Кленово-Чегодаево».\nСхема кролятника виглядає наступним чином:\nВ ньому можна утримувати дорослих особин, самки з дитинчатами. По довжині весь блок повинен бути 140 см, а по ширині близько 70 див. Особливість полягає в різній висоті задньої і передньої стінки кролятника: через цього підлога розташована під нахилом, що робить зручною прибирання житла. Він може бути зроблений з дощок, так і з сітки. Годівниці і поїлки розташовані всередині.\nТі, хто не може приділяти кроликам багато часу, з успіхом можуть користуватися крольчатником, створеним академіком Михайловим. Пристрій клітини розроблено таким чином, щоб забезпечити тваринам тижневий запас харчування і води. Також передбачено освітлення, система збору екскрементів, зимове опалення і вентиляція влітку. В такому будиночку можуть одночасно міститися до двадцяти п’яти особин. Це можуть бути дорослі кролі, молодняк, кролиці з потомством.\nКреслення такого житла наступний:\nДля утримання великої кролячого поголів’я з успіхом використовують клітини Золотухіна. Конструкція являє собою триярусний стелаж, в кожному відсіку якого по дві клітини. Підлога в кожній частині вольєра розташований під нахилом до задньої стінки і зроблений з плоского шиферу чи дощок. Між ними і задньою частиною будівлі розташована сітка шириною 10-20 см — саме на неї, згідно з багаторічними дослідженнями, кролики справляють нужду. Крізь сітку йде сеча і майже 70% твердих випорожнень. Завдяки цьому в основному приміщенні залишається невелика кількість фекалій.\nВзимку для виведення потомства використовується ящик стандартних розмірів, який поміщається у відсік з кролицею, а влітку мама з малюками знаходиться в сіні. Годівниці вбудовані в двері, для їх поповнення і чищення відкривати її немає потреби.\nСхема кролятника Миколи Золотухіна така:\nВажливо вибрати для кролятника правильне місце на ділянці.\nКролики краще переносять холод, ніж спеку, тому на їх будинок не повинні потрапляти прямо сонячні промені. Оптимальним буде спорудити навіс над кліткою. Він захистить звірків не тільки від сонця, а й від дощів і снігу.\nНе можна ставити споруду на місці, продувається вітрами — кролики дуже вибагливі до протягів. Місце кролятника повинно бути захищено від них деревами, чагарниками, парканом.\nХорошим буде розташування кролячого житла поблизу господарських будівель і джерела води. При такому розміщенні не потрібно буде долати велику відстань, щоб нагодувати і напоїти тварин.\nНе слід ставити клітини поблизу компостної ями. В ній, як правило, розмножуються різноманітні хвороботворні бактерії, а кролики дуже чутливі до різного роду інфекціям.\nВ ідеалі кроляче житло потрібно розташувати на сухий височини. У місці не повинні накопичуватися волога і вогкість — навпаки, вони повинні безперешкодно йти звідти. Звірята не переносять вогкість і можуть захворіти.\nПо можливості, біля кролятника не повинен розташовуватися собачий вольєр чи курник. Кролики лякаються сильного шуму і його надлишок може позначитися на їх самопочутті.\nВажливо! В одній клітці не можна утримувати велику кількість тварин. Їх скупчення може призвести до поширення інфекційних захворювань і загибелі.\nДосвідчені кролівники стверджують, що оптимальним буде споруда кролячого будинку своїми руками. Його можна зробити з допомогою наявних креслень зручних і випробуваних конструкцій, або ж удосконалити їх по своєму смаку.\nБудівництво саморобного кролятника передбачає використання доступних підручних матеріалів та інструментів. Отже, далі показано, як будувати четырехсекционную клітку для кроликів своїми руками.\nЗагальні розміри конструкції будуть в межах двох метрів довжини, метра ширини і 55 сантиметрів висоти. При цьому 20 сантиметрів останньої буде припадати на сінник, а решта 35 будуть складати внутрішню висоту клітини. Одна тварина буде займати площу 1 метр на 50 див.\nЧи знаєте ви? Кроликів прийнято вважати гризунами, проте це не зовсім вірно. У тваринному співтоваристві вони є представниками загону зайцеподібні, який разом з окремим загоном гризунів входить до групи грызунообразных.\nДля будівництва кролятника знадобляться такі матеріали:\nдва бруса з квадратним перетином 5 на 5 см довжиною 2 метри;\nтри бруса з квадратним перетином 5 на 5 см довжиною 190 см;\nдва бруски з квадратним перетином 5 на 5 см завдовжки 1 метр;\nп’ять брусків з квадратним перетином 5 на 5 см довжиною 90 см;\nчотири бруса з квадратним перетином 5 на 5 см довжиною 55 см;\nшість брусків з квадратним перетином довжиною 30 см;\nвідмер сітки розміром метр на два з розмірами віконець 12,5 на 50 мм та діаметром дроту 2 мм;\nсітка для перегородок з розмірами віконець 25 на 25 мм і діаметром дроту 0,8 мм;\nрейки 3 на 3 мм квадратного перерізу для виробництва перегородок;\nметалева сітка розмірами 190 см на 90 см з віконцями 5 на 5 см і діаметром дроту 1,6 мм;\nдошки для обшивки шириною близько 10 см, загальний метраж яких дорівнює близько 10 метрів;\nдошки для рамок дверей 3 на 5 см;\nпетлі для кріплення дверей;\nлистове залізо розміром 1 метр на 2 метри;\nвісім рейок довжиною 1 метр;\nматеріали для ниппельной поїлки, а саме труба діаметром 2 мм, заглушка, пряма муфта, трійник, чотири ніпеля.\nсвердла на 9 і 25;\nБудівництво кролятника умовно можна розділити на кілька етапів. Спочатку робиться основний каркас, після двері, і в самому кінці дах. Час, який витрачається на виготовлення споруди — один світловий день при наявності відповідних навичок.\nКаркас і складання\nЩоб спорудити каркас, потрібно зробити наступне:\nВзяти два бруска по 2 метри та два бруска по 1 метру і з’єднати їх саморізами так, щоб вийшов прямокутник.\nМіж довгими брусками вставити три 90-сантиметрових бруска, щоб відстань між ними дорівнювала 50 див. Вони повинні бути паралельні метровим брусків. У підсумку виходить прямокутник з брусів, поділений на клітинки.\nНа цей каркас саморізами закріплюється сітка з віконцями 12,5 на 50 мм із дроту діаметром 2 мм.\nСітка кріпиться саморізами по всьому периметру і по поперечних балках. Це буде підлогу клітки.\nДо кутах каркаса вертикально кріпляться бруси довжиною 55 см з допомогою куточків і саморізів.\nПо довжині і ширині вони посилюються балками, які кріпляться на відстані 35 см від каркаса. Відповідно, це бруски довжиною 190 і 90 див.\nДовгі балки посилюються брусками довжиною 30 см. Вони кріпляться перпендикулярно довгим балок у місцях їх стикування з поперечними брусками нижнього каркаса на відстані 50 см.\nДалі робляться перегородки. Вони виготовляються з рейок перетином 3 на 3 див. Робляться вони у вигляді прямокутника. Довжина дорівнює відстані між 30-сантиметровими брусками, а висота вимірюється від їх початку у каркаса і до кінця другої довгої балки. Приблизно їх розмір по периметру дорівнює 90 на 35 див.\nЗверху на перегородки по периметру кріпиться сітка з віконцями 25 на 25 мм, діаметр дроту 0,8 мм.\nКоли перегородки готові, вони кріпляться за допомогою саморізів і куточків до поперечних брусків і 30-сантиметровим брусів.\nНа кожну перегородку зверху кріпиться дошка довжиною 90 см і шириною близько десяти. На неї згодом буде кріпитися годівниця.\nЗверху на всю конструкцію з встановленими перегородками кріпиться саморізами сітка з віконцями 5 на 5 див. Вона повинна закривати зверху весь каркас з перегородками.\nПісля спорудження каркаса необхідно обшити його дерев’яними дошками.\nСпочатку прибиваєте їх до бічних стінок клітини по всій ширині і висоті. В результаті не зашитими залишаються передня і задня частина каркаса.\nЗадня частина зашивається до початку сенніка, тобто до кінця другого довгого бруска. Між низом клітини і дошками внизу залишається приблизно 2 см у висоту. Через цей отвір будуть вичищати непотрібні залишки життєдіяльності тварин з задньої сторони.\nПісля закінчення обшивки виходить конструкція, що по вигляду нагадує ліжко з бічними спинками і перегородками із сітки всередині.\nДах клітини робиться з нахилом до задньої стінки. Щоб її закріпити, потрібно наступне:\nНа відстані 3 см від верху по довжині клітини за допомогою кутиків кріпиться залишився брус довжиною 190 див. Він паралельний всім довгих брусків.\nДо цього брусу перпендикулярно кріпляться вісім рейок довжиною близько 1 метра, які сходять до задньої стінки. На них буде триматися дах.\nЛистове залізо кріпиться саморізами по всьому периметру кролятника. У місцях стиків зі стійками робляться додаткові накладки щоб уникнути попадання вологи в основне приміщення.\nДвері клітки виготовляються і кріпляться таким чином:\nДо бічних стінок і перегородок прибиваються дошки для кріплення дверей. По ширині вони повинні перекривати обшивку і вертикальну стійку, а по довжині повинні бути 30 см і закривати довгі поперечки. Під дошку підкладаються дерев’яні прокладки, які додають ширини.\nТреба прикріпити дошки до каркаса саморезами.\nРобляться рамки дверцят з рейок. Їх розмір повинен бути таким, щоб між рамкою і дошкою для їх кріплення був зазор в 5 мм для вільного ходу двері.\nРейки рамки треба скріпити між собою за допомогою накладних куточків.\nКожна двері оббивається сіткою з віконцями 25 на 25 мм і діаметром дроту 0,8 мм. При кріпленні дверей сітка буде знаходитися всередині клітини.\nДверки кріпляться на каркасі за допомогою навісів.\nЩільність прилягання дверцят до каркаса можна регулювати саморізами, вкрученими в каркас.\nВ облаштуванні клітини можна використовувати так звані трапи. У виробничому виконанні вони являють собою пластмасову решітку різних розмірів, яка кладеться на дно клітки. Самостійно її можна зробити з тонких дерев’яних рейок.\nТрап корисний тим, що в зимовий час захищає лапки звірка від контакту з металевим дном житла. Також він є профілактикою пододерматиту і натоптишів у тварин. Рекомендується використовувати дерев’яну конструкцію — на ній кролики затишніше себе почувають.\nКрільчатник необхідно обладнати годівницями, поїлками, зробити вентиляцію, якщо є така необхідність.\nУ вищеописаному крольчатнике годівниці кріпляться до дощок, які прибиті вгорі на перегородках. Їх можна закріпити туди саморізами. Є також можливість вмонтувати годівницю в дверцята. Її краще фіксувати таким чином, щоб вона могла перевертатися і її було зручно чистити.\nВ крільчатниках з сітчастою підлогою і стелею, які встановлені на вулиці, як правило, не потрібна додаткова вентиляція. Вона відбувається природним шляхом. Якщо треба все-таки зробити її додатково, досить просвердлити кілька невеликих отворів над головами кроликів, щоб посилити приплив повітря. Однак якщо тварини утримуються в сараях, додаткова вентиляція необхідна. Вона виготовляється за допомогою гофрованих труб і анемостата (пристрої для регулювання кількості йде по трубах повітря). Анемостат можна придбати в інтернет-магазині промислових товарів.\nУ клітинах використовуються різні види поїлок. Найбільш зручними являютсяниппельные — вони виготовляються, як правило, з пластикової труби діаметром 2 мм, заглушок, трійників і ніпелів.Читайте докладніше\nМожна зробити ниппельную поїлку для одного відділення, а можна прокласти вгорі клітини трубу, з якої будуть йти відгалуження в кожен відсік. Для цього на висоті 25 см від низу клітини свердляться з боків два отвори. Через них проходить основна труба, від якої за допомогою трійника робляться відводи у кожну частину кролятника. Відвід закінчується ніпелем, через яке тварина п’є воду.\nКлітку можна обладнати додатковим козирком, який покращує процес миття. Він робиться з шматка заліза шириною близько 10 см і встановлюється по довжині клітини нижче дверей. Така конструкція зменшує попадання бруду назад в кроляче житло при видаленні водою залишків гною. Також екскременти не потрапляють на двері.\nВажливо! Сітку, якою обладнується клітка, потрібно закріпити таким чином, щоб ні в одному місці не залишилося гострих кутів або залишків дроту. Вони можуть призвести до травм тварини.\nІноді в зимовий період може виникнути необхідність утеплити клітку. Можна зробити обігрів за допомогою повсті, старих ковдр, сіна, хвої. Також для зовнішнього утеплення відмінно підійде такий теплоізолятор, як пінопласт.\nНевеликий мороз сам по собі не принесе звірятам шкоди, важливо уникнути великої вологості у вольєрах. Потрібно зробити так, щоб клітини не потрапляв сніг і інші опади. Для цієї мети підійдуть листи заліза, якими можна оббити крільчатник з зовнішньої сторони.\nДосвідчені кролівники, не використовуючи штучне опалення, вистилає всю клітку всередині сіном. Кролики нагрівають його своїм диханням і вона добре зберігає тепло.\nУ сильні морози потрібно забезпечити звірятам більш або менш тепла підлога. Для цього дно клітки, якщо воно металеве, устеляють товстим шаром сіна. Для дерев’яної підлоги можна використовувати вищезгадані трапи, які добре захищають підлогу від промерзання.\nУ сильні морози можна утримувати тварин в сараях. Саме для цього всі клітини проектуються таким чином, щоб їх було зручно переносити. Також є проекти опалення та підігріву води в зимовий період.\nЧи знаєте ви? Зайці по своїй природі одинаки. А кролики живуть групами, і тому є соціальними тваринами. У цьому головна відмінність даних вухатих один від одного.\nКролики — досить вибагливі тварини і вимагають належного догляду. Якщо робити його не в повному обсязі, існує великий ризик інфікування тварин різними захворюваннями.\nПідстилку в клітці потрібно міняти в міру забруднення, бажано раз на добу. Кролики можуть їсти екскременти і з ними в організм потрапляють різні шкідливі бактерії. Дуже часто саме брудні клітини є причиною падежу поголів’я.Читайте також\nКрім підстилки, слід тримати в чистоті годівниці і поїлки. Перші потрібно щодня чистити від бруду і залишків корму, особливо якщо останній був рослинного походження. Загнивання їжі загрожує захворюваннями. Вода в поїлках завжди повинна бути чистою. Самі пристосування для пиття потрібно регулярно очищати від зеленого нальоту, який часто в них утворюється.\nПо мірі забруднення необхідно мити клітини; можна просто змивати залишки екскрементів і бруду водою. Хоча б раз на кілька місяців, а в літній період і частіше, потрібно обробляти кролячі житла окропом і дезінфекторами. Гаряча вода, як і хімічні засоби, вбиває безліч хвороботворних бактерій.\nУтримувати кроликів непросто. Крім хороших клітин, потрібно забезпечити їм правильне збалансоване харчування. Можна годувати звірів спеціальним комбікормом, а можна готувати їжу самостійно. В останньому випадку важливо не перегодовувати тварин їжею, що містять велику кількість білка — від цього у них розвивається ряд захворювань. Корми для кроликів завжди повинні бути свіжими і високої якості.\nЩе однією складовою кролячого здоров’я є постійна наявність свіжої води в достатніх кількостях. Напувалки повинні бути сконструйовані і розміщені в клітці таким чином, щоб в них потрапляло якомога менше бруду. У зимовий період важливо забезпечити тварин водою кімнатної температури. Для цього потрібно або часто міняти її, або обладнати поїлки підігрівом.\nУ процесі розведення кролів кожен кролівник стикається з інфекційними захворюваннями, якими ці тварини хворіють досить часто. Для їх профілактики потрібно стежити за чистотою вольєрів, в яких утримуються тварини, правильно поїти їх і годувати, а також робити необхідну вакцинацію.\nСтворення пухнастим вихованцям комфортних умов проживання є головним завданням будь-якого кролівника. У більшості випадків вони віддають перевагу не купувати готові клітини, а робити їх самостійно. Це обходиться набагато дешевше з матеріальної сторони; крім того, можна зробити саме такий вольєр, який буде зручний для конкретного поголів’я.


Підтримка експортного виробництва та стимулювання експорту\nОсвітній портал Національна економіка Прогнозування як умова ефективного управління національною економікою Підтримка експортного виробництва та стимулювання експорту\nВажливим завданням держави у сфері зовнішньоекономічної діяльності є стимулювання і підтримка експорту. В умовах відмови від жорсткого імпортного протекціонізму, що характерно і для Росії, підтримка національних виробників та експортерів на світовому ринку виходить в діяльності держави на передній план. Держава має в своєму розпорядженні різноманітними можливостями для вирішення цього завдання.\nЗастосовувані форми стимулювання експорту можна розділити на кілька напрямків:\n• кредитування експорту та страхування експортних кредитів;\n• інформаційно-консультаційна підтримка та сприяння ви-ставочно-ярмаркової діяльності вітчизняних фірм за кордоном.\nДіяльність з підтримки експорту зазвичай покладається на міністерства, до кола функцій яких входить регулювання зовнішньоекономічної діяльності (Міністерство торгівлі в США, Міністерство міжнародної торгівлі і промисловості в Японії та ін), спеціальні центри підтримки експорту або фонди розвитку експорту. У Росії ця діяльність покладена на Міністерство економічного розвитку і торгівлі. Істотний внесок у розвиток експорту вносять регіональні органи влади.\nФінансова підтримка експорту може здійснюватися методом прямого або непрямого субсидування експорту. Пряме субсидування, що припускає выд / гййше певних сум з державного бюджету на експортовані товари для зниження цін на них на світовому ринку, засуджується в документах СОТ і зараз у більшості країн не застосовується (за винятком експорту сільськогосподарських товарів). Для протидії експорту товарів з використанням державних субсидій країна-імпортер має право встановлювати компенсаційні мита.\nДо непрямих форм субсидіювання відносяться пре жде за все різно-го роду податкові пільги експортерам. У більшості розвинених країн виробникам експортної продукції дозволяється здійснювати прискорену амортизацію фондів, що фактично означає зменшення податків на їх прибуток.\nУ Росії Податковий кодекс зовсім необгрунтовано відмінив цю практику.\nПри експорті товари звільняються від податку додану вартість на. Ця міра застосовується і у Росії.\nЕкспортерам надаються також митні пільги для ввезення сировини та напівфабрикатів, які використовуються для виробництва експортної продукції. У Росії з допомогою застосування деяких митних режимів така практика є, але в дуже обмежених масштабах.\nЗ метою зниження витрат експортерів велика увага приділяється розвитку експортної інфраструктури, зокрема здешевлення доставки продукції на прикордонні пункти, вдосконалення портового господарства і т.п. Ці роботи фінансуються державою.\nНепрямою формою фінансування експорту виступає і державне фінансування витрат на НДДКР, спрямованих на вдосконалення експортної продукції і створення нових виробів. У Росії державні гроші на розвиток експортного інфраструктури та НДДКР, спрямовані на стимулювання експорту, практично не виділяються.\nОднією з найважливіших форм підтримки експорту є участь держави в його кредитуванні. Справа в тому, що в сучасних умовах-ях, коли понад 40% світової торгівлі припадає на продукцію машинобудування, без кредиту покупцю неможливо продати на світовому ринку дороге устаткування і особливо комплектне устаткування. В основному кредитування експорту, в тому числі машин і устаткування, здійснюють приватні банки (короткострокове та середньострокове кредитування) та інші фінансові організації (інвестиційні, страхові компанії, пенсійні фонди та ін - довгострокове кредитування).\nУ міру підвищення ролі кредитування як важливого фактора підвищення конкурентності вітчизняної продукції все більш активно в цьому бере участь держава.\nРоль держави в кредитуванні експорту двояка. З одного боку, держава сама бере участь у кредитуванні експорту, а з іншого боку, страхує експортні кредити, що надаються приватними банками та іншими фінансовими організаціями.\nДержавне кредитування експорту здійснюється сп еці аль-нимі державними банками або фінансовими структурами. До таким банкам відносяться, наприклад, експортно-імпортні банки в США, Японії, Республіці Корея, Департамент гарантій експортних кредитів у Великобританії і т.д. Оскільки умови надання кредиту - важливий елемент боротьби за покупця, щоб кредит не перетворився в умовах конкуренції між країнами-кредиторами в дуже дешевий, країни - члени Організації економічного розвитку і торгівлі (ОЕСР) у 1978 р. підписали угоду користуються підтримкою держави ( «Консенсус по експортними кредитами) офіційним експортними кредитами, в якому визначаються умови надання кредиту різним групам країн (в залежності від рівня їх розвитку).\nУ СРСР кредитування експорту було покладено на Внешторгбанк, перетворений пізніше під Зовнішекономбанк СРСР. В умовах розпаду СРСР виник новий Внешторгбанк Росії. Однак зараз Внешторгбанк Росії займається короткостроковим кредитуванням, а Зовнішекономбанк СРСР (він так називається дотепер) - розрахунками із зовнішнього боргу колишнього СРСР.\nДля довгострокового кредитування російського експорту було створено державний Російський експортно-імпортний банк. Але йому виділені настільки маленькі кошти для формування статутного капіталу, що вона не може брати активну участь у кредитуванні великих експортних угод. Йому навіть не вистачає коштів кредитування для контрактів, укладених на основі міжурядових угод Росії.\nФактично частиною кредитування експорту з країн розвинутих є економічна допомога країнам, що розвиваються. Умовою надання допомоги в різних формах (кредитів і субсидій) є надаються використання коштів на * закупівлю товарів у країнах-донорах. Розміри допомоги розвинених країн країнам, що розвиваються досить значними і складають в останні роки близько 50 млрд дол\nУ СРСР надання допомоги країнам, що розвиваються також було інструментом кредитування радянського експорту в ці країни. Однак після здійснення ринкових реформ суми, що виділяються на кредитування експорту, різко зменшилися. У бюджетах 1998-2001 рр.. вони взагалі не виділялися, а в 2002-2003 рр.. - Складали щорічно всього близько 400 - млн. дол\nВраховуючи, що надання міжнародних кредитів пов'язане з ббльшімі ризиками, ніж усередині країни, страхування приватних кредитів державними або напівдержавними фінансовими структурами сприяє збільшенню приватного кредитування. Державне страхування спрямовано головним чином на надання гарантії від політичних ризиків (можливість виникнення війн і міжнародних політичних конфліктів, страйків і громадянських заворушень, зміни політики урядів, введення різного роду обмежень і т.д.), а також комерційних ризиків.\nДержавне страхування здійснюють, як правило, спеціалізовані страхові суспільства. У Великобританії - це згаданий Департамент гарантій експортного кредиту, у Німеччині «Гермес Кредітферзіхерунг», у Франції - «Компанія зі страхування зовнішньої торгівлі», в Італії - «Національний інститут страхування», в Іспанії - компанія зі страхування експортних кредитів. У США та Японії страхування експортних кредитів покладено на експортно-імпортні банки.\nУ Росії практично не створена державна організація із страхування експортних кредитів. Російське експортно-імпортне страхове товариство (Росексім Гарант), виділивши з Російської експортно-імпортного банку, не може розглядатися як серйозний інститут кредитування експорту, оскільки володіє мінімальними засобами. Хоча питання про створення державної структури кредитування експорту давно стоїть, але до цих пір не вирішено.\nСуттєве значення для експортерів має допомогти у вивченні зовнішніх ринків і консультації з міжнародних правових питань та зарубіжному законодавству. Такого роду сприяння експортерам виявляється у всіх країнах. Особливо важливе значення консультаційна допомога має для малого бізнесу, у якого не вистачає коштів на вивчення зарубіжних ринків, умов праці на них, діючих правових актів у галузі економіки та зовнішньоекономічної діяльності. У цьому зв'язку в Італії існує спеціальна організація, що надає допомогу малому бізнесу. У Росії до останнього часу консультаційну допомогу учасникам зовнішньоекономічної діяльності надавав Інформ ВЕС при Міністерстві економічного розвитку ия торгівлі. У такій роботі більш активну роль покликані грати торговельні представництва Росії за кордоном і економічні відділи російських посольств.\nВажливим засобом підтримки експортерів є допомога, у тому числі фінансова, у проведенні зарубіжних рекламних кампаній, участі у виставках і ярмарках. У багатьох експортерів немає досвіду проведення такого роду заходів і необхідних для цього грошових коштів. В даний час цим питанням приділяється увага. У березні 2001 р. Уряд схвалив концепцію виставково-ярма-рочной діяльності в Російській Федерації.\nСлід зазначити, що після початку ринкових реформ реформаторські уряду не приділяли увагу підтримці експортерів. Були різко скорочені витрати на фінансову та кредитну підтримку експортерів, на організацію виставково-ярмаркової діяльності, консультування учасників зовнішньоекономічної діяльності, патентування російських винаходів за кордоном.\nНадалі потреба підтримати вітчизняного експорту продукції високого ступеня переробки була очевидною. У листопаді 1995 р. було видано Указ Президента Російської Федерації «Про першочергові заходи щодо підтримки експортерів», в якому вказувалося на необхідність розробки комплексу заходів державного сприяння вітчизняним виробникам, у тому числі із залученням коштів федерального бюджету, передбачивши при цьому використання механізмів кредитування експорту, страхування експортних кредитів, надання державних гарантій.\nНа виконання Указу Президента РФ «Про першочергові заходи щодо підтримки експортерів» у січні 1996 р. була прийнята постанова Уряду РФ «Про додаткову підтримку вітчизняного експорту товарів і послуг». У ньому було встановлено, що державна фінансова підтримка експорту товарів і послуг здійснюється на поворотній і платній основі на такі цілі, як забезпечення обіговими коштами експортоорієнтованих підприємств і організацій, гарантування і страхування експортних кредитів та ін\nБуло дозволене підприємствам, що виробляють-машінотехніче ську продукцію, надавати кошти з федерального бюджету для надання короткострокової фінансової підтримки. Сплата відсотків за надані кошти встановлювали в розмірі половини облікової ставки Національного банку України.\nЕкспортери отримували окремі митні пільги при імпорті товарів шляхом використання митного режиму переробки під митним контролем, умовного випуску товарів, якщо вони використовуються для виробництва товарів на експорт протягом встановленого строку.\nУ лютому 1996 р. була прийнята постанова Уряду РФ «Про федеральній програмі розвитку експорту». У програмі абсолютно справедливо були зазначені фактори, які стримують експорт російський, і завдання формування цілісної системи заходів державного стимулювання експорту. Серед заходів, ламеченних для вирішення цього завдання:\n• проведення сістематіческойработи з вивчення та аналізу експортно - го потенціалу країни та її динаміки конкурентних переваг, а також тенденцій у розвитку торгово-політичної ситуації і кон'юнктури світового ринку для визначення галузевих пріоритетів сприяння експорту;\n• проведення постійного контролю та аналізу експортної діяльності вітчизняних підприємств для своєчасного визначення та усунення проблем і перешкод у розвитку цієї діяльності за допомогою надання ефективної підтримки з боку держави;\n• ув'язка розділів федеральних цільових програм та регіональних програм економічного розвитку, що стосуються питань експорту, з основними напрямами та щорічними обсягами державної підтримки експорту.\n• Формування ефективних механізмів надання державної підтримки експортерам припускало:\n• створення системи зовнішньоторговельної інформації й інформаційно-консультаційних служб, включаючи їх регіональні та закордонні представництва;\n• організацію оперативної роботи державних органів з активного просування російської експортної продукції та захисту інтересів вітчизняних підприємств за кордоном;\n• широке залучення російських ділових кіл до проведення спільних заходів щодо стимулювання експорту.\nОскільки найбільш ефективним засобом підтримки експорту є фінансове сприяння, у Програмі передбачалося:\n• надання Урядом Російської Федерації в особі Міністерства фінансів Російської Федерації гарантійних зобов'язань по що залучаються уповноваженими банками кредитних ресурсів для забезпечення обіговими коштами виробництв і організацій, орієнтованих на експорт;\n• надання державних гарантійних зобов'язань і страхування від експортних кредитів комерційних (банківських) і політичних ризиків для забезпечення захисту експортерів;\n• вивчення можливостей кредитування за участю держави: орієнтованих на експорт НДДКР; освоєння наукомісткої та високотехнологічної продукції; закупівлі обладнання для розвитку експортного виробництва (кредити на тривалий період - в залежності від термінів окупності проектів); кредитування виробництва експортної продукції з тривалим циклом виготовлення, включаючи закупівлю не виробляють у Росії сировини, матеріалів і комплектуючих частин;\n• забезпечення державних гарантій за кредитами на участь у міжнародних торгах, страхування операцій з освоєння зовнішніх ринків.\n• З огляду на важливість підтримки експорту, особливо товарів високого ступеня обробки, з використанням заходів податкового регулювання передбачалося вивчити можливі форми податкового заохочення експортерів, у тому числі шляхом:\n• відшкодування податку на додану вартість, сплаченого на внутрішньому ринку за закупівлю товару, у випадку подальшого експорту цього товару;\n• визначення пільгового порядку обчислення і сплати податку на прибуток для підприємств-експортерів готової, в першу чергу машінотехні-чеський, продукції;\n• розробки комплексу заходів зі зниження непрямого оподаткування експорту послуг звільнення експортерів від сплати податку на рекламу, що здійснюється у відношенні експортних товарів.\nСтимулювати виробничу кооперацію намічалося шляхом розширення масштабів ефективного використання учасниками російськими ВЕС митних режимів переробки відповідно до Митного кодексу Російської Федерації.\nОднак погіршення стану бюджету в 1996 р. призвело до секвестру витрат на багато статей, у тому числі на Федеральну програму розвитку експорту. Її виконання було відкладене, хоча вона містила дуже важливі й потрібні заходи. До неї повернулися тільки в 2002 р.\nПитання про стимулювання російського експорту залишається, як і актуальним. У 2002 р. у Міністерстві економічного розвитку і торгівлі Російської Федерації було підготовлено доповідь «Про систему заходів державної підтримки промислової продукції», схвалений Урядом. У ньому міститься цілий ряд пропозицій правильних. Необхідно їх реальне втілення в життя. Справжньою системи підтримки експорту в Росії ще не створено.


Дрогобич відкриває таємниці: вечірня вежа ратуші та її підземелля чекають туристів! (фоторепортаж)\n18.11.2017\tДрогобич Розмір шрифту: [+] [-]\nТож мандруємо у підвали ратуші. Спустившись темними східнями вниз – опиняєшся у місці, яке вабить і лякає водночас: тут при світлі факелів можна розгледіти автентичну «катівню-в’язницю». У ній сидить молода та вродлива дівчина – Кат запевняє, що вона - відьма. Бо маючи сотню років, дівчина залишається вродливою та молодою. Визволити бранку можна – та от слід бути пильним, аби не втрапити на її місце!\nІз містичної «в’язниці-катівні» потрапляємо у не менш цікаве місце – музей ваг. Цю локацію у дворику ратуші відкрили не так давно. Та подивитися є на що – унікальний музей налічує понад 500 екземплярів ваг: серед них - ваги для зважування яєць, шоколаду, монет, поштові, торгові, аптечні та сотні інших. Засновники музею, а це дрогобичани Анатолій Задерецький та Павло Ковальчук – вагові експонати впродовж кількох років трепетно збирали по цілому світу. Унікальність цієї галереї ще й в тому, що схожа є лишень у Києві. І то деяким експонатам із Дрогобича у столиці б відверто заздрили. Особливу увагу та погляди туристів у незвичній галереї притягує до себе містичний експонат – відьомські ваги. Виявляється, такі існували ще у часи інквізиції. Тоді вірили: якщо вага жінки є меншою за 48 кг – вона відьма, бо може літати на мітлі. Важчих жінок – мітла не витримувала.


Пам'яті випускника — КЗ СОР «Лебединський педагогічний коледж імені А.С. Макаренка»\nНі не для втіхи і розваги\nДо тебе хочеться дійти,\nПора стрункої рівноваги,\nПора високої мети.\nХоч знаю, знаю, дуже важко\nДе одцвіта моя ромашка\nНа голубому вітражі.\nХай опадуть на теплі трави\nНаївні дички, наче град.\nЯ сотворю свою державу –\nТрудів і днів багатий сад.\nЦі слова належать Володимиру Григоровичу Морданю, нашому земляку, відомому українському поету, члену Національної спілки письменників України , Лауреату літературної премії імені Олександра Олеся.\nЙого життєва ромашка відцвіла 5 лютого 2017 року, сотворивши величну духовно-поетичну державу сильного духу і стрімкого 80 – річного шляху до високої мети.\nМордань Володимир Григорович народився 15 січня 1937 року в родині хліборобів с. Новосельське Лебединського району Сумської області.\nПісля закінчення 7 класів Василівської середньої школи (1952), навчався у Лебединському педагогічному училищі (1951-1955) та Ніжинському педагогічному інституті (1961).\nКрок за кроком підіймався Володимир Григорович на поетичний Олімп на крилах свого натхненного Пегасу. Від перших публікацій у Лебединській районній газеті до провідних журналів України та видавництва «Музична Україна», яке очолював протягом багатьох років.\nУ творчому доробку Володимира Григоровича понад десять поетичних збірок та книжок для дітей\n• збірки: «Задесення моє», «Ритми», «Листопад», «День», «Дерев зелені біоструми», «Лебедин», «Верес», «Калиновий вогонь» (збірка вокальних творів), «На рушнику зорі», «Осінні жовті письмена», «Тріолети»;\n• збірки гумору та сатири «Це Європі далеко до нас»;\n• збірки віршів та казок для дітей: «Летіть, пливіть та їдьте», «Сонячний ранок», «Де весняночки кують», «Коваль нот», «Літо починається», «Гей, сурмаче», «Кругла казочка».\nОкремі твори В.Морданя перекладені білоруською, молдавською, російською, татарською та іншими мовами, покладені на музику (збірка «Калиновий вогонь»,1984 р.). Пісні на вірші Володимира Морданя звучать у виконанні хорових колективів, Народних артистів України Василя Бокоча та Володимира Турця, Валентини Купріної, інших митців. Він є автором камерних кантат «Тріолети» (музика О.Костіна, 1986 р.) та «Сміється джерело» (музика Я.Верещагіна, 1988), збірки вокальних творів «Гей,сурмаче!» (1987).\nМи глибоко сумуємо з приводу тяжкої втрати і висловлюємо свої співчуття рідним, близьким і всій літературній спільноті України.\nВолодимир Григорович був і залишиться однією з яскравих Візитівок нашого закладу. Молимося за безсмертя його душі.\nВ.Кіріна-Радчук, методист навчально-методичного кабінету


Михайло Непран: ПриватБанк зібралися продати: до чого призведе угода - новини України\nПриватБанк зібралися продати: до чого призведе угода\nПерш ніж розглянути питання можливої приватизації Приватбанку маю зауважити декілька попередніх тез:\nНаціоналізація Привату проходила не лише для порятунку фінансового стану банку і уникнення його банкрутства, а й для забезпечення спокою населення в умовах гібридної війни, коли можливі народні виступи "розкачали" б ситуацію в країні. І це пішло б на руку росіянам. Бо ж тоді вони могли отримати важіль для того, щоб захід дав "добро" на наведення "порядку" в нашій державі.\nСлабо віриться, враховуючи корпоративну війну з попередніми власниками (особливо останні публікації про оборудки колишнього керівництва в США) у те, що хтось із серйозних інвесторів буде готовий зайти в Приват. Ймовірніше за все його спробують купити росіяни. Для яких цілей - пояснювати вважаю зайвим.\nВартість банку. Чи виграє держава від продажу банку зараз? Дуже хотілося б, щоб до 22-23 року закінчилися міжнародні суди, а в Україні встановилося справедливе судочинство та гарантії прав власності. Дуже. Але поки що реальність інша. "Таланти" Ігоря Валерійовича в корпоративних іграх беззаперечні. Кров він поп’є майстерно з будь-якого потенційного власника. Тому вартість буде далеко не самою цікавою, бо інвестор купує квиток на корпоративну війну.Більше того, практика свідчить, що в подальшому ціна буде формуватися з урахуванням параметрів попереднього невдалого продажу. Вдалим він не буде точно.


Кріп від циститу: як приготувати насіння кропу, заварювати ванночки і пити відвар для жінок, лікування настоянкою з насіння при циститі | Цистит\nЦистит 23 Лютого 2018 467 Коментарі Вимкнено до Кріп від циститу: як приготувати насіння кропу, заварювати ванночки і пити відвар для жінок, лікування настоянкою з насіння при циститі\nКріп від циститу є відмінним засобом, що сприяє якнайшвидшому одужанню. Він знімає запалення, зменшує біль, допомагає зміцнити імунну систему. Багатьох цікавить, як приготувати лікувальну ванну або правильно використовувати інший рецепт.Способів багато, але, незважаючи на користь рослини, лікарі не рекомендують таку терапію без попередньої консультації. Це може бути неефективно або призвести до небезпечних ускладнень.\nКому приймати не варто, особливості.\nКріп при циститедавно знайшов своє застосування у широкому колу шанувальників нетрадиційної медицини.\nВін популярний серед вагітних і годуючих жінок. Крім користі матері, він корисний для плода або новонародженого.\nУ його складі присутні такі мікроелементи:\nЩе рослина богатона:А також ряд корисних кислот, а саме:\nВідвар кропу дозволяє впливати на запалення сечового міхура будь-якої етіології наступним чином:\nПокращує регенеративні процеси, прискорює загоєння слизової оболонки.\nСнимаетотек і запалення.\nДопомагає знизити ризик повторного інфікування.\nЗменшує температуру тіла.\nОбладаетлегким знеболюючим і спазмолітичним ефектом.\nОднак мало знати, як заварювати насіння кропу. Щоб подолати хворобу, слід засвоїти, що головним фактором, що провокує запалення, є інфекція, від якої такий рецепт не допоможе. Паралельно буде потрібно прийом антибіотиків, противірусних або протигрибкових засобів.\nДля усунення запального процесу сечового міхура насіння кропу при циститі вважаються найбільш корисними.\nЇх можна готувати наступним способом:\nЦілком. У 200 мл очищеної води кладуть 2 ст. ложки насіння. Доводять до кипіння і прикручують вогонь до мінімуму. Томят 10 хв. Проціджують, остуджують і випивають за один прийом. Лікування циститу кропом становить 5 – 7 днів.\nМелені. З вечора насіння подрібнюють на кавомолці або блендері, заливають склянкою киплячої води і настоюють до ранку. Пити на голодний шлунок відразу після пробудження.Рекомендована тривалість 7 днів.\nЗаварювати насіння кропу при циститі у жінок, потрібно не завжди.\nВисоку ефективність показали рецепти з додатковими компонентами, такі як:\nМед. Насіння подрібнюють до стану борошна. Змішують в пропорції 1:1 з продуктом бджільництва і поміщають в скляну ємність. Беруть 1 ч. л. тричі на день. Ліки слід розсмоктувати до повного розчинення в роті. Коли засіб закінчиться, роблять перерву 5 днів, потім повторюють 4 рази.\nІнші рослини. Змішують по 1 ст. ложці ромашки, листя смородини, кульбаби, березових бруньок і головного компонента. Потім 1 ч. ложку суміші проварюють близько 10 хв. на слабкому вогні. Питьнеобходимо 3 – 4 рази в день.\nЗапалення сечового міхура доставляє жінкам масу дискомфорту. Швидше впоратися з патологічним станом допоможуть ванночки з кропом.Вони можуть бути:\nПаровими. У велику ємність виливається гаряча кропова вода (близько 3 літрів). Для її приготування знадобиться 15 – 30 ч. ложок сировини, яке заливають окропом. Сідають зверху, не занурюючи стегна у воду. Накривають верхню частину теплим пледом або ковдрою. Багатьох цікавить, як приймати такі ванни, щоб не обпектися. Для цього окріп брати не слід, необхідно підібрати комфортну температуру.\nСидячими. У ванну наливають помірно гарячу воду (щоб в неї можна було сісти). В кінці додають приготовлений настій в кількості 500 – 1000 мл Беруть 10 – 15 хвилин.\nДля усунення неприємних різей під час запалення сечового в народній медицині прийнято використовувати тепло. Воно дозволяє швидше полегшити стан, однак медики не схвалюють цього, особливо якщо мова йде про інфекційну природу хвороби. Це нерідко призводить до більш стрімкому розмноженню мікроорганізмів, а також ураження інших відділів сечостатевої системи.\nПротипоказань у такої терапії небагато, але вони є.\nУ таку групу входять:\nособи, які мають знижений тиск;\nпацієнти з рідкісною індивідуальною непереносимістю;\nхворі, які страждають від сечокам’яної хвороби.\nПри вагітності і лактації семябез попередньої консультації не застосовують.\nДо або після народження малюка організм матері дуже ослаблений, тому служить вхідними воротами для всякого роду інфекцій. Такі жінки нерідко стикаються з жахливими проявами циститу і мужньо терплять симптоми, боячись нашкодити дитині.\nЇм слід знати, що рослина давно застосовують у педіатричній практиці.\nІснує один рецепт на його основі, який дозволяє впоратися з такими проблемами у дитини:\nТому за відсутності протипоказань засіб можна пити без побоювань.\nЦистит – небезпечна патологія, яка при відсутності лікування може призводити до пиелонефритам, ниркової недостатності, запалення статевих органів. При перших симптомах необхідно звернутися до лікаря і пройти обстеження. Після підтвердження діагнозу досвідчений фахівець підбере оптимальне лікування, при необхідності підкаже, як заваритьсемяпряного рослини правильно.


Який дровокол краще: гвинтовий або гідравлічний – NizhynNEWS\nГоловна/Новини Чернігова/Який дровокол краще: гвинтовий або гідравлічний\nПризначення всіх колунів одне і те ж – гострий ріжучий елемент з силою врізається в колоду та розколює її на декілька частин. Але в залежності від типу обладнання функціонують вони по-різному. Як обрати? Читай в статті!\nПризначення всіх колунів одне і те ж – гострий ріжучий елемент з силою врізається в колоду та розколює її на декілька частин. Але в залежності від типу обладнання функціонують вони по-різному. Багато що залежить від потужності двигуна, але ще більше – від принципу роботи та від механізму, що змушує його рухатися. За цією ознакою виділяють такі види колунів:\nгвинтовий або конусний дровокол;\nЯк працюють дровоколи та в чому між ними різниця\nГвинтовий дровокол. Колода для розщеплення встановлюється в ньому не вздовж конструкції, а поперек і утримується руками. Ріжуча частина – литий металевий конус з загостреним кінцем, на якому роблять гвинтові нарізки для кращого проникнення в колоду. Друга його назва – конусний. При роботі на нього передається обертальний момент двигуна, і сокира-конус починає теж обертатися з великою швидкістю. Вона досягає колоди і вкручується в неї за принципом саморізу, заготівка тріскається на дві частини.\nГідравлічний дровокол. Має гострий ніж для розколювання полін, схожий на лезо сокири, характеризується дуже високою силою удару. Справа тут в потужній системі – гідравлічній.\nГідравлічний механізм колки дров представлений складною системою перехідників, золотників, кранів і труб, по яких проходить масло. Подається масляний розчин за допомогою потужного насоса. При перекачуванні масла сила тиску збільшується в кілька разів. Коли вона досягає максимуму, гідравлічний прес штовхає ніж на поліно, розвиваючи зусилля від 4 до 20 тонн. Якісна гідравліка з тиском у 20 тонн в поєднанні з потужним двигуном коле півметрові дубові колоди з діаметром до 90 см, як сірники – тут все залежить від ходу поршню.\nРейкові колуни надійні і ефективні, характеризуються високою швидкістю виконання роботи і простотою механізму. Принцип роботи елементарний – чурки розміщують на робочу поверхню, після чого за допомогою важеля в дію приводиться штовхач, який переміщається по рейках і з зусиллям штовхає заготівку на гострий ніж, розміщений на кінці агрегату. Пристрій може працювати від бензинового, дизельного чи електричного мотору. Інколи домашні майстри використовують двигун від старої пральної машини чи бензопили та збирають для заготівлі дров дровокол своїми руками.\nКонструктивні моменти і продуктивність в роботі\nКонусний колун має горизонтальний різальний конус. Він не рухається з місця, тільки швидко крутиться, тому поліно треба подавати власноруч, якби фіксуючи його на гвинт. За типом приводу гвинтові агрегати бувають електричні і бензинові. Деякі моделі з високим потенціалом потужності можна пристосовувати до тракторного або моноблочного валу, що дозволяє використовувати їх для промислової колки дров.\nКолун дров гідравлічний оснащується електричним або бензиновим приводом. Бензинові моделі більш потужні та автономні в роботі. Дровокол гідравлічний бензиновий може продуктивно працювати в будь-якому місці. Електричні дровоколи легкі і зручні. Бувають трифазні електричні моделі, які теж розвивають велику потужність і мають високе зусилля тяжкості.\nПродуктивність дровокола залежить і від його конструкції, яка буває:\nвертикальною (низька підставка, на яку вертикально ставиться поліно і різальний ніж, що рухається і б’є колоду зверху);\nгоризонтальною (поліно ставлять горизонтально, ніж також рухається в горизонтальній площині).\nГоризонтальні поступаються вертикальним по силі розколювання і потужності, зате вони легкі і зручні, оснащені колесами, їх легко перевозити навіть по мокрому ґрунті або по гравію.\nНа колун дров гідравлічний можна встановлювати ножі різної форми та хрестоподібний ніж, який ділить поліно відразу на чотири частини, що вдвічі підвищує продуктивність.\nМоделі гідравлічних колунів мають опцію обмежування заднього ходу, яка буде доречною при роботі з короткими чурками. Так поршень не повертається в початкове положення, що заощадить електроенергію та час роботи.\nОтже, в силу своїх конструктивних особливостей, гідравлічні моделі демонструють кращі робочі показники: силу і швидкість, потужність двигуна та продуктивність.\nВідзначимо, що гвинтовий верстат набагато поступається гідравлічному в плані безпеки. Чому? Вся справа в подачі:\nУ гвинтових вся подача і утримання дров відбувається руками. Єдина страховка – металевий клин-підставка, на яку спирається деревина.\nУ гідравлічних є міцні фіксатори, що затискають колоду з обох сторін. Таким чином руками заготівку утримувати не потрібно, цю роботу за вас виконують спеціальні лещата. Кожен раз поліно фіксується ручками, а це більш безпечно. При чому, як в роботі з великими колодами, так і з маленькими полінами.\nРейкові колуни не відповідають евростандартам безпеки, тому вимагають постійної уваги під час роботи. Тим більш це стосується саморобного дровоколу.\nЯк обрати колун, щоб колоти дрова без проблем\nЩоб обігріти будинок треба заготовити від 7 тон дров, а це великі обсяги. Тому для їх переробки знадобиться економічний та потужний колун.\nЕлектричні моделі дешеві, легкі, екологічні, малошумні, не потребують спец. обслуговування, палива і масла. Такий колун підходить для використання в закритому приміщенні, але потребує доступу до електричної мережі, чутливий до вологи.\nДровокол бензиновий перспективніший по відбору потужності та дозволяє працювати де завгодно. Конструкція не піддається впливу вологи і перепадам температур. Мінуси: досить висока ціна, масивна конструкція, токсичні вихлопи та шум.\nПідіб’ємо підсумки – який дровокол краще\nЯк бачимо, більше переваг на стороні гідравлічного колуна, бо він:\nпродуктивний, обладнаний потужним двигуном від 2 кВт і відмінною гідравлікою;\nстворює величезну силу розколу;\nпрацює з великими і важкими колодами;\nє вибір з двох конструкцій (горизонтальна і вертикальна).\nМінуси: коштують дорожче, оскільки оснащені дорогою гідравлічною системою.