Борис Акунін біографія письменника, його псевдоніми, фото, особисте життя та його книги\nІм’я: Борис Акунін\nДата народження: 20 травня 1956 р. (60 років)\nМісце народження: р. Зестафоні, Грузинська РСР\nБіографія Бориса Акуніна\nБорис Акунін (повне справжнє ім’я Георгій Шалвович Чхартішвілі) – це відомий і талановитий письменник, ім’я якого сьогодні добре відомо як у Росії, так і за її межами. Його книги перекладені на десятки мов, багато з його романів вже екранізовано. Подібні факти вселяють пошану.\nАле що ще ми знаємо про життя і творчість цього яскравого і цікавого письменника? Як почалася його літературна кар’єра? І на якому етапі вона перебуває тепер? Щоб пролити світло на всі ці питання сьогодні ми спробуємо зазирнути в минуле великого письменника. Адже де, як не там, шукати правду про ту чи іншу людину?\nРанні роки, дитинство і родина Бориса Акуніна\nГригорій Чхартішвілі (а саме так звучить справжнє ім’я Бориса Акуніна) з’явився на світ в грузинсько-єврейській родині Шалви Чхартішвілі і Берти Исааковны Бразинской. Батько нашого сьогоднішнього героя був офіцером-артилеристом, а мама практично все своє життя присвятила вивченню і викладанню російської мови і літератури.\nНезважаючи на той факт, що рідним містом для грузинського письменника є невелике містечко Зестафоні, на Кавказі він практично не жив. Вже в 1958-му році, коли нашому сьогоднішньому герою було всього два роки, його родина переїхала жити до Москви, де згодом і пройшла практично все життя нині відомого письменника.\nУ російській столиці Георгій відвідував середню школу № 36, яка відрізнялася поглибленим вивченням англійської мови, а після отримання диплома розпочав навчання на історико-філологічному відділенні МДУ (факультет країн Азії і Африки). Що послужило причиною такого незвичайного вибору, сьогодні достеменно невідомо. Однак японські і азіатські нотки легко помітні практично у всіх роботах нашого сьогоднішнього героя.\nОдержавши диплом історика-японоведа, майбутній письменник почав працювати в якості перекладача над англійськими та японськими текстами. В той період в перекладі Георгія Чхартішвілі вийшло ціле безліч книг таких відомих в Японії авторів як Масахіко Сімада, Місіма Юкіо, Сехей Оока, Yasushi Іноуе, Кендзі Маруяма і багатьох інших. Крім того, наш сьогоднішній герой доклав руку до створення російськомовних адаптацій романів Малкольма Бредбері, Т. Корагессана Бойла, а також Пітера Устінова.\nБорис Акунін. Про своїй книзі «Історія Російської держави. Частина Європи» У цей період «Борис Акунін» вивчав манеру письма інших авторів, а також виношував плани про створення своїх власних літературних творів.\nПроте на першому місці в цей період для нього все-таки були більш приземлені речі. У 1994-му році наш сьогоднішній герой зайняв пост головного редактора видання «Іноземна література», а також почав працювати над двадцатитомной (!) «Антологією японської літератури». Крім того, за підтримки відомого фонду Сороса Георгій Чхартішвілі почав працювати над масштабним проектом «Пушкінська бібліотека».\nЛітературна творчість Бориса Акуніна\nУ 1998-му році наш сьогоднішній герой вперше починає писати свої власні художні романи. Подібні твори публікуються під псевдонімом «Б. Акунін». Вельми примітно, що розшифровка «Б» як «Борис» виникне значно пізніше, коли письменник почне часто давати інтерв’ю. У свою чергу прізвище «Акунін» перекладається не інакше як «негідник». Про це в романі «Алмазна колісниця» говорить один з героїв Георгія Чхартішвілі.\nДосить цікавим видається також і той факт, що першою написаною книгою автора є проект «Письменник і самогубство», яка була закінчена в 1997-му році, однак побачила світ лише двома роками пізніше (видана під ім’ям Георгія Чхартішвілі). Першої ж роботою автора, виданій під псевдонімом «Борис Акунін» став відомий роман «Азазель», який практично відразу після публікації став дуже популярний.\nПодібний успіх дозволив письменникові залишити колишню роботу і повністю присвятити себе літературній творчості. Завдяки цьому, вже в наступному році світ побачили відразу чотири нові книги Бориса Акуніна – «Турецький гамбіт», «Левіафан», «Смерть Ахіллеса». Об’єднуючою ланкою усіх цих творів стала особистість головного героя – Ераста Фандоріна, який згодом стане одним з постійних персонажів, які переходять з однієї книги письменника в іншу.\nВиступ Бориса Акуніна на Болотній Повертаючись до теми літературних робіт Акуніна, зазначимо, що вражаючу продуктивність наш сьогоднішній герой зумів продемонструвати також і в 1999-му році, коли на прилавках книжкових магазинів з’явилося ще три нові романи з циклу про Ераста Фандоріна («Піковий валет», «Декоратор», «Статський радник»). Трохи відійти від образу улюбленого персонажа Георгій Чхартішвілі зміг тільки рік потому – в 2000-му році. У цей період він почав два нових циклу романів – «Пригоди магістра», а також «Провінційний детектив» (з черницею Пелагией в якості центрального діючого персонажа).\nУ подальшій кар’єрі письменника чітко виділялося кілька напрямків у його творчості. Так, художні твори наш сьогоднішній герой писав під псевдонімом Борис Акунін; а документальні та критичні роботи видавав виключно під своїм власним ім’ям. Крім того, відносно недавно грузинський письменник зізнався, що саме він публікував в минулому свої романи під псевдонімом Анатолій Брускинин і Анна Борисова.\nПолітичні погляди, Борис Акунін сьогодні\nГригорій Чхартішвілі неодноразово критично висловлювався проти чинної системи російської влади. Так, зокрема, в одному зі своїх інтерв’ю він назвав Володимира Путіна імператором Калігулою, «які воліє, щоб його більше боялися, ніж любили». Крім того, він неодноразово говорив про своє негативне ставлення до ідеї «вічного правителя».\nУ січні 2012-го року наш сьогоднішній герой став одним із засновників громадської організації «Ліга виборців», яка займалася захистом прав громадян на чесні і неупереджені вибори.\nОсобисте життя Бориса Акуніна\nПерша дружина автора була японка за національністю. Ім’я її, а також вказівку роду діяльності вкрай рідко зустрічається в російськомовних джерелах. Відомо лише те, що разом подружжя прожило близько чотирьох років. В даний час Георгій Чхартішвілі щасливий у шлюбі з жінкою по імені Еріка Ернестівна. Дружина відомого грузинсько-російського письменника працює коректором, і перекладачем. Дітей у них немає.


Новини Європи – Європа голодує на знак солідарності із Савченко » Слово і Діло\nВ Європі стартувало «ланцюгове голодування» на підтримку Савченко\n15 лютого 2016, 12:24\nПолітики та активісти в Європі оголосили ланцюгове голодування – акцію на знак солідарності з українкою Надією Савченко, судилище над якою йде в Російській Федерації.\nІніціатива, народжена серед депутатів Ради Європи, отримала широке поширення в соціальних мережах, повідомляє «Радіо Свобода», передає «Слово і Діло».\n«Звичайно, я долучаюся також і сподіваюся, що багато колег з парламенту та Сенату – вищої палати парламенту Чехії долучаться. Я також запросила Віру Савченко, сестру Надії, в Чехію. Ми не можемо забувати про Україну, яка нам близька. І конфлікт на сході України – це також дуже важлива тема, яку не можна недооцінювати», – каже депутат чеського парламенту Кристина Зеленкова.\nСавченко впізнала в одному зі своїх викрадачів чиновника з адміністрації ПутінаУтримувана в Росії українська льотчиця Надія Савченко під час засідання суду в понеділок заявила, що впізнала одного зі своїх викрадачів – Павла Карпова, колишнього працівника адміністрації президента Путіна. 1 лютого 2016, 16:14\nЯк повідомляється, до акції може приєднатися кожен бажаючий в Європі на день, два чи символічно на кілька годин. За словами Кристини Зеленкової, головне – показати Надії, що вона не одна, що про неї думають.\nВідзначається, що акція, метою якої є також привернути увагу до долі інших політв'язнів, триватиме до кінця лютого. У так званому «ланцюговому» голодуванні вже беруть участь кілька осіб із цієї країни. Їх кількість щодня зростає.\nНагадаємо, що Надію Савченко влітку 2014 року вкрали терористи на Донбасі й перевезли в Росію. У РФ її звинуватили в причетності до загибелі російських журналістів. Однак, за даними захисту, вона не могла бути причетною до загибелі журналістів, оскільки потрапила в полон ще до того, як вони померли.\nЗа словами адвоката Надії Савченко Марка Фейгіна, на цьому етапі розглядаються варіанти відправки Савченко в Україну.\nРосійський суд відмовився приймати матеріали захисту Савченко через українську мову 1 лютого 2016, 11:16\nАдвокат Савченко запевнив, що після винесення вироку вона повернеться в Україну 29 січня 2016, 17:06


Буженина - рецептів на сайті: 17\nБуженина з телятини\nХолодна, ніжна теляча закуска – це незмінний атрибут кожного застілля. Хоча домашня буженина готується так легко, що ви можете робити її хоч щодня. З ...\nСкласти меню для святкового столу – ціла дилема для сучасних господинь. Якщо з першими стравами, салатами і солодким давно з'ясували, то виникає ...\nБуженина зі свинини\nЩо може зрівнятися зі смачною, ніжною та запашною бужениною, та ще й приготовленою в домашніх умовах? Ви не зустрінете таке смачне м'ясо на полицях ...\nСьогодні ми приготуємо дивовижно смачну та ароматну закуску, яку можна вживати як самостійну страву, а можна також брати для створення бутербродів. ...\nСьогодні пропонуємо вам простий рецепт соковитої та смачної домашньої відвареної буженини. Для приготування можна використовувати будь-яке м'ясо – ...\nБуженина з курки\nПриготування буженини з курки не потребує багато часу та зусиль. Це чудова альтернатива магазинним м'ясним виробам, які містять різні добавки, ...\nБуженина з яловичини в мультиварці\nСьогодні ми з вами приготуємо надзвичайно смачну закуску з яловичини. Зокрема, ми будемо створювати такий кулінарний шедевр, як буженина. Страва ...\nБуженина з індички\nПропонуємо вам універсальний рецепт до святкового столу. Буженина з індички готується надзвичайно просто, а м'ясо виходить неймовірно соковитим, ...\nБуженина зі свинини в духовці\nСьогодні ми приготуємо буженину, запечену в духовці. Для правильного та максимально якісного приготування ми використаємо рукав. Завдяки цьому страва ...\nБуженина в духовці\nДля приготування буженини в духовці використовуйте свіже м'ясо найвищої якості. Важливо, щоб воно не заморожувалося раніше, інакше страва не буде ...\nБуженина у розсолі\nРаніше найсмачніші рецепти передавалися з покоління в покоління. Але з появою інтернету тепер у всіх господинь з'явилася можливість готувати ...\nБуженина зі свинини в рукаві\nБуженина – це надзвичайно смачна та універсальна страва. По-перше, її можна використовувати як закуску і подавати як самостійну страву. По-друге, це ...\nБуженина - рецепти\nБуженина - це класична урочиста страва російської кухні: свинина або яловичина, запечена великим цілим шматком. Ніжне, і дуже ароматне м'ясо заведено подавати в холодному вигляді, але іноді подають і гарячим. Буженина чудово поєднується з гірчицею, хроном і ароматним оцтом на різних травах.\nГотується буженина досить довго. Спочатку свинячий окіст миється і добре сушиться. Далі його змащують сумішшю спецій. До складу суміші входить сіль, лавровий лист, чорний і запашний перець, гірчиця, хрін і рослинна олія. Після того, як окіст буде обмазаний, його необхідно міцно зв'язати кулінарним шпагатом. Далі рівномірно по всій поверхні ножем зробити невеликі надрізи та покласти туди шматочки часнику, сала та моркви. Дайте буженині трохи настоятися. Пекти блюдо потрібно години півтори, але це залежить від розміру окосту. Температура в духовці має бути плюс мінус двісті градусів. Запікати буженину найкраще в глибокій сковороді, оскільки в процесі запікання буде виділятися багато соку. Цим соком потроху потрібно поливати окіст, таким чином, м'ясо не вийде пересушеним. Щоб перевірити готовність буженини, надріжте окіст і зверніть увагу на сік, він має бути прозорим, якщо це так значить страва вже готова.\nНе подавайте на стіл буженину одразу з духовки. Після приготування страву потрібно накрити фольгою і дати їй постояти протягом півгодини. Їсти буженину можна холодною та гарячою. Найчастіше до готового м'яса подають гірчицю та хрін. На нашому сайті Ви знайдете десятки різноманітних рецептів приготування буженини. Завдяки наявності фотографій навіть початківець зможе створити свій маленький шедевр і порадувати свою родину новим смачним блюдом.


Авіація | VOVANDO Blog\nВикористання дронів в Україні поки не носить масовий характер, тому держава не регламентує використання подібних пристроїв. Прогалини в законодавстві створюють можливість маніпуляцій законом як власниками дронів, так і правоохоронних органів. Таким чином, будь-який користувач безпілотника може зіткнуться з тим, що міліція може вимагати припинити використовувати дрон, захоче перевірити його реєстрацію або навіть спробує конфіскувати.\nЗ 8 квітня лоу-кост Wizz Air Hungary почне автоматично закріплювати за пасажирами місця в літаку під час купівлі квитка, повідомляє avianews.com. Зараз процедура передбачає, що пасажир отримує посадковий талон без закріпленого місця і вибирає його під час посадки в літак.


«Червоний грим. Ким насправді були Холодноярівці»\nЧервоний грим. Ким насправді були Холодноярівці\n"Готуй нових бійців, Холодний Яре!"\nХолодний Яр – унікальний природній та історичний об`єкт України. Утворений внаслідок падіння метеорита, ще до народження перших людей, згодом стає центром боротьби різних народів за свою самобутність та право на життя. В урочищах та лісових масивах краю можна віднайти залишки скіфської, черняхівської, пеньківської та давньоруської культури. Знакове місце він займає і для становлення української нації. Чигиринщина та прилеглі райони стояли біля витоків козаччини, згодом столітній дуб стане центром збору гайдамаків, а у період Української революції 1919 – 1922 рр., буде осердям Холодноярської республіки, селяни якої будуть боронити власні стріхи від німецьких окупантів, білих частин А. Денікіна та більшовицької навали із сходу. Але саме існування феномену «Холодноярської республіки» породжує безліч запитань, відповіді на котрі, вміло замасковувалися пропагандою впродовж 90 років. Так хто такі холодноярці?\nУбивці, ґвалтівники, організовані бандитські угрупування, що займалися підривною діяльністю та заважали становленню іноземних режимів на території краю. Саме такі означення можна віднайти поглянувши на більшовицькі плакати, словники та книги, що описують героїчні сторінки становлення радянської влади. Подібне зомбування населення викривило пам`ять про дійсність, та навіть назавжди знищило іменна борців.\nУкраїнська держава забулася про буремні події революції та намагалася не ворушити минулого. Тільки із загостренням боротьби на Сході та плідній праці декількох істориків з’явився образ нового революціонера – героя холодноярівця, котрий віддавав, і душу, і тіло за майбутнє неньки України. Але і даний образ викривлює дійсність утворюючи новий, непорушний ідеал. На ньому будуть свій імідж політики, а останню неділю квітня Холодний Яр переповнений зіваками. Всі вони вивішують партійну символіка та шукають вільну поляну, що б випити після чергового мітингу, а автентичний стяг стає невід’ємним атрибутом селфі. Невже про таку славу мріяли залишенці? Хіба їм Василь Чучупака кричав перед смертю : «Готуй нових борців, Холодний Яре»?\nКритично оцінюючи боротьбу Холодноярської республіки відразу можна зауважити, що вона була далеко не єдина та либонь не зовсім республікою, адже наявність контрольованої території не говорить про розвинутий державний устрій. Але це ніяк не принижує честі борців. Навколо Мотроницького монастиря майже три роки існувала розвинута військова організація, котра ставила собі за мету не здобуття майбутніх державних нагород, не грабування місцевого населення і навіть не здобуття статусу героїв, у майбутній вільній Україні. Вони боролися за власні життя, оселлю та право обробляти землю. Більшість членів організації не були кадровими військовими та не готувалися вже життя до війни. Вони були гречкосіями, котрі не бажали віддавати власне майно на поталу німецьким окупантам, денікінським голодранцям чи московським пройдисвітам, що збирали продрозверстку із селян. Так, можна зауважити, що у Холодному Ярі дійсно зустрічалися старшини УНР, УСС та УГА, але їх кількість була мізерна. Вони як правило вступали у пряме підпорядкування отаманів, котрі ще рік назад були вчителями, залізничниками чи землеробами. Тільки місцеве населення бездоганно орієнтувалося у балках та лісах, а це ставало перевагою у боротьбі.\nПовстанські загони Холодного Яру не були єдиними. Подібні військові організації були поширенні по всій території України. Вони виникали, як реакція на білий та червоний терор та увійшли в історію під назвою «Отаманщина». Як правило, кожний населений пункт мав своїх бурлак, котрі здійснювали нічні рейди та перешкоджали здирати продрозверстку. У лісистих місцинах виникали повстанські січі, котрі тримали зв’язок не тільки з місцевими, але і діючими арміями УНР, УГА та повстанською армією Н. Махна. Їх проблема полягала у замкнутості повсталого руху. Більшість селян не були готові увійти у діючу армію та активізували свою діяльність тільки із наближенням більшовиків. Подібної політики дотримувалися і Холодноярці. Вони діяли у районі Кам’янки, ст. Бобринської та м. Черкаси але впевнено себе почували тільки на Чигиринщині.\nВідсутність єдності та не далекоглядність місцевих отаманів винесли вирок долі України. Зі зміною політики більшовиків, щодо України більшість загонів були викриті місцевими, деякі перейшли р. Збруч і тільки горстка залишиться вірна ідеалам та буде навчати підростаюче покоління любити Україну і боротися за те, що любиш.\nХацьки, 13 квітня 2016\nПромова до квартирника.\nПалке сонце Біллі Бом / Казка | Сліпокоєнко Роман <-next\nНедокопане щастя / Оповідання | Сліпокоєнко Роман prev->\nТак, ми з ним були доволі таки близькими... / Вірш | Ніка Дзвінка recommend\nМісяць червоний / Вірш | Марянич Михайло Миколайович recommend\n05.07.2016 18:10 © ... => Олег Буць\nЩиро дякую за розлогі коментарі. Проблеми 20 ст., складні і їх не зрозуміти сприймаю історії через призму національної концепції розвитку.\nВинними у поразках революції є тільки отамани, і ніхто інших. Вони не бачили далі власної стріхи. Їх уявлення про Україну відмінне від сучасного. Тай й селяни боролися за власні замкнуті інтереси. Якщо Вам буде цікаво ознайомтеся із концепцією "Великої селянської революціІ" Вона вам відкриє очі на багато питань.\nЧУГА вартує дуже багато чого. Це невід`ємний приклад поділу України на 2 частини. Відмінність їх ідей, методів та цінностей боротьби.\nЗ помилками у написанні буду продовжувати боротися)\n04.07.2016 02:00 Олег Буць => ©\nДо чого я все це. Ви робите дуже потрібну справу (ця стаття, квартирники і т.п.). Але не чекайте, що щось зрушиться в свідомості зараз. Хоча... все може бути в часи теперішніх інформаційних швидкостей. Але ж і ворог не дрімає, а можливостей у нього набагато більше. Але хто сказав, що робити не треба? Я вірю, що наші діти зможуть ріти дальше нас, зробити краще за нас і більше. І Ви це робите для дітей і внуків.\nДякую Вам за статтю! Тримайтеся!\nНу, а наостанок - ложечка дьогтю)).\n1. Я недаремно у попередн...\n04.07.2016 01:34 Олег Буць => ©\nУкраїна спізнилася у своєму розвитку на кілька десятиліть. А, може, і століть. Подвиги тих же козаків, якщо і ототожнювалися з Україною, то, на думку тих письменників, що бралися їх висвітлювати, робилися лише для того, аби, в кінці кінців, вона (Україна), нарешті, об"єдналася навіки зі "старшим братом". Звідси і повна дезорієнтація в часи смути - де ж "свої"?\nПрактично, всі поразки 20-х років, голодомори і втрати української нації в часи ДСВ - через те, що еліта українства ХІХ ст своє розуміння України, як держави, не зуміла подати масам. Мабуть, одного Шевченка було недостатньо.\nА все, що робилося на початку ХХ ст - було запізно. Воно вистрелило лише в часи УПА.\n04.07.2016 01:19 Олег Буць => ©\nБагато ще можна проводити паралелей. Але навіщо? Краще назвати причини. І Ви їх назвали. Непрямо. Написавши в кінці про "горстку", котра буде навчати дітей любити Україну.\nНасправді, є думка, що Польщу у 1918 році створив Генрік Сенкевич своїми романами "Вогнем і мечем", "Потоп" і Пан Володиєвський". В умовах бездержавності діти читали і мріяли, як вони будуть скакати і рубати шаблями різних ворогів. Во славу Речі Посполитої неодмінно. Дісність виявилася інакшою, але ті діти виростили своїх дітей, а вони вже, коли настав час, воювали за свою державу. І - масово.\n04.07.2016 01:09 Олег Буць => ©\n"Більшість селян не були готові увійти в діючу армію". Так. Але діюча армія воювала так, що опинилася в таборах для інтернованих в Румунії та Польщі. Але проблеми цієї армії були видні всім, хто хотів їх бачити, ще задовго до таборів. Вона так само не сприймала розумної ініціативи підлеглих, так само губила свої найкращі частини в котлах, так само із-за заздрощів до чужих успіхів розправлялася із героями (до прикладу, полковником Болбочаном). Бо герої можуть набути такої ваги, що здатні завдавати неприємні запитання своїм зверхникам\n04.07.2016 00:50 Олег Буць => ©\nЗ великою цікавістю познайомився з Вашим дописом. А перед цим - із викладеною в "Цензор. Нет" розповіддю одного айдарівця про дії цього славного бату в 14-му році. Що сказати - ситуація 1:1 ( з поправкою на час та місце). Так, Отаманщина. Але чи були винні в ній отамани? Котрі робили, що могли в часи, коли решту взагалі нічого не робили, або робили "не там, не так і не туди"... Заціпеніння влади перед військовою могутністю ворога, сподівання на те, що хтось нам поможе (а "хтось" просто вирішував свої завдання, а потім під шумок відхопив собі чи не третину території України - я про Польщу). "Договорняки" з ворогом (чого вартує лише абревіатура ЧУГА!). Той же "і нашим, і вашим" Махно.\n03.05.2016 12:25 © ... => Каранда Галина\nЯкщо б був безкоштовний фуршет то "любителів культури" було б більше) а на літо ми ще не розробляли програму)\n03.05.2016 09:13 Каранда Галина => ©\n"жодна сторона не бажає бачити інтереси страждаючої сторони." - як правило, страждаючими є прості люди з обох сторін... "ідеологи війни" продовжують жити розкішним життям.\n30-50 чоловік - це вже добре. ви ж фуршету не пропонуєте?:)))))\nвлітку буде менше)\n02.05.2016 18:56 © ... => Каранда Галина\nДякую......це взагалі дуже складна тематика, вона наскрізь пронизана ідеологемами і жодна сторона не бажає бачити інтереси страждаючої сторони. Всі тільки намагають назначити ярлик, в залежності від епохи.\nА квартирники я розпочав проводити пів року назад у бібліотеці у своєму населеному пункті, вже було 8 заходів на різні тематики від О. Вишні до Вечорів поезії та патріотичних заходів. На жаль тільки хочеться, що б більша відвідуваність була....а так до нас іноді приходить 30-50 чол., в залежності від часу і тематики\n30.04.2016 18:32 Каранда Галина => ©\nнарешті знайшла час прочитати. увесь час пам"ятала, що висить у мене Ваше непрочитане)\nПромова до квартирника? хороші у вас традиції. А детальніше можна про них?\nЩодо публікації - у нас чомусь всі революції, які виникають від безвиході і направлені наче на те, щоб зробити життя кращим, окошаються на селянстві... тому воно вимушене діяти за правилом - бий білих, поки не покрасніють, бий красних, поки не побіліють... бо дуже багато охочих якщо не захопити, то хоча б спалити чужі стріхи...\n14.04.2016 09:55 © ... => Тетяна Ільніцька\n14.04.2016 09:49 Тетяна Ільніцька => ©\nтак, згодна з Вами))\nне люблю слова "населення". воно якесь сухе й статистичне))) але то моє особисте ставлення, звісно!\nбажаю Вам успіху! чекатиму на нові твори! особливо цікаво про Черкащину читати!\n14.04.2016 09:47 © ... => Тетяна Ільніцька\nА краще, що б не тільки Чорного Ворона читали, а ще і Ю. Горліс-Горського "Холодний Яр".....там багато перекручень, але це чи не єдине джерело інформації про буремні події......або дослідника Р. Коваля.....Тоді у населення складеться комплексне уявлення про дану проблематику.\n14.04.2016 09:42 Тетяна Ільніцька => ©\nНу чого ж? От Ви написали і багато хто прочитає Ваш допис в інтернеті. Це вже щось змінить! Я вже не кажу про "Чорного Ворона" В. Шкляра. Це неоціненний внесок в українську культуру.\n14.04.2016 09:36 © ... => Тетяна Ільніцька\nДякую за оцінку. Це у мене і є відповідь на подібні публікації та те, що я чую від населення. Дуже прикро, що правда про події зникла, а більшість не розуміє ким були повстанці....тільки ярлики надівають, а вони не дають істини. Та й навряд колись буде відома істина про ці події.\n14.04.2016 09:22 Тетяна Ільніцька => ©\nЯ теж була шокована нещодавньою публікацією в інтернеті - від 07.04.2016 - про те, що отамани Холодного Яру "реабілітації не підлягають”... і далі: "Посилаючись на “вирок” большевицького “революційного трибуналу”, у Прокуратурі України вважають героїв українських Визвольних змагань організаторами “бандитських збройних угруповань”.\nЗдавалося б, після "Чорного Ворона" В. Шкляра і Революції Гідності які ще можуть бути питання? А вони не лише є, вони відгонять радянським нафталіном... І особливо, до речі, у тій самій Черкащині нема визнання героїв Холодного Яру, бо нема пророку у вітчизні. І досі так чомусь.\nГарно написали! Варто було б десь у черкаській пресі опублікувати.


Honor X20 Max отримає 7,2″ дисплей і потужний чип Dimensity 1100 Honor X20 Max отримає 7,2″ дисплей і потужний чип Dimensity 1100\nRoot NationНовиниНовини ITHonor X20 Max отримає гігантський 7,2″ дисплей і потужний чип Dimensity 1100\nHonor X20 Max отримає гігантський 7,2″ дисплей і потужний чип Dimensity 1100\nНаразі, коли більшість смартфонів легко досягають розміру дисплея 6,7-6,8 дюйма, ми перестали називати великі пристрої «фаблетами». Концепція почалася з серії Galaxy Note, яка значною мірою започаткувала тенденції великих дисплеїв. Однак китайські фірми просуваються вперед, щорічно випускаючи пристрої з все більшими і більшими дисплеями.\nУ світі, де більшості компаній зручні «стандартні» розміри дисплеїв, Honor хоче стати новим «королем фаблетів». Торік бренд представив Honor X10 Max 5G як один з найбільших смартфонів. Тепер, як окрема компанія, Honor поверне свого короля дисплеїв у вигляді Honor X20 Max. Новинка Honor X20 Max помітно виділяється навіть на тлі загальної гігантоманії.\nЗа даними перевірених інсайдерів з китайської соціальної мережі Weibo, новий субфлагман Honor X20 Max 5G скоро вийде з дисплеєм діагоналлю 7,2 дюйма. Смартфон розміром з невеликий планшет отримає ємний акумулятор на 6000 мАгод, і, ймовірно, швидку зарядку. Модель буде побудована на субфлагманскій платформі Dimensity 1100, виконаної відповідно до 6 нм техпроцесу, яка серед іншого матиме і ядра Cortex-A78 (до 2,6 ГГц).\nНовий смартфон помітно відрізнятиметься від варіанту попереднього покоління Honor X10 Max з дисплеєм меншого розміру і акумулятором на 5000 мАгод. Як і попередник, новий смартфон використовуватиме дисплей RGBW-типу, що забезпечує низьке енергоспоживання – це має велике значення для гаджета такого розміру. Очікується, що частота оновлення екрану складе до 120 Гц.\nДостовірні додаткові відомості відсутні. Не виключено використання якісніших камер, стереодинаміків і швидкої зарядки. Наприклад, Honor X10 Max підтримував зарядку на 22,5 Вт, його наступник напевно матиме ще швидшу. Попередник також мав всього дві камери – на 64 і 2 Мп, очікується також розширення функціональності. Відомо, що Honor X20 Max стане завершенням серії з уже наявних у продажу Honor X20 і Honor X20 SE.\nОгляд Honor Band 5i: фітнес-браслет з незвичайним дизайном Plug and Charge


Історія іграшок 3 | Ігор Деяк\nHomeВраженняВідгук про кіно / серіалІсторія іграшок 3\nЦілком заслужений Оскар! Цей мультик вчергове довів, що головне не технології, не спецефекти, головне – історія. Хоч, звичайно свого часу перша частина була просто революційною саме в плані технологічному, це не завадило творцям стрічки чудово все збалансувати, а не акцентуватися на досягненнях комп’ютерної анімації. І прекрасно, що вони тримають цю високу планку дотепер.\nТретя частина пригод іграшкових героїв можливо стане (а можливо й ні) заключною. Річ у тому, що тут іграшки прощаються з своїм господарем – хлопчик виріс і поїхав до коледжу. Власне з цього й починаються пригоди – всі крім бравого ковбоя повинні відправитися в дитсадок. І якщо спочатку здавалося, що це нове прекрасне життя, то дуже скоро іграшки зрозуміли, що опинилися мало не в пеклі. Ану, всі згадали скільки поламаних іграшок лишилося в дитинстві? А далі закрутилося не на жарт – і іграшкова мафія, і недитячі переживання дітей, і навіть майже пекло! І все це в захопливому і міцному сюжеті – ніде не висять ніякі кінці, на всі питання є відповіді, все логічно і красиво, зараз навіть у дорослому кіно таке зустрічається дуже рідко.\nВзагалі тема дорослішання і, відповідно, зміна прив’язаностей дуже складна, бо багато людей дотепер воліли б лишатися дітьми і мають найкращі спогади саме про дитинство. А вже про речі, які з того дитинства збереглися й казати не варто – це щось дуже особисте і особливе. Дорослішання вимагає не просто зусиль, а справжньої мужності. І розуміння. В цій стрічці чудово показано як воно все відбувається, причому засобами ненав’язливими – просто через прощання з іграшками, такий собі і сентиментальний і героїчний момент одночасно. Звичайно, вся ця психологія розрахована не на дітей, але й для них сформовано “меседж” – дорослішати все одно доведеться і краще бути до цього готовим.\nУтім сам мультфільм зроблено так гарно й весело, що всі ці думки ніби на задньому плані і геть не заважають співпереживати давно знайомим героям, сміятися й сумувати разом з ними. Тривимірність лише додає драйву і яскравості перетворюючи історію на казковий світ де так прикольно, що потім дуже не хочеться з нього повертатися до реальності. Чудових моментів у “Історії Іграшок 3” так багато, що навіть згадати якийсь окремий важко, але одне точно запам’ятається всім – іспанський режим База. Це просто прекрасно. Та й творцям фільму сподобалося – замість традиційних сценок із “невдалими дублями” в титрах вони вставили танець База під фламенко.\nЦей мультфільм не просто рекомендовано а обов’язково дивитися всім! Звичайно, в ідеалі це похід до 3Д-кінотеатру, але (і в цьому безумовна перевага хорошого мультику) навіть перегляд вдома буде цікавим і приємним.\nОдин день – якби знав – не дивився б


МІКСЕРИ БУДІВЕЛЬНІ купити в Луцьку. Ціна в листопаді 2021 - ibud.ua\nЛуцьк Інструмент Електроінструмент Міксери будівельні\nЧасті питання про міксери будівельні в Луцьку\n⇒ Які ціни на міксери будівельні в Луцьку?\nЦіна на міксери будівельні в каталозі ibud.ua варіюється від 37 до 59498 грн.\n⇒ Де купити міксери будівельні в Луцьку?\nНа ibud.ua ви можете купити міксери будівельні чи замовити з доставкою в Луцьку у 10 компаній. Інтернет-магазини Міксери будівельні.\n⇒ Які самі дешеві товари в категорії міксери будівельні в Луцьку?\nТовари, які купують найчастіше: Миксер строительный Vorskla ПМЗ 1400/16 Міксер будівельний Vitals Professional Em 1612-2BR PROTECTION+ (110973) Міксер будівельний Einhell Classic TC-MX 1200 E Міксер DWT MX10-12 T Миксер строительный Зенит ОМС-2000 2В профи (849168)


Українське життя в Севастополi З ПРИВОДУ ПРОЦЕСУ НАД ПОГРУЖАЛЬСЬКИМ\n24-го травня 1964 року сталася в Києві, "столиці" України, подія, подібних до якої мало знає історія світової культури: була підпалена і згоріла найбільша українська бібліотека - Київська Публічна бібліотека Академії наук УРСР.\nЯк може згоріти в середині XX ст. найбільша наукова бібліотека, та ще й у центрі столичного міста? Адже зараз протипожежна техніка стоїть так високо, що значні пожежі в містах майже виключені, а якщо бувають, то їх швидко ліквідують. Адже в сучасних бібліотеках світу справа поставлена так, що жоден документ не згорить, не те що всі фонди. І світова культура за останні століття не знала випадку, щоб у Лондоні чи Парижі, Стокгольмі чи Москві (після 1812 р.) згоріла національна бібліотека. А от найбільша українська бібліотека була спалена в 1964 році - в епоху космосу, атому, кібернетики.\nВідповідь на ці питання мав дати процес над людиною, яка була спіймана на місці злочину,- працівником бібліотеки Погружальським. Процес проходив наприкінці серпня цього року в Києві, в невеличкому залі народного суду по Володарській вулиці.\nОднак з самого початку дроцес набрав дуже дивного характеру. Старанно обходилося все, що хоч якось могло нагадати про політичний характер злочину, про його спрямованість проти української культури. Зате всі: прокурор, суддя, захисники, сам підсудний і заздалегідь підготовлені свідки - наперебій старалися показати, що в підсудного просто поганий характер і нічого дивного немає в тому, що він взяв і підпалив бібліотеку, щоб помститися її директорові за образу. Довго і нудно обговорювалися такі "важливі" питання: скільки в підсудного було жінок, як він з ними сходився і розходився, які квіти дарував і як ділився майном при розлученні. Адвокат занурювався в психологію багатоженця і показував, які різні кривди з боку співробітників призвели цю тонко організовану натуру до ідеї попалити українські книжки. Сам підсудний розчулено розповідав про те, що коли брав і підпалював книжки, то бачив перед собою не книжки, а фізіономію ненависного директора. У заключному слові він навіть прочитав патріотичного вірша, який починався словами:\n"Прости мне, родина, прости, страна родная"...\nПогружальський - казенний патріот. Він писав вірші, де хвалив Хрущова, а потім спалив бібліотеку... На процесі він почувався героєм і по всьому було видно: знає, що багато йому не дадуть. І справді, присудили його до десяти років позбавлення волі... "Гуманні" радянські закони на цей раз виявили співчуття до сантиментальних пригод "морально ущербленої людини". Людини, додамо, яка .закінчила два вузи і університет марксизму-ленінізму (!) і дуже добре знала, що і для чого вона робить.\nЗвичайно, від того, що Погружальського присудили б до розстрілу бібліотека не повернулася б. Але виникає кілька логічних питань.\nЧому ні слова на згадувалося про магнійові стрічки та фосфорні шашки? Адже пожежу було гасити важко. Це пояснюється тим, що палії обкидали книжки магнійовими стрічками та фосфорними шашками. На суді про це - ні слова. А Погружальський з готовістю пояснює, що він усе зробив за допомогою коробки сірників.\nЧому цінні архівні документи зберігалися не в сейфах, а навалом? Чому відому вже всьому світові трагедію українського народу суд звів до рівня чергової пригоди багатоженця Погружальського?\nЧому так пильно наглядав суддя, щоб у залі суду ніхто не вів ніяких записів ("что вы там пишете?" "где вы работаете?" і т. п.).\nІ, нарешті, головне: якщо палієві було байдуже, що палити, то чому він палив саме український відділ, а не, скажемо, відділ марксизму-ленінізму, де він працював? Чому з семи поверхів бібліотеки згорів тільки один - саме той, куди загнали українську книгу. Чому суд замазував цей факт фразами про "пошкодження російської та (!) української літератур?"\nЦі та інші подібні питання (а їх може бути багато!) на суді не поставили. Та як вони могли поставити, коли процесом займалося безпосередньо КГБ, яке навіть свідків попередньо "обробляло", а від працівників бібліотеки брали підписку, що вони не будуть "болтать лишнее"?\nІ все-таки дещо на процесі виявилося. Наприклад, що протягом багатьох років з українських бібліотек масово вивозяться і знищуються книжки. Це говорив на свій захист Погружальський: мовляв, не такий вже я злодій, і до мене книжки нищили в організованому порядку. Це була, так би мовити, юридична контратака Погружальського. На це суд знайшов таку відповідь: книжки нищилися на законній підставі, бо існує якесь розпорядження про ліквідацію "идейно и научно устарелых книг". За що ж засудили бідного Погружальського? Адже він всього-навсього ширше застосував вищенаведену формулу! І чи не це мав на увазі ображений палій, коли в прощальному віршованому монолозі говорив:\nВ тюрму попался только я.\nА втім, про долю Погружальського очевидно подбають його спільники і однодумці. Ми ж подумаймо про висновки, які з цієї справи випливають.\nВиморивши голодом мільйони українців у 1933 році, закатувавши кращих представників нашої інтелігенції, душачи найменшу спробу мислити, із нас зробили покірних рабів. Віддаючи державі всі сили і плоди своєї праці, ми не встигаємо подумати: Хто ми? Для чого живемо? Куди нас ведуть?\nНам вже не раз плювали в обличчя. В цьому ж році плюнули особливо нахабно. Спалили найбільшу українську бібліотеку. Зірвали місток між нашим минулим і сучасним.\nКоли ми навіть від цього плювка неї опам'ятаємося і підставимо покірно заплющені очі під інший, тоді хто ж ми, як не "раби, підніжки, грязь Москви"?\nЗнищити пам'ятки культури? Зірвали найстарішу Десятинну церкву, знищили Михайлівський і Успенський собори, а зараз руйнують найстародавніші церкви по селах...\nНевмируще серце України живить історія. Вона народила Шевченка і тисячі національних героїв, і вони можуть знову воскреснути в кожному юнакові й дівчині. Ось чому історію України заховали від нас і стали випалювати її "каленым железом".\nНаші діти вивчають у школі історію російських царів та їх полководців-душителів. Про своїх предків дітям дають фальшиві поняття. Але в архівах лежать, як динаміт, книжки, факти. До них мають доступ тільки тюремщики. Проте когось вони пекли навіть за семи замками.\nУкраїнські книжки спалено. Як ці книжки проходили російську і австрійську цензуру - про це ще колись напишуть дивовижну історію. Але навіть те, що міг стерпіти білий монархічний шовінізм, не може терпіти червоний. Він казився від люті, що колись ці книжки можуть вирватись на волю. Вони витримали сталінський терор, витримали гітлерівську окупацію. Потім їх стали вивозити на макулатуру як "идейно устаревшие". На одному з семи поверхів в будинку бібліотеки вони притулилися на дерев'яних поличках і чекали дальшої "чистки". Вони валяються, рвуться, гниють мільйонами, на купи звалюються по монастирях. Але російський чорносотенний рух нетерпимий, він не хоче чекати, він войовничий!\nРосійський великодержавний шовінізм, як і антисемітизм, давно реабілітований в колоніяльній імперії, яку називають СССР. Наступ ведеться широким фронтом і не тільки на Україну, а й на Білорусію, Прибалтику, Закавказзя, Середню Азію" наступають не лише офіційно, а й отак, як Погружальський та ті, що стоять за його спиною. Пожежі національних бібліотек в Туркменії (Ашхабад) та Узбекистані (Самарканд) - хіба це не кільце одного чорносотенного ланцюга?!\nШовінізм є скрізь - на керівних посадах і в секретних розпорядженнях, але про нього не можна згадати словом, ніби його не існує. Зате на кожному роздоріжжі кричать про "український буржуазний націоналізм". Шовінізм вас душить, а ви кланяєтесь його інтернаціональному мундирові. Він глузує з вар, а ви клянетеся в любові до "великого російського народу".\nШовінізм всемогутній, бо чує в себе за спиною офіційну підтримку. В очах наших поневолювачів люди, що розуміють велику трагедію України, є державними злочинцями. Але ми не побоялися б поставити свої підписи під написаним, якби нас судили публічним судом і покарали так, як Погружальського за знищення української академічної бібліотеки. Але ж ми живемо з вами в країні; де за слово правди людей нищать по-злодійськи, без суду.\nХіба не вчинили кілька років тому дику розправу над групою київських'та львівських юристів, що хотіли у Верховній Раді та в 00Н підняти питання про колоніяльний гніт на Україні, про ігнорування навіть куцої сталінської конституції? Таємний "суд" і розстріл - ось відповідь на спробу підняти голос за права уярмленої нації. А щоб про це не дізналися нащадки, всі матеріяли дізнання і суду були знищені...\nА в цей час, коли творяться діла, яким могли б позаздрити середньовічні інквізитори, верховний балакун з усіх трибун розпинається, що у нас немає політичних в'язнів, що "диктатура пролетаріату" переросла в загальнонародну демократичну державу. Якщо кляп у роті і таємне знищення політичних противників - демократія, то що ж тоді фашизм?\nПоказовий той факт, що бібліотека була підпалена 24-го травня в час Шевченківських свят. Це надає події особливого зловісного характеру. Може, не всі знають, як багато робилося протягом 1963-1964 рр. для того, щоб у тих святкуваннях не було нічого Шевченківського. Зовні Тараса ніби вславляють. Бо що ж інакше робити з ним? Але насправді йде велика війна з Шевченком. Його найбільші політичні поезії ("Осії глава XIV", "І мертвим і живим...", "Розрита могила" та ін.) замовчуються. Є спеціальна вказівка суворо наглядати за шевченківськими концертами й вечорами, щоб вони проходили на рівні гопака, а то, не дай Боже, сплине щире слово Кобзаря, пробудить у когось думку про Україну, про "нашу, не свою землю". А скільки в журналах і газетах було цензурою знято матеріялів-статей, віршів про Шевченка, в яких сексоти побачили "натяки" на сучасне становище України!\nАле вершиною всього цього були події 22 травня в Києві. У цей день традиційно відзначається річниця перевезення Шевченкових останків з Петербурга і поховання Шевченка в Каневі. До пам'ятника Шевченкові в Києві збираються люди, співають пісень. Так було протягом кількох років. Цього ж року начальство, виконуючи загальний план роботи "по Шевченку", вирішило цього не допустити. Напередодні викликали в ЦК ЛКСМУ групу молоді, яку вважали ініціатором цієї справи, і сказали, що цього не можна допустити. Чому? "Тому, що подібні маніфестації - образа великого російського народу". Так дослівно і було сказано: "образа великого російського народу". Дико, але послідовно А потім декани і парторги бігали по студентських аудіторіях і попереджали, що хто буде помічений біля пам'ятника Шевченкові 22-го травня, того автоматично виключать з вузу. Неймовірно? Спитайте в студентів університету, педінституту, медінституту, у працівників інститутів літератури, фольклору та етнографії, Держлітвидаву та інших видавництв, яким дзвонили по телефону навіть секретарі ЦК ЛКСМУ, суворо попереджали про це.\nІ все ж увечері 22-го травня зібрався біля пам'ятника великий натовп молоді. Їх зняли на кіноплівку і тепер "тягають". Декого зняли з роботи, декого збиралися зняти, поки не прийшла з Москви вказівка "не роздувать справу".\nТак вони бояться Шевченка. І так воюють з ним. А війна з Шевченком - це тільки частина війни з українською культурою і українським народом. Спалення україніки в публічній бібліотеці - також частина цієї війни... "Учітеся, брати мої, думайте, читайте"- закликав Шевченко.\nМи знаємо, що народ безсмертний, його не задушиш, не спалиш його духа. Звичайно, коли в народі є дух боротьби. Але коли немає того духа - він стає мертвим. Не втішаймо себе вічною істиною про безсмертя народу - його життя залежить від нашої готовності постояти за себе!\nСучасність, рік V, ч. 2, лютий 1965.- С. 78-84.


Сечовина в крові: норма рівня у жінок і чоловіків, що показує аналіз | diagnoz.in.ua\n20 Листопада 2018 / 165 переглядів /\nЗначення карбаміду для організму\nСкільки повинно бути сечовини в сироватці крові?\nЗ чим пов’язаний низький рівень карбаміду?\nПро що говорить високий вміст сечовини в крові\nНа жаль, біохімічний аналіз крові небагатьма оцінений по достоїнству, в той час як саме його показники дають загальне уявлення про стан імунної системи людини. Якщо в певний момент в організмі безсимптомно утворюється пролом, основні складові крові просигналізує про це, що відразу ж вплинути на результати гематологічного дослідження.\nФахівці не можуть ідентифікувати захворювання, спираючись на дані аналізу крові, однак у них є можливість діагностувати підозрілий симптом і негайно почати повноцінне обстеження пацієнта. У бланку біохімії фігурує понад 20 найменувань, але далі йтиметься лише про один параметр – про сечовині (вона також називається диамидом вугільної кислоти або карбамідом).\nУ чималої частини людей виявляють її різке зниження або підвищення, що змушує задуматися про причини, за якими сечовина в крові настільки стрибкоподібно змінює свою концентрацію у ряді випадків.\nДля того щоб визначити основну роль сечовини, необхідно розглянути процес її формування поетапно:\nУ момент чергової трапези спожита їжа надходить у шлунок, де під впливом спеціальних ферментів починає розщеплюватися на більш прості складові – амінокислоти.\nОдна частина утворених хімічних сполук потім приймає участь у синтезі вітамінів, гормонів, а також відновлює тканини органів і м’язові волокна. Інша частина піддається розпаду на аміак, воду і вуглекислий газ, в результаті чого виділяється енергія.\nАміак, будучи токсичною речовиною, транспортується до печінки. З допомогою множинних складних реакцій клітини залози перетворюють його в безпечну сечовину, яка подібно капсулі «запечатує» небезпечний елемент і з током крові направляється вже до нирок.\nПісля здійснення фільтрації крові всі кінцеві продукти, не представляють цінності для організму, виводяться разом з уриною в процесі спорожнення сечового міхура.\nБудова молекули сечовини\nОтже, карбамід відповідає за запобігання отруєння токсичними компонентами, що формуються при розпаді білків. Рівень сечовини в крові показує відхилення, що вражають в першу чергу печінку, органи сечовидільної системи, м’язи, кісткові сегменти, суглоби, підшлункову залозу, серце і головний мозок. Тому розглянутий параметр має особливу цінність при розшифровці результатів, прописаних у бланку біохімічного аналізу.\nДисбаланс сечовини на перших порах зрідка дає про себе знати, однак незабаром виявляється характерна симптоматика, до складу якої входять наступні положення:\nтахікардія (надмірно прискорений ритм серця);\nстрибкоподібне артеріальний тиск;\nвідчуття сильної слабкості у всьому тілі;\nвтрата координації в просторі;\nтривалі кровотечі з невеликих ранок;\nнабряклість обличчя і кінцівок (особливо ніг).\nСпостерігається висока концентрація сечовини при проблемах з сечовипусканням: причому маються на увазі як занадто часті позиви в туалет, так і практично повна їх відсутність. Урина може забарвлюватися в неприродні кольори. Нерідким явищем вважаються больові відчуття і поколювання в області нирок, суглобів, печінки.\nСтрімко погіршується зовнішній вигляд волосся. Локони тьмяніють, втрачаючи свій колишній здоровий блиск, і стоншуються. Їх кінчики активно розшаровуються, а поверхню голови покривається тонким шаром лупи. Якщо з подібною проблемою не звернутися за допомогою до фахівця, незабаром може початися випадання цілих пасом через зменшення волосяних фолікулів і недостатнього насичення їх киснем.\nЛюдина, у якого був виявлений надлишок карбаміду, часто відчуває млявість і сплутаність свідомості, причиною яких служить неможливість вдатися повноцінному сну. Іноді тривале відсутність медичної допомоги при підвищеній концентрації сечовини в крові стає приводом для виникнення небезпечних ускладнень: галюцинацій, білуватого нальоту на шкірі, різке аміачного запаху від тіла і сильних судом.\nАномальний показник сечовини часом проявляється у вигляді незрозумілою психологічної пригніченості, активно розвивається на тлі порушеної концентрації уваги, почуття розбитості, підвищеної агресії\nТакі ознаки означають наявність важкого ниркового пошкодження, здатного призвести до загибелі пацієнта. Ще одним показанням до гематологическому дослідження стають недуги, пов’язані з дисфункцією ШКТ (шлунково-кишкового тракту). До цих симптомів відносяться гірка відрижка, виявляється в основному відразу після вживання їжі, здуття живота, нудота, діарея, запор та блювання.\nНеобхідно мати на увазі, що аналіз крові на сечовину в окремих медичних лабораторіях може показувати дещо відмінні один від одного показники, це пояснюється особливостями проведення діагностики. Якщо постаратися розрахувати усереднені значення, то вийдуть такі норми:\nВік пацієнтів Зміст карбаміду (ммоль/л)\nДо 1-2 місяців 1,3–5,2\nВід 3 місяців до 2-х років 1,4–6,5 (у дітей до року, іноді параметр опускається до 1,0)\n3-13 років 1,7–6,8\n14-60 років Норма сечовини в крові у жінок: 2,1–6,8 Норма сечовини в крові у чоловіків: 2,7–8,5\nУ період вагітності материнський організм прискорює формування білків, але розпад їх здійснюється набагато економніше, в результаті чого показник диамида вугільної кислоти трохи знижується, наприклад, до 1,8 ммоль/л. Якщо подібний дефіцит паралельно не супроводжується якими-небудь неприємними симптомами, то переживати, найімовірніше, не про що.\nВ основному різке зменшення вмісту сечовини пояснюється захворюваннями, які атакують клітини печінки. В дану групу входять всі різновиди цирозу, гепатит, полікістоз, гепатоз, печінкова недостатність, фіброма, гепатоцелюлярна карцинома, гемангіома, отруєння фосфором або миш’яком.\nЧитайте також: Чи можна їсти перед загальним (клінічним) аналізом крові\nНе менш частою причиною низького карбаміду стають глистяна інвазія, мальабсорбція (неправильне всмоктування поживних речовин в ШЛУНКОВО-кишкового тракту), а також хронічна форма панкреатиту.\nІноді збій в ендокринній системі провокує той же недолік сечовини. Переважно мова йде про дисфункції гіпофіза (акромегалії) і щитовидної залози (гіпотиреоз).\nБезконтрольне вживання води на постійній основі може призвести до гіпергідратації (водного перенасичення організму), що сприяє зниженню концентрації сечовини в крові. Біохімічний аналіз деколи реєструє дефіцит диамида вугільної кислоти, якщо пацієнт є прихильником безбілкових дієт, силових навантажень і вегетаріанства.\nВ період проведення гемодіалізу (апаратної чищення крові поза ниркової системи) буде спостерігатися цілком закономірна, стабільна брак сечовини.\nПотрібно нагадати про існування лікарських препаратів, що знижують карбамід без шкоди для людського здоров’я. З найбільш популярних засобів такого профілю виділяються Інсулін Лизпро, Хітозан (біологічна добавка), Соматотропін (гормон росту), Гепа-Мерц і т. д.\nАзотемія (надлишок карбаміду) в основному являє собою результат хвороб нирок, до яких можна віднести туберкульоз, конкременти, нефробластома, полікістоз і ниркову недостатність. У цій же групі присутні гломерулонефрит, пієліт, а також пієлонефрит, тобто запалення клубочків, мисок і канальців відповідно.\nСлід зазначити, що недуга діагностується і при наступних захворюваннях:\nважка форма зневоднення;\nлептоспіроз (бактеріальне ураження життєво важливих органів);\nНегативний вплив на організм свинцю, миш’яку та хлориду ртуті досить часто сприяють підвищенню сечовини в крові. Надлишок сечовини може стати ускладненням серцево-судинних відхилень, в тому числі ішемії, тромбозу вен, інфаркту міокарда, серцевої або судинної недостатності. Безпечне перевищення норми спостерігається у людей, які харчуються переважно білковими продуктами.\nЧасто помірна азотемія стає супутником людей з діагностованим цукровим діабетом\nНавіть несильні, але регулярні напади стресу прискорюють вироблення сечовини, що негайно знаходить відображення в результатах аналізів, спрямованих на визначення точного складу крові. Штучно піднімають рівень карбаміду андрогени, сульфаніламіди, стероїди, НПЗЗ та саліцилати. Ряд цих препаратів доповнять сечогінні засоби начебто Лазикс, Тріамтерену, Індапаміду, Манітолу, Амилорида, Фуросеміду та ін. Докладніше підвищений рівень сечовини в крові розглядається в цій статті.\nЧитайте також: ХГЛ: 5 причин підвищення рівня, крім вагітності та інтерпретація результатів аналізу\nПри вивченні показників біохімічного дослідження професійний лікар завжди розглядає всі цифирные значення укупі, що дозволяє дати більш об’єктивну оцінку відбуваються в організмі процесів. Дана діагностика досить чутлива, тому для запобігання помилкового спотворення параметрів фахівці рекомендують дотримуватися кількох правил.\nПротягом хоча б однієї-двох діб перед призначеною процедурою потрібно по можливості мінімізувати вживання шкідливих продуктів, винятком не є і копченості, напівфабрикати, консервація. Протягом декількох днів бажано знизити кількість споживаної їжі на білковій основі. Особливо це стосується м’яса, грибів, арахісового масла, червоної ікри і курячих яєць.\nЛегка дієта доповнюється ще одним обмеженням, що стосуються напоїв. Під заборону потрапляють міцний чай, алкоголь, кава і газована вода. За 48 годин до здачі аналізу на сечовину необхідно відмовитися від проведення будь-яких видів рентгенівської діагностики, магнітно-резонансної томографії, сеансів масажу. Варто також уникати фізіотерапевтичних процедур (импульстерапии, електрофорезу, індуктотермії).\nПотрібно постаратися на період підготовки створити максимально комфортну зону затишку, яка не буде згубно впливати на психіку, вводячи людини в затяжну депресію. Слід уникати всіляких джерел занепокоєння. Організм категорично не повинен перенапружуватися мінімум 2 дні, для цього треба виключити біг, їзду на велосипеді, активні ігри, фітнес та важкі види спорту. Перед дослідженням небажано робити зарядку.\nМінімум за 7-8 годин до аналізу крові на сечовину потрібно з’їсти останню порцію їжі, яка не повинна бути перевантаженою.\nУ проміжок з ранкового пробудження до відвідування лікарні необхідно припинити викурювати сигарет. Компоненти «нікотинових паличок» швидко надходять в кров, після чого видозмінюють формені елементи крові, зокрема еритроцити. Для дослідження біоматеріал беруть з ліктьової вени, якщо вона добре проглядається.


Полиця для книг, стелаж для дому з задньою стінкою на п'ять полиць: продаж, ціна у Києві. Книжкові шафи й полиці від "Fanera Studio" - 1149441772\nПолиця для книг, стелаж для дому з задньою стінкою на п'ять полиць\nКод: R 039\nПід замовлення, 7 днівПолиця для книг, стелаж для дому з задньою стінкою на п'ять полиць\nВсе частіше сучасний дизайн схиляється до більшої функціональності. Наш стелаж-перегородка, назва якої вже говорити про свою подвійну функціональність. Така річ в будинку не тільки успішно зонує простір, але і служити додатковим місцем зберігання аксесуарів і інших необхідних предметів.\nКонструкція такого стелажа візуально не захаращує приміщення, створює відчуття простору.\nІ найголовніше у нашого стелажу відсутні будь-які механічні частини, а це означає, що він буде довгі роки служити вам вірою і правдою.\nШ 300 1930 Р 360 мм\nНа вибір пропонуємо п'ять кольорів:\n1. Білий / Білий\n2. Дуб Глазго / Аляска\n3. Дуб Сонома / Дуб Сонома\n4. Дуб Табако / Дуб Шамоні\n5. Металік / Чорний Уні\nШирина стелажа 300 мм\nГлибина стелажу 360 мм\nВисота стелажа 1930 мм


У листопаді ціни на газ для населення зростуть – «Нафтогаз» – Погляд\nУ листопаді ціни на газ для населення зростуть, повідомила компанія «Нафтогаз України».\n«Ціна на природний газ в листопаді в рамках тарифу «Місячний» складає 6,33 грн/куб.м з ПДВ (без вартості розподілу). Для тих клієнтів, які у листопаді підключать тариф «Річний», ціна газу на наступні 12 місяців становитиме 6,45 грн/куб.м з ПДВ (без вартості розподілу)», – розповіли в «Нафтогазі».\nКлієнти, які підключили тариф «Річний» в попередні періоди, продовжуватимуть сплачувати за газ по ціні, яку зафіксували при переході на річний тариф.\nУ «Нафтогазі» заявили, що до 31 жовтня «Нафтогаз» може підключити тариф «Річний» по ціні 5,24 гривні за кубометр з ПДВ.\nУ жовтні ціна на газ у межах тарифу «Місячний» становить 4,7 грн грн/куб.м. з ПДВ, без вартості розподілу (доставки), у межах тарифу «Річний» – 5,24 грн/куб.м. з ПДВ, без вартості розподілу (доставки).\n«Нафтогаз» пояснив зміну цін сезонним фактором та збільшенням оптової ціни на газ.


Моя Україна. Ми - українці: Мій маленький День народження\nМій маленький День народження\nПерші п’ятдесят днів промайнули, як мить. Ось і перший такий маленький ювілей. Перша ластівка для блогу «Моя Україна. Ми – українці», і перші враження від роботи.\nНагадаю, що стартував блог у рамках міжнародного проекту "Посилення інституційної спроможності - активізації місцевих ЗМІ у місії інформування про реформу децентралізації", який реалізується Центром Європейської співпраці (Польща) у партнерстві з Всеукраїнською асоціацією сільських та селищних рад.\nЙого натхненник - талановита українська журналістка й громадський діяч, киянка Наталія Ключник.\nНе приховую, що реалізуючи цей пілотний проект, я вагалася і сумнівалася, не знала, чи знайду своїх постійних читачів, чи стану для них цікавою, чи подивую унікальністю.\nАле, як показує час, авторський блог Наталії Луценко «Моя Україна. Ми – українці» дійсно потрібен людям, він живий, особливий і справді оригінальний. На його сторінках щодень-щодва з’являються нові ексклюзивні матеріали, нові невигадані історії, нові теми.\nВпевнена, що сьогодні цей інформаційний продукт існує тільки дякуючи моїм постійним читачам, шанувальникам, прихильникам і друзям, які надихають.\nОкрема дяка моїм талановитим героям, олександрійцям, історії яких лягли в основу найцікавіших публікацій. А це, зокрема, майстриня Ірина Колякіна, учасник АТО Дмитро Мусулега, еко-дизайнер Ігор Гречаний, винахідник і раціоналізатор Петро Філоненко, правозахисниця Тетяна Тищенко, ювелірка Лілія Луніна та багато-багато інших. Спасибі Вам, друзі, за цікаві історії, унікальні фото та відео матеріали і постійну співпрацю!\nЗабігаючи наперед дякую всім тим, хто й зараз ділиться своїми життєвими історіями, успіхами та поразками, і готовий винести їх на широкий загал та прозвучати на сторінках мого блогу.\nДякую ВСІМ, хто рухається в одному напрямку зі мною!\nЗавжди рада новим відгукам, зауваженням чи пропозиціям. І завжди відкрита до спілкування.\nЗ повагою та вдячністю Наталія Луценко\nO6OpOTeHb 6 листопада 2016 р. о 10:22\nУмница, поздравляю!! )) Все отлично, двигайся дальше\nVictoria Tsybulenko 6 листопада 2016 р. о 11:03\nЦікавий блог! Приємно читати! Бажаю натхнення!\nNata Lucenko 7 листопада 2016 р. о 01:51\nСпасибі за такі теплі відгуки!\nудав каа 7 листопада 2016 р. о 02:59\nусіх мрій та задумів, творчого\nпіднесення, цікавих ідей та їх\nреалізації. Нехай доля буде до\nВас прихильною, дарує творче\nпіднесення, наснагу, вірних\nдрузів та колег. Радості на серці,\nзадоволення від роботи, щастя\nта любові. Нехай щодень\nприносить тобі тільки приємні\nNata Lucenko 7 листопада 2016 р. о 03:26\nСпасибі за ці рядки. Це, справді, приємно!


Історія пишеться тими, хто вішав героїв. Ця істина добре відома народам, які програли національно-визвольні змагання. Сьогодні, хоча про національну перемогу говорити зарано, все ж маємо щасливу можливість писати свою історію і тим самим руйнувати імперські міфи, зокрема і про «громадянську» війну 1918 - 1920-х років.\nАле відкрилися спецфонди. І ми отримали доступ до архівних документів, які старанно приховувались, оприлюднення яких було небажаним, бо ставило під сумнів «класовий підхід». Ці документи засвідчили, що ніякої війни в Україні між «бідними» і «багатими» не було, що довгий час більшовикам не вдавалось «расслоіть украінскоє сєло». З цих документів видно, що український народ - без розділу на стани і класи - піднявся на боротьбу проти окупантів - як білих, так і червоних. На підставі цих джерельних документів Історичний Клуб “Холодний Яр” за останні кілька років й видав книги про гайдамаччину ХХ ст. - “Героїзм і трагедія Холодного Яру”, “Кость Блакитний, отаман Степової дивізії”, “Записки повстанця”, “Отамани Гайдамацького краю: 33 біографії”. Завдяки цим книгам отамани Київщини, Поділля, Холодного Яру, нинішніх Кіровоградщини, Дніпропетровщини, Одещини та інших українських земель знову на історичній сцені.\nГайдамаки не воины, - разбойники, воры.\nНа жаль, селянські ватажки не мали можливості у пресі висловити своє бачення причин поразки Визвольних змагань - в той час, коли винниченки шукали аргументів для самовиправдання, шукали винних у власних провинах, отамани продовжували боротьбу.\nТак, українські герої не закінчували петербурзьких і московських - “єго імпєраторського вєлічєства” - академій. Їхньою вищою школою, як правило, була школа прапорщиків. Гадаю, що відсутність у їхніх біографіях академій сприяла - войовничі інстинкти захисників рідного краю не були замулені петербурзькими віровченнями, московська повінь облуди не затопила їх, як, наприклад, чужолюбну, занадто вчену, малоросійську інтелігенцію.\nСеляни були сильні вільним від чужих ідеологем розумом. Природні інстинкти домінували у них: бути господарем, бути зверху, не віддати свого, вбити того, хто не хоче нас у нашій хаті - і все тут. Які дискусії можуть бути? І що то воно взагалі - “дискусія”? Якесь незнайоме - не наше слово… Навіщо воно в українському словникові?\nЧиста, по-дитячому щира українська душа - душа Шевченкового Яреми, в очах якого можна було розгледіти всеукраїнську заграву, який “не різав - лютував”, і спричинилася до того, що всеукраїнський селянський рух, призвичаєний до відсутності всеукраїнського політичного керівництва, згуртований довкола авторитетів, вилонених із власного середовища, продовжувався і після того, як впала Українська Народна Республіка.\nТим, хто закликав українську стихію до роззброєння, до спільного - в одній державній хаті - проживання з поневолювачем? Хто намагався локалізувати потужний вибух національних почуттів, притишити його, заколисати демагогією і, врешті, приспати? Тим, хто не прийняв із рук Полуботківців прапор перемоги? Хто переконував, що боротьба проти “непереможної” Антанти неможлива? Хто 31 серпня 1919 року ганебно - без бою - здав Київ денікінському генералу Брєдову?\nТак. Як не дивно, саме їм, отим горе-випускникам петербурзьких академій і намагалася підкоритися українська стихія. Вона безмежно любила своїх провідників, фанатично вірила їм, ловила кожне їхнє слово, на жаль, часто брехнею підбите, а коли не чула відповідного своїм інстинктам, вкладала в їхні вуста те, що хотіла почути - наказ зі зброєю в руках захищати Батьківщину.\nЯкщо й винити кого в тому, що повстанські отамани діяли на власну руку, то насамперед - ліві і праві уряди УНР, які потонули в нескінченних ідеологічних дискусіях. Аякже - для них важливішою була “чистота” соціалістичних партійних програм, аніж організуюча державотворча робота.\nСтрах уенерівських міністрів-соціалістів перед Вільним Козацтвом у 1917 році перетворився у 1919 - 1920-х роках у недоброзичливе ставлення до повстанського руху, а згодом трансформувався у недобросовісну історичну концепцію пояснення причин поразки української революції. Дійшло до абсурду: українську стихію, власне організаторів Визвольних змагань було звинувачено у… поразці Визвольних змагань. Найсвітліше, що було в національній революції, артисти політичної оперетки затаврували.\nВласне, риску в історичній дискусії на тему “хто ж винний?” давно підвів Тарас Шевченко, який оспівав гайдамаччину, як вищий - дієвий - вияв патріотизму.\nДивлюся, сміюся, дрібні утираю, -\nОсь Матвій Григор’єв - Головний Отаман Херсонщини і Таврії. Часто грубий та самозакоханий, безмежно відважний, амбіційний, безоглядний, щедрий - я би сказав: великий у своїй щедрості. Завжди у перших лавах, він мав божественний дар викликати ентузіазм народу - під його проводом смерть не вважалася страшною. Григор’єв - харизматична постать всеукраїнського масштабу. Видатний полководець. Переможець “непереможної” Антанти.\nЗа ним, бачу, їде сільською вулицею кремезний у плечах Пилип Хмара - Чорноліський полковник, багатий на вигадку, схильний до нестандарних дій отаман, віртуозний кавалерист, що рубав з обох рук. З його ініціативи відбулося, здається, останнє у ХХ ст. публічне освячення зброї, яке в серпні 1921 р. здійснив священик села Цвітної Федір Іванча. Відслуживши молебень, священик благословив гайдамаків на визволення України від чужоземної окупації.\nА ось тип отамана - сільського інтелігента: виважений, чемний, розсудливий Яків Мамай-Щириця з Чигиринщини - невдовзі професор Катеринославського інституту Народної Освіти, творець історії та її дослідник.\nОн в околицях Медведівки піднімають куряву тачанки Чорного Ворона - колишнього студента Катеринославського гірничого інституту. Він керував загоном у 200 - 250 козаків, від яких “віяло широким Херсонським степом, а пахло неосяжною Таврією”. Меткі, швидкі, безстрашні, нещадні, здавалось, саме вони породжували степові вихори. Хіба порахуєш, скільки голів знесено їхніми шаблями, скільки кубометрів ворога викосили їхні кулемети.\nУвірвався в українську історію на своєму огирі й Микола Кібець-Бондаренко - легендарний звитяжець, організатор і учасник безлічі успішних бойових нальотів та засідок проти червоного окупанта. Улюбленою приказкою зухвалого отамана була: “Або голову збути, або славу здобути”. Саме його козаки знищили номенклатурного вислужника, “гєроя гражданской войни Алєксандра Пархомєнка” - комдива Першої Кінної армії Будьонного.\nА Трохим Бабенко, офіціант дніпровського пароплава “Рыцарь”, здавалось, до віку слугуватиме іншим. Але Перша світова, а за нею національна революція зробили його лицарем - керівником Мліївської республіки, яка нараховувала десятки тисяч озброєних селян. “Брати козаки, - закликав він. - Пообіщайте ви їм свяченого ножа. Годі терпіть од невірних. Настане весна. Поспіють жнива. Гостріть ножі, зубіть серпи, мантачте коси”…\n“Війна на сльози не вдаряє, - резонно говорив Семесенко, - методи її назавше виключають і серце, і жаль, і сльози”. Семесенко вважав, що більшовики стали на ефективний шлях, коли оголосили червоний терор. “Большевицькі методи у нашій боротьбі єдині і для нас, для нашої перемоги, - стверджував отаман. - Справа йде про незалежність нашої держави. Коли хто має охоту творити опір, виріжу всіх без винятку”.\nЗ дитячих та юнацьких років був принциповим у національному питанні й майбутній командир Брацлавського куреня смерті Євген Ляхович. Він виховувався у високопатріотичній родині, де слово “Московщина” однозначно трактувалося вороже. Кремезний і жилавий хлопець, Євген завжди говорив українською мовою - навіть у царській армії. А от Федір Уваров, колишній кубанський штабс-ротмістр, хоч і не чисто розмовляв українською, метою своєї боротьби бачив незалежну українську державу вкупі з Кубанню.\nВипускник Рішельєвського ліцею та Ново-Олександрівського інституту Андрій Гулий-Гуленко, можливо, став би, талановитим українським письменником, а увійшов у нашу історію як Командуючий Південною групою військ УНР, який у 1919 - 1920 роках підняв на боротьбу за Самостійну Україну десятки тисяч селян. Ось послухайте його звернення, яке свідчить про небуденний публіцистичний талант отамана:\nЛише у лютому 1923 р. зійшов з партизанської стежини Звенигородський отаман Ґонта - Іван Лютий-Лютенко. Його шлях перетнув вкритий льодом Збруч, і далі проліг через Польщу, Німеччину, Францію, Марокко, і лише 10 років тому завершився у Сполучених Штатах Америки, на українському цвинтарі Бавдн-Брук. На еміграції Лютий-Лютенко став організатором українського культурного та релігійного життя, підприємцем, меценатом української справи, а наприкінці життя написав ще й автобіографічну книгу - “Вогонь з Холодного Яру”.\nДо літа 1925 р. продовжував збройну боротьбу Яків Орел-Гальчевський - один з найзавзятіших оборонців рідного краю. Лагідний і наче несміливий у поводженні з близькими, він був лютим у гніві і безмежно відважним у бою. Хто злічить, скільки подільських річок можна було б загатити трупом чекістів, воєнкомів, комісарів, “продармєйцев” та інших “армєйцев”, яких знищив Яків Гальчевський-Орел?! Немилосердно розправлявся він і зі зрадниками Батьківщини, зокрема, покарав керівників так званої Пашківської республіки, які вписали одну з найганебніших сторінок в історію України: наприкінці трагічного листопада 1919 р. “пашківці” поставили на коліна уряд УНР, який під натиском Красної армії тікав до Старокостянтинова, змусивши його підписати з сільськими дядьками договір про перепуск разом із військом (?!) через Пашківську волость. Юрко Тютюнник, який мав достатньо сил, прагнув ліквідувати бунт “пашківців”. Але безвольне керівництво такого наказу не віддало.\nЗ початком Другої Світової війни Орел-Гальчевський відновлює боротьбу за Самостійну Україну - вже як керівник Грубешівської самооборони на Холмщині. Такої ж довжини був і бойовий шлях отамана Волині Петра Філоненка, який розпочався у серпні 1917 р., а завершився в 1940-х роках у лавах ОУН/УПА. До останку віддавши себе справі визволення Батьківщини, Петро Філоненко - колишній старшина Дикої дивізії генерала Корнілова - став взірцем дисциплінованого українського вояка-повстанця. Його приклад, як і Гальчевського-Орла, Волинця та багатьох інших отаманів перекреслює фальшиві звинувачення фальшивих істориків у недисциплінованості українського лісового воїнства.\nГорліс-Горський доніс до нас героїку гайдамаччини, яка й зараз імперативно кличе до зброї. Саме він пробудив мене до продовження літопису національно-визвольних змагань 1917 - 1920-х років. Саме завдяки Юрію Горлісу-Горському мені випала шаслива доля - писати історію свого народу; руйнувати імперські міфи, які й сьогодні не дають вільно дихати; відновлювати на скрижалях історії імена невідомих - чи забутих - українських героїв.\nУславлення героїв - свята справа для будь-якого народу. І робити цю справу - щастя. Дякую долі, що саме на мене впав вибір творення українського пантеону.\nВізьму на себе відповідальність і передам Україні привіт від її вірних синів - отаманів Гайдамацького краю.\nУкраїно, чуєш?! Спом’яни добрим словом полум’яних дітей своїх - засмаглих, припорошених пилом безперервних доріг нащадків Максима Залізняка та Івана Ґонти, які пробудили творчий дух Гайдамаччини ХХ століття!\nВірю: невдовзі слова “гайдамаччина” та “отаман” зазвучать, як колись, дзвінко і гордо. Піде, піде - для когось - застрашуюча луна. Слово ж “отаманчук” набуде питомого змісту: як дитини отамана, продовжувача справи батьків - отаманів Гайдамацького краю.\n“Історія колись скаже, хто я був і де дівся”, - писав 26 жовтня 1923 р. в останньому листі з полтавської в’язниці отаман Іван Савченко-Нагірний. Ця думка приходила, мабуть, й іншим лицарям, які віддаючи своє життя, не хотіли безвісними канути у Лету і, певно, розраховували на добру пам'ять наступних поколінь.\nВтім, очевидно: з кожним роком все більше отаманів збирається у дружнє коло. Запорукою цьому - щастя історика-патріота, що повертає матері синів.


Як почистити дублянку в домашніх умовах? | Краса\nЩо може бути краще теплою і практичною дублянки взимку? Мабуть нічого! І тепло, і гарно виглядає! Ось тільки неправильний догляд і тривале носіння можуть трохи зіпсувати естетичний вигляд, позбавити річ первісного блиску. Замість цього на ній з’являться плями і бруд.\nЩоб дублянка знову стала чистою і свіжою, її треба забезпечити правильної очищенням. Якщо не хочете мучитися, то можна довіритися хімчистці. А якщо не хочете витрачається, тоді все своїми руками робіть.\n1 З чого виготовлена дублянка?\n2 Як вибрати миючий засіб?\n2.1 Для тих, у кого світлі дублянки\n3 Про особливості чищення замшевих дублянок\n4 Якщо виріб білим кольором\n5 Які є засоби чухой очищення?\n5.1 Яких помилок варто уникати?\nЩоб якісно виконати дану процедуру, треба попередньо переглянути всі ярлики на одязі. Вони допоможуть вам зрозуміти, який матеріал був використаний для виготовлення вашої дублянки. Це важливо, оскільки, для кожного матеріалу необхідно підбирати індивідуальне чистячий засіб і спосіб чищення:\nдля замші застосовується сухий спосіб;\nвологий спосіб буде ефективним при очищенні речей, у яких лазерне покриття;\nдля шкіри підходить як сухе, так і вологе способи.\nПеред тим як приступати до чищення всього виробу, перевірте дію миючого засобу на невеликій ділянці виробу. Якщо позбутися плями вийшло, то можете сміливо приступати до очистки всі брудної поверхні.\nЗамшеві або шкіряні вироби ні в якому разі не можна видаляти з допомогою пральної машинки. Це призведе до того, що форма загубиться і вона стане менше в розмірі. А поверхня буде тьмяною і жорсткою.\nПри намоканні дублянки під дощем, то виріб треба повісити на плічки, щоб воно висохло при кімнатній температурі.\nЯк тільки закінчаться холоду, не поспішайте ховати виріб в мішок, для виготовлення якого, між іншим, використовують штучні тканини. Саме розумне рішення – це упаковка виробу в чохол, виготовлений з бавовни. Плюс туди ж рекомендується додати лаванду або серветку, яку просочили маслом лаванди.\nЗ чого виготовлена дублянка?\nДля тих, у кого світлі дублянки\nПро особливості чищення замшевих дублянок\nЯкщо виріб білим кольором\nЯкі є засоби чухой очищення?\nПеред тим, як приступати до чищення, треба чітко зрозуміти, з яким матеріалом доведеться працювати. Для виготовлення дублянок найчастіше застосовують овчину. Справа в тому, що у кожної країни шкурки відрізняються за якістю. Самі легкі і приємні на дотик – шкурки з Іспанії, а грубість і тяжкість притаманна американським. Середньою якістю відрізняється Греція, Болгарія, Туреччина і Франція.\nДля пошиття дублянок береться хутряний велюр з покриттям і без. Хутряний велюр без покриття теж саме, що і шліфована шкіра. Для його виробництва відбирається шкури тільки високої якості. Такі вироби виглядають ефектно і дорого. Тільки ось такі моделі найчастіше забруднюються.\nПроцес виробництва дублянок з покриттям трохи відрізняється. У цьому випадку застосовуються не тільки високоякісні шкурки. Для покриття дублянок використовують спеціальний склад, що містить різні добавки і природні смоли.\nЗахисний шар роблять з покриттям більш практичними. Їх простіше тримати чистими. Тільки от проблема чищення тут складніше. Оскільки кожне покриття вимагає індивідуального підходу. Так що завжди враховуйте особливості виробу.\nДля шкіряного виробу. Шкіряні дублянки завжди користувалися особливою пошаною і свідчили про статус їх власників. Але тільки для догляду знадобиться спеціальні знання. Народні поради пропонують використовувати манну крупу, крохмаль, гуму, бензин або гас, аміак або зубний порошок.\nЯкщо хочете позбутися плями з шкіряного вироби за допомогою манної крупи, то посипте брудне місце крупою, далі треба потерти. Манка здатна вбирати бруд і вологу. Ще вона може позбавити вас жиру.\nКрохмаль використовується за тим же принципом, що і манка. Не призводить до освітлення натуральних виробі з темної шкіри.\nЗ гумою трохи складніше. Для початок її вимочують. Для цього використовується гас. Плямі так само потрібно дати час підсохнути. Тепер берете вимочену гуму і протираєте брудне місце. Таким методом відмінно видаляються нежирні плями.\nПочистити дублянку в домашніх умовах від старих плям можна наступним методом. Береться ватний тампон або серветка її треба змочити бензином або гасом і пару разів провести по брудному місцем. Як тільки позбудетеся від плями, виріб треба буде посушити на свіжому повітрі.\nНавіть якщо ви не помічаєте ніяких забруднень після сезону, то виріб все одно треба освіжити. Для цього, а та ж для позбавлення від затертих місць (відворот рукави, плече, кишені) дуже добре підійде суміш аміачного спиртового розчину і зубного порошку. Для очищення проблемних місць підійде жорстка щітка.\nЯкщо чистіть шкіру, то ніколи не застосовуйте воду. При появі мокрих плям, їх треба піддати просушування при кімнатній температурі.\nЩоб повернути своїй світлій натуральної шкіряній дублянці чистоту в домашніх умовах, можна вдатися до будь-якого способу. Єдине, що не підходить – це бензин і гас.\nЗамшеві речі потребують ще більш особливому догляді, ніж натуральні шкіряні речі. Подібні матеріали краще відображають і плями, і осів пил. Так що відхід в цьому випадку повинен бути більш частим і дбайливим.\nПерш ніж приступати до чищення замшевого дублянки, треба запастися деякими засобами типу спреїв і аерозолів для замші плюс спеціальна щітка. Цілком зійдуть засоби, призначені для замшевого взуття.\nБудь-яка біла річ потребує щоденної чищенні допомогою щітки. Це необхідно для того, щоб зберегти презентабельний зовнішній вигляд. Якщо вам здається, що колір став якийсь тьмяний, то в будь-який момент це допоможе виправити домашній відбілювач.\nДля його приготування вам потрібно буде підготувати склянку води, чайну ложку аміаку і така ж кількість тривідсоткової перекису. Приступати можна чищення вироби того, що вже було очищено від бруду і пилу. Для нанесення засобу підготуйте тампон. А залишки можна змити звичайною серветкою. Природно, що після закінчення процедури, виріб підлягає сушінню.\nАле є ще один спосіб, який допоможе вам відновити білизну. Це поєднання молока і соди. Берете склянку молока і в нього підмішуєте маленьку ложку соди. Цим теплим розчином чиститься дублянка, а потім протирається з допомогою вологою марлевою серветки (яку перед цим змочили в оцті).\nЛастик. Їм можна натерти брудне місце на дублянці, а потім позбутися брудних “катишків” м’якою щіткою.\nМанка. Будь важко виведене пляма для цього кошти взагалі не проблема. Навіть стара пляма або жирне. Знаходьте пляма, засинаєте його манкою, втираєте по колу. Як тільки стара партія манки стала брудною, поміняйте її на нову.\nХліб. Засушенная скоринка хліба підходить для позбавлення від недавніх плямі.\nЯкщо дублянка має лакове покриття або “сілк”, то можна вдатися до допомоги як сухого, так і вологого чищення.\nЯкі існують засоби для вологого чищення?\nВиріб дуже легко чиститися шматочком марлі, яку вымочили в гасі або бензині. Тільки от такий метод підійде не кожному виробу. Наприклад, навіть не здумайте чистити білу або картату виріб бензином.\nСвітлі можна чистити такими вологими засобами:\nнашатирний спирт плюс перекис водню (однакова кількість), розчинені у склянці з молоком. Ця суміш наноситься на м’яку тканину, яку і використовують для протирання брудного місця.\nмильний розчин плюс пару крапель нашатирного спирту. Все робиться точно так само, як і в попередньому способі.\nЯкщо у вас замшева, то для неї допускається тільки суха чистка. Але краще перестрахуватися і використовувати спеціальний засіб, які створені для таких цілей.\nНа жаль, якогось одного ідеального засобу для чищення дублянки в домашніх умовах не існує. Для кожного покриття потрібне своє підходящий засіб.\nНеможливо знайти повністю безпечного способу для очищення. Але, як показує практика, багато помилок можна запобігти. Для цього треба чітко слідувати правилам по чищенню.\nНі в якому разі не можна виконувати наступні дії:\nякщо на шкіряної поверхні плями, їх можна посипати сіллю. Виріб буде зіпсована і ви нічого не виправите.\nне можна використовувати для прання пральну машину.\nвикористовувати для сушіння електрообігрівальні прилади або батареї.\nпри чищенні слід уникати намокання вироби.\nЯкщо ви візьміть до уваги ці рекомендації, заготовите потрібні засоби (відштовхуючись від покриття речі), то можна сміливо починати чистку.


У Мінрегіонів відзвітували про рівень підключень житлових будинків ... - 5 канал\nУ Міністерстві розвитку громад та територій повідомили, що в середньому по Україні понад 45% житлових будинків уже підключено до теплопостачання. Про це йдеться у повідомленні пресслужби Мінрегіонів.\nТак, у деяких регіонах підключення вже завершено повністю або перебуває на фінальній стадії.\nСтаном на сьогодні 100% житлових будинків підключені до теплопостачання у Закарпатській та Тернопільскій областяx.\nА от у Вінницькій, Волинській, Житомирській, Івано-Франківській, Рівненській, Київській, Хмельницькій та Чернівецькій областях до теплопостачання підключили понад 90% житлового фонду.


Програмне забезпечення від IFS для охорони здоров'я та безпеки | IFS Україна\nExecutive Summary Health and Safety\nУправління охороною та гігієною праці із IFS Health and Safety\nЩе ніколи питання захисту працівників і бізнесу від травматизму та пошкоджень не було таким важливим, як нині. У сучасному бізнес-середовищі компанії знаходяться під величезним тиском, адже вони повинні діяти згідно із нормами охорони здоров’я, безпеки та екологічності. Зниження кількості нещасних випадків та управління факторами потенційної небезпеки створює більш продуктивне робоче середовище та допомагає діяти у межах нормативів. Ефективне відстеження виконання політики безпеки та охорони здоров’я, процесів та нещасних випадків не тільки захищає компанії у разі виникнення потенційної загрози судових розглядів щодо здоров’я та безпеки праці, але й знижує ризик виникнення небезпечних ситуацій у майбутньому.\nТакі заходи покращують як робоче середовище, так і ефективність функціонування організації. Рішення IFS Health & Safety надає повну підтримку управління питаннями безпеки праці та здоров’я на підприємстві. Рішення надає компаніям найкращу основу для визначення та впровадження ефективних процесів безпеки та політики управління ризиком. Відтепер Ви зможете переконатися, що усі заходи безпеки починають діяти ще до того, як розпочнеться виконання робочих завдань. Дозвольте системі допомогти Вам бути напоготові: отримувати звіти по нещасним випадкам та відстежувати застосування корегувальних дій. Чи може щось бути важливішим для співробітника, ніж його безпека та стан здоров’я? Чи може щось бути важливішим для підприємства, ніж уникнення небезпечних випадків під час виконання робочих завдань? Для отримання більш детальної інформації з цієї теми пропонуємо ознайомитися із контрольним звітом щодо підвищення якості управління за допомогою IFS.


«Якби довелося починати життя спочатку, не замислюючись, знову обрав би професію ветеринара!», – з упевненістю і гордістю розповідає лікар із понад півстолітнім трудовим стажем, уродженець Малого Вербчого Петро БОЛКУН.\nЦе людина, яка все життя сумлінно й відповідально пропрацювала ветеринаром, лікуючи братів наших менших. Навіть перебуваючи шість років на пенсії, не відмовляє односельцям, якщо звертаються за допомогою, попри ніч чи свято.Свою мету Петро Васильович методично втілював у життя: спочатку закінчив із відзнакою Млинівський технікум, отримав там початкові навики професії. А згодом продовжив заочно навчатися у Львівському ветеринарному інституті. Ще студентом не обмежувався звичайною інститутською програмою – працевлаштувався в місцевий колгосп ім. Шевченка (нині КСП «Шевченківське»). 21-річному парубку нелегко було в господарстві з великим поголів’ям рогатої худоби, зате траплялися хороші люди, підтримував дружний колектив. Не завжди в молодого спеціаліста все вдавалося, бувало, й не знав чогось, адже досвід набувають із роками, практикою, великим бажанням допомогти. Тому після роботи сідав за книжки в пошуках відповідей на всі запитання.Петро Васильович, окрім основної діяльності, захоплюється лікарськими рослинами. Має багато літератури про цілющі трави. Разом із сином Богданом любить ходити лугами, полями в пошуках того чи іншого чар-зілля. І недарма, адже чоловік хворіє на гіпертонію, але досі хімічних препаратів не приймав, підтримує здоров’я травами. Також лікує рідних і близьких диво-настоянками. Із власного досвіду порадив при застуді чи грипі випити чаю з мати-й-мачухи, липи чи малини, який полегшить дихання і не зашкодить організму. Добрим і вдячним словом згадує заслуженого лікаря-ветеринара України з с. Велике Вербче Наталію Проніну.- Чимало досвіду набув саме в неї, це був лікар від Бога, нині таких обдарованих людей мало, – ділиться Петро Болкун. – Вона також розумілася на травах і завжди наголошувала, що з природою треба дружити.Петро Васильович знаний не лише в місцевій окрузі. Скажімо, у с. Ромейки Володимирецького району його теж добре знають і поважають. Адже на практиці виявився вмілим спеціалістом навіть у безвихідних ситуаціях. Приміром, вдавилася корова картоплиною, місцеві лікарі сказали, що єдиний вихід – дорізати. Господарі, не полишаючи надії, попросили допомоги в Петра Васильовича, той наказав дочекатися. І хоча це була пізня вечірня пора, усе ж поїхав і врятував тварину від смерті.Сільський ветлікар дуже позитивно ставиться до дітей, які прагнуть вчитися. Бо це, каже, найцікавіші роки юного життя. Найбільше завдячує своїм вчителям. – У студентські роки, – пригадує, – навчали вчителі-фронтовики, які казали, що не розуміють того, що в молоді немає прагнення до навчання. Адже коли вони вчились у післявоєнні роки, книжок було по одній-дві на групу, почергово брали та вчили ночами. А зараз є чимало доступних джерел інформації, та, на жаль, немає бажання… Продовжити батьківську професію пробував син Богдан, та, провчившись півроку, вирішив забрати документи – не припало до душі. Хоча директор навчального закладу сказав: «Якщо людина до тебе звернеться за допомогою і ти зможеш зарадити, то вже заради цього варто вчитися». Доньки-близнючки закінчили Рівненський гуманітарний університет, здобувши професії менеджера-економіста. Ганна працює ревізором в «Ощадбанку», Олена ж обрала стежину, наближену до Бога, – нині послушниця жіночого монастиря. Дружина Галина Пиминівна також трудилася в місцевому колгоспі, завжди підтримувала й розуміла чоловіка в його нелегкій професії.Одружився Петро Болкун у 25 років, будучи студентом, та навіть поява діточок не збила завзяття до навчання. Навпаки, з посмішкою пригадує:- Допомагали мені контрольні писати, позасаджують голови під руки, ніби курчата, та з цікавістю слухають, що читаю. Родина тримає невеличке господарство, корову, коника, який є незамінним помічником у заготівлі корму, сіна. А також лікарських рослин, адже ростуть вони не лише в селі, є й такі, за якими долають шлях аж за сусідній Корост.- Найкращий лікар – природа, хоча б тому, що виліковує три чверті всіх хвороб і ніколи не відгукується погано про своїх колег, – переконує Петро Болкун, лікар, травознавець, зрештою, просто хороша людина.\nВиховання важливе з дитинства


Усне ділове мовлення: основи культури мовлення, культура усного ділового мовлення, види усного спілкування — реферат безплатно скачать з предмету Діловодство. Бібліотечна справа\nГоловна → Діловодство. Бібліотечна справа → Усне ділове мовлення: основи культури мовлення, культура усного ділового мовлення, види усного спілкування\nУсне ділове мовлення: основи культури мовлення, культура усного ділового мовлення, види усного спілкування → Реферат\nОсновою будь-якої мови є живе розмовне мовлення. Мовлення — процес добору й уживання засобів мови для спілкування з іншими членами певного мовного колективу. Мовлення є форма існування живої мови, у мовленні мова функціонує, перебуваючи в постійному розвиткові. Мова й мовлення нерозривно пов\_'язані. Мовлення існує на основі певної мови, а мова виявляє себе в мовленні її носіїв. Мова щодо мовлення — явище загальне; вона належить усім, хто нею користується. Мовлення ж щодо мови — часткове, окреме, індивідуальне. Та без повсякденного вжитку на всіх вікових і соціальних рівнях, невпинного розвою форм та засобів спілкування навіть найрозвиненіша мова приречена на асиміляцію і зникнення.\nОтже, культура мовлення — це сукупність таких якостей, які найліпше впливають на адресата з урахуванням конкретної ситуації, поставлених мети й завдань. До них належать: точність, зрозумілість, чистота мови, багатство й розмаїтість, виразність, правильність. Кожен, хто прагне поліпшити свою культуру мовлення, має розуміти, що таке національна мова, у яких формах вона існує; чим книжна мова відрізняється від розмовної; що таке функційні стилі мовлення; чому в мові існують фонетичні, лексичні, морфологічні, синтаксичні варіанти; що таке мовна норма; засвоїти й розрізняти навички добору і вживання мовних засобів у процесі діяльності; оволодівати нормами літературної мови, її багатствами.\nБезперечно, самі знання не забезпечать культури спілкування, якщо їх не будуть використовувати належним чином. Для того щоб спілкування було успішним, слід мати належні вміння. їх набувають із досвідом, за допомогою певних вправ. Для того щоб контакт був насправді глибоким, особистість, крім знань про спілкування, певних навичок і вмінь, мусить мати ще й відповідну комунікативну настанову на спілкування. До того ж не просто настанову щодо налагоджування контакту, а — на особу як на загальнолюдську цінність. Тоді цей контакт стане олюдненим і спілкування вестиметься на високому рівні [7, с 36].\nКультура мови початкує із самоусвідомлювання мовної особистості. Вона зароджується й розвивається там, де носіям національної літературної мови не байдуже, як вони говорять і пишуть, як сприймають їхню мову в різних суспільних середовищах, а також у контексті інших мов. Тобто культура мови безпосередньо пов\_'язана із соціологією і психологією не лише у сенсі випрацьовування моделей взірців мовної поведінки, а й щодо формування мовної свідомості.\nА ось як подає визначення поняття \_"культура мови\_" словник лінгвістичних термінів: культура мови — це ступінь відповідності нормам орфоепії, слововживання та іншим установленим для даної мови; здатність наслідувати ліпші зразки у своєму індивідуальному мовленні. Отже, досконале володіння мовою, її нормами у процесі живомовної практики людини й визначає її культуру мовлення. Мовлення вбирає в себе конкретне говоріння, що триває в часі й виявляється у звуковій (включно із внутрішнім проговорюванням) або письмовій формі. Але засвоїти літературні канони вимови й дотримувати їх набагато складніше й важче, ніж навчитися правильно писати. Основними причинами низької культури усного мовлення є порушування системи вимог, регламентування, значний вплив суржику й недостатнє знання правил літературної вимови. Вислів Сократа: \_"Заговори, щоб я тебе побачив\_", — красномовно свідчить про те, яке місце мовленню надавали елліни.\nа) мовна правильність — знання й додержування мовцем узвичаєних сучасною суспільно-живомовною практикою мовних норм (орфоепічних, лексичних, граматичних, стилістичних тощо);\nб) мовна майстерність — багатство активного словника, уміння дібрати зі співіснуючих варіантів найточніший у семантичному, стилістичному, експресивному аспекті, що відповідає комунікативним намірам мовця;\nв) мовна свідомість — стійке прагнення мовця до вдосконалення власного мовлення [55, с 49—50].


День захисників України: як святкують у Франківську, Дніпрі, Харкові і Запоріжжі | Факти\nЖовтень, 14 в 20:09\nДень захисників святкували по всій Україні. У Франківську і Дніпрі відбулись масштабні акції. У Харкові відкрили пам`ятник Героям АТО. А в Запоріжжі провели козацький етно-фестиваль.\nВелелюдна хода та велетенський жовто-синій стяг. В Івано-Франківську День українського захисника почали святкувати по обіді із молебня за всіх загиблих за незалежність нашої держави.\nНа ходу зібралися майже тисяча прикарпатців – від найменших до найстарших.\nМасштабна урочиста хода відбулася і в Дніпрі. Понад тисяча військовослужбовців, волонтерів і мешканців пройшли центральним проспектом. Захід розпочали з хвилини мовчання та покладання квітів на алеї пам`яті. Поіменно згадали бійців, загиблих за 5 років війни.\nЧитайте: День захисника України: п’ять років боротьби за незалежність на Сході України\nУ Харкові відкрили пам`ятник Героям АТО. Куб символізує цілісність і силу держави. Частина, що відкололась – це тимчасово втрачені території. Чотирнадцять стел – рік початку російської війни в Україні. На них рядки Володимира Сосюри “Любіть Україну”. Харківщина виховала 16 тис. захисників України і втратила 210 героїв.\nА в Запоріжжі свято Покрови відзначали по-козацьки. Етнофестиваль на Хортиці зібрав сотні учасників і тисячі гостей з усієї України. Тут народні майстри з автентичним крамом. Поруч біля козацької церкви, співають народні хори, а за огорожею фортеці хизуються вправністю у бойових мистецтвах.\nДо слова, нині жінка-снайпер, з кулеметом чи автоматом для нас звична справа. На сьогодні у ЗСУ служить понад 55 тис. жінок,


Страшна звістка чорним крилом влетіла на Ізяславщину | Ізяславська громада\n» НОВИНИ » Страшна звістка чорним крилом влетіла на Ізяславщину\nСтрашна звістка чорним крилом влетіла на Ізяславщину\nДата: 13.06.2022 17:15\nВже 9 років… 9 довгих років нога російського солдата паплюжить українську землю своєю присутністю, приносить біль й смерть в домівки по всій Україні.\nНе залишають болісні та гіркі думки щодо тієї неосяжно-високої ціни, що платиться нашими захисниками у боротьбі за свободу та незалежність нашої держави… І знову хвиля горя, жалю та сліз приголомшливо накрила Ізяславщину.\n09 червня 2022 року під час виконання бойового завдання в зоні проведення воєнних дій на території Донецької області загинув наш оборонець, старший сержант Тимощук Іван Петрович з села Радошівка.\nВажко передати словами горе рідних, котрі втратили сина та брата, дружини, що втратила коханого чоловіка, сина, котрий втратив татка. Ні численна кількість квітів, ні звуки воєнного маршу та жовто-блакитний стяг на труні не залікують їхні зранені серця. Іван любив життя і багато хотів встигнути, але занадто рано війна обірвала його життя, не давши здійснитись його мріям. У тяжкий для України час 34-річний воїн поклав своє молоде життя, звільняючи свою рідну землю від «русского мира», за свободу кожного з нас, за те, щоб небо над нашою рідною Україною було мирним і вільним.\nСьогодні на батьківському подвір’ї бійця зібралися сотні людей: рідні, близькі, друзі, знайомі, бойові побратими, керівництво Ізяславської громади та Шепетівського району, а також інші, які прийшли провести в останній шлях славного воїна. Тут було відправлено поминальну службу представниками духовенства Православної Церкви України.\nДо вічного спочинку земляки проводжали у скорботі, зі сльозами на очах свого хранителя – козака новітньої доби Івана Тимощука, який до кінця з честю та гідністю виконував свій громадянський та військовий обов’язок.\nПохоронна процесія, що розтягнулася на кількасот метрів, йшла у невимовній тузі. Поховали Івана із військовими почестями у рідному селі на місцевому кладовищі.\nНемає таких слів, які б зараз могли заспокоїти родину Героя. У ці гіркі хвилини щиро поділяємо горе сім’ї, разом із всією громадою схиляємо голови у глибокій скорботі. Пам'ять про Івана вічно житиме в наших серцях. Він був, є і буде справжнім сином України.


План роботи з батьками учнів.\nстудент V курсу, групи Ф-51\nЛевін Костянтин Юрійович\nЯ проводив бесіди з Макаренко Катериною Степанівною, матір’ю учня 10-г класу, Макаренка Олександра Володимировича. За весь термін практики мною було проведено три бесіди в різний час. Першу бесіду я провів на початку практики, щоб дізнатись яку думку має мати учня про свого сина, та на які сторона вона хотіла, щоб вчитель звернув увагу у виховній діяльності. Другу бесіду я проводив вже маючи певний досвід спілкування з Олександром та мені була потрібна інформація про його поведінку вдома, щоб зробити аналіз та порівняти результати моїх спостережень зі спостереженнями батьків. Третю бесіду ми проводили вже ближче до кінця практики і в ній я намагався передати Катерині Степанівні свої думки стосовного домашнього, батьківського впливу на учня з метою поліпшення його стосунків у класі та більш гармонійному розвитку. Отже більш детально зупинимось на змісті кожної бесіди.\nЗвісно кожна мати вважає свою дитину найталановитішою, обдарованою, самою вродливою і т.д. Але мати Олександра сама педагог з великим досвідом тому це значно полегшувало процес спілкування. Ми могли поговорити по суті розмови не втрачаючи час на зайві захоплення. Отже яку інформацію я отримав від матері ще не придивляючись саме до учня. В родині між батьками теплі стосунки, батьки поважають одне одного, отже можна робити висновок про позитивний клімат в родині, в якій перебуваю учень поза школою. І мати має справу з виховною діяльністю, батько – з науковою, обидва батьки мають вищу освіту, високий професійний рівень і високу ступінь загальної освіченості, тому я вважаю що в сім’ї створені умови для того щоб учень розвивався нормально мав “жадобу знань”, вміння працювати для здобуття нових знань та над собою. З точки зору темпераментів та характерів можна відмітити, що мати – сангвінік, творча натура, має веселий характер, (вона екстраверт), оптимістичне світосприйняття; батько – флегматик, з сильною волею, міцним характером, але досить замкнутий (на мою думку інтраверт). Обидва вони дуже люблять єдину дитину в родині, а тому кожний зі свого боку намагається прийняти участь у вихованні дитини. А оскільки підходи різні – то результат дещо відрізняється від того, який планує кожна окремо взята сторона. Так мати, займаючи активну позицію допомагає робити домашні завдання, дає поради по спілкуванню з іншими учнями, (в бесіді про це не йшлось, але я думаю, що, враховуючи вік, вона також допомагає порадами і у спілкуванні з протилежною статтю). Батько в свою чергу зумів привити Олександру любов до фізики (професійної діяльності батька), через сумісну діяльність, цікаві приклади та демонстрації, до того ж батько з “добра” мати також робить вагомий внесок у виховання учня, за що син йому вдячний, отже з батьком стосунки також добрі, але батько займає у суперечливих питаннях нерухому, ним самим обгрунтовану позицію і тримається її (звісно без фанатизму), мати має більш гнучку психіку, все пропускає через себе і може змінити власну думку чи позицію, враховуючи обставини. Маючи такі різні підходи до розв’язання проблем вони обидва є прикладами для Олександра, а тому він дещо губиться як реагувати в тій чи іншій ситуації. Таку інформацію я отримав в першій розмові, прийняв до уваги та почав спостерігати учня в процесі навчання.\nПротягом полутора тижнів я спостерігав з учнем, його поведінкою на уроці, біля дошки, на перерві, його спілкування та коло друзів в класі, слухав його відповіді на уроці. Ось результати мого спостреження.\nОлександр товаришує з не найкращою частиною класу, де “керує” свій неформальний лідер; його команда відрізняється невеликою жадобою знань, поганим прагненням працювати (в тому числі і над собою), і відповідно поганими результатами навчання, але при цьому вони весь час перебувають у мажорному настрої, жартують і т.д. навіть на уроці, на них важко вплинути поганою оцінкою, батьки на їх навчання не впливають (через відсутність або можливості, або бажання), але певний рівень вимог вони витримують, а тому продовжують навчання. Сашку також подобається їх стиль поведінки, але відчувається що деякі вчинки цього кагала він не схвалює, але робить щоб не виглядати “гіршим” ніж друзі. Я спробував проекспериментувати і пересадити його на один урок поблище до себе (вчителя) та подалі від його товаришів. Виявилось, що без їх впливу він добре вів конспект, краще зрозумів матеріал та вів себе значно спокійніше. На іншому уроці, коли він знов разом з оточенням розважався, я викликав його до дошки розв’язувати приклад, він спочатку розгубився, але я знав що вдома цей матеріал йому пояснили та він вже розв’язував такого типу приклади, а тому я почав задавати наводячі питання і він дуже швидко збагнув яким шляхом можна розв’язати цю задачу. На мої питання він відповідав осмисленно без підказок та продемонстрував не тільки наявність мозку, але і його роботу. А отже можна зробити висновок, що проблеми з навчанням у нього через неуважність, відсутніст вміння зосередитись, викликані впливом його сусідів, та відсутність жорсткого характеру що сказати їм ні. Через свою позицію (він хоче із ними жартувати. і вчитись нормально) він поводиться дещо нестандартно, а тому його однокласники не завжди його розуміють. Авторитет в класі в нього не великий (на мою думку).\nЯкі поради я б міг дати матері Олександра? Звісно, часи країни Рад вже пройшли, але на мою думку всі проблеми мого учня через його невпевненість в собі. Він має достатній потенціал щоб через свою обізнаність зайняти певну нішу в колективі, і це нове положення в першу чергу було б кращим для нього. Він має всі данні, щоб подолати ті непорозуміння, які зараз трапляються у його спілкуванні з вчителями, однокласниками. Також на мою думку зараз у Олександра починаеться такий період, коли він вже багато питань вирішує для себе сам, а тому “різнополюсність” батьків вже менше заважатиме йому приймати власні рішення, спираючись на власний досвід.