IZONE на Книжковому Арсеналі, 17-21 травня 2017 — IZONE\nIZONE на Книжковому Арсеналі, 17-21 травня 2017\nНа вас чекають студії:\n- графіки Нормальна Графіка,\n- шовкодруку Открытая мастерская шелкографии - ОМШ -,\n- Напринтуй - мастерская печати на ткани,\nа також спеціальні майстерні з виготовлення екслібрисів та порятунку книжкових обкладинок. І звичайно ж дитячий куточок).\nРозкалд воркшопів шукайте на сайті IZONE та Книжкового Арсеналу.\n17:00 Воркшоп "Книжкова обкладинка методом шовкографії” – 2 частина\n16:00 Воркшоп "Книжкова обкладинка методом шовкографії” – 1 частина\n16:00 Воркшоп "Книжкова обкладинка методом шовкографії” – 2 частина\n18:00 Воркшоп Книжкові аксесуари "Закладки / Hello, Lazer!”.\n18:30 Воркшоп із монотипії та уяви “Стати ілюстратором”.\nМонотипія – це не тиражна техніка друку, яка дозволяє створити лише один відбиток, а тому й унікальний. Унікальність – головна перевага цього виду естампу, в чому ви переконаєтесь протягом воркшопу студії. Ми нанесемо зображення на пластик, після чого віддрукуємо його на верстаті. Готується монотипія ескізом або за імпровізацією, тому ви зможете вільно рефлексувати ваші улюблені книги, створюючи до них унікальні ілюстрації власноруч. Найцікавіше в техніці – кінцевий результат повністю передбачити неможливо.\nМи застосуємо класичну друкарську техніку аби виготовити унікальні поетичні листівки. Текст поезії ми надрукуємо на принтері, а ілюстрацію ви створите самостійно за власним ескізом у техніці ліногравюри і надрукуєте поряд з текстом. Ліногравюра – це техніка, в процесі якої зображення вирізається на лінолеумі, покривається фарбою і друкується на папері на верстаті. В процесі заняття ви проілюструєте улюблену поезію, навчитесь техніці ліногравюри і створите унікальну поетичну листівку.\n11:00 Воркшоп на офортному верстаті “Ліногравюра на листівках”.\nЛіногравюра – це техніка, в процесі якої зображення вирізається на лінолеумі, покривається фарбою і друкується на папері на верстаті. Під час заняття ви зможете створити власну листівку, самостійно зробивши друкарську форму за своїм ескізом та надрукувавши її на папері.\n18:30 Воркшоп із ліногравюри “Поетичні листівки”.\nМи застосуємо класичну друкарську техніку аби виготовити унікальні поетичні листівки. Текст поезії ми надрукуємо на принтері, а ілюстрацію ви створите самостійно за власним ескізом у техніці ліногравюри і надрукуєте поряд з текстом. Ліногравюра – це техніка, в процесі якої зображення вирізається на лінолеумі, покривається фарбою і друкується на папері на верстаті. В процесі заняття ви проілюструєте улюблену поєзію, навчитесь техніці ліногравюри і створите унікальну поетичну листівку.\n13:00 Воркшоп із монотипії та уяви “Стати ілюстратором”.\nМонотипія – це нетиражна техніка друку, яка дозволяє створити лише один відбиток, а тому й унікальний. Унікальність – головна перевага цього виду естампу, в чому ви переконаєтесь протягом воркшопу студії. Ми нанесемо зображення на пластик, після чого віддрукуємо його на верстаті. Готується монотипія за імпровізацією, тому ви зможете вільно рефлексувати ваші улюблені книги, створюючи до них унікальні ілюстрації власноруч. Найцікавіше в техніці – кінцевий результат повністю передбачити неможливо.\n16:30 Воркшоп із ліногравюри “Поетичні листівки”.\nЛабораторія доповненої реальності “Lucid reality”\nМи підготували для всіх відвідувачів “Книжкового Арсеналу” чудову можливість зануритись у світ доповненої реальності та познайомитись з технологією, яка дозволяє оживити книжкові сторінки не лише у власній уяві. Наші друзі та партнери “Lucid reality” підготують усе потрібне аби ви відчули себе всередині книги – її творцем та героєм.\n20-21 травня 11:00-16:00


Онтологія і натурфілософія - Історія української філософії - - Електронна бібліотека\nПрофесори Києво-Могилянської академії онтологічну проблематику розглядали в курсах метафізики, логіки й фізики. Буття як таке, загальні властивості сущого, його засади, першопричину всього сущого (абсолютне буття Бога) вони зараховували до компетенції метафізики. Тому метафізика в них, як і в схоластиці загалом, була також онтотеологією. Розуміння метафізики, згідно з яким її завданням було дослідження внутрішніх і зовнішніх засад сущого, що давало змогу їй проникати в абсолютне буття Бога як першопричину всього сущого з метою осягнення сущого конечного, було розвинуте і обґрунтоване в метафізиці Ф. Суареса, утвердилося у шкільній філософії Нового часу, суттєво вплинуло на новітнє мислення.\nЗагалом у схоластиці буття розумілося як внутрішня основа для дійсності сущого в його реальному або можливому змісті. Буття як таке схоласти відрізняли від буття певного й обмеженого сущого. Суще вони поділяли на необхідне і контингентне (випадкове, не необхідне). Необхідне суще вважалося тотожним з буттям, і таким сущим був, на їхню думку, Бог; контингентне суще розумілося як конечне суще. Виокремлюючи буття і сутність як конститутивні принципи реального сущого, томісти наполягали на реальній відмінності між буттям і сутністю (distinctio realis). Послідовники Д. Скота не визнавали такої відмінності і замінили її відмінністю формальною (distinctio formalis ex natura rei), а прихильники Ф. Суареса — мисленою відмінністю (distinctio rationis cum fundamento in re). Усі вони мали на увазі не реальне, а поняттєве розрізнення, яке було, на їхнє переконання, закорінене у речі, про що свідчать вислови «ex natura rei» («на підставі природи речі»), «cum fundamento in re» («з основою у речі») тощо.\nОтже, «реальна дистинкція» була центральним пунктом дискусії між різними схоластичними школами. Суаресіанці, вчення яких було поширеним в єзуїтських колегіумах і використовувалось у Києво-Могилянській академії, основним предметом метафізики вважали реальне суще і згідно із своїм розумінням буття щодо конкретно конституйованого сущого ставили питання про те, чи воно існує і що собою являє, а отже, шукали відповідь на шляху розв´язання проблеми сутності й існування, залишаючи поза увагою актуальне для томістів питання внутрішньої конституції сущого, принципи буттєво-сумірної його конституції — співвідношення буття і сутності.\nУ могилянських філософських курсах об´єктом метафізики вважалося суще як таке (ens ut ens) або суще, спільне для Бога й створінь. Бог, на думку могилянців, є необхідним і самодостатнім сущим, він є самим буттям, сутність та існування в ньому тотожні. У метафізиці українського релігійного, культурного і освітнього діяча Інокентія Гізеля (1600—1683) Бог характеризується як нематеріальний, безсмертний, безмежно досконалий, єдиний, всюдисущий, як вільна причина. За визначенням українського і білоруського теолога і філософа Георгія Кониського (1717—1795), Бог є сущим, що має буття саме по собі, тобто є самодостатнім, «причиною і принципом себе самого негативно, тобто не маючи свого буття від іншого». Згідно із схоластичною традицією могилянці не вважали існування Бога істиною, що не потребує доведення, і в своїх курсах метафізики вони викладали започатковані Томою Аквінським докази Божого існування. У їхніх курсах етики, розділах, присвячених досягненню найвищого щастя, наявна теза, джерелом якої була східна і західна патристика (зокрема, твори Августина, Іоанна Дамаскіна), що домінувала в українській думці домогилянського періоду, про можливість досягнення найвищого щастя шляхом інтуїтивного бачення Бога, що передбачало характерне для містичної традиції переконання у вродженій присутності в людській душі, серці («внутрішній» людині) Божественної істини. Отже, наявні в могилянських курсах етики твердження про можливість містичного інтуїтивного пізнання Бога співіснували з притаманними схоластиці раціоналістичними доказами його буття, що викладали в курсах метафізики.\nСхоластика, обґрунтовуючи креаціонізм, тобто вільне творення Богом світу, передбачала структуру сущого, що складалася із сущого необхідного й контингентного. Загалом проблема контингентності сущого ґрунтується на розрізненні сутності конечного сущого і його існування. Якщо стосовно будь-чого поставити питання, чи воно є і що собою являє, то на перше питання відповідь буде існування, а на друге — сутність. Однак дійсність сущого не вичерпується тим, що конституйоване завдяки сутності та існуванню. Його подальші властивості і визначення виражаються через субстанцію і акциденцію. Під субстанцією, зокрема в схоластичній філософії, розуміли те, що існує в собі й саме по собі, що не є визначенням або властивістю чогось іншого і не лише не потребує жодного іншого «носія», якому властиве визначення, а й виключає його наявність. Таке розуміння субстанції характерне для могилянських філософських курсів.\nПід акциденцією ж професори академії розуміли те, що входить до іншого. Отже, вона, на думку могилянців, є певною властивістю субстанційного сущого, яка не може існувати без відповідної кінцевої субстанції, що повинна акцидентально (випадково) здійснюватися, набувати певних властивостей — мати певну кількість, якість, бути визначеною у просторі й часі, мати відношення до інших речей або кінцевих субстанцій, здійснювати певні дії і зазнавати впливу інших речей, мати духовні властивості тощо.\nСеред усіх видів субстанцій, які виокремлювали у своїх філософських курсах професори Києво-Могилянської академії, найбільшу увагу вони зосереджували на повній створеній субстанції, самосущому бутті або самосущій сутності, що є одиничною річчю. Ця одинична річ, а не вічні ідеї або поняття Бога, як у дотомістичній схоластиці, розглядалася ними як вихідний пункт побудови їхньої концепції буття і концепції пізнання, оскільки саме вона вважалася безпосередньо даною інтелектові. Такий погляд на одиничну річ формував і їхню концепцію універсалій.\nУніверсаліями могилянці вважали ідеальні сутності різного ступеня абстрактності, у т. ч. і ті, що у вигляді індивідуальних форм речей репрезентували у світі вище буття і були закорінені як у речах навколишнього світу, так і в людському розумі. Коли професор Києво-Могилянської академії дивився на будь-яку річ крізь призму певного поняття, він намагався виявити це поняття, приховане, на його переконання, під тілесною оболонкою цієї речі. Він уважав, що й у речах наявні аналоги понять людського розуму. Загалом у схоластичній філософії проблему універсалій розв´язували або з позиції крайнього реалізму, згідно з яким універсаліям надавалося онтологічного статусу й інтерпретації на зразок платонівських ідей, що існують в дійсності до речей, або в контексті номіналістичного вчення, яке ототожнювало універсалії з іменами одиничних предметів.\nУ XI—XII ст. П. Абеляр сформулював концептуалістичну теорію універсалій, яка розглядала їх як продукт абстрагуючої діяльності розуму, який, відокремлюючи від речей їх загальні властивості, формує певні концепти. Поряд із крайнім реалістичним і номіналістичним напрямами існували їхні помірковані різновиди. Помірковану реалістичну течію започаткував у XIV ст. Тома Аквінський. Концепціям поміркованого реалізму і поміркованого номіналізму в інтерпретації проблеми універсалій здебільшого надавали перевагу професори Києво-Могилянської академії. Інокентій Гізель, наприклад, у своєму філософському курсі, прочитаному в 1646—1647 pp., заперечував наявність у природі платонівських ідей — відокремлених від одиничних речей універсальних природ, які надають цим речам свою сутність. Він стверджував, що «сутність неможливо відокремити від речі, сутністю якої вона є».\nАналогічний погляд на цю проблему виявили Йоасаф Кроковський, Стефан Яворський, Стефан Калиновський, Теофан Прокопович. «Певним є, — стверджував Стефан Яворський, — що даються універсалії у бутті або даються універсальні природи, і вони не є слова чи поняття інтелекту». Водночас він уважав, що «універсальні природи не існують поза своїми одиничними речами як відокремлені». Український і російський церковний діяч, філософ Теофан Прокопович (1677—1736) у своєму курсі логіки висловлював таку думку: «Визнаю, що за відсутності розумової діяльності існує основне універсальне, і заперечую, що за тих же умов існує формальне універсальне». На переконання Георгія Кониського, «суб´єктом універсалії є натури речей, які не є так реально відрізненими від індивідів, щоб існували самі собою, а не з допомогою інтелекту». Розмірковуючи над проблемою універсалій, він зауважив, що і «без усякого осмислення інтелектом люди мають один і той самий вид і природу, так само істоти і рослини — один рід». Думку, що людська природа «є універсальною без допомоги розуму», висловлював і Теофан Прокопович. На переконання Георгія Кониського, універсалії є вічними, незмінними, нематеріальними, сутністю одиничних речей, бо людяність дає Петрові можливість бути людиною, а істотність — істотою. Саме необхідні і незмінні універсалії, а не випадкові й змінні одиничні речі є об´єктом пізнання. Загалом у своєму трактуванні проблеми універсалій могилянці наслідували Ф. Суареса, який важливого значення в процесі їх формулювання надавав інтелектові, водночас визнавав їх закоріненість у речах. Отже, вони були переконані в наявності одвічного зв´язку між «формою» речі, що виявляється за допомогою понять, і буттям цієї форми, намагалися зафіксувати цей зв´язок у межах концептуальних побудов, поєднуючи в одній конструкції ессенціальні й екзистенційні моменти.\nЦентральною у вченні про буття у філософських курсах професорів академії була проблема матерії і форми. У руслі схоластичної традиції матерію і форму могилянці вважали складовими сутності тілесних субстанцій. Згідно з їхньою концепцією основою всього існуючого є певний субстрат, який завдяки привнесенню форми перетворюється на ту чи іншу річ. Проблему матерії і форми викладачі академії трактували по-різному. Більшість з них відштовхувалася від арістотелівського визначення матерії: «Матерія, — на думку Георгія Кониського, — є першим суб´єктом кожної речі, з якого будь-що постає так, як властиве йому не випадково і в що переходить останній [прояв], коли щось гине». Подавали вони і середньовічну модифікацію цього визначення, за якою першоматерія — це недосконала субстанція, яка разом з формою становить одне ціле; або це — недосконала тілесна субстанція, здатна сприймати всі природні форми. Визначення матерії у філософському курсі Георгія Кониського, прочитаного ним у 1749—1751 pp., та її визначення у курсі філософії Інокентія Гізеля, датованому 1645—1647 pp., суттєво не відрізняються. «Першоматерія, — стверджував Інокентій Гізель, — є неповною субстанцією. Вона як первинний суб´єкт не може містити у собі інший суб´єкт. З цієї причини матерія не може бути акцидентом. Далі те, що з неї як з її складової частини виникає сама по собі єдина субстанція, тобто субстанціальний композитум, потребує доповнення її ще однією частиною. Першоматерія — це проста буттєвість (simplex entitas), тобто вона не складається з суб´єкта і форми, оскільки, являючи собою первинний суб´єкт, вона формально не повинна визначатися через форму, що передбачає наявність суб´єкта».\nОтже, професори Києво-Могилянської академії не сприйняли томістичного розуміння матерії як чистої можливості, позбавленої власного існування. Визнаючи її як неповну субстанцію, недосконалу тілесну субстанцію або як просту буттєвість (entitas), тобто як певний варіант цілісної, конкретної дійсності, вони орієнтувалися на концепцію Ф. Суареса, який розглядав матерію як буттєвість саму по собі з притаманним їй власним, відмінним від форми, існуванням.\nМогилянці наділяли матерію такими властивостями, як ненароджуваність, незнищуваність, певна активність. На їх переконання, змінні за своєю природою речі можуть народжуватися, виникати і зникати, а матерія як їхня основа не народжується і не знищується. Викладачі академії не гіпостазують форми, не відривають її від матерії, натомість обґрунтовують ідею про віртуальне передіснування форм у матерії, з якої їх виводять за допомогою природних чинників. Такий порядок їх виведення, на думку могилянців, встановив творець природи — Бог, що все створив згідно з природою речей. Дотримуючись схоластичних поглядів на проблему матерії, Теофан Прокопович намагався дещо наблизити її трактування до уявлень Нового часу, характеризував матерію не лише як загальний субстрат усього існуючого, а як протяжну — таку, що має ширину, довжину, глибину, висоту тощо.\nНайближче до властивого філософії Нового часу розуміння матерії підійшов професор Києво-Могилянської академії Георгій Щербацький (прибл. 1725—1754). Використавши при підготовці свого філософського курсу підручник професора Сорбонни Е. Пурхоція, він продемонстрував можливість переосмислення перипатетико-схоластичних ідей на основі використання новітніх філософських концепцій, наповнення звичних положень і понять новим — картезіанським змістом. Даючи матерії усталене в академічних курсах філософії арістотелівське визначення як першого суб´єкта, з якого виникають чуттєві речі, він інтерпретував його в дусі філософії Нового часу. При цьому терміни «суб´єкт» і «об´єкт» вживалися викладачами академії в їх середньовічному значенні, тобто суб´єкт вони розуміли як об´єкт, і навпаки. У такий спосіб ці терміни часто вживалися і новітніми філософами, зокрема Декартом. Під суб´єктом, стверджував Георгій Щербацький, слід розуміти певну субстанцію — протяжну, щільну і непроникливу, позбавлену будь-якої чуттєвої форми. Вона є або трьома елементами Декарта, або атомами Демокріта і Гассенді, або ще чимось, поки що не встановленим. Докладно викладаючи погляди Декарта і Гассенді на структуру світу, будову матерії, Георгій Щербацький дотримувався картезіанського вчення, чим відрізнявся навіть від свого найближчого попередника Георгія Кониського.\nКрім системи світу Птоломея, професори Києво-Могилянської академії викладали систему Т. Браге і М. Коперника. Вперше про систему світу М. Коперника згадав у своєму курсі філософії Інокентій Гізель, схвально оцінив це вчення Теофан Прокопович. Докладніше на ній зупинився Георгій Кониський. «Микола Коперник Борус, — писав він, — доктор медицини і дуже видатний математик, приєднався до вигаданої колись Арістархом і Філолаєм системи, відшліфував, проілюстрував і намагався пояснити її багатьма значними доказами з таким щасливим наслідком, що повів за собою дуже багатьох сучасних філософів і астрономів, не зупиняючись перед Святим Письмом, яке, як побачимо далі, здається цілком протилежним цій системі. А вона така: в центрі світу стоїть нерухоме Сонце, в крайньому разі стосовно руху локального: навколо нього безперервно [обертається] Меркурій, що закінчує свій період впродовж трьох місяців, потім Венера досконалим восьмимісячним колом, далі Земля з усією елементарною сферою, здійснюючи подвійний рух навколо зазначених світил, очевидно, Сонця, Меркурія і Венери. Один з її рухів називається річним, інший — денним. Річний — це той рух, яким Земля обертається навколо Сонця від заходу до сходу, згідно з появою знаків Зодіаку, що спричинює нерухоме положення Сонця у центрі світу і його перебування у стані спокою, незважаючи на те, що здається, наче воно рухається і проходить ці знаки. Денним же рухом Землі є той рух, завдяки якому вона рухається навколо Сонця або довкола себе самої від заходу до сходу, подібно до того, як тверда куля, покладена на тверду поверхню, прямує до межі, до якої вона підштовхнута, і водночас обертається по колу навколо себе самої». Далі Георгій Кониський схвально відгукувався про вчення Декарта, зокрема його доповнення геліоцентричної системи М. Коперника теорією вихорів. «Картезій, — писав він, — дуже докладно пояснив систему Коперника, поділивши весь цей Всесвіт на різні вихори або круговороти; так що стільки є велетенських вихорів, скільки зірок; і Сонце, і Земля є зірками».\nПозитивну оцінку геліоцентричної системи і теорії вихорів Декарта обстоював у своєму філософському курсі Георгій Щербацький. Отже, в наявну в могилянських лекційних курсах концепцію цілісного, впорядкованого, насиченого божественними енергіями космосу поступово проникали й утверджувалися новітні філософські ідеї і гіпотези.\nУ філософських курсах Києво-Могилянської академії значна увага приділялася натурфілософській проблемі руху. У багатьох із них, насамперед у створюваних в XVII ст., переважала закріплена в схоластиці арістотелівська концепція руху, яка не давала позитивного його опису, оскільки картина руху у фізичній доктрині перипатетиків подавалася через стан спокою. Рух вони розуміли як просування до якогось кінцевого стану. Природний рух — до відповідного певному тілу стану спокою, вимушений — до цільового прагнення двигуна. Для Інокентія Гізеля, наприклад, рух — це передусім різноманітні зміни, що відбуваються в природі, безвідносно до того, якими вони є — просторовим переміщенням, якісним чи кількісним перетворенням. Таке розуміння руху можна назвати «форми руху природи», оскільки природа вважалася принципом руху. Інокентій Гізель виокремлював чотири види руху:\n1) виникнення, або народження, — шлях від небуття до буття. Наприклад, людина народжується, бо раніше не існувала. Після цього вона існує;\n2) загибель, знищення — рух від буття до небуття, коли, наприклад, гине тварина, або кількісний рух, тобто ріст і зменшення. Ріст є тоді, коли якась річ збільшується через набуття більшої кількості. Це відбувається, коли підліток росте. Зменшення відбувається тоді, коли тіло за кількістю зменшується. Прикладом може бути згущення рідини або схуднення людини після хвороби;\n3) якісний рух, зміна. Він здійснюється тоді, «коли щось спрямовується до іншої якості, наприклад, з холодного стає гарячим»;\n4) локальний рух (motus localis) — просторове переміщення, яке відбувається, коли «хтось рухається від одного місця до іншого».\nЧотири види руху як просторового переміщення, живлення, якісної зміни і росту нараховував і український та російський богослов, письменник, філософ Стефан Яворський (1658—1722). Як і Інокентій Гізель, він вважав, що рух слід розглядати «не лише як локальний, від місця до місця, але також як рух, що змінює субстанцію».\nУкраїнський філософ, професор Києво-Могилянської академії Михайло Козачинський (1699—1755) розглядав рух як зміну, «завдяки якій річ стає іншою порівняно до того, якою вона була раніше», нараховуючи шість його видів. Стільки ж видів руху (народження і загибель, збільшення і зменшення, зміна якості і переміщення) вирізняли Йосиф Кононович-Горбацький, Стефан Калиновський, Георгій Кониський. Лише три види руху виокремлював Теофан Прокопович: 1) рух щодо кількості, який буває подвійним — збільшенням і зменшенням; 2) рух стосовно якості, що називається зміною; 3) рух відносно місця, який називається зміною місця, або переміщенням. Отже, в класифікації руху українські філософи або брали за основу арістотелівську схему, що нараховувала шість видів руху, або її модифікували.\nВ епоху формування механістичної картини світу і пошуку диференціальних закономірностей буття таке («нерозчленоване») уявлення про рух було застарілим. Однак механістична картина світу не просто змінила трансформовані схоластикою різні перипатетичні і неоплатонівські побудови. Вона розв´язала суперечності старої, насамперед арістотелівської, космології і фізики, переосмисливши існуючі і витворивши нові поняття, дійшовши в такий спосіб нових висновків.\nУ філософських курсах Києво-Могилянської академії поєдналися старе з новим, традиційні інтерпретації — з пошуками нових ідей, притаманне другій схоластиці передчуття відкриття нових законів. Про це свідчать розмірковування Інокентія Гізеля про універсальний характер руху як самозамкнутого, завершеного у собі процесу. В такий спосіб він описував окремі локальні переміщення або зміни, що відбуваються з речами. Загалом процеси розпаду й утворення речей у природі Інокентій Гізель вважав взаємопов´язаними, і цей зв´язок, на його переконання, відбувався за допомогою формувальної, об´єднувальної функцій руху. Спираючись на своє твердження про те, що загибель одного є народженням іншого, він доводив, що будь-яку річ, яка розпадається і перестає існувати, водночас можна розглядати як початкову межу, від якої починається рух до утворення нової речі, що приходить на зміну знищеної. Оскільки процеси розпаду й виникнення речей, їх перехід з одного стану в інші, з неприродних у природні місця — безперервні, то неперервним, універсальним є й сам рух, заснований на боротьбі та взаємному витісненні протилежностей.\nПро намагання Інокентія Гізеля обґрунтувати універсальність руху свідчить його концепція співвідношення руху і спокою. Подібно до Арістотеля він вважав, що природа прагне до спокою як до мети, водночас стверджував, що не лише спокій, а й рух є природним станом матеріальних тіл, а також визначав природу як принцип руху і спокою. Говорячи про спокій як про «позбавлення або заперечення руху», Інокентій Гізель певною мірою наближався до розуміння відносності спокою й утверджував універсальність руху. Таке уявлення про універсальність руху спостерігається й у філософському курсі Теофана Прокоповича.\nСуттєві зміни в арістотелівське розуміння руху внесло наявне у філософських курсах академії вчення про impetus, або імпульс, поштовх. У ньому компромісно поєднувалася перипатетична інтерпретація проблеми руху кинутих тіл з концепцією паризького оккаміста Ж. Бурідана. Пояснюючи рух кинутих тіл, Інокентій Гізель стверджував, що вони рухаються під дією наданого їм тілом-двигуном поштовху (impetus), який стає їх внутрішньою силою, а також за допомогою середовища, насамперед повітря, що певною мірою сприяє прискоренню руху цих тіл. Тобто йшлося про рушійну здатність, що передавалася одному тілові від іншого під час поштовху — одне з ключових понять на шляху формування поняття «інерційний рух». Теорія impetus виконувала зазвичай деструктивну роль, демонструючи неадекватність логіко-онтологічної концепції Арістотеля меті створення стрункого несуперечливого вчення про рух. У Західній Європі ця концепція каталізувала формування нової системи ціннісних орієнтирів, що призвело до зміни основних тез фізичної доктрини середньовіччя. Вчення про impetus торувало шлях для такого бачення світу, в якому він постає як система тіл у русі, а рух або енергія передається від одного тіла до іншого. Сам факт утвердження поняття «рухоме тіло» як вихідного пункту фізичної картини світу був важливим для становлення в Україні новітніх механістичних ідей.\nУ філософських курсах Києво-Могилянської академії помітний певний інтерес до дослідного природознавства. Так, Теофан Прокопович посилається на численні спостереження у галузі оптики, механіки, гідродинаміки, гірської, артилерійської, інженерної справи тощо. Він вчив своїх студентів експериментувати при дослідженні мінералів, атмосферного тиску, розмноження найпростіших організмів, застосовувати у своїх спостереженнях астрономічні інструменти тощо. У своєму філософському курсі використовував надбання давніх і сучасних йому математиків і природознавців, посилався на Евкліда, Архімеда, Піфагора, Аполлонія, Прокла, Вітрувія, Галена, Плінія, Авіценну, Аверроеса, Альфонса XIII, Кардано, Порту, Бойля, Геріке, Бореллі, Коперника, Галілея, Браге, Везалія та ін. Зацікавленість експериментальним природознавством виявляли й інші професори Києво-Могилянської академії.\nПростір професори Києво-Могилянської академії XVII—XVIII ст. мислили невід´ємним від речей і середовища, абсолютно позбавленим порожнечі. На їхню думку, навколишнє середовище і величезна кількість окремих тіл не зливаються, а стискаються між собою, тому простір є корелятивним зв´язком між двома тілами, з яких одне охоплює інше, а обидва розділяються за допомогою межі. Він ототожнювався з місцем, а воно, у свою чергу, визначалося через зіткнення. Метричного характеру простору надавалося через запозичену в схоластичній традиції категорію «внутрішнє місце» (ubi intrinsecum). Ця категорія розглядалася як іманентна щодо речей ідеальна сутність. Поняття «ubi intrinsecum», або «ubicatio» («розміщення»), використовував Георгій Кониський: «Під розміщенням філософи розуміють не що інше, як існування речі у якомусь місці, наприклад існування людини в храмі. Деякі називають таке розміщення внутрішнім місцем, і з цією його назвою погоджуються всі». Це внутрішнє місце Георгій Кониський розумів як певну сутність, модальний чи роздільний спосіб, завдяки якому речі розташовуються у тих чи інших місцях. Теофан Прокопович припускав наявність певних сутностей, що «називають модальними, або різноманітних способів, завдяки яким речі існують у часі й перебувають у просторі».\nТрадиційно для києво-могилянського інтелектуального середовища розглядав проблему часу Георгій Щербацький. Для нього час — це послідовна тривалість кожної речі, яка мала початок і може мати кінець. Ця тривалість, якій відповідає поняття «внутрішній час», наявна і в курсах інших професорів академії — реальна, невіддільна від речей, вона є самою річчю, оскільки саме річ і триває. Тезу про невіддільність часу від речей у їх різних станах, зокрема руху і спокою, він підкріплює посиланнями на твір Лукреція «Про природу речей». Необхідність поняття «зовнішній (уявний) час», що був би універсальною мірою, зовнішнім еталоном, за допомогою якого вимірювалася б тривалість різноманітних речей і процесів, Георгій Щербацький не заперечував. Однак уявлення про час як міру руху першого рухомого неба викликало в нього неабиякі сумніви, адже система Птолемея вже не могла, на його думку, задовольнити жодного астронома. Значну увагу він приділяв концепції внутрішнього часу, поглибивши її під впливом уявлень сучасної науки, ототожнюючи внутрішній час із самими речами. Ідучи за Боецієм, він тлумачив поняття «божественна вічність» (aeternitas) як одночасно цілісне і завершене володіння нескінченним життям, зараховуючи його до компетенції метафізики. Водночас звертав увагу і на роль свідомості у сприйманні часу. До нього цим питанням цікавилися Йоасаф Кроковський, Теофан Прокопович, який наголошував на неоднаковому сприйнятті тривалості одного і того самого відрізка часу людьми, які перебувають у різних психологічних станах. Георгій Щербацький у дусі ідеалістичної психологізації часу, спираючись на вчення Августина, стверджував, що кожна людина, чітко уявляючи, що таке час, не може, проте, ні пояснити його, ні виразити словами, ні описати. Він висловлював припущення про наявність апріорного, вродженого у всіх людях поняття часу.\nОтже, інтерпретація могилянцями натурфілософської проблематики свідчить про їхні намагання в межах схоластичної парадигми філософування осмислити деякі актуальні ідеї новітньої філософії.


Будинок 328 м.кв. у Козині. – #druchok\nУ будинку 4 рівня:\nЦокольний поверх: топкова, пральня, сауна, душова, комора.\nПерший поверх: передпокій, санвузол, вітальня, їдальня, кухня з виходом на терасу.\nДругий поверх: 2 спальні, гардеробна, санвузол, балкон.\nТретій поверх: 2 спальні, санвузол.\nКласичний інтер’єр виконаний в стилі готелю The Ritz-Carlton Berlin. Італійські меблі в м’яких спокійних тонах і великий камін з каменю дарують неповторну атмосферу затишку. В обробці будинку використовувалися тільки натуральні ЕКО матеріали: глина, камінь, дерево, метал.\nАдреса: Київська обл. Обухівський район, смт. Козин, вул. Київська.\nЗагальна площа 328 м.кв. Житлова площа 105 м.кв. Хол 18 м.кв, кухня – їдальня 18 м.кв, вітальня 36 м.кв, 4 спальні, 2 балкони, 3 санвузли, гардеробна, підсобні приміщення. Три окремі санвузли з повноцінною ванною, душовою кабіною, якісна сантехніка. Сходи з мармуровими сходами і кованими поручнями. Пол з масиву дуба і іспанської кераміки. Дерев’яні двері.\nРозумний будинок. Автоматичне керування опаленням, освітленням, поливом саду. Будинок обладнаний датчиками руху, присутності, диму, витоку газу, CO2, витоку води.\nОпалення будинку забезпечують газовий котел Beretta і резервний твердопаливний котел.\nНімецька електро фурнітура ABB Busch-Jaeger. Кожен вимикач має вбудовану підсвітку.\nІндивідуальна свердловина з системою очищення води.\nДоступ в інтернет з Wi-Fi.\nЛічильники обліку газу і електроенергії.\nВитрати на утримання будинку.\nВитрати на утримання будинку 328 м.кв. сумірні з витратами на утримання 3 кімнатної квартири. Два види опалення, OLED освітлення і система Розумний Дім дозволяють знизити комунальні платежі до мінімуму.\nНа ділянці 0,055 га. виконаний ландшафтний дизайн. По периметру щільною стіною ростуть туї заввишки 6 м. На ділянці багато хвойних дерев і кущів троянд, доріжки з каменю, ідеальний газон. До будинку прилягає велика затишна тераса з зоною барбекю.\nКотеджне містечко Романово.\nЗнаходиться в сосновому лісі в селі Козин в Конча-Заспі. Огороджена територія, що охороняється з шлагбаумом. На території всього 10 квадро будинків. Кожен будинок розділений на 4 квартири. Кожна квартира має окремий двір і парковку. На території є ЖЕК, тенісний корт, дитячий майданчик, басейн, гостьова парковка, СПА-салон, готель, лазня, ресторан.\nЕлітний район Конча-Заспа знаходиться в 15 хвилинах їзди по Столичному шосе з Центру Києва. У безпосередній близькості елітні ресторани, бази відпочинку і заміські клуби. Поруч річки Дніпро і Козинка.\n300 м. Ресторан Giardino.\n350 м. Ресторан Viva Victoria.\n900 м. Ресторан Tandyr.\n5 км. Заміський комплекс KNZS.\n20 км. станція метро Видубичі.


Неділя, 23 лютого, 04:00:31\n22.03.2013 09:25 —\nДовідка про основні надзвичайні ситуації техногенного, природного та іншого характеру на території Чернігівської області з 08 години 21 березня по 08 годину 22 березня 2013 року\nПротягом доби зареєстровано 3 пожежі в житловому секторі. Загинула 1 людина.\n1. Пожежа в житловому секторі Ріпкинський район, с. Велика Вісь Об 11 год. 30 хв. сталася пожежа в житловому будинку. Вогнем пошкоджено майно та облицювання стін. Причина - порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні та експлуатації печей. Збиток - 300 грн. Врятовано матеріальних цінностей на суму 10000 грн.\n2. Пожежа в житловому секторі м. Чернігів, вул. Богунського О 14 год. 38 хв. сталася пожежа в квартирі дев'ятиповерхового житлового будинку. Вогнем знищено телевізор, пошкоджено меблі та облицювання стін. Причина - коротке замикання електромережі. Збитки встановлюються. Врятовано матеріальних цінностей на суму 20000 грн.\n3. Пожежа в житловому секторі Борзнянський район, с. Пліски О 05 год. 25 хв. сталася пожежа житлового будинку. Вогнем знищено покрівлю на площі 20 кв. м, пошкоджено перекриття та стіни. Причина та збитки встановлюються. Врятовано матеріальних цінностей на суму 10000 грн. На місці пожежі виявлено тіло господарки.\n21 березня 2013 року о 14 год. 30 хв. групою піротехнічних робіт АРЧ АРЗ СП було знищено артилерійський снаряд калібром 152 мм часів Великої Вітчизняної війни, який було виявлено 20 березня 2013 року біля с. Фастівці, Бахмацького району.


Аскариди у дітей: симптоми і лікування, личинки аскариди (фото і відео)\nКоли в організмі з’являються і розмножуються аскариди, симптоми та лікування у дітей протікають ще складніше, ніж у дорослих.\nПерш ніж почати свій розвиток в кишковій порожнині, яйця аскарид проходять через весь організм людини. Статистика цього захворювання показує, що по всьому світу щороку заражається більше 100 млн. чоловік. Найчастіше випадки захворювання фіксуються в країнах, де переважає вологий і теплий клімат.\nОсновним збудником аскаридозу вважається личинка аскарида. Головною областю в організмі людини, де паразит розвивається і шкодить, є кишечник. Самки досягають не більше 42 см у довжину, самці трохи менше — 23 див По зовнішньому вигляду черв’яки аскарида можуть нагадувати дощового черв’яка, тільки жовтувато-білого кольору. Людина, яка заражена цими паразитами, є розповсюджувачем захворювання. Шлях поширення орально-фекальний. Важливу роль в розносі інфекції відіграють комахи і мухи.\nЕтапи розвитку аскаридозу\nПопадаючи в кишковий тракт, яйця паразитів переростають в личинки. Після цього їм необхідно проникнути в кровоносну систему організму, щоб продовжити своє зростання. Там вони харчуються еритроцитами і плазмою. За допомогою крові личинки аскариди мігрують в легені, змішуючись з мокротами, повертаються до бронхів і глотці,і знову потрапляють в кишковий тракт, в якому завершують свій розвиток до дорослої особини. Крім того, личинки цих паразитів можуть проникати в серце, печінка і вени, провокуючи в них запальні процеси.\nОсвоївшись в кишечнику, самка з дозрілої репродуктивною функцією здатна відкласти протягом доби близько 210 тис. яєць. Паралельно з тим, вони отруюють організм продуктами своєї життєдіяльності, які мають токсичну дію, провокуючи алергічну реакцію. Через фекалії зрілі яйця глистів виявляються на ґрунті, звідки знову повертаються в людський організм через немиті руки або брудні фрукти і овочі. Період розвитку черв’яків аскариди від яєць до зрілих глистів становить не більше 3 місяців.\nПроцес розвитку черв’яків при захворюванні аскаридозом проходить 2 етапи:\nЕтап міграції. Під час цього етапу личинки глистів блукають в організмі людини, завдаючи шкоди м’яких тканин внутрішніх органів, викликаючи алергічну реакцію на продукти обміну речовин.\nХронічний етап. На даному етапі кишечник людини стає місцем розмноження глистів. Наноситься серйозний збиток слизовій оболонці, відбувається інтоксикація організму від продуктів обміну речовин паразитів.\nУ порівнянні з іншими паразитуючими захворюваннями глисти аскариди не виходять самі собою. Це захворювання потрібно лікувати. Після того як закінчився термін їх життєдіяльності, самки відкладають необхідний обсяг яєць з тією метою, щоб продовжити інфекційне зараження організму. Щоб грунтовно позбутися від цих паразитів, неможливо обійтися без втручання досвідчених лікарів. Велика кількість фітопрепаратів, Бади (біологічно активні добавки), збори лікарських трав, виявляються не в змозі забезпечити повне одужання від аскаридозу, але можуть застосовуватися як допоміжні засоби до медикаментозного лікування.\nКоли виявлено наявність аскарид у дитини, лікування призначає лікар-паразитолог. Поряд з протиалергічними засобами, лікар призначає медикаментозні засоби, що роблять безпосередній вплив на черв’яків. В обов’язковий список медикаментів потрапляють препарати, які підвищують скорочення стінок кишечника (перистальтика) з метою пересування його вмісту. Крім того, необхідний прийом коштів для нормалізації кишкової мікрофлори. В цьому випадку краще всього підходять препарати комплексної спрямованості, усуває дисбактеріоз і підвищують вміст корисних мікроорганізмів у кишечнику дитини.\nЛікування за допомогою антибіотиків допускається тільки при запальних процесах дихальних шляхів. При цьому призначають різні терапевтичні засоби по зміцненню імунітету пацієнта. Коли хворий починає видужувати, рекомендуються проводити процедури загартовування для загального зміцнення організму.\nКоли яйця аскарида потрапили всередину людини, може пройти до 2-х місяців, поки почнуть проявлятися перші клінічні симптоми недуги. Личинки починають мігрувати через 2-3 тижні після того, як опинилися в організмі. На цьому етапі дуже складно діагностувати захворювання, так як аналогічна симптоматика звичайної алергії, пневмонії або бронхіальної астми.\nНа даному етапі захворювання спостерігаються такі прояви:\nлегкий висип по всьому тілу;\nДосягнувши хронічній стадії, захворювання характеризується проблемами в роботі травного тракту. Пересування їжі в кишковій системі прискорюється, що значно скорочує ступінь всмоктування необхідних для організму вітамінів і речовин. Деякі типи продуктів стають несприйнятливі організмом пацієнта. Наприклад: часто молочні продукти стають важкими для перетравлення. Спостерігається зниження артеріального тиску.\nПроблеми в роботі нервової системи при аскаридозі:\nнеобґрунтований страх по ночах;\nзнижується рівень інтелекту.\nКопрологічне дослідження є ключовим аналізом на предмет наявності аскарид в організмі. Але лише на кишковому етапі хвороби стає можливим визначити наявність аскарид у фекаліях пацієнта. Кал хворого збирається в стерильну тару. Збір для аналізів вважається придатним не більше ніж 17-18 годин.\nЯкщо матеріал був зібраний у вечірній час доби, то до ранку він повинен зберігатися в холодильнику.\nЩоб отримати найбільш точні результати аналізу, рекомендується робити збори калу 3 або 4 рази протягом 2 тижнів.\nНа рентгенівських знімках легень аскариди видно як інфільтрати. Також личинки цих глистів виявляються в мокротинні. Виявити дорослих глистів можливо при оперативному втручанні. Еозинофіли і лейкоцити в крові знаходяться в підвищеному вмісті.\nЗагальні ознаки при захворюванні аскаридозом\nДане захворювання часто плутають з іншими подібними зараженнями, так як симптоматика недуги властива не тільки йому. І все ж існують ознаки, характерні тільки для цього захворювання, що робить їх вирішальними при діагностуванні:\nбайдужість до їжі, відсутність апетиту;\nнадмірне слиновиділення, часті блювання, нудота;\nпорушення сну, скреготіння зубами під час сну;\nослаблення імунітету, інфекція кишкової системи;\nпоява черв’яків аскарида у випорожненнях;\nраптові больові напади в районі живота;\nблідий колір шкіри з жовтуватим відтінком;\nрізке зниження загальної маси тіла.\nЩо необхідно робити, щоб вивести аскариди з організму? В основі лікування даного захворювання перебувають антигельмінтні препарати. Застосування декариса, пірантелу і вермокса дає дуже високий результат лікування. Одночасно з цими засобами призначаються ферментні препарати і білкові дієти. При захворюванні лікарі виписують прийом полівітамінів, а в разі анемії препаратів заліза та десенсибілізуючих засобів. Якщо з’являються ускладнення, необхідно втручання фахівців.\nКрім того, найбільш ефективним методом лікування цього захворювання є застосування кисню. Його вводять прямо в шлунок за допомогою зонда. Ця процедура повторюється 2 або 3 рази натщесерце. Через 3-4 тижні, після аналізів калу визначається ефективність лікувальних процедур.\nПід час захворювання аскаридозом необхідно суворе дотримання дієти. Потрібно відмовитися від жирної їжі та алкогольних напоїв, при цьому основний упор в дієті робиться на білкові продукти. Також необхідно дуже суворе дотримання гігієнічних норм: в їжу вживаються тільки чисті фрукти і овочі, ретельно миються руки, сира вода для пиття не використовується.


Видалення розтяжок лазером: вартість процедури і відгуки жінок про неї | Vidpovidi\nВдома / Мода та стиль / Видалення розтяжок лазером: вартість процедури і відгуки жінок про неї\n02.11.2016\tМода та стиль Залишити коментар 241 перегл.\nВід зовнішнього вигляду людини багато в чому залежить його впевненість в собі, почуття прийняття себе і свого тіла. Однак різноманітні недоліки можуть істотно вплинути на ці особливості, знизити настрій.\nНайбільш часто зустрічається дефект, що відноситься до тіла, — це розтяжки (Стрий). Виглядають вони як рубці, можуть бути червоного, фіолетового і білого кольору. Виникають розтяжки зазвичай після вагітності, швидкого набору ваги, при важких фізичних навантаженнях, при гормональному збої в організмі.\nНа сьогоднішній день найбільш ефективним методом їх видалення є лазерна терапія. Давайте розберемося, скільки коштує лазерна процедура з видалення розтяжок і чи ефективний цей метод взагалі.\nПроцедура впливу лазером на стрії в косметології називається лазерної шліфуванням. При цьому промінь впливає на поверхневі і деякі глибокі шари шкіри, викликаючи активацію зростання нових здорових клітин на місці розтяжок. За один сеанс повністю прибрати розтяжки не вийде. Зазвичай для цього необхідно від шести до десяти процедур. Але в результаті дефект забирається назавжди.\nСкільки коштує видалити лазером розтяжки? Одна процедура на ділянці тіла не більше 200 квадратних сантиметрів коштує в межах 10000 рублів.\nПісля проведення лазерного видалення розтяжок можна перебувати на сонці, відвідувати баню і сауну.\nРозтяжки з'явилися після пологів. На живіт не могла спокійно дивитися. Стала соромитися чоловіка. Після того, як доньці виповнився рік, і я перестала її годувати грудьми, стала думати, що зі своїми рубцями робити.\nВивчила безліч відгуків про видалення розтяжок лазером, зрозуміла, що саме лазерне шліфування може мені допомогти. Вибрала ербіевий промінь, так як він діє тільки на місце проблеми, практично безболісний, повністю випаровує уражені клітини.\nЗнайшла клініку, де є такий апарат. Процедура коштувала 11000 рублів за сеанс, я робила шість з перервою між ними в місяць. Згодна, що дорого, але я тепер люблю себе, своє тіло.\nВаля, 23 роки:\nВсю вагітність хвилювалася, як б не з'явилися розтяжки. Їх і не було. Але буквально за тиждень до пологів вони проявилися на животі і на боках. Що тут поробиш, спадковість!\nЧерез рік розтяжки на животі самі підтягнулися, стали практично не видно, а ось на боках залишилися. Купальник надіти було соромно. Пішла на лазерну шліфовку, але витримала лише одну процедуру. Було так боляче, що навіть на пологах такого не відчувала. Будинки ніч не могла спати. Чоловік сказав, що любить мене і такий. А я навчилася не соромитися свого тіла і приймати себе зі своїми недоліками!\nЗабираю розтяжки на стегнах. Перша процедура коштувала 8000 рублів. Саме лазерне видалення було не дуже болючим, але вдома, коли минуло знеболення, шкіра горіла. Обробляла кремом Бепантен. Зараз, через місяць, рубці посвітліли, шкіра підтяглася. Готуюся на другу процедуру.\nСвої розтяжки носила на сідницях років десять. Але зараз стала більше заробляти і зважилася їх позбутися раз і назавжди. Записалася в хорошу клініку. Робили процедуру під місцевою анестезією. Після неї шкіра горіла, покрилася кіркою. Але я вирішила йти до кінця.\nПовністю прибрати розтяжки вдалося за допомогою восьми процедур. Я дуже задоволена тим, що вийшло. Крім того, косметологічні маніпуляції підштовхнули мене зайнятися собою: стала ходити в басейн і тренажерний зал.


Відпочинок в Хургаді: авіа тури зі Львова. Актуальні ціни/ Love Travel\nMirage Bay Resort & Aquapark 4* (Єгипет/Хургада)\nOld Palace Resort 5* – ( Єгипет / Хургада )\nMirage Bay Resort & Aquapark 4* – ( Єгипет/ Хургада )\nSunny Days El Palacio Resort & Spa 4* ( Єгипет / Хургада )\nGrand Plaza Resort 4* ( Єгипет / Хургада )\nTia Heights Makadi Bay 5* (Єгипет, Хургада)\nStella Di Mare Makadi Gardens Resort & Spa 5* ( Єгипет / Хургада )\nDesert Rose 5* (Єгипет)\nВідпочинок в Хургаді на морі\nХургада – один із перших та найпопулярніших єгипетських курортів. Це яскравий національний колорит, мальовнича природа, затишні пляжі та комфортабельні готелі із бездоганним сервісом. Крім того, Хургада розташована неподалік від відомих пам’яток – храму Едфу і Долини царів.\nКурорт поділяється на три цікаві райони. Всі вони виходять до Червоного моря, тож сумувати на узбережжі не доведеться ніде.\nЕль-Дахар – історичний центр та найстаріша частина міста. Тут завжди гамірно та багатолюдно, тож це не найкращий варіант для тихого сімейного відпочинку. Є й кілька історичних пам’яток: Коптська церква з елементами християнської та ісламської архітектури і мечеть Ель-Міна (Абдульхасана Ельшазі) з 40-метровими мінаретами.\nСаккала – сучасний центр Хургади. Тут представлені будь-які розваги для дорослих і дітей: майданчики та бари, парки розваг та клуби, спортивні та спа-центри, тощо. Для любителів водного спорту – віндсерфінг, дайвінг, різноманітні заїзди та прогулянки морем.\nНова Хургада – найтуристичніший район. Тут – численні готелі та пляжі, європейські меню у ресторанах та асортимент у магазинах, менш суворі правила та обмеження.\nАвіа тури в Хургаду, Єгипет доступні цілий рік\nТури в Хургаду пропонують і інші розваги для туристів:\nВ Музеї морської біології можна познайомитися з місцевою флорою та фауною. Експозиція працює поруч із діючою науково-дослідною станцією, тож про цікаві експонати розповідають досвідчені знавці.\nНагулявшись містом, можна виїхати у пустелю чи відплисти катером до острова Гифтун.\nВулиця Шератон з’єднує морську набережну з історичним центром Ель-Дахар. Тут численні сувенірні лавки, ресторани, кафе, тощо.\nОкрім Коптської церкви, неподалік є й два інших осередки близькосхідного християнства: монастирі святого Антонія та святого Павла.\nВ Акваріумі Хургади зібрана багатюща колекція рибок. Зануритися у підводний світ дозволяють видовищні коридори з прозорими стінами і стелею.\nПутівки в Хургаду зі Львова для пар та сімей з дітьми\nТуристичний сезон триває протягом року, тож демократичні авіа тури до Хургади можна сміливо замовляти будь-коли. Клімат – тропічний пустельний, опадів мало та лише восени. Загалом тут дуже сухо, а купальний сезон ніколи не завершується. Туристичний потік дещо менший лише ранньою весною і на початку зими.\nДля пляжного дозвілля ідеально пасує період із травня по листопад. Максимальна спека сягає піку у липні-серпні. Популярний також новорічний відпочинок у Хургаді.\nУзбережжя Хургади – справжня казка для любителів пляжного відпочинку. Тут чистий дрібний пісок, розвинена інфраструктура та всі зручності для туристів. Пляжів тут десятки. Є серед них і платні, проте цінова політика значно відрізняється. Є навіть цілодобові пляжі, що вночі перетворюються на модний нічний клуб.\nЧервоне море – одне з кращих місць для дайвінгу. Химерні корали, різнокольорові рибки і різноманітний рельєф навряд залишать когось байдужим. В Хургаді працює кілька десятків клубів.\nА щоб замовити путівку зі Львова до Хургади, звертайтеся до консультантів агенції «Love Travel»! Для сімейних туристів тут завжди безліч розваг та інших активностей, а для галасливих компаній – нічних клубів і пляжних вечірок.


Останнє інтерв'ю офіцера СС Еріха Прібке | Народний Оглядач\n22 Вересень 2019 р., Неділя, Київський час 03:25\nОстаннє інтерв'ю офіцера СС Еріха Прібке\n26.08.2015 - 20:49\nКолишній хауптштурмфюрер СС Еріх Прібке дав його наприкінці липня 2013 року. Воно було опубліковано його адвокатом Паоло Джакіні відразу після смерті Прібке 11 жовтня 2013 року.\n— Пане Прібке, кілька років тому Ви вже висловлювалися в тому дусі, що Ви не заперечуєте Ваше минуле. А сьогодні, коли Вам виповнилося вже сто років, Ви теж все ще вважаєте так?\nЯ прийняв рішення бути вірним самому собі.\n— Значить, Ви і сьогодні все ще сприймаєте себе як націонал-соціаліст?\nВірність власному минулому — це те, що пов'язано з нашими переконаннями. Це моя манера, мій спосіб бачити світ, мої ідеали, те, що для нас, німців, було світоглядом, і що все ще пов'язано з почуттям любові до себе і почуттям власної гідності. Політика ж - це зовсім інша справа. Націонал-соціалізм загинув разом з його поразкою, і ніякої перспективи існування для нього сьогодні більше не було б.\n— Чи є антисемітизм теж частиною того світогляду, про який Ви говорите?\nЯкщо Ви за допомогою Ваших питань дійсно хочете дізнатися правду, Вам слід було б відмовитися від деяких стереотипів і упереджень: адже критикувати когось, це ще аж ніяк не означає, що ви хочете когось знищити.\nУ Німеччині поведінка жидів із самого початку двадцятого сторіччя піддавалося відкритій критиці. Той факт, що жиди тримали у своїх руках зрослу до неймовірної міри економічну і, отже, також політичну владу, складаючи при цьому тільки дуже малу частку населення земної кулі, розглядався як несправедливість. Та це й сьогодні ще залишається фактом, адже якщо ми візьмемо тисячу найбагатших і наймогутніших людей світу, нам доведеться визнати, що значну частину їх складають жиди, банкіри або акціонери транснаціональних компаній.\nПерш за все, після поразки Німеччини у Першій світовій війні і під ярмом Версальського договору переселення жидів зі Східної Європи до Німеччини призвело до справжньої катастрофи, викликаної величезним накопиченням їхнього капіталу протягом небагатьох років, тоді як під час Веймарської республіки переважна більшість німецького народу жило в жахливій бідності. У цьому кліматі лихварі збільшували свої статки, а почуття розчарування, спрямоване проти жидів, посилювалося.\n— Є така ж уже давня історія, згідно з якою жидівська релігія дозволяє жидам практикувати лихварство, тоді як християнам це було заборонено. Що, на Вашу думку, є правдою?\nЦе точно не моя думка. Досить прочитати Шекспіра чи Достоєвського, щоб дізнатися, що подібні проблеми з жидами з історичного погляду дійсно були всюди, від Венеції до Санкт-Петербурга. Це зовсім не означає, що в ті часи жиди були єдиними кредиторами. Я повністю згоден зі словами поета Езри Паунда: "Я не бачу різниці між жидівським та арійським позикодавцем".\n— І за всього цього Ви виправдовуєте антисемітизм?\nНі, бачте, це не означає, що серед жидів немає гідних, порядних людей. Я повторю, антисемітизм означає ненависть, ненависть безладну, яка не знає відмінностей. Я, навіть протягом цих останніх років мого переслідування, коли я перетворився на старого, позбавленого волі, завжди відкидав ненависть. Я ніколи не хотів ненавидіти, навіть тих, хто ненавидів мене. Я говорю тільки про право на критику, і намагаюся пояснити причини. І я хотів би сказати Вам ще більше: Вам варто було б замислитися над тим, що більша частина жидів, ґрунтуючись на своїх особливих релігійних поглядах, розглядає себе як вищих і кращих за всіх інших людей. Вони ідентифікують себе з «богообраним народом» Біблії.\n— Так і Гітлер теж говорив про вищість арійської раси.\nТак, Гітлер теж став жертвою ідеї вищості. Це було однією з причин помилок, виправити які було вже неможливо. Врахуйте, проте, що в ті роки певний расизм був нормою. Причому це було не тільки питання настрою народів, але він був також складовою частиною на рівні урядів і навіть правового порядку.\nПісля того, як американці колись були работоргівцями і депортували африканські народи, вони залишилися тим не менш расистами і дискримінували чорношкірих. Перші так звані расові закони Гітлера обмежували права жидів не більш, ніж були обмежені права колишніх африканських рабів у деяких штатах США. Те ж саме стосувалося поводження англійців з індійськими племенами, та й французи теж не вели себе інакше з так званими підданими їхніх колоній. Не кажучи вже про поводження з етнічними меншинами в колишньому СРСР у ті часи.\n— І як же тоді, на Вашу думку, дійшло до ескалації ситуації в Німеччині?\nКонфлікт радикалізувався, все сильніше загострювався. Німецькі жиди, американці, британці та світове жидівство з одного боку проти Німеччини з іншого боку. Природно, німецькі жиди опинялися в усе більш скрутному становищі. Через це, рішення про прийняття більш жорстких законів у Німеччині робило життя жидів усе важчим і важчим.\nПотім у листопаді 1938 року один жид, якийсь Гершель Грюншпан, на знак протесту проти Німеччини вбив радника нашого посольства у Франції Ернста фон Рата. У відповідь сталася знаменита "імперська кришталева ніч" (або «ніч битого скла»). Групи демонстрантів розбивали вітрини жидівських магазинів по всій Імперії. З того моменту жидів розглядали вже виключно як ворогів.\nПісля того, як Гітлер очолив уряд, він спочатку намагався спонукати жидів виїхати з Німеччини. Потім у кліматі недовіри, що зростала до німецьких жидів, що було викликано війною, бойкотом і відкритими конфліктами з найважливішими жидівськими організаціями по всьому світу, їх відправили в табори, як справжніх ворогів. Природно, це стало катастрофою для величезної кількості невинних сімей.\n— Тому Ви вважаєте, що в тому, що пережили жиди, була і їх власна вина?\nДеяка вина тут є з обох сторін. Є вина також і з боку союзників, які розв'язали Другу світову війну проти Німеччини після вступу німців до Польщі. В область, де велика кількість етнічних німців постійно страждала від переслідувань і ексцесів з боку польської влади, і яка була передана під контроль новоствореного польської держави за Версальським договором. Проти сталінської Росії і її вторгнення в іншу частину Польщі ніхто й пальцем не поворухнув. Навпаки, в кінці конфлікту, який, за офіційною версією, виник для того, щоб захистити незалежність Польщі від німців, Сталіну негайно подарували всю Східну Європу, в тому числі і Польщу.\n— Отже, можна сказати, що Ви, якщо не говорити про політику, симпатизуєте історичним теоріям ревізіонізму?\nЯ не зовсім точно розумію, що мається на увазі під ревізіонізмом. Якщо ми говоримо про Нюрнберзькі процеси 1945 року, то я можу Вам сказати, що мова тоді йшла про абсолютно неймовірний процес, про величезну виставу з єдиною метою: продемонструвати громадській думці усього світу німецький народ і його вождів як жорстоких людиноненависників. Щоб принизити переможених, які більше не могли захищатися.\n— На чому Ви ґрунтуєте це твердження?\nЩо можна сказати про самозванний суд, який засуджує злочини тільки переможених, але не злочини переможців; де переможці є одночасно обвинувачами, суддями і постраждалою стороною, і коли статті законів за минулі гріхи спеціально пишуть для нього заднім числом, тільки щоб можна було з їхньою допомогою засудити обвинувачених? Навіть президент США Джон Ф. Кеннеді засудив цей процес як "мерзенний", так як він порушував "принципи американської конституції, щоб покарати переможеного супротивника".\n— Навіть якщо Ви стверджуєте, що такого злочину, як злочини проти людяності, за які судили обвинувачених у Нюрнберзі, раніше в юридичній формі не було в законах як такого, і що воно було введено саме цим міжнародним трибуналом, тим не менше, потрібно ж сказати, що звинувачення ці стосувалися жахливих діянь.\nУ Нюрнберзі німців звинуватили у бійні в Катині, а потім в 1990 році Горбачов визнав, що це якраз ті ж самі російські обвинувачі й убили двадцять тисяч польських офіцерів у лісі поблизу Катині пострілами в потилицю. У 1992 році російський президент Єльцин представив оригінальний документ розпорядження, яке було підписане Сталіним.\nНімцям також дорікали в тому, що вони нібито робили з жидів мило. Примірники такого мила потрапили навіть до музеїв США, Ізраїлю та інших країн. Тільки в 1990 році одному професору Єрусалимського університету довелося, зрештою, визнати, що це був обман.\n— Так, але концентраційні табори - це не винахід суддів у Нюрнберзі.\nУ ці жахливі воєнні роки ізоляція в концентраційних таборах того цивільного населення, яке являло собою загрозу для національної безпеки, була природною доцільністю. Під час Другої світової війни це робили як росіяни, так і американці. Зокрема, останні чинили так з американцями азіатського походження.\n— Але в Америці в концентраційних таборах для етнічних японців не було газових камер.\nЯк я вже говорив, у Нюрнберзі безліч звинувачень було просто вигадано. Що стосується наявності газових камер в концентраційних таборах, ми все ще чекаємо докази їхнього існування. У таборах в'язні повинні були працювати. Вони ішли з табору протягом дня для робіт і ввечері поверталися назад. Попит на робочі руки під час війни ніяк не сходиться з обвинуваченням, що в той же самий час де-небудь люди стояли в черзі, щоб знайти свою смерть у газових камерах. Використання газової камери являє собою небезпеку зараження для всього її оточення, її застосування жахливо небезпечне, смертельно небезпечне також для всіх, хто знаходиться навколо неї. Сама думка про те, щоб відправляти людей на смерть із застосуванням такого методу, і в тому ж самому місці, де живуть і працюють інші люди, і щоб при цьому ніхто про це не дізнався, абсолютно безумна, та й її вельми важко реалізувати на практиці.\n— Коли Ви вперше почули про план знищення жидів і про газові камери?\nКоли я в перший раз почув про ці речі, я як військовополонений перебував в англійському концентраційному таборі, разом з Вальтером Рауффом. Ми обидва були вражені. Ми не могли повірити в такі жахливі речі: газові камери для знищення чоловіків, жінок і дітей. Цілими днями ми говорили про це з полковником Рауффом та іншими полоненими. Ми всі належали до СС, у кожного з нас була своя певна посада в ієрархії націонал - соціалістичного режиму, але ніхто ніколи навіть і не чув про щось подібне.\nПодумайте тільки, що мені через багато років довелося дізнатися, що мій друг і начальник Вальтер Рауфф, який інколи ділився зі мною шматком черствого хліба в таборі для військовополонених, потім був звинувачений в тому, що саме він і був винахідником «газвагена» - таємничої машини для знищення людей за допомогою газу. Про щось подібне може подумати тільки той, хто ніколи особисто не знав Вальтера Рауффа.\n— А всі ці показання свідків про існування газових камер?\nУ таборах не знайшли жодної газової камери, крім тієї єдиної, яка була після війни побудована американцями в Дахау. Немає жодних доказів щодо газових камер, які могли б розглядатися як достовірні в юридичному або історичному сенсі; так само ненадійні висловлювання останніх командирів і керівників таборів, як наприклад, показання найвідомішого з них, коменданта Освенціма Рудольфа Хесса. Не кажучи вже про величезні суперечності в його словах, адже його перед виступом в якості свідка у Нюрнберзі піддали тортурам, а після цього на прохання росіян його повісили з заткнутим ротом.\nДля цих свідків, які для держав-переможниць вважалися дуже цінними, застосування фізичного та психологічного насильства у разі недостатнього «співпраці зі слідством » було страшним; загрози включали також і вплив на членів їх сімей. Я з власного досвіду, під час мого полону, і з досвіду моїх колег знаю, як у таборах для військовополонених з боку держав-переможниць вибивалися визнання з ув'язнених, які часто навіть не знали англійської мови. Про поводження з полоненими в російських таборах у Сибіру до того часу вже стало відомо в усіх подробицях, потрібно було просто підписати будь-яке визнання, і більше нічого.\n— Таким чином, мільйони померлих є для Вас тільки вигадкою?\nЯ особисто бачив табори і бував у них. Я був у Маутхаузені востаннє в травні 1944 року, щоб за наказом Гіммлера допитати там сина маршала Бадольо, Маріо. Я провів у таборі цілих два дні. Там працювали величезні кухні для ув'язнених, і навіть був бордель для їхніх потреб. Але жодних газових камер.\nНа жаль, багато людей загинуло в таборах, але не тому, що хтось спеціально хотів їх убити через свою кровожерливість. Війна, важкі умови життя, голод, недостатній правильний догляд часто виявлялися для них фатальними. Але ці трагедії цивільних осіб відбувалися не тільки в таборах, а й у всій Німеччині, насамперед, через те, що проводилося без розбору бомбардування німецьких міст.\n— Значить, Ви применшуєте трагедію жидів — Голокост?\nТам мало що можна було б применшувати: трагедія є трагедія. Тут мова йде скоріше про проблематику історичної правди.\nІнтерес держав-переможниць Другої світової війни полягав у тому, щоб у них самих не зажадали звіту за їхні злочини. Вони руйнували цілі міста в Німеччині, в яких не було жодного солдата, і тільки для того, щоб убити жінок, дітей і старих, щоб зломити цим бойовий дух, щоб німці не могли продовжувати боротися зі своїми супротивниками. Така доля спіткала Гамбург, Любек, Берлін, Дрезден та інші міста. Вони використовували свою перевагу в бомбардувальниках, щоб зі страшною нещадністю безкарно вбивати цивільних осіб. Потім те ж саме сталося з жителями Токіо, і, нарешті, атомні бомби вбили безліч цивільних японців у Нагасакі і Хіросімі.\nТому було необхідно винайти надзвичайні злочини, які нібито скоїла Німеччина, і таким чином німців представити як виплодок пекла, і всі інші нісенітниці на зразок тих персонажів з романів жахів, за якими Голлівуд зняв сотні фільмів.\nКрім того, в методах держав-переможниць у Другій світовій війні мало що змінилося: у відповідності з їхніми поглядами вони експортують демократію у формі так званих мирних місій проти «мерзотників»; при цьому вони створюють образи ворога - терористів, які скоюють усе більш жахливі, все більш неймовірні злочини. Але на практиці нападають якраз вони самі, перш за все, за допомогою своєї військової авіації, на тих, хто не хоче їм підкоритися. Вони знищують солдатів і цивільне населення, у яких немає коштів для захисту. І тому відбувається так, що після всіх цих гуманітарних інтервенцій у різних країнах вони ставлять там при владі маріонеткові уряди, які захищають їхні економічні та політичні інтереси.\n— Але як Ви поясните тоді деякі однозначні докази, такі як відеозаписи і фотографії концентраційних таборів?\nЦі фільми — це ще один доказ підробки: майже всі вони взяті з табору Берген - Бельзен. Це був табір, куди німецька влада збирала з інших таборів ув'язнених, яких вважали непрацездатними. Усередині табору також знаходився госпіталь для лікування. Одне це вже дуже багато говорить про “кровожерні” наміри німців. Адже здається дивним, що під час війни створюється структура такого роду для тих, яких нібито повинні були отруїти газом. Бомбардування союзників в 1945 році залишило табір без харчування, води і медикаментів. Поширилася епідемія тифу, яка призвела до появи тисяч хворих і померлих. Ці знімки та фільми були зроблені в той час, у квітні 1945 року, коли збірний табір Берген - Бельзен був спустошений епідемією і вже знаходився в руках союзників. Знімки та фільми були спеціально зроблені в пропагандистських цілях британським режисером і майстром фільмів жахів Альфреда Хічкока.\nЦинізм, відсутність належного розуміння людяності, яким також ще сьогодні спекулюють за допомогою цих зображень, жахливі. З давніх пір їх показували на екранах телевізорів, з гнітючою музикою в якості звукового фону, і публіку з безсовісною підступністю обманювали, пов'язуючи ці жахливі сцени з газовими камерами, до яких вони не мали ніякого відношення. Все це фальсифікація!\n— Отже, Ви вважаєте, що сенсом всієї цієї дезінформації було бажання держав-переможниць приховати свої злочини?\nСпочатку це було саме так. Такий самий сценарій, що й на Нюрнберзькому процесі, був винайдений також генералом Дугласом Макартуром в Японії у вигляді Токійського процесу. У цьому випадку вигадували інші історії та інші злочини, що призвели всіх підсудних до страти через повішення. Щоб зробити злочинців з японців, які вже постраждали від атомних бомб, тоді навіть вигадали звинувачення в канібалізмі.\n— Чому тільки спочатку?\nОскільки згодом література про Голокост дуже пішла на користь в першу чергу державі Ізраїль з двох причин. Першу причину добре роз'яснив письменник Норман Фінкельштейн, син депортованих жидів. У своїй книзі “Die HolocaustIndustrie” («Індустрія Голокосту») він пояснює, як цей бізнес за допомогою вимог про відшкодування шкоди приніс мільйонні суми у формі репарацій і компенсацій у каси жидівських установ і держави Ізраїль. Він пише про "справжнє організоване вимагання". Другу причину пояснює письменник Серджо Романо, який, безсумнівно, не вважається ревізіоністом. Після війни в Лівані Ізраїль усвідомив, що поширення і підкреслення драматичності в "літературі про Голокост" принесло б йому переваги в його територіальній суперечці з арабами і призвело б "до чогось на кшталт напівдипломатичного імунітету".\n— Усюди на світі, коли говорять про Голокост, кажуть про викорінення. Чи є у Вас сумніви на цей рахунок, чи Ви можливо взагалі заперечуєте це?\nЗасоби пропаганди тих, які сьогодні тримають у своїх руках владу над усім світом, нестримні. За допомогою історичної субкультури, спеціально створеної і поширеної телебаченням і кіно, совість людей піддалася маніпулюванню з використанням впливу на емоції. Зокрема, нові покоління вже з початкової школи піддавалися промиванню мізків, на них тиснули жорстокими історіями, щоб придушити вільне формування власної думки.\nЯк я вже говорив, ми вже майже сімдесят років чекаємо доказів злочинів, які приписуються німецькому народові. Історики не знайшли жодного документа, який повідомляє про газові камери. Жодного письмового доручення, доповіді або висновку будь німецького установи, жодного донесення співробітників. Зовсім нічого.\nПри цій відсутності документів судді в Нюрнберзі припустили, що програма з "остаточного вирішення жидівського питання", яка розглядала можливість висилки жидів з території Німеччини і пізніше з окупованих німцями областей, включаючи їх можливе переселення на Мадагаскар, була секретним кодовим словом, яке насправді означало їх знищення. Це абсурдно! у розпал війни, коли ми ще вважалися переможцями як в Африці, так і в Росії, жидів, яких спочатку тільки стимулювали, потім до 1941 року все сильніше закликали до того, щоб вони добровільно покинули Німеччину. тільки після цих двох років з початку війни розпочалися заходи з обмеження їхніх свобод.\n— Давайте уявимо, що докази, про які Ви говорите, будуть знайдені. Я кажу про документ, який підписаний Гітлером або іншими важливими керівниками. Як зміниться після цього Ваша позиція?\nВ такому разі я висловлюся за суворий осуд таких дій. Всі дії насильства проти груп людей без урахування фактичної індивідуальної відповідальності, неприйнятні і цілковито гідні осуду. Так сталося з індіанцями в Америці, з кулаками в Росії, з італійськими жертвами «Фойбе» в Істрії («фойбе» (foibe) - це глибокі карстові печери, куди югославські комуністичні партизани з 1943 до 1949 року скидали трупи тисяч вбитих ними італійців, у т.ч. жінок і дітей - прим. перекл.), з вірменами в Туреччині, з німецькими військовополоненими в американських концентраційних таборах в Німеччині та Франції, а також у російських таборах; одні померли з волі президента США Ейзенхауера, інші завдяки Сталіну. Обидва глави держави усвідомлено ігнорували Женевську конвенцію, щоб довести цю трагедію до апогею. (Дуайт Ейзенхауер несе відповідальність за жорстоке поводження з військовополоненими німцями як головнокомандувач американської армії в Європі, проте президентом США на той час був Гаррі Трумен. - Прим. Перекл.) Всі ці епізоди слід засудити з усією ясністю, включаючи і переслідування жидів німцями, яке, без сумніву, мало місце. Але засудити потрібно саме реальні переслідування, а не ті, які були вигадані в пропагандистських цілях.\n— Значить, Ви згодні з тим, що існує можливість того, що ці докази ймовірного знищення з боку німців наприкінці конфлікту зникли і, можливо, одного разу будуть виявлені?\nЯ вже говорив, що певні дії повинні бути засуджені в принципі. Тоді, якщо ми припустимо, що якимось абсурдним чином одного разу будуть знайдені докази існування газових камер, питання про засудження тих, хто запланував такі жахливі злочини і використовував їх для вбивств, є абсолютно безперечним і однозначним. Бачте, я навчився тому, що сюрпризи у цьому відношенні ніколи не закінчуються. У цьому випадку, тим не менше, я думаю, що з упевненістю можу виключити таку можливість, оскільки протягом уже майже шістдесяти років німецькі документи, які потрапили до рук держав-переможниць, були піддані сотнями вчених серйозного вивчення та аналізу; і те, що не випливло до сьогоднішнього дня, дуже малоймовірно може вийти на поверхню також у майбутньому.\nЯ вважаю це у вищій мірі неймовірним також з іншої причини: вже під час війни наші супротивники почали поширювати підозри про вбивства у таборах. Я кажу про заяву союзників від грудня 1942 року, в якому в загальному говорилося про варварські злочини проти жидів у Німеччині і наполягалося на покаранні обвинувачених. Потім, наприкінці 1943 року, я дізнався, що йшлося не просто про загальну військову пропаганду, а що наші вороги планували навіть виготовлення фальшивих доказів цих злочинів.\nПершу інформацію про це я отримав від мого однокурсника і хорошого друга капітана Пауля Райніке, який служив у другої людини в німецькому уряді, рейхсмаршала Германа Герінга: він був шефом його ескорту. Останній раз, коли я бачив його, він розповідав мені про план справжнісіньких фальшивок. Герінг був обурений, оскільки він вважав ці брехливі зображення наклепницькими перед очима усього світу. Герінг, перш ніж він вчинив самогубство, у найжорсткішій формі засудив перед Нюрнберзьким трибуналом створення цих підроблених доказів.\nНаступне повідомлення я отримав пізніше від начальника поліції Ернста Кальтенбруннера, чоловіка, який змінив Райнхарда Гейдріха після смерті останнього, а потім страченого на шибениці після Нюрнберзького процесу. Я зустрічався з ним наприкінці війни, щоб повідомити йому про зібрану інформацію щодо зради італійського короля Віктора Еммануїла III. Він згадав, що майбутні держави-переможниці вже працювали над тим, щоб змайструвати брехливі докази військових злочинів та інших звірств, які вони вигадали для таборів в якості доказів німецької жорстокості. Вони вже прийшли до єдиної думки щодо деталей того, як повинно було бути інсценовано безпрецедентний судовий процес над переможеними.\nТа спочатку, однак, я зустрів у серпні 1944 року безпосереднього співробітника генерала Кальтенбруннера, шефа Гестапо Генріха Мюллера. Завдяки йому я зміг навчатися у військовому училищі. Я багато чим був йому зобов'язаний, і він теж був дуже прихильним до мене. Він прибув до Риму, щоби подбати про одну особисту проблему мого командира підполковника Герберта Каплера. У ці дні американській П'ятій армії вдалося зробити прорив у Монте-Кассіно, а російські війська увійшли на територію Німеччини. Війна була вже остаточно програна. У цей вечір він попросив мене провести його до готелю. Через довіру, що між нами існувала, я зважився запитати його про подальші деталі з цієї теми. Він розповів мені, що наша розвідка отримала однозначні відомості про те, що в очікуванні остаточної перемоги ворог намагався створити докази наших злочинів, щоби провести показові судові процеси після поразки, які повинні були затаврувати Німеччину як злочинця. Він знав більш точні подробиці і був серйозно цим стурбований. Він стверджував, що цим людям не можна довіряти, бо вони не знали ні почуття власної гідності, ні докорів сумління.\nТоді я був ще молодий і не надав його словам належного значення, але потім усе насправді сталося саме так, як говорив мені генерал Мюллер. Це і є ті люди, керівники, яких сьогодні звинувачують в тому, що це нібито вони придумали і організували знищення жидів у газових камерах! Я дивився б на все це зі сміхом, якби ці події не були настільки трагічні.\nКоли американці в 2003 році напали на Ірак під приводом, що він нібито володів "зброєю масового знищення", за допомогою явно брехливої клятвенної заяви американського міністра закордонних справ Коліна Пауелла перед Радою Безпеки ООН, і це говорили як раз ті, хто був єдиним, хто застосував цю зброю на війні, то я сказав собі: нічого нового!\n— Ви, як німецький громадянин, знаєте, що згідно з деякими законами в Німеччині, Австрії, Франції, Швейцарії, тим, хто заперечує Голокост, загрожує тюремне ув'язнення?\nТак, сильні світові держави зажадали таких законів, і скоро вони будуть нав'язані також і Італії. Фокус полягає саме в тому, щоб змусити людей думати, ніби ті, хто протистоять, наприклад, ізраїльському колоніалізму і сіонізму в Палестині, є антисемітами. Той, хто наважується критикувати жидів, є і назавжди залишиться антисемітом. Хто ризикує ставити запитання про докази існування газових камер в концентраційних таборах, автоматично вважається прихильником ідеї знищення жидів. Це підла маніпуляція. І якраз ці закони свідчать про страх того, що правда одного разу вийде на поверхню. Очевидно, є побоювання, що всупереч такій емоційній кампанії пропаганди історики запитають про докази, і вчені усвідомлюють, що загальноприйняті розповіді є брехливими. Якраз саме існування цих законів відкриває очі тому, хто все ще вірить у свободу мислення і значимість незалежних історичних досліджень.\nПриродно, мене можуть звинуватити за те, що я щойно сказав, моя ситуація могла б навіть ще більше погіршитися, але я повинен сказати про це, оскільки це правда; я сприймаю цю мужність прямоти як свій обов'язок перед моєю країною, як свій внесок до закінчення моїх ста років життя, у порятунок честі мого народу.\nЗ упевненістю моїх ста років!\n(Переклад з німецької. Оригінал інтерв'ю був опублікований на італійській мові)\nЕріх Прібке — німецька доля\nУ часи, коли політики... ФРН (а не німецькі) вихваляються їхніми засобами масової інформації як герої свободи і демократії, непохитний колишній німецький солдат знаходиться в Римі під домашнім арештом. Коли народився цей чесний чоловік, на політичному горизонті Європи вже помітні були ознаки прийдешніх гроз, і доля так склалася, що цьому німцеві довелося пережити дві світові війни, причому в другій він слідував своєму обов'язку як солдат. Еріх Прібке піднявся до хауптштурмфюрера СС, коли йому доручили командувати певними бойовими операціями, крім усього іншого, в Італії...\nНагадаємо: у березні 1944 року в Римі відбулася атака комуністичних партизан на солдатів південнотірольского поліцейського полку, при цьому загинули 33 німецьких військових поліцейських, 10 непричетних італійців і один 13-річний хлопчик. Замість визначеного наказом Гітлера коефіцієнта репресій 1 до 10 (у союзників в більшості випадків цей коефіцієнт становив 1 до 200!) за досі нез'ясованих обставин було розстріляно на п'ять заручників більше. І за це поклали відповідальність на Еріха Прібке, хоча його командир Капплер був задовго до нього засуджений по цій же справі на довічне ув'язнення. Зате люди, винні в цій атаці у Римі, так ніколи і не постали перед судом.\nДо 1995 року Еріх Прібке, який 29 липня цього року (2013) не зміг відсвяткувати свій сотий день народження на волі, жив, після багатьох переїздів, в Аргентині, де користувався хорошою репутацією. Після звичайної в таких випадках вимагальної кампанії засобів масової інформації його доставили до Італії, де розпочався судовий процес проти нього. Не було нічого несподіваного в тому, що його виправдали, оскільки його "злочин" класифікувався як "нормальні дії в умовах війни", до того ж термін давності його давно закінчився. Ліві (і мотивовані старозавітною ненавистю) кола з цим не змирилися і почали другий процес. На цей раз Прібке засудили на 15 років, проте, незабаром звільнили, на підставі закону про амністію і тривалого попереднього ув'язнення. Але ті самі кола продовжили свою кампанію, і так сталося, що Еріх Прібке був засуджений військовим апеляційним судом - незважаючи на багато клопотань, у тому числі і з боку італійців - на довічне ув'язнення. Тільки через його стан здоров'я сторічного старому дозволили відбувати термін хоча би під домашнім арештом.\nА ті ж політики ФРН (а не німецькі), які так багато і часто, і в настільки фарисейскому тоні метушаться навколо прав людини і поводяться часто просто по-підлабузницьки, абсолютно не зацікавилися долею цього колишнього німецького солдата. Мабуть, це ще одна ознака того, як низько морально впала вже ця (не німецька) політична каста.\n(Стаття була написана ще за життя Еріха Прібке)\nГельмут Коль назвав голокост містифікацією\nВ Австрії затримано історика, який заперечує голокост\nЧому так старанно оберігається секрет Голокосту\nГолокосту не було – вважає президент Ірану\nШустер звинуватив українців у Голокості\nЯкесь незрозуміле враження\nОпубліковано Явсе Світ 27 Серпень, 2015 - 13:02\nЯкесь незрозуміле враження від статті..Одна пропаганда проти іншої пропаганди.Політика-це брехня,яка завжди закінчується війною..А війна списує усе переможцям,які б вони не були негідники..\nПісля того,як у Західну Україну зайшли німці у 1941 році,прості люди стали жити краще..і це правда..але правдою є і те,що оголошувалася година "акція",під час якої вбивали жидів,усюди де знаходили чи зустрічали..Потім закінчувалася "акція" і жиди які вижили і дальше могли спокійно жити і пересуватись по місту чи селу без перешкод..Під час однієї такої "акції" одна людина,яка була маленькою дитиною у той час і жила у моєму селі,сиділа у кущах смородини і бачила на свої очі як розстрілювали жидівську сім'ю,власників магазину,що був по сусідству..а коли заклинило фузію чи то забракло куль,то маленьких жидинят добивали прекладом і сокирою..це все бачила на свої очі людина,котрій я довіряю на 100%...і це вам не Голлівуд чи ще якісь столітній "святий" ессесовець..\nБудь яка iнформацiя -\nОпубліковано Василь Федорiв 27 Серпень, 2015 - 13:33\nБудь яка iнформацiя - "пропаганда".\nБо той хто розмiстив будь яку iнфолрмацiю, мав для того певнi мiркування.\nIнформацыя без пропаганди - вигадка пропагандистiв, якi вважають себе найхитрiшими пропагандистами.\nНайближчий приклад - НО - суцiльна "пропаганда", бо новинарi вибирають тексти для розмiщення iз певних мiркувань.\nВаша розповiдь про дитячi спогади вашого знайомого також - "ПРОПАГАНДА".\nЯ лише описав події,які мали\nОпубліковано Явсе Світ 27 Серпень, 2015 - 14:36\nЯ лише описав події,які мали місце у 1943 чи 1944 році за 100 метрів від хати де я народився..Заради справедливості хочу додати,що виконавцями того кривавого епізоду були зовсім не німці..\nГоворити,що це з мого боку якась пропаганда все одно,що звинувачувати дзеркало,що у вас великі вуха..Пропаганда має ціль..а це просто правдива історія..хто як хоче,так нехай і розуміє..мені байдуже..я вже і так весь у ярликах...\nНавіть якщо людина щось\nОпубліковано Вiктор Нокiд 28 Серпень, 2015 - 13:39\nНавіть якщо людина щось бачила власними очами, то вже через певний час вона те може викласти не зовсім точно. Якщо ж попросити когось розповісти те, що він бачив кілька десятиліть тому, то ....\nУ Вашому випадку Ви переповідаєте розповідь людини, яка щось бачила у дитинстві й розповідала про те через кілька десятиліть.\nТе, що Ви вирішили подати цю розповідь як коментар до цієї статті, де фігурант не може мати до тої розповіді жодного стосунку - й є типовим проявом того, що називається "фактологічною" пропагандою.\nВи праві,що я вибрав\nОпубліковано Явсе Світ 28 Серпень, 2015 - 14:54\nВи праві,що я вибрав неправильне місце для свого коментаря..Просто хочу,щоб таке більше не повторювалося у нашій країні ні з ким..будь то жид,лемко чи поляк..\nНа рахунок правдивості того про,що я написав..то у невеликому селі всі добре пам'ятають,що сталося із жидом Ельо і його доньками Пепою та Мінькою..та й не тільки із ними..не менше загинуло і українців у ті часи від сатанинської нквс(у дев'яності роки із підвалу церкви було піднято решки людей,що кати після розстрілу засипали вапном)..та і поляки втікали із тлумками на захід..це все історія,яка була...А те,що німці звільняли німців у Польщі аж до Бресту,то вже дивно як на мене..\nКожна людина чогось хоче.\nОпубліковано Вiктор Нокiд 28 Серпень, 2015 - 15:26\nБуває, що людина чогось хоче й навіть не може усвідомити чого більше "демократії чи сіврюжини із хріном"...\n"Хотіти", то дуже замало.\nТреба розуміти, ЧОМУ ЩОСЬ сталося саме ТОДІ й ТАМ.\nНе є таємницею, принаймні для тих хто хоче мати максимально розлогу інформацію, що євреїв у Європі у тридцяті - початок сорокових років минуло сторіччя не дуже любили у більшості країн Європи, не виключаючи й Велику Британію.\nПринаймні ніхто не поспішав широко відчиняти двері для біженців із Райху.\nТа й роль верхівки руху сіонізму у трагедії євреїв також не вельми поширюється.\nА щодо масового людиновбивства за різними ознаками та із із різних причин так воно траплялося сотні, а й може й тисячі разів за часи існування людства й не припиняється не на секунду.\nОчевидно, що саме в цю секунду, десь у світі хтось когось вбиває із якихось міркувань.\nНе забуваємо, що одним із таких місць із певних причин є зараз Україна.\nP.S. Пропагандисти Райху не погано знали реалії совдепії. Тому мальовничі листівки певного змісту стосовно взаємостосунків цеглин із пиками комісарів певної етнічної приналежності влітку 1941 року були вельми популярними та дієвими.\nЗвісно коли себе називаєш\nОпубліковано Явсе Світ 28 Серпень, 2015 - 16:37\nЗвісно коли себе називаєш "богообраним" народом то потрібно думати про наслідки..Так само дивним був етнічний склад тих діячів,чиї діяння призвели до канібалізму серед нашого народу під час Голодоморів..Потім прийшла для "богообраних" година під назвою "акція"..Видно Всесвіт справедливо рано чи пізно все розставляє по місцях...\nЛюдина у своїй більшості живе тваринними інстинктами..Тому і стаються такі криваві речі.Їх пояснення-це боротьба за ресурси в закритому середовищі при збільшенні кількості особин..ось і вся політика..чи це сприяє еволюції чи інволюції,не знаю..\nА тих українців, німців,\nОпубліковано Доктор Смалець 29 Серпень, 2015 - 09:15\nА тих українців, німців, поляків, що, ризикуючи своїм життям, ховали жидів від репресій, Ви не хочете порахувати "заради справедливості"? Ви не припускаєте, що їх могло бути трохи більше, ніж тих, що з сокирами за дітьми ганялись?\n..Заради справедливості хочу додати,що виконавцями того кривавого епізоду були зовсім не німці..\nНа те воно і війна,щоб\nОпубліковано Явсе Світ 29 Серпень, 2015 - 12:18\nНа те воно і війна,щоб показати хто є хто.\nА поки одні вважають себе вищою расою,а інші "богообраними",прості люди і розхльобують те лайно,що йде зверху від політиків і від їх ігор..саме політикани і ділять людей..на"дні" суспільства дуже мало причин для війни,бо потрібно йти працювати і збирати те,що вродила Земля, а не бігати із зброєю як скажений і стріляти у свого сусіда,бо так вирішили нац..лідери..\nНе думаю що те прощо оповів\nОпубліковано Ія Подолянка 27 Серпень, 2015 - 23:01\nНе думаю що те прощо оповів Явсе Світ є вигадкою.Про подібну ситуацію пошепки розказували нам батьки.\nПодання певної інформації у\nОпубліковано Вiктор Нокiд 28 Серпень, 2015 - 13:50\nПодання певної інформації у певний час у певному місці й є пропагандою.\nХто Вам сказав, що пропаганда має бути обов'язково брехнею?\nЯк правила пропаганда є правдивою інформацією. Вся справа у тому де й як подати ту інформацію.\nА те, що євреїв місцеве населення під час німецької окупації кривдило дуже активно (особливо у перші кілька місяців тієї окупації) не є жодною таємницею. У мережі Ви знайдете багато світлин таких розправ та розповідей про це.\nМова не про виправданя тих кривд та розправ, а про вивчення явища як такого. Особливо коли хтось хоче про те поговорити через сімдесят два - сімдесят три роки.\nУ будь якого явища є свої причини.\nРепресії проти євреїв були\nОпубліковано Миро Продум 28 Серпень, 2015 - 13:05\nРепресії проти євреїв були ініційовані і організовані Борманом - агентом Сталіна.\nДо речі, розміщення тексту\nОпубліковано Вiктор Нокiд 28 Серпень, 2015 - 13:41\nДо речі, розміщення тексту цього інтервью на НО - тако ж є пропагандою.\nА я вдячний за матеріал -\nОпубліковано Богдан ДуБ 28 Серпень, 2015 - 16:40\nА я вдячний за матеріал - багато нового взнав. Провів паралелі з сьогоднішньою поведінкою росії і Європи. Та й пропаганда - це інструмент. І я з бажаю отримувати таку пропаганду, яка відповідає моїм баченням. Також, я радію, коли бачу здорову пропаганду в місті/медіа. І серце мене не заболіло ізза того що євреїв порубали.\nІ взагалі - отримали матеріал "з іншої сторони" і почали говорити про пропаганду... ну даєте!\nПідтримую. Я теж хотів би\nОпубліковано Доктор Смалець 29 Серпень, 2015 - 09:05\nПідтримую Богдана. Я теж хотів би бачити у своїй країні потужні механізми пропаганди наших цінностей, нашої культури, наших національних героїв і, взагалі, усіх елементів світогляду, які мають формувати нові покоління українців: веселих, здорових і енергійних.\nІ не треба зациклюватися на стражданнях. Ні свого народу, ні, тим більше, "боговибраного", який вже всьому світу мозок виїв байками про своє горе і свою виняткову монополію на страждання.\nДоки існують паразити, що живляться чужим потом і кров'ю, до тих пір у людей свербітимуть руки знищувати і цих паразитів і їхніх дітей. Треба тільки ідентифікатори вдосконалити, бо самої національності вже замало: деякі автохтонні воші можуть тепер і "Червону калину" гарно заспівати, щоб тільки ніхто їх не роздушив.\nВельми змiстовнi коментарi!\nОпубліковано Василь Федорiв 29 Серпень, 2015 - 09:56\nЦiкавий вийшов розголос.\nГарна луна пiшла!\nДля мене нiчого НОВОГО цей текст не мiстить.\nАле велика подяка за публiкацiю.\nСпочатку Ви когось\nОпубліковано Явсе Світ 29 Серпень, 2015 - 12:02\nСпочатку Ви когось звинувачуєте у своїх проблемах,потім його ненавидите..потім у Вас проблеми із здоров'ям..потім Вам потрібне все можливе лікування..Ви мазохісти..??Ви яке майбутнє хочете для дітей..свій простір страждань перекласти їм на плечі..чи думаєте,що Голодомори,голокости і війни беруться нізвідки..аууу брахмани..\nМова не про ненавiсть.\nОпубліковано Василь Федорiв 29 Серпень, 2015 - 12:07\nМова про адекватну вiдповiдь Всесвiту. карми... за злочини.\nКожному - за заслуги.\nВони самi свого часу сказали, що кров не тiльки на них, а й на нащадкiв.\nТо ж навiщо скаржитися на злу долю.\nАле скаржаться та ще вимагають вiдшкодування.\nЧомусь нiкому iншому не дозволено виставити рахунки.\nВ тому числi й за злочини проти нашого народу.\nТреба частiше дивитиcя у люстро - вельми корисна рiч, навiть для "богообраних".\nНе треба мати брахманську\nОпубліковано Доктор Смалець 29 Серпень, 2015 - 14:24\nНе треба мати брахманську мудрість, щоб відділити мух від котлет. Богообрані пропонують всьому людству довіку каятися за чужі гріхи - мабуть через те, що у них самих переважно відсутній той "όрган", яким це роблять. А між тим, справжнє покаяння - це не спосіб життя, а одноразовий (і дуже інтимний, а не публічний) акт між Людиною і Творцем, метою якого є катарсис, очищення від бруду. Після цього слід зайнятись конкретними добрими справами, які допоможуть вийти з простору страждань і нам, і нашим дітям.\nІсторична пам'ять потрібна нам для самоідентифікації, а не для зомбування і видурювання грошей з інших народів за прикладом самі знаєте кого. Тому мені буде соромно за свою державу, якщо вона, наприклад, наважиться юридично прирівняти Голодомор до Голокосту і почне запроторювати людей у в'язницю тільки за його заперечення.\nЩо стосується причин виникнення війн і геноцидів, то гадаю, що вони не є аж такими очевидними і простими, як здається деяким затятим гуманістам - захисникам безпритульних собак і їхніх блох. Тут одними кармічними законами все не поясниш.\nПросто потрібно прийняти все\nОпубліковано Явсе Світ 29 Серпень, 2015 - 15:15\nПросто потрібно прийняти все так як є..Тоді стане цілком зрозуміла гра богообраних..Вона як на мене досить примітивна і можлива лише за умови нашої слабкості..Той хто навів порядок у себе в голові,більше не турбується про паразитів і мікробів..\nМоже хтось когось гнав силою у жидівський шинок,може нам Приват 24 не користуватися, а може перейти на твердопаливні котли і вирощувати пальне(вербу) на своїй ділянці,щоб не купляти газ у Фірташа..чи забити болт на сільпо,бо є город...Ні ми лаємо всіх довкола і сидимо у своєму квадраті комфорту та чекаємо на офіційний дозвіл на зброю від влади..Просто берете і робите те що потрібно і все..без слів і без мантр,що хтось комусь чогось не так..\nМожливо Ви зрозумієте і з часом зробите для себе велике відкриття..у гарному просторі,жиди працюють на Вас..Радіймо..\nНу звісно, що "потрібно\nОпубліковано Доктор Смалець 29 Серпень, 2015 - 19:37\nНу звісно, що "потрібно прийняти все так як є" - а як же інакше можна все приймати?. Інша річ, що не можна залишати все так як є, бо тоді якого дідька ми прийшли у цей світ? Тому справжній комфорт виникає тоді, коли чоловік насолоджується плодами своїх трудів, якими він покращив і вдосконалив цей світ... а також і себе, коханого.\nНу звісно, що, по великому рахунку, антитеза певним чином "працює" на арійську ідею, гартує її своїми запереченнями - це, по-Вашому, і є те "велике відкриття", яке маю для себе зробити, коли трохи порозумнішаю??:-)).\nАле мені здається, друже Явсе, що ми з Вами скочуємось в якусь банальщину і повторення, нє? Не гнівайтесь на мене за те, що я в Сільпо заглядаю - приймайте мене таким, як я є:-)).\nТе, що я пише - це так звана передача єнергоінформації. яка є і протікає через ту, до кого ви зараз звертаєтесь.\nМарія Горобець не дається\nОпубліковано Явсе Світ 30 Серпень, 2015 - 10:33\nМарія Воробець не дається чути,та Арсен кудись подівся..Анатолію Висоті писав повідомлення він не відповідає..можливо люди відпочивають..\nНам нема про що сперечатись на самому ділі..А гніватись на Доктора,який тратить свій час на мене,то взагалі було б проявом невдячності із моєї сторони..)\nЯ трохи не згоден із Вами,що цей світ нам(людям) потрібно вдосконалювати..Він досконалий,,нам потрібно вдосконалювати себе і потім вже засвідчити досконалість світу перед лицем холодної безмежності..\nНедавно із задоволенням спостерігав картину як лелеки батьки вчили молодих лелек літати.Все просто ти летиш,або твою тушку їдять хробаки і розтягують елементали..Тіло готове до тривалого перельоту чи ні..там нема місця пейсам,чубам чи святій суботі..природа всю недосконалість викидає за борт..так як викинула Рейх,СРСР та багато інших дутих тілесних і безтілесних..тож якщо хочемо тримати висоту,то потрібно не обтяжуватись зайвим..серед якого одним із найважчих тягарів є ненависть до будь кого...\nАнатолій Висота, перед тим як\nОпубліковано Доброслав Велесовий 29 Серпень, 2015 - 23:58\nАнатолій Висота, перед тим як зникнути, здається писав що поїде за-кордон до внучки. Мабуть цим і пояснюється його відсутність.\nА ось ця твоя думка - просто супер!\nХоча тут на НО її мало хто зрозуміє.\nВсе ж таки, світ є трохи не\nОпубліковано Доктор Смалець 30 Серпень, 2015 - 13:22\nВсе ж таки, світ є трохи недосконалим. Щоб не повторюватись перед лицем холодної безмежності, насмілюся викласти тут посилання на мій старий коментар, який, до речі, був схвалений Стратегом:-)).\nІ Вам, Докторе, там на форумі\nОпубліковано Доброслав Велесовий 30 Серпень, 2015 - 19:47\nІ Вам, Докторе, там на форумі дуже гарно відповів Улько Коломийський, який написав: "Світ є Досконалим для Досконалих , і щоб збагнути його Досконалість потрібно стати Досконалим" По-моєму, геніально сформульована думка.\nЛише додам, що чим ближча людина до Просвітлення, чим більше вона набуває вміння бачити взаємозв’язки між різними речами, тим досконалішим їй здається Всесвіт.\nПерепрошую, що знов займаюся "єрессю" на НО. Просто це була ваша відповідь на мій коментар, і тому не втримався :))))\nВсе ж таки, світ є трохи недосконалим. Щоб не повторюватись перед лицем холодної безмежності, насмілюся викласти тут посилання на мій старий <a href="http://ar25.org/comment/2375#comment-2375" class="bb-url" rel="nofollow">коментар</a>, який, до речі, був схвалений Стратегом:-)).\nЕ-е, Доброславе, не смішіть\nОпубліковано Доктор Смалець 30 Серпень, 2015 - 23:46\nЕ-е, Доброславе, не смішіть мене - це не геніальність, а чиста казуїстика.\nАле якщо Вам подобається, то я можу продовжити у такому ж тоні, наприклад: якщо Ви з Ульком такі досконалі, то чому ви строєм не ходите? Або: повірю у всемогутність Творця тільки тоді, коли він уб'є себе об стіну. Крім того, щоб я, доктор Смалець, зміг збагнути геніальність Улька, мені самому треба стати геніальним Ульком Коломойським, але це неможливо в принципі через мою недопросвітленість, тому Ваш коментар адресований не мені, а на потіху досконалій публіці, що складається виключно з добірних клонів геніального Улька, себто, Доброслава та інших... :-)))\nА якщо говорити серйозно, то Велика Досконалість Всесвіту, на яку Ви з Ульком натякаєте, немислима без Малої Недосконалості, що є її невід'ємною складовою частиною, призначеною для Людини-Співтворця, на що я натякав у тому старому коментарі. Ось у чому ховається діалектика "взаємозв'язків між різними речами", вірніше, тільки один з її аспектів, бо вся Велика Діалектика Всесвіту набагато досконаліша, ніж Ви можете собі уявити!\nЩо досконаліша система, то\nОпубліковано Миро Продум 31 Серпень, 2015 - 08:14\nЩо досконаліша система, то швидше вона розвивається.\nЩо досконаліша людина, то краще бачить навколишню досконалість.\nОсь вони "пошуки Високої\nОпубліковано Вiктор Нокiд 2 Вересень, 2015 - 16:37\nОсь вони "пошуки Високої Духовності" у чистому, рафінованому, я б навіть сказав, стерильному вигляді!!!\nА де Окремий Сайт Шукачів Такої Високої Мудрості?\nP.S. Адресовано Шукачу Високої Духовності Доброславу Велесовому у відповідь на його тутешні "свіжі" Вправи у пошуках Високої Духовності\nОпубліковано Вiктор Нокiд 3 Вересень, 2015 - 11:32\nЦе просто конгенiально!!!\nЦi Слова треба читати перед сном як Молитву. Яка висока Духовнiсть - до вас каже саме "Просвiтлення".\nПишiть пане, пишiть далi!\nКожне Ваше слово - Перлина ВисокоДуховного Просвiтлення.\nА де довго очiкуваний сайт?\nДе те Джерело та Взiрець Просвiтлення?\nМи вже і забули про тему\nОпубліковано Явсе Світ 31 Серпень, 2015 - 10:26\nМи вже і забули про тему статті..Чому Рейх пішов у небуття і йому приходиться платити данину "богообраним"..Чому завоювавши всю Європу німці програли війну..Списувати все на зрадника Бормана можна..але це не все на мою думку..Що сталося зимою 1941 році у метафізичному плані із німецьким егрегором..Хто чи що німецьку націю стягнув спочатку у простір боротьби а потім у простір страждань..Де прорахунок..(можливо комплекс Ікара)..хто як думає..\nНа рахунок досконалості чи недосконалості то все просто..Ви коли бачити на вулиці недосконалий іржавий автомобіль,то це не значить,що він складається із недосконалих молекул і атомів заліза(Fe)...і навіть іржа має свою досконалу формулу Fe2O3...\nПісля нейтралізації Рудольфа\nОпубліковано Миро Продум 31 Серпень, 2015 - 11:25\nПісля нейтралізації Рудольфа Гесса його заступник Мартін Борман у травні 1941 року фактично очолив НСДАП (керівну силу Третього Райху) і отримав монополію на доступ до Гітлера.\nЗ позицій сьогодення можна стверджувати, що німці програли війну ще до її початку.\nГлибинна причина поразки - у вразливій системі організації Третього Райху.\nУ Просторі боротьби всі системи організації мають дірки, а тому є вразливими.\nБезпека досягається тільки у просторі безпеки - Просторі волі (Царстві божому).\nТому шукайте найперше Царства божого і правди його, а все інше вам додасться.\nДякую Миро за змістовну\nОпубліковано Явсе Світ 3 Вересень, 2015 - 15:27\nДякую Миро за змістовну відповідь..Просто мене не покидає думка,що німці програли війну ніби спеціально,чи щось подібне..\nТакож можна говорити про Гітлера,котрий без серйозних наслідків пережив стільки замахів..можливо він перебував у якомусь недосяжному просторі..(зрозумійте мене правильно,я не говорю,що він перебував у Просторі Волі,але факти самі говорять за себе)..з однієї сторони людина-вегетаріанець,недосяжна під час замахів,з іншої сторони-тиран і вбивця,що ненавидить половину населення планети і збирається зробити із них мило..\nГітлер до 1941 р. перебував у\nОпубліковано Миро Продум 3 Вересень, 2015 - 15:37\nГітлер до 1941 р. перебував у Просторі пригод. Вегетаріанства і наявних знань виявилося замало, щоб піднятися вище. Все інше про Гітлера вигадали переможці. На тлі штучно створеного монстра навіть Сталін почав виглядати не так уже й погано.\nТут є цікава порівняльна статистика: Нацизм і більшовизм.\nТоді пора домовитись про\nОпубліковано Доктор Смалець 31 Серпень, 2015 - 12:17\nТоді пора домовитись про терміни: Що таке досконалість? Куди розвивається система/людина, якщо вона вже досконала? Якщо досконалість є змінною величиною, то може доречно вжити якийсь інший термін? Бо інакше це нагадує поетичну метафору, що легко піддається довільному і суб'єктивному трактуванню:-))\nДосконалість - це міра\nОпубліковано Миро Продум 31 Серпень, 2015 - 13:02\nДосконалість - це міра наближення до ідеалу. Оскільки ідеал також розвивається, то процес вдосконалення є нескінченним.\nМиро Продум каже:<blockquote class="bb-quote-body">Що досконаліша система, то швидше вона розвивається.\nЩо досконаліша людина, то краще бачить навколишню досконалість.</blockquote>\nПогоджуюсь. Якщо ми починаємо\nОпубліковано Доктор Смалець 31 Серпень, 2015 - 16:03\nПогоджуюсь. Якщо ми починаємо щось міряти, то відразу відпадає питання "є воно чи нема?"\n- Чи є у вас досконалий Всесвіт?\n- Так, звичайно, є.\n- А недосконалий?\n- Та скільки завгодно! Учора якраз розпродаж був. Але краще приходьте завтра: буде така досконалість, що просто цимес!:-))\nДосконалість - це річ суб\nОпубліковано Миро Продум 31 Серпень, 2015 - 16:14\nДосконалість - це річ суб’єктивна. З точки зору людини наш Всесвіт є достатньо досконалим. Процес його вдосконалення триває.\nМи є учасниками процесу вдосконалення Всесвіту, перебуваючи в трьох різних формах:\n1) людини (втіленої духовно-божественної сутності),\n2) невтіленої духовно-божественної сутності,\n3) божественної сутності без духовної оболонки (звісно, невтіленої).\nМиро Продум каже:<blockquote class="bb-quote-body">Досконалість - це міра наближення до ідеалу. Оскільки ідеал також розвивається, то процес вдосконалення є нескінченним. </blockquote>\nРозвиток «Народного Оглядача» у вересні 2019: геополітика, конференція, соціоніка. Друзі, прошу підтримати! 2\n19:26 20 Вересень\nЧи була безсмертною Діва Марія? 38\n21:23 26 Серпень\nВульфила – великий брахман аріянства\n00:22 21 Вересень