ОБЛАСТІ І СТОЛИЦЯ УКРАЇНИ: ІСТОРІЯ ТА АРХІТЕКТУРА | Newssky.com.ua\nОБЛАСТІ І СТОЛИЦЯ УКРАЇНИ: ІСТОРІЯ ТА АРХІТЕКТУРА\n29.06.2015\t1 Редакция Steelgrey\nДесна в Новгороді-Сіверському. На цих дивних українських просторах жило літописне плем’я сіверян.\nЮрій ЧЕРНЕЦЬКИЙ (Харків—Житомир), доктор соціологічних наук, автор книги «Україна. Історія, природа, мистецтво» (2009), збірки «Листування з Долею: 111 поезій різних років» (2012) і більш ніж 100 статей з питань українознавства\nПередмова до вельми короткого путівника — 2015\nКоли йде Вітчизняна війна твого народу, проводити час у забавах аморально. Але ж культурно-пізнавальний туризм — «розвага» дуже специфічна. Адже він є потужним чинником формування нашого світогляду, що триває протягом усього життя, не маючи жодних вікових обмежень. А якщо йдеться про пізнання своєї країни, її історії та культури,— ще й плекання патріотизму у високому сенсі. Це гранично важливо, аби почерпати наснагу й натхнення, віднаходити душевну рівновагу, відновлювати сили для продовження боротьби. Тієї, про яку яскраво й точно сказав Ґете (ризикну навести власний «переклад-нагадування»):\nУсі минулі прикрощі й негоди\nМені принесли головне знання:\nЛиш той є гідним і життя й свободи,\nХто знов іде за них у бій щодня!\nДо того ж не завжди буде потрібно кудись спеціально їхати. Можна, скориставшись, наприклад, моїми підказками та перебуваючи неподалік у справах, знайти трохи часу й ознайомитися з описаними в цьому путівнику пам’ятками історії та архітектури.\nЧому з-поміж усіх мистецтв обрано саме зодчество? Цей вибір обґрунтував ще у своїй книзі «Україна. Історія, природа, мистецтво» (2009).\nНаведу відповідні міркування: «По-перше, на наше переконання, з-поміж усіх видів вітчизняного мистецтва саме архітектура найяскравіше позначена відбитком геніальності світового рівня.\nПо-друге, соціальну історію ми вважаємо за правильне розглядати не лише як перебіг подій, а, мабуть, насамперед як здійснюване в їхньому контексті, на їхньому тлі невпинне розгортання народного духу.\nАрхітектура ж із давніх-давен є найстійкішим виразом цього духу, історія розвитку якого значною мірою доходить до нащадків завдяки втіленню у все більш досконалих витворах із каменю та інших будівельних матеріалів».\nНадалі спиратимуся на першу у вітчизняному і світовому архітектурознавстві академічну «Історію української архітектури» (ІУА). Її підготовку ініціював у 1996 р. президент відновленої Української академії архітектури (УАА) В.Г.Штолько.\nОчолював авторський колектив і здійснив наукову редакцію цієї непересічної праці, опублікованої у 2003 р., дійсний член УАА, лауреат державної премії України в галузі архітектури, доктор мистецтвознавства, професор В.І.Тимофієнко. Також багато цінного матеріалу містять чудовий путівник А.С.Івченка «Вся Україна» (користуюся виданням 2006 р.) і ґрунтовна книга Д.В.Леонтьєва «Архитектура Украины. Большая иллюстрированная энциклопедия» (2010).\nІсторичні відомості викладатимуться головним чином за фундаментальною 10-томною «Енциклопедією історії України» (ЕІУ), про яку розповідається в додатку до цієї передмови.\nКілька слів про хронологічні рамки. Історичні події в цьому путівнику систематично висвітлюватимуться з часів Київської Русі — першої власної держави народу теперішньої України — і до Української революції 1917—1921 років, що стала, як би там не було, горнилом для нашої нової державності. А втім, усі розділи міститимуть досить численні та докладні екскурси до епох, що передували києво-руській добі, являючи собою, сказати б, передісторію регіонів України.\nЗокрема, у додатку розглядаються загальні питання походження та ранньої історії слов’ян; як побачимо, на почесне звання їх прабатьківщини має вагомі підстави претендувати наша країна, разом із сусідніми Польщею, Білоруссю й кількома областями Росії.\nКоротко схарактеризую своє бачення основних періодів вітчизняної історії.\nЇхній зміст докладніше розкриватиметься в регіональному розрізі за розділами путівника. Вважаю, що власне українська історія починається з IX століття. Волів би її іменувати не просто українською, а русько-українською (саме русько-українською) історією, історією Русі-України. Навіщо відмовлятися від самоназви, яка була головною протягом десяти (!) віків, лише через те, що хтось інший її зовсім недавно, за історичними вимірами, нахабно загарбав і вирішив монополізувати?! А через це — певною мірою й від тисячолітньої державотворчої та культурної спадщини? Адже до початку XIX сторіччя представники етнічної групи, що складала більшість на вітчизняних теренах, звичайно іменували себе руськими. І не так уже й важливо, що на Лівобережжі з другої половини XVII століття отримав поширення етнонім «малороси», який домінував, принаймні в офіційному вжитку, аж до кінця існування Російської імперії. Найвпливовіший твір вітчизняної світської літератури другої половини XVIII сторіччя не випадково одержав назву «Історія Русів».\nУ відповідній статті, надрукованій в ЕІУ, видатний вітчизняний вчений-історик і культуролог Я.Д.Ісаєвич (1936—2010) стверджував, що з певного моменту і до кінця XVIII століття, а на західноукраїнських землях і протягом XIX — початку XX сторіччя, використовувалася така назва українців, як русини.\nУ якості самоназви слово «русин», що спершу вживалося тільки в однині, будучи похідним від форми множини «русь», виникло в Україні та Білорусі — на відміну від Росії, де самоназвою стала прикметникова форма «русский». У множині назва «русини» (латинською мовою Rutheni) поширилася в XVI—XVIII століттях на теренах Речі Посполитої та вживалася щодо українців і білорусів разом (для протиставлення їх «Москві», «москвитинам») або тільки щодо українців (для відрізнення їх від «литвинів» — русинів із Великого князівства Литовського).\nКнижному варіанту «русини» відповідала розмовна форма «руснаки». Нарешті, у Габсбурзькій монархії слово «русини» (німецькою мовою Ruthenen) стало офіційною назвою всіх українських підданих цієї держави. Але ж із розвитком української національної свідомості самоназви «русини» на Заході і «малороси» чи «руські» на Сході України були витіснені самоназвою «українці» [Ісаєвич, 2012]. Тобто все ж таки і за версією Я.Ісаєвича поширення варіанту «русини» пов’язується переважно з розвитком західної частини нашої країни.\nЯк би там не було, у першій половині XIX століття стрімко формується національно-культурна мегаконцепція українства, сказати б, самосвідомість українського суспільства, становлення котрої було завершено в його середині, насамперед завдячуючи поетичній творчості великого Шевченка.\nЗ того часу всі національно свідомі представники нашого етносу іменують себе українцями, а історія земель теперішньої Української держави перетворюється на історію України. Але ж, за великим Грушевським,— «Історію України-Руси». Наполягаю на тому, що не треба віддавати своє. І розглядаю історію України починаючи з IX століття по цей час саме як русько-українську історію, жодним чином не ототожнюючи та не змішуючи її з російською.\nВолію запропонувати наступну періодизацію з точки зору домінуючих етнічно-національних рис цивілізаційного розвитку (але слід пам’ятати, що йдеться про єдину русько-українську цивілізацію, яка існувала безперервно, хоч і в різних формах прояву, сказати б, «іпостасях»!):\nПочаток ІХ ст. — кінець 1230-х рр.Початок 1240-х рр. — кінець 1350-х рр.\nПочаток 1360-х рр. — кінець 1560-х рр.\nКінець 1560-х рр. — кінець 1640-х рр.\nСередина XVII ст. — кінець 1830-х рр.\nЗ кінця 1830-х рр. Києво-руська цивілізаціяПізня давньоруська цивілізація\nРання українська цивілізація\nРозвиток сучасної української цивілізації\nЗ цивілізаційної точки зору найважчим був довгий-предовгий часовий проміжок із середини XIV до початку ХХ століття. Його сумну сутність відобразив видатний письменник-філософ П.А.Загребельний, чия творчість являла собою величезний внесок у справу історичної просвіти українського суспільства, вклавши до вуст головного героя-оповідача роману «Тисячолітній Миколай» такі слова: «Ми змушені були творити цивілізацію в бездержавності, і була це хліборобська цивілізація з пшеницею, соняшниками, з хрущами над вишнями, але й сотнями тисяч чи не найкращих у світі пісень, з щедрівками й колядками, з писанками й рушниками, з барвистим, як райський вертоград, світом, з майже неземною тугою і нещастям, що сяє до самого неба».\nЗбереженими завдяки подвижництву музейних працівників острівцями Атлантиди згаданої предивної цивілізації, яка була затоплена морями крові, пролитими сталінським режимом, є, зокрема, музеї народної архітектури та побуту — дорогоцінне намисто нашої красуні України. Саме на їх функціонуванні зосереджу увагу надалі в цій передмові.\nЗазначу, що взагалі мережа етнографічних музеїв України розбудовувалася з 1960-х років, як і вітчизняна мережа музеїв-заповідників. Музеї групи, що розглядається, є скансенами. Нагадаю, звідки пішла ця назва. У східній частині столиці Швеції міста Стокгольм, на острові Юргорден розташований Музей старовинної сільської архітектури Скансен, який було засновано 1891 р. А.Гаселіусом. Він став першим у світі етнографічним музеєм «просто неба». І тепер слово «скансен» вживається як загальноприйнята назва етнографічних парків. Причому зазвичай без лапок та з маленької літери, як у моєму тексті (крім попереднього речення — зі зрозумілих причин).\nАкцентую ще одну обставину. У включеному до ІУА чудовому нарисі історії народної дерев’яної архітектури України І.Р.Могитич та Л.В.Прибєга, зокрема, зазначають: «Народні майстри, виховані на гармонійній цілісності природного оточення, прагнули до естетизації створюваного середовища проживання, до злиття наявного ландшафту й архітектурних форм. Забудовуючи поселення й розміщуючи громадські центри та окремі споруди, народні будівничі враховували естетичні якості рельєфу місцевості й інші природні особливості краю». Втілений у процеси розбудови й функціонування мережі музеїв народної архітектури та побуту, цей зв’язок стає відбиттям, своєрідною музеєфікацією закономірності вищого рівня, яку докладно схарактеризовано в моїй книзі «Україна. Історія, природа, мистецтво»,— того факту, що природні чинники від зародження суспільного життя суттєво (тобто визначаючи саму сутність) впливали не лише на поточну, зокрема будівничу, діяльність людей, а й на перебіг соціально-історичного розвитку взагалі.\nГоловним у родині вітчизняних етнографічних музеїв, безперечно, є Національний музей народної архітектури та побуту України НАН України, розташований у межах Києва, на південному узліссі стародавнього Голосіївського лісу, поблизу колишнього історичного села Пирогів. Його засновано в 1969 р. з ініціативи Українського товариства охорони пам’яток історії та культури, а в 1976 р. відкрито для відвідувань. Лише недавно — у 2008 р. — музей одержав статус національної установи. Провідний вітчизняний дослідник музейної справи Л.Д.Федорова у статті, вміщеній в ЕІУ, зазначає, що переважна більшість музейних будівель — це оригінальні споруди, тут відреставровані.\nЗокрема йдеться про такі яскраві шедеври, як унікальні дерев’яні українські храми Покрови Богоматері 1792 р. із села Плоске Свалявського району Закарпатської області, св. Архістратига Михаїла 1750 р. із села Дорогинка Фастівського району Київської області й ін. В інтер’єрах будівель представлено відповідні зразки народної творчості.\nЗагалом на території музею встановлено понад 300 пам’яток українського народного будівництва XVI—XX століть, що перевезені з усіх основних «історично-етнографічних областей» країни. Ці пам’ятки об’єднано в наступні архітектурно-етнографічні комплекси: 1) вітряки; 2) Карпати; 3) Середня Наддніпрянщина; 4) Південь України; 5) Поділля; 6) Полісся; 7) Полтавщина і Слобожанщина; 8) українське село 1960—70-х років (початкова назва — «соціалістичне село»).\nВарто підкреслити, що розмаїття місцевого ландшафту дало змогу показати пам’ятки народного будівництва в характерному оточенні. Скажімо, комплекс «Середня Наддніпрянщина» розміщений у типовому наддніпрянському ландшафті з пагорбами й долиною; невеликий байрак розділяє експозицію на Правобережну і Лівобережну частини.\nЕкспозицію «Полтавщина і Слобожанщина» розпочинає восьмикрилий вітряк із хутора Кудрявий (село Високе) Охтирського району Сумської області, що стоїть при широкій степовій дорозі, яка веде відвідувача до полтавського села. Комплекс «Карпати» розташований на трьох пагорбах, порослих смереками й буками; його ландшафт нагадує природні умови місцевостей, у яких були споруджені житлові, господарчі, виробничі та культові будівлі із Закарпатської, Івано-Франківської, Львівської та Чернівецької областей.\nА експозицію «Південь України» розміщено на рівнинній частині території, яка найкраще відповідає ландшафтові південного регіону країни.\nУ нашій державі є ще ціла низка музеїв просто неба. Не лише описаний київський, а й усі скансени України, поза сумнівами, заслуговують на відвідання за першої ж нагоди. Про головні з-поміж цих музеїв обов’язково розповім у розділах, що присвячені регіонам, де вони розташовані. Але наразі авторові вочевидь уже слід зупинитися, бо передмова виходить надто затягненою…\nТільки додам, що в цьому «вельми короткому путівнику» мова піде лише про найцінніші пам’ятки історії та архітектури. Ми з Вами, шановні читачі, здійснимо уявну подорож, одна за одною відвідуючи області України в алфавітній послідовності їхніх назв: 1) Вінницька; 2) Волинська; 3) Дніпропетровська; 4) Донецька (північна частина); 5) Житомирська; 6) Закарпатська; 7) Запорізька; 8) Івано-Франківська; 9) Київська (при цьому завітаємо до її адміністративного центру — за сумісництвом столиці нашої держави); 10) Кіровоградська; 11) Луганська (північна частина); 12) Львівська; 13) Миколаївська; 14) Одеська; 15) Полтавська; 16) Рівненська; 17) Сумська; 18) Тернопільська; 19) Харківська; 20) Херсонська; 21) Хмельницька; 22) Черкаська; 23) Чернівецька; 24) Чернігівська.\nПатріотам Сумщини нема за що ображатися на автора. Адже саме цьому регіону присвячено мій нарис, опублікований зовсім недавно в журналі NEWSSKY.COM.UA.\nОднак у відповідному розділі циклу обов’язково знову напишу про прекрасний Сумський край, де знаходимо безліч природних, історико-культурних і мистецьких див. А до Автономної Республіки Крим і Севастополя цього року пропоную не їхати, причому саме з принципових міркувань.\nТепер, шановні друзі-читачі, пускаємося в путь. У захоплюючу, сподіваюся, подорож історією та культурою регіонів нашої незрівнянної неньки. Слава Україні!\nЧернігів. Подібно до вітчизняної історії, на цьому фото великою мірою скрито від нашого погляду одну з найдавніших, найвизначніших і найгарніших пам’яток архітектури Київської Русі — Борисоглібський собор (1120—1123).\nПОХОДЖЕННЯ ТА РАННЯ ІСТОРІЯ СЛОВ’ЯН\n(Короткий науково-популярний нарис)\nАвтор цієї скромної праці, що має суто допоміжний і, як кажуть, компілятивний характер, зовсім не претендує на науковий пріоритет. Ми відкрито спираємося на статті, які опублікували в академічній 10-томній «Енциклопедії історії України» (2003—2013; голова редакційної колегії В.А.Смолій) вчені-історики та археологи В.Д.Баран, К.Ю.Галушко, М.Ф.Котляр, С.Д.Лисенко, А.Г.Плахонін, О.М.Приходнюк, Є.В.Синиця, Р.В.Терпиловський, І.Т.Черняков, С.П.Юренко, і на доповнення й уточнення, що їх зробили визначний вітчизняний історик Ю.А.Мицик і провідний фахівець з історичної географії й картографії В.С.Власов. Наш нарис являє собою спробу систематизації та певного узагальнення, спрямовану на подолання різноманітних міфів, які останнім часом заполонили цю царину, сказати б, масових уявлень. Адже й без цих міфів нам, нащадкам, є що вивчати, цінувати та враховувати.\nНасамперед воліємо наголосити на тому, що протягом останніх двох десятиліть стрімко розвивалася така наукова дисципліна, як історія України. Дослідник питань її розвитку С.В.Кульчицький зазначав, що майже одразу після отримання нашою країною державної незалежності провідні вітчизняні історики змогли запропонувати — кожен у своїй галузі — нове бачення історичного процесу. Завдяки цьому Інститут історії України НАН України опублікував у 1995—1996 рр. 2-томний універсальний підручник «Історія України: нове бачення» (відповідальний редактор В.А.Смолій). Невдовзі на основі цього підручника була підготовлена й надрукована 15-томна серія книг «Україна крізь віки». За її створення авторський колектив удостоєний Державної премії України в галузі науки і техніки за 2001 рік [Кульчицький, 2005]. Додамо, що, як нам уже доводилося підкреслювати, важливу роль у справі історичної просвіти суспільства, його громадянського загалу відіграв «Довідник з історії України» за редакцією львівських учених І.З.Підкови та Р.М.Шуста, друге — доопрацьоване і доповнене — видання якого було опубліковано масовим накладом 2002 р. в Києві.\nАвтор цього нарису намагався якнайповніше відобразити наявні на той момент досягнення та результати, одержані історичною наукою незалежної України, у 16-томній російськомовній науково-популярній «Сучасній українській енциклопедії» [«Современная украинская энциклопедия», 2004—2005]. Для цього енциклопедичного видання мною особисто було написано більш ніж 1800 статей, включаючи близько 100 статей досить значного обсягу з питань історії України, зокрема численні краєзнавчі та біографічні.\nПідбиває підсумки сучасних пошуків вітчизняних учених-істориків таке фундаментальне видання, як «Енциклопедія історії України» (ЕІУ). Головною метою цієї, сказати б, мегаколективної праці є здійснення докорінного переосмислення концепції вітчизняної історії, остаточного подолання стереотипів і міфологем радянської доби. Робота над проектом розвивалася наступним чином. У червні 1997 р. Президія НАН України ухвалила постанову про підготовку багатотомної «Енциклопедії історії України». Починаючи з 2003 р., вийшли друком усі десять запланованих томів паперового видання; у 2013 р. побачив світ останній з них. На сайті Інституту історії України НАН України паралельно публікувалася та продовжує публікуватися електронна версія ЕІУ. На слушну думку редакційної колегії, електронний формат видання дозволить не лише якнайширше розповсюдити даний інтелектуальний продукт, але й з часом витворити цілком новий довідковий інформаційний ресурс, який може оперативно коригуватися і доповнюватися відповідно до новітніх наукових знахідок, відкриттів, ідей, концепцій тощо. Однак підкреслюється, що програмне та художнє забезпечення електронного проекту досі є незавершеним [Енциклопедія історії України, 2003—2015: Електронний ресурс]. Але в нас немає жодного сумніву стосовно того, що найближчими роками вельми потужному авторському колективу вдасться завершити створення першої повноцінної «живої» електронної Енциклопедії історії України.\nПереходячи до суті питання, зазначимо, що вітчизняній історії у власному розумінні передувала, умови для її виокремлення формувала передісторія, яка розтягнулася на багато тисячоліть. Її проблематика досліджується в контексті походження та ранньої історії слов’ян [Синиця і Терпиловський, 2012 (2)]. Загальну ж періодизацію історії слов’ян здійснюють з огляду на мовознавчі побудови, розрізняючи періоди етногенезу (побутування праслов’янських діалектів), ранньої історії (побутування єдиної слов’янської мови) та історії окремих слов’янських народів (формування та побутування сучасних слов’янських мов). Початок останнього збігається з утворенням перших слов’янських держав упродовж VIII—IX століть, тобто в нашому випадку — з виникненням Київської Русі та початком русько-української історії.\nСтосовно походження слов’ян вітчизняні вчені-історики підкреслюють: за сучасними уявленнями, територія етнокультурної кристалізації слов’ян визначається як смуга вздовж межі лісової та лісостепової зон між Віслою на заході та Дніпро-Донським міжріччям на сході [Синиця і Терпиловський, 2012 (2)]. Тобто левова частка її припадає саме на землі (та води) нинішньої Української держави! Автори статті, на яку найбільшою мірою спираємося, продовжують: у межах указаного регіону впродовж кінця І тисячоліття до н. е. — І тисячоліття н. е. простежується низка генетично пов’язаних між собою археологічних культур, у носіях котрих вбачають як власне ранньоісторичних слов’ян, так і їхніх безпосередніх попередників [Синиця і Терпиловський, 2012 (2)]. Тут просто назвемо ці культури, запропонувавши тим, хто спеціально цікавиться питанням, звернутися до праць вітчизняних вчених-археологів. Але спочатку зазначимо, що їх появі передували тшинецько-комарівсько-сосницька культурно-історична спільність, або тшинецьке культурне коло [Лисенко, 2013] (підкреслимо особливу роль, яку в східнослов’янській, русько-українській передісторії відіграв сосницький варіант тшинецько-комарівської культури), і підгірцівсько-милоградська культура. У другому випадку вживаємо саме таку «подвійну» назву, обстоюючи фахову справедливість, оскільки вперше поселення цієї культури було знайдено в 1950 р. визначним вітчизняним вченим-археологом Валентином Даниленком [Юренко, 2004] біля села Підгірці Обухівського району Київської області [Черняков, 2009]. А до обіцяного переліку входять зарубинецька, зубрицька, київська, черняхівська, колочинська, пеньківська, празька, райковецька, волинцевська (або волинцівська), роменська культури.\nТакож одразу зазначимо, що наріжним каменем етноісторичної інтерпретації картини культурного поступу слов’ян протягом перших двох періодів їхньої історії на теренах України є ототожнення носіїв празької культури з ранньоісторичними склавинами, а пеньківської — з антами [Синиця і Терпиловський, 2012 (2)]. Аби ж розвіяти досить популярні, але не підтверджені науково міфи, підкреслимо наступне: «Від початку 1 тис. н. е. кількість слов’янських пам’яток невпинно зростала, проте археологам досі не пощастило відкрити археологічну культуру до 5 ст., яка повністю належала б праслов’янським чи слов’янським племенам» [Мицик і Власов, 2010].\nЗвернемося тепер до ранньої історії слов’ян, яка, на нашу думку, в Україні припадає на останній період вітчизняної передісторії, що охоплює V—VIII сторіччя. Для цього нарису найважливішою є така обставина: В.С.Власов позначає територію семи (!) розташованих на півночі держави регіонів України (Сумську, Чернігівську, Київську включно з містом Києвом, Житомирську, Рівненську та Волинську області) як землі, на котрих у V—VI століттях проживали венеди, продовжуючи цю смугу теренами сучасної Польщі за Віслу, аж до Одри [Мицик і Власов, 2010].\nВенеди, або венети,— це давні племена, які згадуються античними авторами І—ІІ сторіч і готським істориком середини VI століття Йорданом. Аж до пізнього середньовіччя ця назва зберігалася серед германців і фінів для позначення слов’ян-сусідів. Науковці дотримуються думки, що венедів першої половини І тисячоліття можна пов’язати з пізньозарубинецькими племенами, а також із населенням київської культури, слов’янської частини черняхівської культури і зубрицької культури. Йордан вказує, що сучасні йому склавени (склавини), анти та венеди походять «з одного кореня» [Терпіловський (Терпиловський), 2003].\nЗвідси вчені-історики роблять два висновки. Зіставляючи зі свідченнями античних авторів І—ІІ сторіч, стверджують, що саме венеди могли бути предками всіх давніх слов’ян. Як наголошують фахівці, повідомлення Йордана про те, що з венетами в другій половині IV століття воював готський «король» Германаріх (Ерманаріх), а також про те, що раніше в склавинів, антів і венетів було одне спільне ім’я, дають підстави вважати згадані події найдавнішим фактом історії слов’ян [Синиця і Терпиловський, 2012 (2)]. А порівнюючи зі свідченнями інших авторів VI століття, сучасні вчені-історики доходять висновку про існування в цей час трьох великих військових союзів [Мицик і Власов, 2010] уже власне слов’янських племен із трьома відповідними назвами: венеди, анти, склавини.\nТут необхідно зупинитися на важливому понятті племені. В етнології, соціальній і культурній антропології, політичній соціології та соціальній історії під ним розуміють суспільну групу, форму соціальної та політичної організації людського суспільства, характерну для доби первісності, переходу до соціально стратифікованого суспільства і ранніх стадій розвитку держави. Підкреслюється, що племінна спільнота організована переважно на підставі кровної спорідненості, а синонімами терміна є категорії «рід» і «клан». У західній культурній і соціальній антропології племена поділяють на певні форми існування або ж стадії розвитку, найвищою з яких є так звані вождівства (англ. chiefdoms) — соціально стратифіковані спільноти на чолі з вождями, притаманні переддержавному та ранньодержавному стану суспільства. Але єдиної прийнятої типології та критеріїв диференціації типів племен у світовій науці немає [Галушко, 2011]. Ці теоретичні відомості потрібно взяти до уваги. А ми повернемося до опису перших трьох відомих історії союзів слов’янських племен.\nАнти — це слов’янське міжплемінне об’єднання, перші згадувані історичні події, пов’язані з яким, припадають на кінець IV — початок V століття. Йордан повідомляє, що германське плем’я остроготів (остготів) Вінітара, перемігши антів, розіп’яло їхнього царя Божа та сімдесят старійшин. Від остаточної поразки антів врятував вождь гунів Баламбер, який приборкав остроготів і вбив їхнього вождя.\nЦе повідомлення дає підстави вважати антів союзниками гунів. Пізніше з антами постійно воювали авари (давньоруською ця назва подається як «обри»), розорюючи їхні землі. А востаннє в писемних джерелах того періоду про антів ішлося у візантійського історика Феофілакта Сімокатти і візантійського хроніста Феофана Сповідника. Ці автори під 602 р. повідомляють про розгром антів (союзників Візантійської імперії) військом аварів (на боці яких, до речі, билися склавини) на чолі з Апсихом. Спроба ж укласти мир і викупити бранців завершилася вбивством аварами посольства антів на чолі з Мезамиром… Однак, за відомостями археологів, припинення утворення антських скарбів та існування пеньківської культури (нагадаємо, що саме ця людність вважається археологічним еквівалентом антів) припадає на останню чверть VII століття — час піднесення Хозарії [Приходнюк, 2003].\nНарешті, склавини (склавени) — це самоназва слов’ян, модифікована відповідно до грецьких і латинських фонетичних і граматичних норм. Наголосимо на тому, що різні форми написання назви інколи зустрічаються навіть у тексті одного автора й не мають принципового значення. Навпаки, важливо, що саме цим етнонімом середньовічні автори від середини VI століття позначали новий народ, який з’явився на північному кордоні Візантійської імперії [Синиця і Терпиловський, 2012 (1)]. А ще важливіше, що в слов’ян вочевидь з’явилася самоназва: під нею, нехай у видозміненій формі «склавини», вони в оповіді про події 512 р. вперше згадуються в середині VI століття грекомовним ранньовізантійським письменником Прокопієм Кесарійським. Адже, на думку вчених-істориків, чи не найбільш значущим свідченням виникнення нового етносу є поява його самосвідомості, що фіксується насамперед у самоназві [Синиця і Терпиловський, 2012 (2)]. При цьому до початку VII століття склавини в більшості джерел фігурували в парі з антами. Саме в антах і склавинах вбачають два головні племінні об’єднання давніх слов’ян, що впродовж VI—VII століть здійснили широку експансію на центрально- та південноєвропейських теренах.\nГосподарство склавинів (нагадаємо, що їх археологічним еквівалентом вважається людність, яка залишила пам’ятки празької культури) базувалося на землеробстві та було, судячи з повідомлень середньовічних істориків і хроністів, доволі ефективним. Культурне життя, можна припустити, було досить насиченим: адже язичницькі вірування характеризувалися розвиненим пантеоном. Суспільство склавинів функціонувало на засадах так званої «військової демократії». На територію Візантійської імперії вони регулярно вдиралися від початку VI століття, а на його середину приходиться пік цієї агресії: тоді розгорнулися так звані Балканські війни. Впродовж другої половини VI — початку VII століть склавини, зазвичай у складі військ виниклого в Паннонії (історична область, переважно на території західної Угорщини) Аварського каганату [Котляр, 2003], здійснили кілька походів, найбільш гучними з яких були облоги Фессалонік (нині місто Салоніки, Греція) у 580—610-х роках, прорив легендарного гірського проходу Фермопіли та здобуття Акрокоринфа (фортеця поблизу сучасного міста Коринф, Греція) у 590-х роках і облога Константинополя в 626 р., втім, невдала. Після останньої поразки Аварський каганат було послаблено, і надалі протягом VII століття склавини діяли здебільшого самостійно. Сучасні вчені-історики вважають, що склавини були попередниками не лише західного відгалуження слов’янства (чим обмежували їх роль до середини минулого століття), але й південного та східного. Стосовно останніх, нам в Україні слід бути вдячними цьому союзу за те, що принаймні північні правобережні «племінні княжіння» переддержавного періоду пов’язані за походженням зі склавинами [Синиця і Терпиловський, 2012 (1)].\nЗа великим рахунком усі три згадані військові союзи слов’ян були нестійкими. З початку VII століття все частіше мова йде вже про племінні об’єднання, або союзи племен (пізніші давньоруські літописці так само за пізнішими, сучасними для них аналогіями позначали ці утворення словом «княжіння», тобто володіння князя), що існували на теренах нинішньої України. Високою є ймовірність того, що в їхніх межах соціальна взаємодія, крім суто військових питань, стосувалася багатьох інших сторін суспільного життя. Ґрунтуючись на твердженні «Повісті временних літ», правда, легендарної в різних смислах, що всі ці племінні об’єднання «мали ж свої обичаї та закони предків своїх і заповіти, кожне — свій норов», вчені-історики припускають: вони являли собою етнополітичні та територіальні утворення [Баран, 2009], відносно стійкі, з розвинутою й усталеною до певної міри системою внутрішніх зв’язків.\nВзагалі для означення всіх слов’янських союзів племен, які згадані літописцем у «Повісті временних літ», вживається термін «літописні племена». Їх кількість перевищує два з половиною десятки [Баран, 2009]. Але «в українській частині» таких сучасні дослідники нараховують сім: поляни, деревляни (за ЕІУ — древляни), волиняни, хорвати, уличі, тиверці, сіверяни. Зазначається, що в «Повісті минулих літ» поряд із наведеною вище назвою «волиняни» літописець вживає ще дві — «дуліби» та «бужани». Більшість сучасних вчених-істориків переконані, що всі три назви стосуються одного й того самого племінного союзу, при цьому «дуліби» — найдавніша назва, а дві наступні виникли згодом [Мицик і Власов, 2010].\nДо речі, за відомостями арабського автора Х сторіччя, географа, вченого-енциклопедиста і мандрівника ал-Масуді, саме навколо дулібів-волинян на чолі з князем Маджаком у третій чверті І тисячоліття на теренах Волині та Верхнього Подністров’я утворився ширший за перелічені в «Повісті временних (або, як бачимо, минулих. — Ю.Ч.) літ» союз правобережних племен. Деякі вчені-історики вважають, що він був початковим етапом слов’янської державності на території України [Баран, 2009]. Племінним центром дулібського союзу було, ймовірно, Зимнівське (Зимненське) городище, нещодавно знайдене археологами [Мицик і Власов, 2010] біля села Зимне Володимир-Волинського району Волинської області. Ця археологічна пам’ятка досліджувалася протягом 1951—1964 років (з перервами). Виявлено земляні укріплення з дерев’яною стіною й частоколом і залишки довгого наземного будинку, поділеного на окремі комори-приміщення, датовані VI—VII століттями. Себто Зимнівське поселення — одне з найдавніших ранньосередньовічних слов’янських городищ. У процесі розкопок знайдено понад дві сотні металевих виробів із заліза, бронзи та срібла. Причому наявність на городищі ллячок, тиглів, ливарних формочок і заготовок вказує на їх місцеве виробництво [Баран, 2005].\nЯкщо бути точним, ал-Масуді, подаючи багату інформацію про політичний устрій слов’ян взагалі, зокрема оповідає про історію племені «Валініана» на чолі з «царем» Маджаком, котрому в давнину підкорялися всі слов’яни [Плахонін, 2009]. У будь-якому випадку ми радше схильні вважати ці події першою масштабною спробою створення вітчизняної державності. Щоправда, згаданий союз невдовзі розпався під ударами все тих же аварів. А інтенсивні державотворчі процеси на східнослов’янських землях, як відомо, поновилися вже в ІХ столітті, цього разу в Середньому Придніпров’ї, та призвели до виникнення великої європейської держави Середньовіччя — Київської Русі.\nАле повернемося до русько-української передісторії. Провідний фахівець із цих питань В.Д.Баран додає: згідно з даними археології, усі східнослов’янські племена, які жили на землях, що є нині теренами України, треба вважати носіями близьких за своїми ознаками археологічних культур — райковецької, волинцівської та роменської. При цьому встановлено, що територія поширення волинцівської та роменської культур збігається з територією мешкання сіверян, а райковецька культура покриває територію проживання всіх правобережних слов’ян від Дніпра до приток Вісли — Західного Бугу і Сяну (Сану) [Баран, 2009].\nЄ.В.Синиця та Р.В.Терпиловський підкреслюють, що на Правобережжі та Лівобережжі Дніпра культурні процеси переддавньоруського періоду суттєво різняться. На Правобережжі наприкінці VII — на початку VIII століття празькі пам’ятки еволюціонують у райковецьку культуру, а остання впродовж Х століття — у культуру Київської Русі. На Лівобережжі колочинські та пеньківські пам’ятки змінюються волинцевською культурою, яка не є прямим продовженням жодної з попередніх. У другій половині VIII століття волинцевська культура трансформується в роменську культуру, а останню в другій половині Х століття заступають ранньоруські пам’ятки, які демонструють насамперед правобережну пізньорайковецьку традицію [Синиця і Терпиловський, 2012 (2)].\nНа цьому завершується передісторія та починається власне історія нашої неньки України.\nСосниця Чернігівської області. Автор на «історичній малій Батьківщині» — біля батьківської хати О.П.Довженка.\nФотографії — Тетяна ЧЕРНЕЦЬКА\nІсторія України: Не жалійте бідонів!\nМетки10 11 12 2015 6 війна війни життя Карпати книга культура мир мистецтва музей народ область поза президент продукт Слава\nGrexit. Пьеса в 3-х действиях.\nНаш День Конституции\nЧому не знаємо правди про українську історію та мову?\nЧерез що не бачимо правдивого минулого слов’янських держав останніх трьох тисячоліть?\nЯкі вони артефакти часів Артанії, Дулібії, Росі з унікальними докириличними велесовичними текстами?\nЧерез що сакральне письмо давніх Рахманів, велесовиця, — це основа української мови?\nЧому «древнерусские летописи» — це кириличні фальсифікати московитів 15-16 століть?\nЧитайте статті блогу «Давня історія українського народу» — https://davniaistoriia.blogspot.com


Завданням нової влади має стати впровадження справді ефективної медицини, яка не має нічого спільного з псевдореформою від непрофесійної чинної влади. На цьому лідер партії «Батьківщина» наголосила на брифінгу.\nЮлія Тимошенко зазначила, що так звана «реформа» не має жодного стосунку до вирішення реальних проблем, які стоять перед українською медициною, як галуззю, загалом і лікарями зокрема. Навпаки, «медична реформа» додає нових проблем і ставить під загрозу життя мільйонів українських громадян.\nНаприклад, перш ніж зобов'язувати лікарів, особливо у сільській місцевості, укладати з пацієнтами контракти в електронній формі потрібно їх, принаймні, забезпечити комп'ютерами та зв'язком із Інтернетом. Та про які комп'ютери йдеться, якщо сільські і міські амбулаторії та лікарні не забезпечені належним чином ані ліками, ані медичною технікою.\nЛідер «Батьківщини» повідомила, що практично всі кошти, які раніше спрямовувалися у лікарнях на ліжко-місце, тепер перенаправляються на першу ланку — на сімейних лікарів, а послуги профільних медичних спеціалістів зі своїх кишень доведеться оплачувати людям, бо грошей на це бюджетом не передбачено.\nЯкщо «медична реформа» запрацює на повну потужність, то Україна ризикує втратити до третини населення через недоступність медичних послуг для більшості українців. Такі висновки ґрунтуються на аналізі процесу впровадження цієї «реформи», який партія «Батьківщина» прискіпливо вивчає в кожному районі, в кожному населеному пункті.


Якщо розібрати комп'ютер ... » Реферати українською\nРеферати українською » Информатика, программирование » Якщо розібрати комп'ютер ...\nВиконавець:Кауков Юрій учень 9 «А» класу\n>Муниципальное загальноосвітній установа середня загальноосвітньою школою №1\nр.Арамиль, 2011 р\nКОМП'ЮТЕР (анг. Computer, від латів.computo — вважаю), машина прийому, переробки, збереження і видачі інформацією електронному вигляді, яка може сприймати і виконувати складні послідовності обчислювальних операцій із заданої інструкції —программе1.\nЗ початку 90-х років термін «комп'ютер» витіснив термін «електронна обчислювальну машину» (ЕОМ), яке, своєю чергою, 1960-х роках замінило поняття «цифрова обчислювальну машину» (>ЦВМ).\nХоча комп'ютери створювалися для про чисельні розрахунків, виявилося, що можуть обробляти інші види інформації, оскільки всі види інформації можуть бути у цифровій формі. Для обробки різноманітної інформації комп'ютери забезпечуються коштів її перетворення на цифрову форму і навпаки. Тому з допомогою комп'ютера можна робити як чисельні розрахунки, а й з текстами, малюнками, фотографіями, відео, звуком, управляти виробництвом і які транспортом, здійснювати різні види зв'язку. Комп'ютери перетворилися на універсальні кошти на обробки всіх видів інформації, використовуваних людиною.\nМи живемо у тому столітті, де з «скаженою» швидкістю вдосконалюється. Останні десятиліття, людина з допомогою комп'ютерівавтоматизировал а ручна праця людини. Тому людина, яка володіє комп'ютером, не зможе управляти такий технікою. Маючи це, я вибрав саме цієї теми для реферату. Мені так хотілося добре вивчити пристрій комп'ютера та його окремих частин. Постають нові устрою: різніСКАНЕРЫ та інших.;\nМене зацікавив тема тим, що трохи знаю про цю тему і хочу дізнатися неї все які можна. Тому мені вирішив вивчити тему «З чого полягає комп'ютер» докладніше. Дізнатися, із чого складається комп'ютер, як називається яка – або деталь, і яку роль він відіграє в комп'ютері.\nПрацюючи над рефератом я переслідував певні цілі і завдання:\nВизначити роль основних пристроїв у структурі комп'ютера та познайомитися з їхніми основними характеристиками.\n1. Докладно вивчити основні частини самого персонального комп'ютера та його призначення.\n2. Познайомитися з Літературою на цю тему.\n3. Створити комп'ютерну презентацію «Якщо розібрати комп'ютер…».\nСлово «комп'ютер» означає «обчислювач», тобто. пристрій для обчислень. Потреба автоматизації обробки даних, зокрема обчислень, виникло дуже довго. Багато тисячі років тому вони для рахунку використовувалися палички, камінчики тощо. Більше 1500 років тому я (і може бути прибутковим і набагато раніше) для полегшення обчислень використовуютьсчети.1\nУ 1642 року Блез Паскаль винайшов пристрій, механічно яке виконує складання чисел, а 1673 року Готфрід Вільгельм Ляйбніц сконструював арифмометр, дозволяє механічно виконувати чотири арифметичних дії. Починаючи з 19 століття, арифмометри отримали дуже широке застосування. Там виконували чи навіть дуже складні розрахунки, наприклад, розрахунки балістичних таблиць для артилерійських стрільб. Існувала спеціальна професія – лічильник – людина, яка з арифмометром, швидко ісоблюдающий певну послідовність інструкцій (таку послідовність інструкцій згодом ставали називати програмою). Але хто розрахунки проводилися надто повільно – навіть десяткисчетчиков мали працювати за кількома тижнів і місяців. Причина проста – при такихрасчетах вибір виконуваних діянь П.Лазаренка та запис результатів здійснювалася людиною, а його роботи дуже обмежене. У першій половині 19 століття англійський математик ЧарльзБеббидж спробував побудувати універсальне обчислювальне пристрій –Аналитическую машину, яка б виконувати обчислення й без участі людини. І тому вони мали вміти виконувати програми, запроваджувані з допомогою перфокарт (карт з щільною папери з туристичною інформацією,наносимой з допомогою отворів, вони у той час широко вживалися в ткацьких верстатах), плюс «склад» для запам'ятовування даних, і проміжних результатів (у сучасній термінології – пам'ять).Беббидж не зміг довести остаточно працювати над створенням Аналітичної машини – вона була дуже складним для техніки на той час. Але він розробив все основні ідеї, й у 1943 року американець ГовардЭйкен з допомогою робітБеббиджа зміг побудувати одному з підприємств фірми IBM таку машину під назвою «Марк – 1». На той час потреба у автоматизації обчислень стала настільки велика, над створенням машин типу побудованихЭйкеном одночасно працювало кілька груп дослідників. Починаючи з 1943 року, група фахівців під керівництвом ДжонаМочли іПреспераЭкерта США початку конструювати таку машину вже в основі електронних ламп, а чи не реле. Їх машина, названаENIAK, працював у тисячу разів швидше, ніж Марк – 1, проте до завдання її програми доводилося протягом кілька і навіть за кілька днів під'єднувати за потрібне чином дроти. Щоб спростити процес завдання програм,Мочли іЭкерт стали конструювати нову машину, яка б зберігати програму своєї пам'яті. У 1945 року працювати бувпривлечен знаменитий математик Джон фон Нейман, який приготував доповідь про цю машині. Доповідь було розіслано багатьом ученим і майже отримав поширення, що у ньому Джон фон Нейман зрозуміло і просто сформулював загальні принципи функціонування універсальних обчислювальних пристроїв, тобто. комп'ютерів.\nПерший комп'ютер, у якому втілені принципи фонНеймана, було побудовано 1949 року англійським дослідникомМорисомУилксом. Відтоді комп'ютери почали набагато більш потужними, які викладав у доповіді в 1945 року Джон фон Нейман.\nКомп'ютери 40 – 50 років було дуже великими пристроями – величезні зали були заставлені шафами з електронним устаткуванням. Усе це варто було дуже дороге, у цій комп'ютери були доступні лише великим компаніям і установам. Однак у боротьбі покупців фірми, які робили комп'ютери та електронний якого, прагнули зробити своє продукцію швидше, компактніші і дешевше. Завдяки досягнення сучасної технології цьому шляху досягнуто за істиною вражаючі результати. Перший крок до зменшення розмірів комп'ютерів стало можливим з винаходом в 1948 року транзисторів – мініатюрних електронних приладів, що змогли замінити в комп'ютерах електронні лампи. У 50 – x років було знайдено дуже дешеві способи виробництва транзисторів, і в другій половині 50 – x років з'явилися комп'ютери, засновані на транзисторах. Вони повинні були у сотні разів менше лампових комп'ютерів той самий продуктивності. Єдина частина комп'ютера, де транзистори ми змогли замінити електронні лампи, - це блоки пам'яті, але там замість ламп використовуютьизобретенние на той час схеми пам'яті на магнітних осердях. На середину 60 – x років з'явилися б і значно більше компактні зовнішні устрою для комп'ютерів, що дозволило фірмі Digital Equipment випустити в 1965 року перший міні – комп'ютерPDP – 8 розміром із холодильник та вартістю 20 тис. дол. Але доти підготували ще одне крок до мініатюризації комп'ютерів – винайшли інтегральні схеми.\nУ тому ж року було зроблено ще одне важливий крок шляху до персонального комп'ютера –Маршиан Едвард Гофф з тієї самої фірми Intel сконструював інтегральну схему, аналогічну за своїми функцій центральному процесору великий ЕОМ. Так з'явився перший мікропроцесор Intel – 4004, який був випущений у продаж до кінці 1970 року. Звісно, можливості Intel – 4004 були значно скромніше, ніж в центрального процесора великий ЕОМ, - вона працювала значно повільніше і як міг обробляти одночасно лише 4 біта інформації (процесори великих ЕОМ обробляв 16 чи 32 біта одночасно). Однак у 1973 року фірма Intel випустила 8 – бітовий мікропроцесор Intel – 8008, а 1974 року – його удосконалену версію Intel – 8080, яка остаточно 70 – x років стала стандартом длямикрокомпьютерной індустрії.\nСпочатку ці мікропроцесори використовувала лишеелектронщиками – любителями й у різноманітних спеціалізованих пристроях. Однак у 1974\nроку кілька фірм оголосило про створення основі мікропроцесора Intel – 8008 комп'ютер, тобто. устрою, виконує самі функції, що велика ЕОМ. На початку 1975 року з'явився перший, комерційно який розповсюджується комп'ютерАльтаир – 8800, побудований з урахуванням мікропроцесора Intel – 8080. Цей комп'ютер, розроблений фірмоюMITS, продавався за ціною близько 500 дол. Хоча можливостей його були дуже обмежені (оперативна пам'ять становила лише 256 байт, клавіатура і екран були відсутні), її появу зустріли з великим ентузіазмом. У перші місяці продали кілька тисяч комплектів машини. Покупці цього комп'ютера постачали її додатковими можливостями: моніторам висновку інформації, клавіатурою, блоками розширення пам'яті тощо. Невдовзі ці устрою стали випускатися іншими фірмами. Наприкінці 1975 року Пол Ален і Білл Гейтс (майбутні засновники фірми Microsoft) створили для комп'ютера «>Альтаир» інтерпретатор мовиBasic, що дозволило користувачам не так важко спілкуватися комп'ютером і легко писати йому програми. І це сприяв популярності комп'ютерів.\nУспіх фірмиMITS змусив багато фірм також зайнятися виробництвом персональних комп'ютерів. З'явилося і кілька журналів, присвячених персональним комп'ютерів. Комп'ютери стали продаватися вже у повної комплектації, з клавіатурою і монітором, попит ними становив десятки, та був і сотні тисяч штук на рік. Зростанню обсягу продажів дуже сприяли численні корисні програми, розроблені для ділових застосувань. Виникли й комерційно поширювані програми, наприклад, програма для редагування текстів WordStar і табличний процесор VisiCalc (відповідно 1978 і 1979 рр.). Ці ( і ще) програми зробила ділового світу купівлю комп'ютерів дуже вигідним вкладенням грошей: з допомогою з'явилася можливість значно ефективніший виконувати бухгалтерські розрахунки, складати документи тощо. З'ясувалося, що організацій що їм розрахунки з'явилася можливість виконувати ненабольших ЕОМ чи міні – ЕОМ, а чи не персональні комп'ютери, що від.\nПоширення персональних комп'ютерів до кінця 1970-х років призвело до певного зниження попиту великі ЕОМ імини-ЭВМ. Це було предметом серйозного занепокоєння фірми IBM (International BusinessMachines Corporation) – провідною компанії із виробництва великих ЕОМ, й у 1979 р. Фірма IBM вирішила спробувати сили над ринком персональних комп'ютерів.\nПроте керівництво фірми недооцінила майбутню важливість цього ринку України і розглядало створення комп'ютера лише як дрібний експеримент – щось на кшталт одній з десятків що проводилися фірмі робіт зі створення нового устаткування. Щоб не на цей експеримент занадто багато грошей, керівництво фірми надав підрозділу, що відповідає за даний проект, небачену у фірмі свободу. Зокрема, і було дозволено не конструювати персонального комп'ютера з «нуля», а використовувати блоки, виготовленими іншими фірмами. І це підрозділ сповна використало наданий шанс.\nНасамперед, як основне мікропроцесора комп'ютера був обраний новітній тоді16-разрядний мікропроцесор Intel – 8088. його використання дозволило приймати значно більшу потенційні можливості комп'ютера, тому що новий мікропроцесор дозволяв працювати із першогоМбайтом пам'яті, а все які були тоді комп'ютери були обмежені 64Кбайтами пам'яті. У комп'ютері було використано та інші комплектуючі різних фірм, яке програмне забезпечення доручили розробити невеликий фірмі Microsoft.\nТорішнього серпня 1981 р. Новий комп'ютер під назвою IBM PC був офіційно надано публіці й невдовзі після цього він мав більшої популярності у користувачів. Через рік-два комп'ютер IBM PC зайняв чільне місце над ринком, витіснивши моделі8-битових комп'ютерів. Фактично IBM PC став стандартом самого персонального комп'ютера. Зараз такі комп'ютери становлять близько 90 відсотків% усіх у світі персональних комп'ютерів.\nГлава II. Пристрій сучасного комп'ютера.\nЗазвичай персональні комп'ютери складаються із трьох частин:\n>Клавиатури, що дозволяє вводити символи в комп'ютер;\n>Монитора (дисплея) – для зображення текстовій і\nКомп'ютери випускаються в портативному варіанті (>лептор, ноутбук). Але вони системний блок, монітор і клавіатура укладено до одного корпус: системний блок заховано під клавіатурою, а монітор зроблено як кришка до клавіатури. Також комп'ютери випускаються в настільному варіанті. В нього системний блок, монітор і клавіатура представлені як окремі деталі.\n>II.1. Внутрішньо устрою системного блоку.\nНайголовнішим у комп'ютері є системний блок. У ньому розташовуються все основні вузли комп'ютера:\nЕлектронні схеми, управляючі роботою комп'ютера (мікропроцесор, оперативна пам'ять,контроллери пристроїв тощо.);\nБлок харчування, перетворюючий електроживлення мережі постійно струм низького напруги, подаваний електронну схеми комп'ютера);\nНакопичувачі (дисководи) для гнучких магнітних дисків, використовувані для читання і запис;\nНагромаджувач на жорсткого магнітному диску, готовий до читання і запис на несъемний магнітний диск (вінчестер)\nНайголовнішим елементом в комп'ютері, його «мозком», є мікропроцесор – невеличка (на кілька сантиметрів) електронна схема, виконує все обчислення і обробку інформації. Процесор складається з десятків мільйонів транзисторів, з допомогою яких зібрані окремі логічні схеми. Основні внутрішні схеми мікропроцесора –арифметико-логическое пристрій, внутрішня пам'ять (звані регістри) і кеш – пам'ять (>сверхоперативная пам'ять).Микропроцессор вміє виробляти сотні різних операцій та робить це з швидкістю кілька десятків і навіть мільйонів операцій на секунду. Він такий ж здійснює виконання програм, працівників комп'ютері і управляє роботою інших пристроїв комп'ютера.Микропроцессори відрізняються одна від друга двома характеристиками: типом (моделлю) і тактовою частотою. Ще десяток років тому використовувалися мікропроцесори моделі Intel – 8088, 80286, 80386SX, 80386, 80486. Однакові моделі мікропроцесорів може мати різну тактову частоту – що стоїть тактова частота, тим більша продуктивність і мікропроцесора.Тактовая частота вказує, скільки елементарних операцій (тактів) мікропроцесор виконує на одну секунду.Тактовая частота вимірюється в мегагерцах (МГц). Один МГц – це мільйон тактів в секунду. Відповідно, 100 МГц – це 100 мільйонів тактів в секунду. Слід зазначити, що різні моделі мікропроцесорів виконують одні й самі операції за різну кількість тактів. Що модель мікропроцесора, тим, зазвичай, менше тактів потрібно виконання одним і тієї ж операцій. Тому, наприклад, мікропроцесор Intel – 80386 працює приблизно вдвічі швидше Intel – 80286 з той самий тактовою частотою.\nНа початку 80 – x років мікропроцесори випускали з тактовою частотою 4.77 МГц, потім було створено моделі з тактовою частотою 8, 10 та


Перестала працювати сім-картка - блокуйте рахунки. З початку року поліцейські Донеччини розкрили 247 шахрайств - Маріупольське районне управління поліції\n«Доставимо з вітерцем». При розслідуванні серії шахрайств розшуковці вийшли на злочинну групу, яка діяла з СІЗО. Троє в’язнів виманювали в українців гроші за послуги з міжміської доставки вантажів. Арештанти навіть імітували перебування машини в дорозі за допомогою акторських здібностей та звукових записів: відтворювали звуки вулиці та сигнали автомобілів.\n«Продам єнота». Зазвичай злочинці полюють на довірливих покупців, публікуючи на сайті оголошення про продаж «ходових» товарів - техніки, транспорту, меблів. А мешканець Донеччини потрапив на гачок шахрая, замовивши в інтернеті ручного єнота. Хлопець переслав продавцю тваринки гроші, проте замовлення так і не отримав. Поліцейські встановлюють особу афериста.


Ця «здорова» їжа може стати причиною пошкодження мозку і раку молочної залози! Ви повинні перестати їсти це!\nТофу, також званий соєвим сиром, є харчовим продуктом, отриманим шляхом коагуляції соєвого молока і пресування. Існує багато різних видів тофу продуктів, але ми можемо виділити їх в дві основні категорії:\nсвіжий тофу, який виробляється з соєвого молока\nпереробленого тофу, який виробляється з свіжого тофу.\nЗа останні кілька років багато людей замінили м’ясо і яйця на тофу, вважаючи, що це допомагає їм поліпшити свій раціон. Однак, виявляється, тофу не є здоровою заміною м’яса, яєць і сирих молочних продуктів.\nФактично, тофу – не що інше, як продукт соєвої промисловості, яка має шкідливі речовини. Причина цього полягає в тому, що високотехнологічні методи обробки, не тільки усувають поживні речовини, які природним чином присутні в соєвих бобах, але також залишають токсичні і канцерогенні залишки, створювані високими температурами.\nЦя «здорова» їжа може стати причиною пошкодження головного мозку і раку молочної залози. Ви повинні перестати їсти це НЕГАЙНО!\nОсь який негативний вплив призводить від вживання тофу:\nЗбільшення ваги, нездужання, втома, випадання волосся і втрата лібідо\nПроблеми розвитку у немовлят, дітей і підлітків\nНа додаток до цього, було науково доведено, що соя підвищує рівень гомоцистеїну у багатьох людей, небілкової кислоти, яка збільшує ризик інсульту, серцевих захворювань і вроджених дефектів.\nНемовлята і діти особливо сприйнятливі до ефектів гормональної імітації сої. Згідно з дослідженням Lancet, щоденний вплив естроген-імітуючих хімікатів для немовлят, які споживають соєві суміші, було в 6-11 разів вище в порівнянні з дорослими, які вживають в їжу соєві продукти.\nІншими словами, немовлята, які отримують середню кількість соєвої суміші, отримують естрогенний еквівалент 5 протизаплідних таблеток (в розрахунку на масу тіла). Тому, навіть якщо це залежить від вас, як від батька, рекомендується уникати годування ваших дітей соєвими молочними сумішами або іншими соєвими продуктами.\nСоєві боби сповнені природних токсинів, також відомих як антиокислювачі, велика кількість інгібіторів, які утримують ферменти, необхідні для перетравлення білків. Це призводить до захворювань шлунка і хронічної недостатності амінокислот, що може привести до небезпечних порушень підшлункової залози і навіть до раку.\nСоєві боби містять гемаглютинини, які викликають злиття червоних кров’яних клітин.\nСоя також містить гоітрогени, які можуть викликати зниження функції щитовидної залози.\nБільше 80% сої генетично модифіковані і містять найвищі рівні забруднення пестицидами.\nСоєві боби багаті фітатами, які запобігають поглинання важливих мінералів, таких як кальцій, магній, залізо і цинк.\nВсі оброблені соєві продукти, такі як соєве молоко, соєві булочки з начинкою, соєвий сир, соєві енергетичні батончики, соєве морозиво, порошки соєвого білка, не є здоровими продуктами.


11 грудня - Всеукраїнський онлайн-форум для молоді на тему майбутнього освіти, зайнятості та підприємництва! | Міністерство молоді та спорту України\n11 грудня - Всеукраїнський онлайн-форум для молоді на тему майбутнього освіти, зайнятості та підприємництва!\nМіністерство молоді та спорту України, Центр "Розвиток корпоративної соціальної відповідальності", Всеукраїнський молодіжний центр, програма UNITY та USAID запрошують на Всеукраїнський молодіжний онлайн-форум “Future of Work: бачення нового покоління”!\n◼ дізнаєшся про актуальні освітні та кар’єрні можливості для молоді від Career Hub та ініціативи Пакт заради молоді-2025;\n◼ почуєш про розвиток провідних галузей і перспективу побудови кар’єри в Україні від топ-менеджерів держави та бізнесу;\n◼ поділишся власним баченням про ключові галузі, професії, роботу, освіту та навички майбутнього в групах із молоддю з усієї країни.\nНайактивніші учасники та учасниці позмагаються за круті призи у вікторині та "понетворкають" на Zoom-afterparty!\nХочеш бути на крок попереду? Встигни зареєструватися у формі до 8 грудня 2020 року (включно).\nНа основі заповненої реєстраційної форми буде відібрано 100 найбільш мотивованих представників/ць молоді, які отримають лист-запрошення до 10 грудня.\nГотуйся до успішного майбутнього вже зараз.\nМаєш питання щодо форуму, пиши на youthmoveauyc@gmail.com або телефонуй 096 220 1980 (Ірина).


Хто приносить подарунки? / ЖУРНАЛ «РІА-ЛЬВІВ»\nУкраїнські дітлахи (і дорослі теж, чого вже там) з нетерпінням чекають на Миколая - доброго дідуся святого з бородою, мішком подарунків для чемних і різочками для неслухів. Але не тільки ми віримо в святкові дива. Які містичні персонажі обдаровують людей у світі - читайте у нашому матеріалі.\nЙоулупуккі у перекладі - „Різдвяний козел”. Таке дивне прізвисько персонаж отримав від селян, які одягали козлині шкури та розносили подарунки. Спочатку його зображували в хутрі козла і ріжками. З плином часу, Йоулупуккі набув звичного нам образу - доброго дідуся з білою бородою і тростиною в руці, одягненого в червоний плащ. Разом зі своєю дружиною Муорі, “бабусею Різдва”, Йоулупуккі готує до Різдва подарунки, про які в листах просять діти. А розвозить їх саньми, які тягнуть олені. Щоправда, на відміну від оленів Санти, вони не вміють літати. Є в нього і помічники - гноми, які цілий рік у “Печерах Еха” слухають думки дітей і записують, хто був чемним, а хто - шкоду робив.\nЦі милі маленькі бешкетники цілий рік сплять, а в ніч перед Різдвом прокидаються і розносять подарунки. Вони люблять солодощі, тож щоб подарунок на ранок залишився у панчосі, треба задобрити гномів цукерками. Головного ніссе називають Юлессін. Кажуть, він нащадок того першого гнома, який подарував бідній дівчинці дві срібні монетки і тим врятував родину від голоду. У Різдвяну ніч Юлессін їздить упряжкою лисиць.\nВірять, що Василій невидимим заходить до будинків і дивиться, чи щасливі люди зустрічати Новий рік. Це не час для туги і зневіри, адже і сам Василій був дієвим благодійником - пік для нужденних пироги і ховав у них золоті. Діти чекають що добрий святий через комин зайде в будинок, тому залишають на ніч біля каміна свої черевики і сподіваються зранку знайти в них подарунки.\nДо монгольських діток з подарунками під Новий рік приходить Увлін Увгун - головний пастух. Його супроводжують дзвінкоголоса Зазан Охін (Снігова дівчинка) і Шина Жила (Новорічний хлопчик) - малий бешкетник у лисячій шапці, який головному пастуху доводиться внуком. Увлін Угун має на поясі батога, але тільки для настрашки - він добрий і замахнутися може хіба що на лоша, яке від гурту відбилося.\nВеселий добрий дідусь з білою бородою Пер Ноель їздить на ослику і везе з собою плетений кошик з подарунками, які залишає для слухняних дітлахів у черевичках. У “батька Різдва” є злий двійник - П’єр Фуетар, який нашіптує йому про збитки, які зробили діти протягом року, та підговорює не обдаровувати, а карати нечемноту.\nВ Італії чекають одразу двох духів Різдва - Боббо Натале та його подругу-фею Бефану, яка чомусь виглядає зовсім як відьма на мітлі. Боббо Натале читає листи, у яких діти мусять чесно перелічити свої досягнення і чемності, та обдаровує благословенням. А от подарунки - завдання Бефани. Щоправда, дістаються вони добрим хлопчикам та дівчаткам, а бешкетникам фея під подушкою залишає вуглинки. Бефана добрішає, якщо наніч залишити їй келих вина і трохи солодощів. Якщо частування прийшлося до смаку, може навіть підлоги в домі помити.\nУ компанії янголятка і бешкетного чортеняти, добрий Мікулаш мандрує країною. Він має книгу, де записуються усі добрі і погані вчинки дитини. Так від вирішує, кому дістанеться подарунок, а кому - різка. Щоправда, дідуся можна задобрити віршем або пісенькою. А ще чехи вірять, що з Микулашем ходить його мама, яка вчить дітей добре поводитися. А нечемних для профілактики може і мітлою відлупцювати.\nСегацу-сан і Одзе-сан — два персонажі Японії. Сегацу-сан — Господар Нового Року. Він носить яскраве блакитне кімоно і тиждень перед Новим роком ходить пішки країною. Цей час жителі називають "золотим тижнем". Сегацу-сан заглядає у кожен дім, але без подарунків - подарунки купують батьки, але віддати можуть лише тим діткам, кому дозволить добрий дух. Для доброго чарівника перед будинком ставлять ворота з бамбуку та сосни - через них він має пройти, щоб поздоровити з новим роком. Кілька десятиліть Сегацу-сан змагається з Одзе-саном, більше схожим на Санту аніж на японця. Одзе привозить подарунки морем.\nАфриканські католики вірять, що святий Христіан живе на горі Кіліманджаро - єдиній вершині, де лежить сніг. Щоправда, ніхто його не бачив, але вірять, що саме він у ніч перед Різдвом роздає подарунки і запалює свічки.\nДуха домашнього вогнища і Різдва Тао Куена знають у двох іпостасях: старець і червоний дракон. За сім днів до Різдва Тао Куен верхом на коропі, який перетворюється на дракона, вирушає до небесного владики, щоб повідати про справи своєї родини, і спускається у вигляді старця - обдарувати за добрі діла. Тиждень перед Різдвом хитрі в’єтнамці залишають наніч на столі багато солодощів - щоб у Тао Куен від цукру злиплися губи і він не зміг розповісти про огріхи чи недобрі справи.\nСанта Клаус, США\nСучасний образ Санти вигадав Клемент Кларк Мур. Саме він у поемі A Visit From Saint Nicholas (The Night Before Christmas) першим зобразив Санту як життєрадісного немолодого ельфа. Поет також запряг у сани Санта-Клауса північних оленів. Санта залазить до будинків через димар і в ніч проти Різдва залишає під ялинкою подарунки дорослим і дітям.\nСвятий Миколай, Україна\nДобрий Миколай приносить дари не в Новий рік і не на Різдво. Вночі перед 19 грудня залишає подарунки під подушкою (а дуже великі - коло ліжка). Його не бачать, але знають який він - добрий, лагідний і справедливий. Цілу ніч малюки намагаються не заснути і зловити за руку Чудотворця, та він все ж примудряється приспати дитину і непомітно залишити пакунок. Янголятко і чортик Антипко супроводжують святого дідуся і розповідають про всі вчинки за рік. Звісно, чортеня намагається наділити різкою і чемних - щоб пам'ятали, що за непослух та виховна галузка буде в роботі. Мало написати святому листа - треба помолитися, попросити у нього не лише матеріальних благ, але і благословення для всіх-всіх.


Будапешт вимагає юридичних гарантій щодо прав угорської меншини в Україні | Новинарня\nHome / Світ / Європа / Будапешт вимагає юридичних гарантій щодо прав угорської меншини в Україні\nУгорщині потрібні юридичні гарантії застосування Україною нового закону “Про освіту” лише за умови досягнення домовленості з угорською нацменшиною на Закарпатті.\nПро це йдеться в повідомленні на сайті угорського уряду з посиланням на очільника МЗС Петера Сійярто, передає УНІАН.\n“Україна не повинна вводити в дію освітній закон, який вона попередньо не узгодила з представниками угорської нацменшини. Нам мало обіцянок, нам потрібні юридичні гарантії”, – заявив міністр закордонних справ Угорщини.\nПетер Сійярто вважає, що це питання не є суто справою України та Угорщини, бо з ухваленням відповідного закону Київ, на його думку, порушив одну з міжнародних норм про захист нацменшин.\nБудапешт зацікавлений у неодмінному вирішенні цієї проблеми за умови сприяння інтересам українських угорців, сказав міністр.\n“За відсутності юридичних гарантій Угорщина залишає за собою право блокувати всі міжнародні ініціативи України у рамках ЄС і НАТО”, – додав Петер Сійярто, заявивши що США також зацікавлені у вирішенні цього “геополітичного” питання.\n“Це для нас добра новина, але розв’язання проблеми може бути лише таким, яке відповідає інтересам місцевої угорської громади”, – сказав Сійярто.\nЗа даними угорського МЗС, у середу, 24 січня, відбулася тристороння угорсько-українсько-американська зустріч в Парижі, де обговорювали питання застосування закону “Про освіту” в Україні.\nВідносини між Україною та Угорщиною загострилися у зв’язку з новим українським законом про освіту, який набрав чинності 28 вересня минулого року. Норма закону щодо мови освіти викликала критику в Будапешті, де заявляли про блокування у зв’язку з цим європейських прагнень України.


Як правильно оновити сайт зі старої версії на нову - Code.in.ua\nЯк правильно оновити сайт зі старої версії на нову\nВ житті будь-якого веб-проекту настає момент, коли поточний сайт застарів. Нові фічі не стають, «милиці» ламають логіку, програмісти матюкаються. Саме тоді приходить рішення робити новий сайт.\nЯк правило, розробка ведеться на тестовому сервері кілька місяців. Коли всі затверджено – залишається перенести новий сайт на місце поточного.\nЗдавалося б, цей останній крок позбавлений всяких труднощів. Розробники робили таку операцію не один десяток разів. Тому, на даному етапі завжди присутня розслабленість. А між тим, це важливий крок! На якому частенько бувають косяки, причому критичні косяки.\nЯ вирішив поділитися, як цей процес відбувається у нас (автор: Ст. Владов, прим. Девакі).\nРекомендації з перенесення сайту\nЯк же правильно оновити сайт зі старої версії на нову? З урахуванням нашої специфіки, склав коротку інструкцію для програмістів (можна використовувати як чекліст), як без простою або втрати даних оновити сайт інтернет-магазину.\nЕтап №1. Общеподготовительные роботи.\nНа даному етапі ми керуємося двома основними правилами:\nНіяких робіт з контентом сайту під час перенесення.\nПеренесення сайту в п'ятницю та на вихідних – погана прикмета.\nДотримуючись цих прописних істин, ми узгоджуємо час перенесення сайту з власником і його контент-менеджерами. Всі роботи по додаванню товарів, статей, написання коментарів і т. д. припиняються.\nНавіть якщо клієнт просить нас зробити перенесення в п'ятницю в другій половині дня, наша відповідь – ні. Чому? На вихідних завжди може піти щось не так: техпідтримка хостингу перестане відповідати; клієнт не зможе перевірити працездатність сайту, тому що поїхав на дачу; у програміста куплені квитки в театр»...\nЕтап №2. Підготовка нового сайту.\nОсновне завдання етапу – синхронізувати інформацію на поточному та новому сайтах.\nІмпортуємо нові товари, замовлення, статті, коментарі користувачів, залишки по товарах на новий сайт.\nЗі старого сайту переносимо коди лічильників і віджетів (GoogleAnalytics, ЯндексМетрика, LiveInternet, чат-онлайн, картпротектор, коллбекхантер тощо). ВАЖЛИВО не робити цього завчасно, щоб не порушити показники статистики. Не забуваємо про бэкапах.\nНа хостингу замовляємо бекап файлів БД нового сайту. Після чого бекапи викачуємо на жорсткий диск.\nПаралельно замовляємо створення бекапу файлів БД поточного сайту. Бекапи також зберігаємо на жорсткий диск.\nЕтап №3. Закачування нового сайту і підготовка до підміни.\n1. Створюємо на хостингу папку на рівень вище кореня поточного сайту і закачуємо туди архів нового сайту. Виходить приблизно ось так:\nВ папці www знаходиться поточний сайт, в папці new – новий.\n2. Розпаковуємо архів з новим сайтом в папку new.\nВАЖЛИВО! Закачування архіву відбувається швидше, ніж закачування безлічі файлів, тому навіть створення архіву, його закачування і подальше розархівування виходить швидше, ніж закачування всіх файлів сайту по черзі).\n3. Створюємо нову базу даних і імпортуємо в неї БД нового сайту (яку ми викачали на попередньому етапі).\n4. Прописуємо у новому сайті шлях до створеної БД, а також ім'я користувача (логін) і пароль.\n5. Очищаємо кеш CMS, якщо необхідно.\n6. Перевіряємо, чи не надійшли нові замовлення на основний сайт. Якщо надійшли, повторно синхронізуємо базу даних на сайтах.\nЕтап №4. Підміна.\nТут все просто. Перейменовуємо папку www на old, а папку new на www. Як тільки ми це зробимо – почне відображатися новий сайт.\nЕтап №5. Тестування і налаштування.\nПершим ділом проводимо тестування основного функціоналу сайту – пробуємо оформити замовлення. Якщо все проходить нормально, приступаємо до налагодження нутрощів сайту:\nВідкриваємо сайт для індексації robots.txt (на тестовому домені він був закритий).\nЯкщо необхідно – прописуємо шлях до файлу, у якому зберігаються паролі входу в адмін. панель, паролі синхронізації з 1С.\nПробуємо створити новий товар, перевіряємо, чи записується нова інформація в БД. Прикріплюємо до товару зображення – перевіряємо, чи працює нарізка фото і накладання водяного знаку.\nПідключаємо і налаштовуємо прийом платежів через електронні гроші (Приват24, LiqPay, Інтеркаса).\nПроводимо більш детальну перевірку працездатності сайту – реєстрація/авторизація користувачів, додавання товарів в вибране/порівняння, додавання коментарів до товарів.\nВ самому кінці тестуємо відправку листів про замовлення клієнта та адміністратора сайту.\nЕтап №6. Здача проекту клієнту.\nЗдаємо проект клієнту:\nЯкщо клієнт вiдтестував і все нормально працює – радіємо!\nТеги: оновлення upgrade https


Психологічне забезпечення навчально - виховного процесу\nГоловна Реферати українською Педагогіка Психологічне забезпечення навчально - виховного процесу\nСучасний розвиток вищої освіти в Україні, зокрема, її інтеграція в міжнародний освітній простір, передбачає передусім нові підходи до структури і змісту освіти. “Національна доктрина розвитку освіти України в ХХІ столітті” головною метою освітньо-виховного процесу вбачає у створенні умов для розвитку й самореалізації кожного громадянина України, формування поколінь людей, які здатні навчатися впродовж життя, створення й розвиток цінностей, притаманних громадянському суспільству.\nСистема освіти повинна сприяти гармонійному розвитку людини, розкривати весь її творчий потенціал, ставати фундаментом актуалізованої особистості, громадянина.\nДосягнути цього можна лише шляхом підвищення психологічної культури молоді, через розуміння самого себе як особистості, усвідомлення себе як частини великого суспільства, шляхом самореалізації, розкриття себе і своїх можливостей. “Ні одна людина тобі ні друг, ні одна людина тобі не ворог, але кожна людина тобі вчитель”, – як говорить російське прислів’я.\nЗаконом України “Про освіту” передбачено введення психологічної служби в систему освіти (ст. 21) і соціально-психологічний патронаж у системі освіти (ст. 22). Особистісно орієнтована система освіти вимагає психологізації навчально-виховного процесу, опори на надійну діагностичну основу.\nВраховуючи все це, метою психолога у будь-якому навчальному закладі є сприяння особистісному і професійному становленню студентів. Психолог має широке коло діяльності: від методичного забезпечення роботи психологічного кабінету до консультативної практики. Робота з педколективом і студентами має свої нюанси, а взаємодія з батьками – це окремий аспект роботи психолога у навчальному закладі.\n. Просвітницька і методична робота;\nСхема 1. Взаємозв’язок різних напрямків роботи психолога\nВсі чотири напрямки роботи психолога реалізовуються серед усіх учасників навчально-виховного процесу: серед студентів, педколективу, батьків і адміністрації.\nРозглянемо кожен з напрямків роботи докладніше.\n1.Просвітницька і методична робота. Ця сфера потрібна передусім для того, щоб підвищувати психологічну культуру як педагогів і батьків, так і студента, розширювати можливості взаємовідносин, озброїти психологічними знаннями, сформувати навички і уміння, які б допомагали ефективніше реалізовувати себе у суспільстві і в групі. Р. Оуен зазначав: “Тільки знання можуть допомогти людству достеменно вивчити причини його бід, зрозуміти, як знищити ці причини, і накопичити сили для досягнення цього.”\nМетодична робота дає теоретичну і методичну базу для роботи як психолога, так і куратора групи, педагога. Тобто, результати роботи у цьому напрямку можуть використовуватися як психологом, так і кураторами та педагогами. Цей напрямок полягає у пошуку новітніх методик, методів роботи психолога, ознайомленні з останніми доробками психологів-науковців, у підборі теоретичного і практичного матеріалу для кураторів груп і для батьків. Просвітницька робота реалізується у формі лекцій, бесід, консультацій.\nДля студентів-першокурсників разом із кураторами плануються адаптаційні виховні заходи, спрямовані на формування у студентів вміння планувати свій час і організовувати працю, дотримуватися режиму дня, культури поведінки, манер спілкування, вміння працювати з підручниками, конспектом, у бібліотеці. З цією метою розроблені цикли лекцій:\n“Особливості адаптації до навчання студентів-першокурсників”;\n“Правила і культура поведінки в навчальному закладі, громадському місці”;\n“Навчаємось планувати свій день”;\n“Режим праці та відпочинку”;\n“Фізкультура – запорука здоров’я”;\n“Як заохотити себе: навчання і робота – це задоволення”;\n“Життєві цілі: чого б ви хотіли досягти в житті?”;\n“Як працювати з підручником і конспектом”;\n“Гарний спеціаліст починається з гарного студента”;\n“Молодь і сучасність”;\n“Права та обов’язки студента”;\nРеферат на тему: Психологічне забезпечення навчально - виховного процесу


Здорова і красива щороку: великоплідна суниця в однорічній культурі | Ogorodnik.com\nБез перебільшення можна сказати, що садова великоплідна суниця – найпоширеніша, найпопулярніша ягідна культура в наших садах – скороплідна і врожайна. Її ягоди не лише дуже смачні, вони мають велику цінність як дієтичний і лікувальний продукт харчування. У ягодах суниці садової містяться органічні кислоти, вітаміни А, С, В, які нормалізують діяльність серцево-судинної системи, шлунково-кишкового тракту, печінки, нирок, позитивно впливають на гормональну систему людини.\nЗвичайно ж, кожному садоводу хочеться отримувати високі і якісні врожаї цієї культури щороку. Але це не завжди можливо. Кущі старіють, уражаються шкідниками, які поступово заселяють плантацію, ягоди дрібнішають, втрачають смакові якості, хворіють...\nВ останні роки в країнах з високим рівнем садівничих технологій популярний метод вирощування суниці в однорічній культурі. Він дозволяє уникнути вищезгаданих недоліків.\nПри вирощуванні суниці в однорічній культурі посадкового матеріалу потрібно в кілька разів більше, ніж при звичайній технології.\nДля закладки маточників краще використовувати елітний посадковий матеріал.\nМаточники можна закладати і навесні, і восени – в залежності від потреб і потреб садовода, а отриману з маточників розсаду висаджувати на ділянку в кінці липня і серпні.\nЩорічна посадка здорової розсади значно знижує ризик передачі хвороб і шкідників культури від старих рослин молодим.\nДобре розвинені однорічні рослини високопродуктивні; листяний апарат у них не дуже щільний, квітконоси відкриті, тому збирати урожай легко; ягоди великі, одномірні, дозрівають раніше, ніж на багаторічних кущах. Невелике затінення рослини переносять добре, але на сонці врожайність вище, а смак "сонячних" ягід краще, ніж у тих, що дозріли в тіні.\nСорти, які я вибрала для вирощування за даною технологією, в перший же рік дають 350-400 кг першосортних ягід з однієї сотки. Жодного разу не підвели мене сорти-трудівники Секвойя (зустрічається назва Дивная), Ольвія, Дарунок вчителю, Кама, Розана, Біг Бой, Хоней (Хані), Салют, Баунті. Вирощувати їх – справжнє задоволення. З одного куща за один раз можна зібрати до 18 ягід.\nЦі сорти підходять для загущеного способу посадки (10-15 см між розетками та до 40 см в міжряддях). При посадці трьохрядковим стрічками (довжиною 15-20 см) відстань між стрічками становить 40 см, між рослинами 10-15 см.\nСуниця садова великоплідна росте на всіх типах ґрунтів.\nПосадку проводжу у вечірній час, грядки рясно поливаю, з кожного саджанця видаляю більшість листя (залишаючи 1-2), трохи обновляю коріння (на 1-2 мм), розправляю його, висаджую так, щоб сердечко (точка росту) знаходилося на рівні ґрунту.\nПеред посадкою ґрунт очищаю від бур'янів і вношу органічні добрива.\nСтан рослин покращують підживлення калійними добривами, які не містять хлор (30 г на 10 л води, під кущ – 1-1,5 л). Навесні, в фазах появи бутонів і цвітіння, ріст вегетативної маси прискорюють підживлення азотом і суперфосфатом (40 г на 10 л води).\nПісля того як температура повітря досягне 20 °С, обробляю рослини від суничного кліща препаратом актофіт.\nҐрунт на плантації краще замульчувати. Під кущики і в міжряддя викладаю папір – газети, журнали, старі картонні коробки, які потім засипаю землею (шар до 5 см). Можна також використовувати в якості мульчі чорну плівку, солому, тирсу, суху траву. Якщо мульчувати ділянку одразу після посадки, можна не прополювати бур'яни. На початку цвітіння суниці необхідно додати ще мульчуючого матеріалу, оскільки стара мульча на той час "засвоюється".\nМульча захищає ягоди від пилу і бур'янів, зберігає вологу під кущами і в міжряддях в посуху, прикриває кореневу систему від морозів в холодну пору року.\nУ сівозміну для однорічної культури суниці не повинні входити накопичувачі грибних хвороб: помідори, картопля, капуста, огірки, айстри.\nВідмінні попередники – чорний пар, цибуля, часник, буряк, кріп, редис.\nНебажано вирощувати суницю на місці розкорчованих посадок малини, смородини, це сприяє розвитку кореневих гнилей.\nТреба зауважити, що ґрунт, яку довго використовують в обороті, втрачає свою продуктивність, навіть якщо його періодично удобрювати. А оскільки не у всіх садоводів є можливість щорічно вносити великі дози перегною, ґрунт необхідно підживлювати, вдаючись до допомоги ЕМ-технологій та стимуляторів росту. Мій досвід показав, що їх грамотне застосування гарантує відмінний результат.\nСтимулювання коренеутворення садової суниці в однорічній культурі допомагає виростити повноцінний кущ, отримати максимально високий урожай вже на наступний рік після посадки.\nДля першого підживлення незамінні гетероауксин, Корневін або Радіфарм – комплекс витяжок рослинного походження, який містить глюкозу, амінокислоти, полісахариди, мікроелементи в хелатній (біологічної) формі. Крім стимуляції росту кореневої системи, препарат підсилює здатність мембран кліток поглинати воду і поживні речовини. На моїй ділянці рослини, підгодовані Радіфармом, набагато випереджають у розвитку ті, що не отримали такого підживлення. Один раз за сезон застосовую "Байкал" (1:1000).\nВирощування великоплідної суниці в однорічній культурі має не тільки плюси, а й мінуси.\nМожливо, багатьом садоводам ближче традиційний спосіб – звичний, перевірений, не настільки трудомісткий і дорогий. Кожен вибирає, виходячи з індивідуальних можливостей і потреб. Однак сподіваюся, що мій досвід буде корисний тим, хто вирішить вирощувати на своїй ділянці однорічну суницю.\nсуниці в однорічній культурі\nСмачні ліхтарики: вирощуємо овочевий та ягідний фізаліс


Антикризова коаліція. Поіменний склад | Українська правда\nАнтикризова коаліція. Поіменний склад\nВівторок, 18 липня 2006, 10:27\nУ вівторок голова Верховної Ради Олександр Мороз знову оголосив про створення антикризової коаліції. Він також оголосив її персональний склад.\nДо складу коаліції ввійшли 186 депутатів Партії регіонів, 29 соціалістів і 21 комуніст.\nКрім того, особисті заяви про входження в коаліцію написали 2 депутати з фракції "Наша Україна" і 4 депутати з Блоку Юлії Тимошенко - Олександр Борзих, Михайло Зубець, Володимир Зубик і Володимир Толстенко.\nУ списку відсутні три депутати від СПУ – Вінський, Гармаш та Малиновський. Також Мороз не назвав серед коаліціантів свого прізвища, оскільки як голова Верховної Ради він повинен бути позафракційним.\nВід фракції Соцпартії\nДепутати фракції "Наша Україна"\nЗаплатинский Володимир Михайлович\nДепутати, що пройшли по списку БЮТ\nЩо насправді у підземеллі на Майдані та Хрещатику? Якими були перші фонтани Києва? Скільки залишилося в столиці чавунних чаш Термена? І чому купати дітей у фонтані небезпечно? Репортаж УП зі столичних водограїв.\n14 серпня 2020, 05:30 — Євген Руденко, Ельдар Сарахман\nШтучний інтелект допомагає людям створювати надзвичайно якісні підробки відео і аудіозаписів, які відкривають широкі можливості для зловживання. Як це може змінити світ.\n14 серпня 2020, 10:16 — Всеволод Некрасов\n"Українська правда" звернулася до журналіста з Мінська з проханням поговорити з протестуючими, дізнатися хто вони і чому, ризикуючи здоров'ям, виходять на вулиці своїх міст. (рос.)\n15 серпня 2020, 05:30 — Верасень\nЦілющі огірки, лимони і манго, а також вражаючі результати розтину — топ фейків тижня\nПроєкт FAKEPALM розвінчує фейки про COVID-19. Подаємо підбірку топ-фейків цього тижня.\n14 серпня 2020, 17:38 — Марина Ансіфорова, Валерія Іванова


ЧЕСНО. Фільтруй суд! провели тренінги з громадського контролю судової реформи у двадцяти трьох регіонах України – ЧЕСНО. Фільтруй суд!\nНаприкінці тренінгу учасники брали участь в практикумі: була проведена групова командна робота над пошуком інформації про місцевих суддів, а також презентація знайдених та проаналізованих даних і аналіз ризиків під час поширення інформації.\nТакож окремо, зокрема для ЗМІ, в кожному місті була проведена публічна презентація результатів аналізу суддів апеляційного суду області за критеріями доброчесності.\nПід час підготовки профайлів аналітики ЧЕСНО. Фільтруй суд! оцінювали доброчесність суддів за п’ятьма критеріями, користуючись інформацією із достовірних відкритих джерел. Критерії: причетність до корупції, ухвалення сумнівних рівень, непрозорість статків, неетична поведінка і порушення прав людини.\nПрофайли про суддів кампанія ЧЕСНО. Фільтруй суд! опублікувала на своєму сайті та передає Вищій кваліфікаційній комісії суддів та Громадській раді доброчесності для використання під час кваліфікаційного оцінювання суддів Києва. Рух ЧЕСНО збирає інформацію за власною методологією з відкритих загальнодоступних джерел та не стверджує про вчинення особою правопорушення або її вину. Висновки ЧЕСНО про недоброчесність суддів є оціночними судженнями, що можуть не збігатися із офіційними рішеннями та висновками державних органів.


NewsMakers | На аеродромі на тимчасово окупованій Херсонщині російські військові спалюють тіла своїх вбитих - NewsMakers\nПоблизу окупованої Нової Каховки Херсонської області російські військові спалюють тіла своїх вбитих солдатів.\nДля цього, як йдеться у повідомленні української розвідки, окупанти встановили котлован з автомобільними шинами, куди звозять та спалюють тіла. Про це повідомляє пресслужба Головного управління розвідки Міністерства оборони України.\n“Після нанесення вогневого ураження з боку ЗСУ в районі Нової Каховки Херсонської області, рашисти вивезли тіла своїх вбитих військових в район аеродрому Чаплинка. На аеродромі підготовлено котлован з автомобільними шинами. В нього відвантажувались трупи та спалювались”, – йдеться у повідомленні.


Опубліковано: 6 Лютого о 10:00 8\n365 тисяч гривень віддала шахраям мама одного з потерпілих хлопців під час вибуху в клубі у селі Угринів Підгаєцького району. Нещастя сталося перед Різдвом, діти саме робили репетицію вертепу.\nНа банківську картку мами одного із хлопців надходили гроші, які благодійники жертвували на лікування восьми травмованих. Серед постраждалих 14-річний Сергій Дума, 13-річний Сергій Шевчук, 15-річний Микола Гринтак, 16-річний Сергій Головіцький, 14-річний Юрій Погребнюк, 17-річний Богдан Гавран, 16-річний Ігор Георгіца та 14-річний Павло Корба. Юнаки тривалий час перебували в лікарні. У найважчому стані був Ігор Георгіца, його довелося доправити до опікового центру в Київ. Через соцмережі небайдужі люди збирали гроші на лікування потерпілих. На жаль, кошти потрапили у руки шахраїв. Нині п’ятьох хлопців уже виписали з лікарні, а Ігоря Георгіцу перевели з реанімації у звичайну палату.\n27 січня, близько 13:00, до матері, яка займалася збором коштів, зателефонував чоловік і представився працівником банку на ім’я Роман. Заявив, що на її рахунок надходять великі суми коштів і вони не поміщаються на її електронний гаманець. Невідомий запропонував здійснити кілька маніпуляцій для отримання цих грошей. Увійшовши в довіру, чоловік порекомендував зняти з рахунку частину коштів та перекинути їх на вказані рахунки. Таким чином жінка на 17 тисяч гривень через платіжний термінал поповнила мобільні телефони кільком абонентам. Після цього вона, знявши зі свого рахунку кошти, почала перекидати їх через банківський термінал на картки, які диктував по телефону невідомий. Проте електронний гаманець банк заблокував через перевищення ліміту. Додзвонювач порадив піти в фінустанову і розблокувати його. Жінка так і зробила, скориставшись допомогою працівника банку. Останнього зацікавила сума, яку перекидала жінка. Проте відвідувачка запевнила, що все гаразд, а гроші йдуть на благодійність. У результаті таких маніпуляцій мешканка села Угринів віддала шахраям 365 тисяч гривень. Звернулася до поліції потерпіла лише через півтори доби після злочину, коли зрозуміла, що гроші віддала шахраєві.\nЗа словами Олександра Богомола, начальника ГУНП в Тернопільській області, поліцейські звернулися до працівників банківських установ з вимогою заблокувати викрадені кошти. На даний час проводяться заходи в інших регіонах України, аби встановити злочинців і притягти їх до відповідальності. Даний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно з ч. 3 ст. 190 ККУ.\n— Злочин набув резонансу, перебуває на контролі голови Нацполіції. Ми проведемо максимальні оперативні заходи, щоб повернути кошти. За первинною інформацією, шахраї дзвонили з Дніпропетровської області. Наші колеги допомагають у проведенні слідчих дій. Одна з версій — телефонували з місць позбавлення волі, — зазначив керівник обласної поліції.\n— Невідомий зателефонував і сказав піти до банкомату, зняти гроші, щоб вони були на руках, — розповіла деталі жінка, яку обдурили шахраї. — У той момент я була заклопотана, бо в палаті був лікар, хлопцям робили перев’язки. Але чоловік сказав, що потрібно вже зробити цю операцію, бо щогодини знімає по 50 гривень. Я пішла… Усю дорогу до банкомату він був зі мною на зв’язку. Просив не вимикати, мовляв, буде підказувати, як правильно зробити. Так я зняла з рахунку 17 тисяч. Далі електронний гаманець банк заблокував через перевищення ліміту. Почувши це, додзвонювач порадив піти до банку і розблокувати. Наголошував, щоб я нікому в банку не говорила про те, що мені хтось допомагав знімати гроші. Працівниця банку перепитала, чи я сама зняла гроші. Я підтвердила це… Шахрай розпитав мої паспортні дані, кодове слово доступу до карточки… Тепер розумію, що я діяла ніби під гіпнозом…\nПозначки: вибух, Угринів, шахрайство\nУ Тернополі вшанували пам’ять Тараса Шевченка (ФОТОРЕПОРТАЖ)


PlayUA — EverybodyWiki Bios & Wiki\nPlayUA — українське розважальне інтернет-видання. Інтернет-портал присвячений відеоіграм, фільмам, серіалам, коміксам та ігровим технологіям загалом. Перший національний ігровий портал, який масово впроваджує українську мову у геймерський медіапростір.\n1.2 Сучасний PlayUA\n3 Про Шлякбитраф\n4 Рубрики власного виробництва\n5 Засади діяльності порталу\nПортал бере свій початок 20 листопада 2009 р. з ідеї декількох осіб створити свій невеличкий форум для обговорення відеоігор українською мовою, цього ж дня і був зареєстрований домен playua. З самого початку існування порталу його URL був playua.in.ua. 6 травня 2010 року в мережі «YouTube» користувачем «mou5egamers» було викладено україномовну аматорську відеорецензію на комп'ютерну гру «Assassin's Creed 2» (озвучка, геймплей — Роман Леонтович (LordWerNeo); автор тексту, режисер — Юрій Гучок (JATR1X)). Впродовж місяця з'явились нові відеорецензії на комп'ютерні ігри «DiRT2» та «Metro 2033». Після тривалої паузи в кінці серпня – на початку вересня вийшли рецензії на комп'ютерні ігри «Splinter Cell Conviction» та «Split/Second».\nПаралельно, в мережі «YouTube» 7 вересня 2010 року користувачем «PlayUA Channel» було викладено відеорецензію на гру «Mafia 2», де вперше було застосовано характерну заставку (нарізку з комп'ютерних ігор «Call of Duty: Black Ops», «Halo», «Crysis»), а через кілька днів «mou5egamers» опубліковує власну відеорецензію на «Mafia 2», де присутня та ж сама заставка, а також посилання на офіційний сайт. В жовтні — листопаді «mou5egamers» продовжує публікувати відеорецензії на ігри «F1 2010», «FIFA 11», «Fallout: New Vegas», а «PlayUA Channel» опубліковує рецензію на гру «Medal of Honor (2010)» (озвучка — UA2004; автори огляду: adidas2008ua, Pawklo, Відеомонтаж: adidas2008ua), після чого випуски відеорецензій призупиняються, а на сайті починає публікуватися інформація про новинки ігрової індустрії та технологій.\nЗ 17 липня 2011 року на порталі починають публікуватися щотижневі відеоновини «PlayNews». Перший випуск був озвучений користувачем «Troyan», подальші — письменником Олексою Мельником (snovyda), Оксаною Зоркою (Kraka) та Олегом Куліковим (AbsoLooser). Також портал продовжує створювати письмові та відеорецензії для ігор різних платформ, публікувати новини і аналітичні статті, перекладати трейлери відеоігор та провадити різноманітні акції.\n20 листопада 2009 р. — 1 листопада 2011 р.\n1 листопада 2011 р. — 4 листопада 2013 р.\n4 листопада 2013 р. — 31 жовтня 2014 р.\nЗ 31 жовтня 2014 р. — дотепер\nКоманда PlayUA висвітлює останні новини геймерського світу, публікує огляди фільмів, відеоігор, коміксів та комп'ютерного обладнання, влаштовує різноманітні конкурси. Також портал публікує інтерв'ю з розробниками відеоігор, та іншими людьми які мають стосунок до ґік-індустрії та виявляє медійну підтримку перекладачам, що самотужки локалізують ігри українською мовою.\nОкрім основного youtube-каналу PlayUA має канал «PlayUA — Дубльовані відео», де випускає озвучення українською відео та серіалів. Канал випустив озвучення таких ігрових серіалів як: «Fallout — Ядерна перерва», «Репортер DOTA 2», «Skyrim: Старечі Каракулі», «Пригоди Нублі» та інші, а також озвучив ігрові трейлери та щоденники розробників. З 1 березня 2015 р. відкрито новий канал «PlayUA — LIVE», де публікуються стріми та проходження відеоігор.\nPlayUa має свій канал на платформі Twitch, де регулярно проводить стріми по відеоіграм.\nДля зв'язку з ігровою спільнотою, портал має свій канал у чаті для геймерів Discord.\nНа даний момент офіційним партнером сайту є інтернет-магазин 3ona51.\nПортал співпрацює з локалізаторами «Шлякбитраф», які відомі локалізацією українською мовою таких відеоігор як: Metro 2033 Redux, Metro: Last Light Redux, Cradle та The Sinking City.\nМихайло Петрунів (Meekhael) — головний дизайнер, засновник, оглядач, стрімер, CEO\nОлег Куліков(AbsoLooser) — стрімер, блогер, оглядач\nАнтон Зімін (AtorZN) — PR, маркетинг та ком'юніті-менеджер, режисер, оператор, оглядач, блогер\nВіталій Тарнавський (Erleke) — стрімер, оглядач\nРоман Береговий (UltramarinUa) — стрімер, оглядач\nВолодимир Вітовський (Tool) — стрімер, оглядач, редактор відео\nОксана Зорка (Kraka) — жіночий голос PlayUA\nБогдан Зіновий (Lamerdinio) — монтувальник\nМакс Калашник (Fray) — оглядач, стрімер\nАндрій Нагорний (Andy) — оглядач, стрімер\nВладислав Папідоха (Vpapidokha) — новинар, оглядач, редактор\nПомилка скрипту: Не існує модуля «якір». Шлякбитраф (також відома як SBT Localization) — перша професійна українська спілка перекладачів, яка клопочеться офіційною локалізацією відеоігор.\nKing's Bounty: Crossworlds;\nІгор Солодрай (Medichronal) — технічний керівник, засновник\nСофія Шуль (Selina Sebro) — перекладач, редактор\nМар'яна Мазур (Illusion) — перекладач\nАндрій Мельник (MelAndr) — перекладач\nЮрій Бісик (Shahor) — перекладач\nСергій Скоблей (Algiz) — перекладач, мандрівник\nАндрій Ярич (flakerino) — перекладач\nАндрій Пекар — перекладач\nБогдана Вознюк (cmml) — перекладач\nЮлія Вельбоєнко — перекладач\nМаксим Дуванов — перекладач\nWarrog — перекладач\nОсновна мета спілки — українізувати простір відеоігор і дати ґеймерам можливість грати в улюблені ігри рідною мовою. Шлякбитраф зібрав учасників з різних куточків України і проводить перекладацьку діяльність з липня 2012 року.\nЗа роки експериментів, проб і помилок виробили унікальний алгоритм, який рівномірно розподіляє навантаження на учасників перекладу і передбачає кількарівневу перевірку якості перекладу з мінімальними затратами часу.\nДублювання здійснюється за сприяння студій Омікрон та Кінатан. Також до дубляжу залучаються імениті актори та диктори, такі як Євген Малуха та Маргарита Щелкунова.\nРубрики власного виробництва[ред.]\n«LeДveUP» (05.02.2012 — 10.05.2013) — рубрика, яка розповідала про прокачування персонажа, про особливості зброї в певній грі, про те, як можна швидше здобути досягнення.\n«Погляд у минуле» (27.02.2012 — 27.11.2013) — огляд найцікавіших ігор на ПК та консолях, реліз яких відбувся 5 і більше років тому.\n«Гра з яйцями» (30.05.2012 — 02.07.2014) — рубрика, де проводився огляд і розбір пасхальних яєць.\n«Залізний погляд» (17.07.2012 — 13.12.2014) — рубрика про те, які ігри загартовують дух геймера.\n«Чартівня» (01.03.2012 — 27.01.2016) — рубрика, у якій складалися рейтинги з різних відеоігор.\n«Героям Слава» (11.11.2013 — 10.07.2014) — огляд конкретного персонажа серії відеоігор і огляд його біографії.\n«Ігрочайники» (06.10.2014 — 08.11.2015) — подкаст про те, як гратися в ігри без єдиного слова про те, як гратися в ігри.\n«Warhammer для чайників» (25.02.2015 — 29.07.2017) — документальна рубрика, у якій розповідається про започаткування, особливості та історію всесвіту Warhammer.\n«PlayNews» (17.02.2011 — досі виходить) — щотижневик про найважливіші події і явища зі світу відеоігор.\n«Bit'ання з минулого» (30.09.2013 — досі виходить) — рубрика, у якій проводиться огляд 8-бітних та 16-бітних відеозабавок\n«Перші враження» (09.05.2014 — досі виходить) — рубрика про враження від фільму або перших хвилин гри.\n«Порадник геймера» (01.09.2014 — досі виходить) — рубрика про релізи ігор, які будуть виходити певного місяця і про очікування від них.\n«Ретроспектива» (01.05.2015 — досі виходить) — серія статей або стрімів у яких проводиться детальний огляд певної відеоігрової франшизи.\n«ЩоВКіно» (02.11.2016 — досі виходить) — рубрика про релізи фільмів, які будуть виходити певного місяця і про очікування від них.\n«Історія серії» (15.05.2016 — досі виходить) — рубрика у якій проводиться огляд серій відеоігор.\n«Дайджест коміксів» (12.06.2019 — досі виходить) — рубрика про релізи коміксів, які будуть виходити певного місяця і про очікування від них.\nЗасади діяльності порталу[ред.]\nГоловною мовою порталу вважається українська мова, з незначними вкрапленнями українського геймерського сленгу та фахової термінології.\nМожливе використання іншомовних версій сайту, у випадку, якщо це не обмежуватиме та не принижуватиме права і можливості україномовної аудиторії щодо використання ресурсу PlayUA.\nУ своїй фаховій діяльності журналісти, рецензенти та інші працівники PlayUA дотримуються принципів об'єктивності та справедливості під час висвітлення подій і явищ українського і світового геймерства у межах чинного законодавства України та з огляду на морально-етичні норми України.\nЛевова частка діяльності порталу спрямована на пропаганду придбання ліцензійних копій ігор та формування високої культури українського геймінгу.\nОсновна мета діяльності — повна українізація українського геймінгу та медіапростору, що його описує.\nPlayUA у соціальній мережі «Твіттер»\nPlayUA на сайті YouTubeПомилка скрипту: Не існує модуля «Check for unknown parameters».\nPlayUA — LIVE\nPlayUA — Дубльовані відео\n«PlayUA» на Twitch\nПомилка скрипту: Не існує модуля «External links». Помилка скрипту: Не існує модуля «Navbox». Помилка скрипту: Не існує модуля «Navbox».\nThis article "PlayUA" is from Wikipedia. The list of its authors can be seen in its historical and/or the page Edithistory:PlayUA.\nPlayUA in English\nPlayUA em português (in Portuguese)\nPlayUA in deutsch (in German)\nPlayUA en italiano (in Italian)\nPlayUA en español (in Spanish)\nPlayUA in het nederlands (in Dutch)\nPlayUA på svenska (in Swedish)\nPlayUA हिंदी में (in Hindi)\nPlayUA po polsku (in Polish)\nPlayUA на български език (in Bulgarian)\nPlayUA な日本語でウ (in Japanese)\nPlayUA به فارسی (in Persian)\nPlayUA på norsk (in Norwegian)\nPlayUA en français (in French)\nPlayUA på dansk (in Danish)\nPlayUA în Română (in Romanian)\nPlayUA στα ελληνικά (in Greek)\nPlayUA en català (in Catalan)\nPlayUA emagyarul (in Hungarian)\nPlayUA بالعربية (in Arabic)\nPlayUA בעברית (in Hebrew)\nPlayUA українською мовою (in Ukrainian)\nPlayUA 한국어 (in Korean)\nPlayUA bằng tiếng Việt emagyarul (in Vietnamese)\nPlayUA dalam bahasa Indonesia (in Indonesian)\nОтримано з https://uk.everybodywiki.com/index.php?title=PlayUA&oldid=10977


Як дізнаватися хороших людей |ЯкПросто\nПерше враження про людину часто буває оманливим. Думаєш, що зустрів порядного і надійного товариша. А він виявляється дрібної сволотою, сховалася під особистою пристойну людину. Уміння розпізнавати хороших людей серед поганих дуже корисно в житті. Якщо хочете досягти успіху в цьому, вам треба звернути увагу на декілька речей.\nВизначтеся, що для вас означає поняття «хороша людина». Комусь подобаються щедрі, комусь — економні. Одні в захваті від харизматичних нехлюїв, іншим до вподоби стримані педанти. Вам треба зрозуміти, кого ви хочете бачити в своєму оточенні.\nЗнайдіть спосіб відрізняти ваших хороших людей від поганих. Просто напишіть список найбільш часто зустрічаються вчинків чи рис характеру у тих, хто вам до вподоби. Вивчіть його напам’ять і завжди застосовуйте при знайомстві, щоб проаналізувати навіть по першим враженням, ваш чи це людина.\nДовіряйте інтуїції. Особливо варто довіряти внутрішньому голосу тоді, коли він знаходиться в протиріччі з розумом. Спробуйте зрозуміти, що він вам говорить. Якщо ви відчуваєте підсвідоме недовіру до людини, перевірити ваші побоювання. Тільки робіть це акуратно, тактовно і ненав’язливо.\nКористуйтеся рекомендаціями перевірених людей. Дізнавайтесь про людину, хто він, що він вважає за краще, як веде себе в критичних ситуаціях. Скрізь, де можливо, запитуйте думку вже зарекомендували себе друзів або колег. Рекомендації серйозно знижують ризик «нарватися» на несумлінного людини.\nПозбавтеся від недовіри і підозрілості. Люди, які кругом бачать ворогів і недругів, притягують до себе негідників, як магнітом. Це відбувається тому, що всі навколо інтуїтивно розуміють, з ким можна поводитися, як мерзотник, а з ким — ні. З тими, хто спочатку не довіряє, і чиє довіру завоювати здається неможливим, люди не церемоняться. А з рештою поводяться більш стримано і гуманно.\nВикористовуйте різні джерела інформації. У століття інтернету майже про кожну людину можна знайти море інформації. Щоденники, блоги, коментарі в мережі можуть розповісти вам якщо не все, то багато чого про потенційного друга, коханця або колезі.