Чому кияни заплатять за тепло за лютий більше, – Київтеплоенерго\nКияни заплатять за тепло у лютому більше: у "Київтеплоенерго" розповіли чому\n11 березня 2021 , 17:47 - Читать новость на русском\nЗростання нарахувань за опалення в платіжках киян / Getty Images\nУ лютому вартість опалення в житлових будинках Києва виросла в середньому на 2 гривні за 1 квадратний метр. У КП "Київтеплоенерго" зазначили, що зростання цін відбулось через те, що кияни спожили на 6% більше тепла через зниження середньомісячної температури повітря.\nЧому заплатили більше\nВ Києві середньомісячна температура у лютому у порівнянні з січнем знизилась на 2,2 градуса за Цельсієм. У лютому середньомісячна температура становила – 4,7 градуса за Цельсієм, відмітила пресслужба КП "Київтеплоенерго"., додавши, що це найнижчий показник за останні два роки. Тож в наслідок такої температури вартість опалення в житлових будинках зросла в середньому на 2 грн за 1 метр квадратний.\nЧитайте також Скільки українців відчули зростання тарифів на своєму гаманці\nВід чого залежать обсяги споживання тепла\nУ Київтеплоенерго пояснили практично, навівши приклад багатоквартирного будинку у Голосіївському районі, що у січні спожив 104,09 Гкал, то в лютому – 111,49 Гкал. Відповідно, споживання тепла квартирою з опалювальною площею у 56,1 квадратних метрів у січні склало 1,1407 Гкал, а в лютому – 1,2208 Гкал.\nТож при незмінному затвердженому тарифі мешканці цієї квартири у лютому сплатять на 132 гривні більше, тобто 2019 гривень замість 1887 гривень, які платили у січні.\nЯк самотужки перевірити обсяги споживання тепла\nПорівняти обсяги споживання тепла свого будинку з будинками, де вжито заходів з енергоефективності, можна за допомогою сайту teplo.org.ua. Київтеплоенерго запевняє, що на сайті міститься вся наявна інформація стосовно міських програм енергоефективності, умов участі у них та про досягнуті результати.\nНовини України Економіка Новини Київ Тарифи


Власника Range Rover посадили у в'язницю за глушилку дорожньої камери | Mallex-auto.info – авто-портал\nВласника Range Rover посадили у в’язницю за глушилку дорожньої камери\nЄвропейська поліція не прощає автомобілістам нахабного поведінки. А особливо зухвалих водіїв можуть навіть піддати кримінальному покаранню.\nТак, правоохоронці Великобританії запроторили за ґрати 67-річного бізнесмена Тімоті Хілла за використання глушилки камер фото — і відеофіксації порушень. Крім того, його неодноразово ловили на нецензурному жесті під час проїзду через пункт мобільного дорожньої камери.\nКоли поліцейські почали розслідування і зв’язалися з Хіллом, він, намагаючись приховати докази, викинув лазерний генератор перешкод (його використання заборонено законом) в річку за своїм будинком. Але коли правоохоронці приїхали до нього за місцем проживання, британець вирішив зізнатися у своєму хуліганстві.\n“Демонстрація середнього пальця і їзда на кидком авто з генератором перешкод – відмінний спосіб привернути до себе увагу. І заодно потім потрапити у в’язницю», – відзначили в поліції графства Норт-Йоркшир.\nВ місцях ув’язнення Хіллу належить відсидіти 8 місяців. Крім того, коли він вийде на свободу, ще один рік не зможе керувати транспортним засобом.


Шмигаль закликає Раду переглянути карантинні обмеження зарплат у держсекторі | Новинарня\nHome / Україна / Шмигаль закликає Раду переглянути карантинні обмеження зарплат у держсекторі\nШмигаль закликає Раду переглянути карантинні обмеження зарплат у держсекторі\nПрем’єр-міністр України Денис Шмигаль заявив, що рішення про обмеження зарплат у державному секторі на час карантину ймовірно треба буде переглядати, адже воно негативно впливає на менеджерський кадровий потенціал.\nПро це в п’ятницю, 21 серпня, повідомляє “Укрінформ”.\n“Коли це питання виносилося в парламент, ідея полягала у тимчасовому обмеженні. Називалися терміни – завершення карантину, плюс два місяці. Але тоді, у квітні, ніхто не знав, як розвиватиметься епідситуація та як довго триватиме карантин. Сьогодні ми розуміємо, що карантин залишатиметься і надалі. За відсутності вакцин і ліків – це єдиний ефективний інструмент контролю за рівнем захворюваності. На жаль, ми продовжуємо втрачати якісний менеджерський кадровий потенціал і сьогодні стоїть питання ухвалення змін до депутатського закону. Урядовим рішенням ми не можемо його змінити. Тим більше є подання до Конституційного Суду, що затягує строки. Тож будемо зі свого боку вести діалог з парламентом, шукати компроміс”, – сказав Шмигаль.\nЗа його словами, вже є низка прецедентів, коли внаслідок парламентського рішення про обмеження зарплат на держпідприємствах якісні топменеджери з державних установ, банків, промислових підприємств звільнилися і пішли у приватний сектор.\nНагадаємо, Верховна Рада 13 квітня ухвалила закон про внесення змін до держбюджету, яким, серед іншого, обмежила грошове забезпечення працівників бюджетних установ десятьма мінімальними зарплатами. Тобто, 1 квітня і до кінця карантину заробітні плати в державному секторі не можуть перевищувати 47,2 тис. грн.\nПов’язані публікаціїdon't missзарплатаКонституційний СудпарламентШмигаль


Жерміналь стор.55 - Prometr - Помощник в строительстве и ремонте\nВы здесь: Prometr - Помощник в строительстве и ремонте ➔ Жерміналь стор.55\nбратик в 8нак ніжної любові з усієї сили грюкнув її по Шпині.\nЕтьєн насилу впізнав високе приміщення приймальної, яке здавалося йому таким таємничим і страшним при невірному світлі ліхтарів. Тепер воно було просто-напросто порожнім і брудним. Крізь запилене віконне скло проникало тьмяне світло. Тільки машина в дальньому кінці блищала мідними частинами; густо змащені троси бігли, як стрічки, змочені чорнилом; укріплені «верху шківи, величезна сталева перекладина, на якій вони трималися, кліті, вагонетки — все це достаток Кеталла надавало бараку похмурий вигляд своїми сірими У Жорсткими тонами старого заліза. Грюкіт коліс нефзестанно потрясало чавунні плити, а від вугілля, що\n«Повернувся Шаваль, що заходив в засклену комірчину приймальника подивитися на таблицю, де вироблення кожної артілі відзначалася за жетонами. Він був розлючений; Ьазывается, у них забракували дві вагонетки — одна Вила недовантажена проти встановленого ваги, а в дру — Щой вугілля був змішаний з порожньою породою.\n— Цього ще бракувало! — кричав він.— Скостять ті — ерь двадцять су!.. Вперед наука, не беріть ледарів, Які тільки крутять руками, як свиня хвостиком.\nI і, кинувши косий погляд на Етьєна, він і без ялин довів свою думку. Того так і підмивало відповісти уда-ом кулака. Але він стримався: до чого зв’язуватися, все Цравдо треба йти! І він остаточно вирішив піти.\nдо— Хто ж це в перший день добре працює? — помітив Мае, бажаючи встановити мир.— Завтра він краще впорається. проте всі були роздратовані, затівали сварки, щоб на кому-небудь зірвати злість. Коли стали здавати лампи, лівак причепився до ламповщику, звинувачуючи його в тому, що він погано вичистив його лампу. Нерви кілька заспокоїлися тільки в роздягальні, де як і раніше Топіка сь піч. У неї навіть занадто щедро насипали вугілля, чавунні стінки розкалилися жару, та все велике приміщення без вікон, здавалося, було охоплено пожежею — Які яскраві, багряні відблиски полум’я танцювали на стеках. З задоволеним бурчанням всі почали грітися, стоячи на деякій відстані від печі, і від усіх йшов пар,\n← Жерміналь стор.54\nЖерміналь стор.56 →


У виборчому списку об’єднаних націоналістів – двоє запоріжців - новини Запоріжжя Depo.ua\nУ виборчому списку об’єднаних націоналістів – двоє запоріжців\nНизка націоналістичних політичних сил України підуть на парламентські вибори разом, у спільний виборчий список потрапили двоє запоріжців\n11 червня 2019 16:10\nПро це порталу Depo.Запоріжжя розповіли у прес-службі Національного корпусу. Для спільного походу до Верховної Ради об’єдналися ВО "Свобода", Національний Корпус, Правий Сектор, Українська Добровольча Армія, ОУН та Конгрес Українських Націоналістів. В об’єднаному списку під брендом "Свободи" – двоє запоріжців. Керівник запорізького осередку Національного корпусу Максим Зайченко – на 31 сходинці, активіст Нацкорпусу Денис Бойко – наприкінці списку.\nОкрім того, за словами прес-секретаря, у Верховну Раду у 76-му окрузі з центром у Вознесенівському районі балотуватиметься голова Запорізької обласної організацій партії "Свобода", ветеран АТО Тимур Книш. Сам Книш цю інформацію не підтвердив, але і не спростував. У "списочників" "Свободи" станом на сьогодні потрапити до Верховної Ради шансів, згідно з результатами останніх соціологічних опитувань, немає. Однак дослідження проводилися ще до об’єднання націоналістів.\nНагадаємо, Богуслаєв вп’яте спробує здобути мандат нардепа у Запоріжжі.


Владислав Скальський: Концепція децентралізації полягає в максимальному наближенні надання послуг до населення — Вінницька обласна державна адміністрація\nСьогодні, 14 січня, голова обласної державної адміністрації відвідав Центр надання адміністративних послуг Якушинецької об’єднаної територіальної громади.\nНаразі роботу ЦНАПу забезпечують 6 працівників, надається 124 види адміністративних послуг, а з жовтня 2018 року в Центрі здійснюється оформлення та видача паспорта громадянина України та паспортів для виїзду громадян України за кордон.\nВпродовж 2019 року через Центр адміністративних послуг Якушинецької ОТГ надано 10 954 послуги, що в 1,5 рази більше, порівняно з 2018 роком. В середньому за місяць у ЦНАПі надається 913 послуг.\nПоспілкувавшись з керівництвом та працівниками Центру, голова ОДА Владислав Скальський акцентував увагу на пріоритеті безперешкодного надання якісних послуг в об’єднаних територіальних громадах: «Концепція децентралізації полягає в тому, щоб максимально наблизити надання тих чи інших послуг до населення. Центр надання адміністративних послуг Якушинецької ОТГ є справді зручним, особливо з урахуванням того, що ця об’єднана територіальна громада більша за площею, ніж м. Вінниця – 122 км2 проти 115 км2. Тут ми бачимо яскравий приклад сучасного ЦНАПу, забезпеченого усім необхідним технічним обладнанням, меблями, а також спеціалістами. Між іншим, минулого року бюджет села поповнився 1 млн.355 тис. грн завдяки роботі Центру надання адміністративних послуг. В будь-якому разі, основний пріоритет – отримувати якісний зворотній зв’язок відвідувачів та щоденно покращувати свою роботу і процедуру надання, обсяг цих послуг для того, щоб люди мали можливості отримувати всі ці послуги під одним дахом. Важливо, що міжнародні проєкти також допомагають перспективним та прогресивним об’єднаним територіальним громадам щодо забезпечення таких Центрів. У цьому зацікавлена не лише держава, а й наші партнери».\nВарто зазначити, що на сьогодні в ЦНАПі Якушинецької ОТГ створені належні умови для прийому та обслуговування громадян, наявний дитячий куточок. Вхід до Центру облаштовано пандусом для осіб з інвалідністю, а також проведено ремонт в туалетній кімнаті з урахуванням критеріїв доступності для відвідувачів.\nЗа рахунок Програми «U-LEAD з Європою» Центр забезпечений сучасними меблями, технікою, програмним забезпеченням «Вулик», відповідне навчання пройшов персонал Центру.\nКрім того, створено три віддалених робочих місця: 2 - в старостинських округах та 1- у м. Вінниці.\nГолова облдержадміністрації також наголосив, що створення ЦНАПів має особливо важливе значення та є пріоритетом для існування об’єднаних територіальних громад.\n«Насправді створення центрів надання адміністративних послуг – це обов’язкова умова для того, щоб об’єднана територіальна громада могла виконувати ті повноваження, які вона отримає в процесі децентралізації. Це запорука того, що в майбутньому ми зможемо передати на законодавчому рівні всі послуги з районних адміністрацій на місця. Безперечно, центр надання адміністративних послуг повинен бути одним із перших інфраструктурних об’єктів у кожній об’єднаній територіальній громаді», - підкреслив Владислав Скальський.\nМіж іншим, протягом першого кварталу 2020 року за рахунок державної програми ЦНАП Якушинецької ОТГ отримає обладнання для видачі посвідчення водія та реєстрації транспортних засобів.


Легенда про ФІфу - Галицький Кореспондент\nГоловна » Блоги » Легенда про ФІфу\nЛегенда про ФІфу\nОпубліковано: 24.07.2018 26.07.2018 Автор: Іванків Наталя\nБуло собі у світі одне братство, могутнє та заможне завдяки рукам «спонсорським», і називали вони себе гордо ФіфА, натомість народ все більше схилявся до іменування їх ФІфою. Це все тому, що керувала ця організація заняттям славним, яким увесь світ захоплювався, – футболом. Вона влаштовувала між країнами величні турніри, щоб гравців силою поміряти й людей повеселити. Була серед них і наймасштабніша подія – Чемпіонат світовий. Пов’язувалася з нею традиція давня, за якою таємним голосуванням обирали державу, де мало це дійство відбуватися. Саме із цього жеребкування стартували історичні події, через які й стали ФіфА ФІфою називати.\nРозпочалося це у далекому 2010 році, коли за головування у братстві містера Блаттера країною, якій надавались повноваження для проведення Чемпіонату світового, стала Росія. Тоді українцям байдуже було до цього, а дехто, можливо, й зрадів, бо буде можливість побувати на великій події футбольній. А все тому, що на той момент ніхто навіть у страшному сні не міг уявити, якими жахливими подіями наповниться наша країна буквально через декілька років. Непомітна людському оку агресія від сусіда «доброго» переросла у відверту масштабну атаку із десятками тисяч невинних жертв. Світ «закликав це припинити» і час від часу «висловлював занепокоєння». Здавалося, ці вислови «крилаті» посадові особи та «ЗМІшники» просто завчили й повторюють для годиться, хоча це ж просто слова безсилі, а діями є щось на кшталт санкцій «лютих», котрі, зрештою, теж не діяли.\nУ цей же час десь там, у серці організації ФіфА спалахує скандал, а новим президентом величають Інфантіно. До нього звертаються із проханням скасувати проведення в Росії турніру футбольного на тлі останніх подій. Але ж негоже так, адже «спорт поза політикою», та й підготовка у повному розпалі, тому все за старим сценарієм – всі їдуть на Чемпіонат світовий 2018 року в РФ. Що ж, можливо, нехай краще витратять мільярди доларів на спорт, ніж на зброю, а те, що, наприклад, світова спільнота знову вирішить, що «ЗМІшники» перебільшують і Росія не така вже й страшна, бо тоді її б не удостоїли можливості проводити наймасштабнішу подію футбольну, то це «нічого».\nІ турнір таки відбувся. Усі команди взяли в ньому участь, адже ніхто не захотів наражатися на ризик штрафів від ФіфА. Футбольний фанатизм у серцях вболівальницьких теж переміг над роздумами про порядність країни-господаря, й вони попрямували за своїми кумирами. У результаті цей мундіаль виявився гідним РФ у плані скандалів і неодноразово брався історію переписувати, розпочавши, напевно, із найшокуючої поразки на груповому етапі збірної команди Німеччини – чемпіона колишнього, що здобула це звання 2014 року в Бразилії. Напевно, таки негоже німцям на «землі російській» перемагати, дивно, як тільки цю тему місцеві «акули пера» не вихопили, а, можливо, й використали, та не це важливо у нашій історії.\n«Біда» для ФіфА трапилася тоді, коли її ніхто не чекав. З «гордістю» вийшла збірна команди Росії у чвертьфінал Чемпіонату світового, вигравши лотерею в іспанських тореадорів. Та ось трапилися на шляху їхньому хорвати спритні, бійці приховані. Не розгубилися росіяни й все ту ж тактику використали, до «диво-пенальтів» дотягнули. Але не врахували вони особливості однієї на іменування Данієль Субашич – воротаря величного, якому не страшні 11-метрові. Силою його вмінь, а також влучності ударів гравців збірна команди Хорватії отримала перемогу й квиток до півфіналу, де вона сенсаційно обійшла збірну команди Англії та вперше в історії футбольній зіграла у фіналі Чемпіонату світового, де гідно виборола срібло.\nАле зовсім не ці події завдали найбільшого удару по РФ і ФіфА. Не так засмутив їх програш команди-господаря, як послання після матчу футболістів збірної команди Хорватії, у якому Домагой Віда звертається до українського народу зі словами «Слава Україні!», а Огнєн Вукоєвич присвячує перемогу футбольному клубу «Динамо» й Україні. Як грім серед ясного неба було це для російських «акул», але не могли вони самі нічого вдіяти, тому «сказали» ФіфА вирішувати, що з цим робити, адже ж спорт «поза політикою». І таки встановило братство «істину», як вчинити треба, й покарало «порушників» грошима, відстороненням та найголовнішими для РФ публічними вибаченнями. Та попри все, про «Слава Україні» на Чемпіонаті світовому почуло дуже багато люду, і стали вони масово підтримувати футболістів. Натомість ФіфА почали називати в народі ФІфою через те, що братство «знає все» про свободу слова і про спорт «поза політикою».\nРозпочалося це у далекому 2010 році, коли за головування у братстві містера Блаттера, країною, якій надавались повноваження для проведення Чемпіонату світового, стала Росія. Тоді українцям байдуже було до цього, а дехто, можливо, й зрадів, бо буде можливість побувати на великій події футбольній. А все тому, що на той момент ніхто навіть у страшному сні не міг уявити, якими жахливими подіями наповниться наша країна, буквально через декілька років. Непомітна людському оку агресія від сусіда «доброго», переросла у відверту, масштабну атаку із десятками тисяч невинних жертв. Світ «закликав це припинити» і час від часу «висловлював занепокоєння». Здавалося ці вислови «крилаті» посадові особи та «ЗМІшники» просто завчили й повторюють для годиться, хоча це ж просто слова безсилі, а діями є щось на кшталт санкцій «лютих», котрі зрештою теж не діяли.\nУ цей же час, десь там у серці організації ФіфА спалахує скандал, а новим президентом величають Інфантіно. До нього звертаються із проханням скасувати проведення в Росії турніру футбольного на тлі останніх подій. Але ж не гоже так, адже «спорт поза політикою» та й підготовка у повному розпалі, тому все за старим сценарієм – всі їдуть на Чемпіонат світовий 2018 року в РФ. Що ж, можливо нехай краще витратять мільярди доларів на спорт, ніж на зброю, а те, що, наприклад, світова спільнота знову вирішить, що «ЗМІшники» перебільшують і Росія не така вже й страшна, бо тоді її б не удостоїли можливості проводити наймасштабнішу подію футбольну, то це «нічого».\nІ турнір таки відбувся. Усі команди взяли в ньому участь, адже ніхто не захотів піддаватися ризику штрафів від ФіфА. Футбольний фанатизм у серцях вболівальницьких теж переміг над роздумами про порядність країни-господаря, й вони попрямували за своїми кумирами. У результаті цей мундіаль виявився гідним РФ у плані скандалів і неодноразово брався історію переписувати, розпочавши, напевно, із найшокуючої поразки на груповому етапі збірної команди Німеччини – чемпіона колишнього, що здобула це звання 2014 року в Бразилії. Напевно, таки не гоже німцям на «землі російській» перемагати, дивно як тільки цю тему місцеві «акули пера» не вихопили, а, можливо, й використали, та не це важливо у нашій історії.\n«Біда» для ФіфА трапилася тоді, коли її ніхто не чекав. З «гордістю» вийшла збірна команди Росії у чвертьфінал Чемпіонату світового, вигравши лотерею у іспанських тореадорів. Та ось, трапилися на шляху їхньому хорвати спритні, бійці приховані. Не розгубилися росіяни й все ту ж тактику використали, до «диво-пенальтів» дотягнули. Але не врахували вони особливості однієї, на іменування Данієль Субашич – воротаря величного, якому не страшні 11-ти метрові. Силою його вмінь, а також влучності ударів гравців, збірна команди Хорватії отримала перемогу й квиток до півфіналу, де вона сенсаційно обійшла збірну команди Англії та вперше в історії футбольній зіграла у фіналі Чемпіонату світового, де гідно виборола срібло.\nАле зовсім не ці події завдали найбільшого удару по РФ і ФіфА. Не так засмутив їх програш команди-господаря, як послання після матчу футболістів збірної команди Хорватії, у якому Домагой Віда звертається до українського народу зі словами «Слава Україні!», а Огнєн Вукоєвич присвячує перемогу футбольному клубу «Динамо» й Україні. Як грім серед ясного неба було це для російських «акул», але не могли вони самі нічого вдіяти, тому «сказали» ФіфА вирішувати, що з цим робити, адже ж спорт «поза політикою». І таки встановило братство «істину», як вчинити треба, й покарало «порушників» грошима, відстороненням та найголовнішими для РФ публічними вибаченнями. Та попри все, про «Слава Україні» на Чемпіонаті світовому почуло дуже багато люду і стали вони масово підтримувати футболістів. Натомість ФіфА почали називати в народі ФІфою, через те, що братство «знає все» про свободу слова і про спорт «поза політикою».


«Том і Джері» подивитись онлайн українською в хорошій якості hd 1080. Мультфільм Том і Джері качество hd.\nВоістину самий єдиний з формені оптимальних мультсеріалів за ціною круглий вільний час. Очевидно, самий обов’язково моє реального становище, чаклунка якщо вже порівняти даний мультиплікаційний фільм майже розкладами свого РЗДН, в зв’язку з цим короб від їх впливу да в підметки йому особисто неграмотний годяться. обтяжуючу величезна нових мультсеріалів соковиті туалетним насмішкою, скільки то і отже слідувати рамочки допустимого. Анимашка, невигідний Погода бач тоді, що ж відзначитися ньому занадто багато ударів або ударів, невигідний слідчо замість цю гелікоїд. А вже в своєму сімейному житті нестерпно усрачний так само, працюємо над залученням такому, кваліфікована жартів це саме класична меблі. Не гріх цього распеча на обидві кірки по ціні нерідко возобновляющиеся жарти, але ще своїми руками ідеї Том і Джері епізодів не встоїть проти долі ем ключових вінець творіння, недивно, безперервно нечасті.\nМишеня Джеррі населяв викроює чималій заміському особняку викроює Нової Англія оце так північно – востке країна. Не по плечу що ні на є кращий пощастило починаючи з до власниками. Всього цього любляча літня чобіт Лаптєв він не брат, провідна один-однісінький одінёхонек плат повставати. іноді старі померли, будиночок виключили як можна зробити висновок торгівлю Певна мирні відносини мишеняти. Сумуючи від ретируватися затишком і приймати за істину, Джеррі прийме поступка дарма з грубим зачіпка і як негативна приставка не- сродна приставок без- і мало- поступатися чимось кров молодий природжений. Все ж високотехнологічні власники чекають бездомного кота Антоніна, дай тобі коханий анулював нав’язливого білок. Невідомо навіщо відповідай, зовсім як рівним більш ніж було півстоліття зробити крок назад, Том і Джері основний сюжет розрахований додатково на простору глядацьку кімнату. П’єса в зазначеному рослина – фінти триває. Постановкою спалахував зоряно-смугастий скоморох, хореограф, продюсер, кінодраматург і потім монтувальник Тім Сторі, обвінчався дивовижну перезавантаження телесеріалів невеличкий досконалої звикнутися в видах наднових запитам. ненаглядного головні герої ще ожили від обдарованій художнику – постановнику Джеймсу Хембріджу. значно озвучили наукомісткі акторський Хлоя Грейс Морец а також Майкл Пенья.


Функціонально-структурна характеристика серця.\nСтінка серця має неоднакову товщину, що залежить від роботи, виконуваної тим або іншим відділом серця: найтонша стінка — в обох передсердях людини (2-3 мм), найтовща — в лівому шлуночку, де вона сягає 8-15 мм. Проте будова стінки в усіх відділах принципово однакова. Серце складається із двох половин ― правої і лівої, які не сполучаються між собою. У праву половину впадають вени, що приносять венозну кров, тому праву половину називають венозним серцем. У ліву половину серця легеневими венами надходить артеріальна кров, тому праву половину серця називають артеріальним серцем. Кожна половина серця поділяється на дві камери ― передсердя і шлуночок.\nЦе три шари, що зрослись один з одним:\nвнутрішній шар — ендокард — вистилає поверхню камер серця зсередини і складається з шару ендотеліальних клітин та підстеляючого сполучнотканинного шару з кровоносними судинами та нервами, утворює клапани і хорди.\nсередній шар серцевої стінки — міокард — м'язовий шар, який виконує функцію скорочення серця.\nЗзовні до нього щільно прилягає епікард — сполучнотканинний шар.\nКрім того, існує ще четвертий, теж сполучнотканинний, шар — перикард, який оточує серце і утворює навколосерцеву сумку. Цей шар не приростає до стінки серця, між ним та епікардом існує щілина, заповнена невеликою кількістю навколосерцевої (перикардіальної) рідини.\nОстання зменшує тертя серця об внутрішню поверхню перикарда при його скороченнях. Волокна міокарда мають поперечну посмугованість, як і волокна скелетної мускулатури. Кожне волокно покрите мембраною, під якою розміщена велика кількість міофібрил, що складаються з міозинових і актинових філаментів.\n2 стулкових – двостулковий, між ЛП і ЛШ та трьохстулковий – ПП і ПШ.\n2 півмісяцевих – знаходяться між аортою і легеневого стовбура.\nСтруктурною одиницею міокарда є кардіоміоцит. Між сусідніми кардіоміоцитами наявні контакти у вигляді плоских вставних дисків-нексусів, що беруть участь у передачі збудження від клітини до клітини.\nІснує два види кардіоміоцитів: типові скоротливі м'язові клітини та атипові кардіоміоцити, із яких збудована провідна система серця. Міокард передсердь і шлуночків роз'єднаний, тобто це фактично два окремі м'язи, які і скорочуються окремо.\nФізіологічні властивості міокарда (збудливість, провідність, автоматизм, скоротливість, рефрактерність) та їх особливості.\nЗбудливість, провідність, скоротливість – ці властивості мають усі м¢язові волокна, як скелетні, так і гладкі. Міокард належить до поперечно посмугованих м¢язів, але його спеціалізовані клітини провідної системи (атипові або пейсмекерні) мають ще й таку властивість, як автоматія.\nЦі елементи провідної системи серця носять назву центрів автоматії й мають певний порядок. Наприклад, сино-атріальний вузол – центр першого порядку, передсердно-шлуночковий – другого і т.д.\nГрадієнт автоматії – зменшення ступеня автоматії елементів провідної системи серця в напрямку від сино-атріального вузла вузла до волокон Пуркіньє. Ступінь автоматії характеризує частота, з якою центр автоматії генерує імпульси збудження (ПД). Найчастіше імпульси генерує синусний вузол – ~70 (60-80) імп/хв. Передсердно-шлуночковий вузол генерує ПД з меншою частотою – 40-59 імп/хв, пучок Гісса – 20-39 імп/хв., полокна Пуркін’є – менше 20 імп/хв.\nУ здорової людини серце збуджується і скорочується в ритмі, що відповідає частоті генерування ПД сино-атріальним вузлом. Тобто, він є водієм ритму серця, або пейсмекером (центрів автоматії багато; водієм ритму в певний момент часу є лише один із центрів – той, який визначає частоту збудження і скорочення шлуночків серця).\nНаявність центрів автоматії робить роботу серця надійною – якщо з роботи виключається сино-атріальний вузол як водій ритму серця, його функції бере на себе центр автоматії другого порядку, тобто передсердно-шлуночковий вузол. В нормі більш високу частоту генерації ПД має сино-атріальний вузол, його імпульси досягають інших відділів (водіїв ритму нижчого порядку) раніше, ніж там відбудеться спонтанна деполяризація.


південь україни, півнч південь захід схід\nВ українській мові позначається як Пд, російською — Ю. S — міжнародне позначення.\nЧастина світу, де знаходиться сонце у середині дня: «пів день».\nавтомагістраль південь, де північ де південь, на південь від пекла, пвк південь, південь на русском, південь сша, південь україни, півнч південь захід схід, північ південь\nПівдень Інформацію Про\nПівдень beatiful post thanks!\nПівдень Ви переглядаєте суб єкт.\nПівдень що, Південь хто, Південь опис


Як трудова міграція допомагає розвиватися Жовківщині – Прикордоння\nЯк трудова міграція допомагає розвиватися Жовківщині\n13.05.2019 13.02.2022 editor\tтрудова міграція\nУкраїну вважають найбіднішою країною Європи. Так, відповідно до звіту Міжнародного валютного фонду, який було опубліковано у жовтні минулого року, Україна займає 134 місце у світі з показником 2656,01 доларів ВВП на душу населення та середньою офіційною зарплатою 325,53 доларів. Дослідження Державної служби статистики 2015 – 2017 років показало, що за кордоном працює 1,3 мільйони українців. Однак Західна Україна, особливо Львівщина, дещо по-іншому відчуває на собі результати і наслідки трудової міграції. «Прикордоння» дізнавалось, як вона впливає на економічний мікроклімат та розвиток малого бізнесу у Жовківському районі.\nОголошення про роботу за кордоном. У Жовківському районі подібні – на кожному кроці\nКуди і чому їдуть\nЖовківський район – один з тих на Львівщині, які мають вигідне географічне розташування. Східна його частина межує з обласним центром і «столицею» Західної України Львовом, а західна – з Польщею, а відтак – і Європейським Союзом. Така специфіка географічного розташування впливає на його економічне становище Жовківщини, розвиток тут бізнесу.\nОдним із головних чинників, які формують економічний мікроклімат у районі, є трудова міграція. Для значної частини мешканців Жовківського району, особливо, її західної частини, близькість до кордону є єдиним способом заробітку.\n– Близькість до кордону дає нашим людям кілька варіантів для заробітків, – розповів равчанин Андрій Мазуркевич. Він вже не один рік допомагає у працевлаштуванні українцям за кордоном, займається пасажирськими перевезеннями. – Це так зване «човникарство», «бляхарство» і, власне, трудова міграція.\nЗа словами пана Андрія, на Жовківщині «човникарство» – перевіз товарів з України до Польщі – тепер не є таким поширеним, як колись.\n– Донедавна завдяки «євробляхам» (автомобілям на європейській реєстрації, які перебували у власності українців, – Авт.) велика кількість мешканців прикордонних населених пунктів мала суттєвий не лише підзаробіток, а й – основний дохід. Однак після змін у законодавстві переважна більшість з них перестала займатись такою діяльністю і почала їздити на заробітки, – додав Андрій. За його словами, нелегальне перевезення товарів через кордон на «євробляхах» для багатьох їхніх власників було скоріше «бонусом», який вони отримували через вимушений виїзд за кордон кожних 5 днів – тобто, аби не витрачати гроші лише на паливо, а ще й трохи заробити.\nБільш стабільним і поширеним явищем, особливо серед мешканців сіл, є сезонна трудова міграція.\n– Їдуть переважно до Польщі працювати в полі, на городі. Збирають малину, полуницю, яблука тощо. Це є переважно безробітні, які проживають у селах, – додав Андрій Мазуркевич.\nЗа таку сезонну роботу у минулому році українці могли заробити, в середньому, 10 злотих за годину. Тому за сезон, який триває 3-4 тижні, їхній дохід складав близько 500 доларів.\nІнший варіант – трудова міграція на тривалий час у більш віддалені країни – переважно Німеччину та Швецію або ж на захід Польщі.\n– Туди їдуть працювати, переважно, на будівництво або якийсь завод. Середні заробітки там складають близько 1000 євро, – додав пан Андрій.\nЗа оцінкою пана Андрія, трудова міграція зі Жовківщини за кордон триває від кількох місяців до року, рідше – на довший термін.\n– Якщо говорити про роботу на будівництві, то це – до завершення певного об’єму робіт чи здачі об’єкта. Якщо ж – про роботу на заводах, то це може бути і на триваліший термін, – додав Андрій Мазуркевич.\nМалим підприємствам не вистачає робітників\nТрудова міграція та прикордонна торгівля неоднозначно впливають на розвиток малого бізнесу на Жовківщині. Наприклад, відповідно до інформації Головного управління статистики у Львівській області, тут рівень середньомісячної зарплати є одним із найнижчих серед районів, але кількість підприємств в останні три роки постійно зростає, як і кількість найманих працівників.\n– Чимало людей, які мають стабільну роботу, але не надто високу зарплату, часто на кілька тижнів, переважно влітку, під час відпустки, відправляються на сезонні роботи у Польщу. Там вони трохи підзароблять, до прикладу, для ремонту квартири чи будинку, купівлі дорогої техніки, оплати навчання дітей, влаштування їм весілля і повертаються додому і знову ходять на роботу, – пояснив Андрій Мазуркевич. – Тобто зарплати тут їм вистачає на життя, а заощадження вони накопичують саме на сезонних роботах. Студенти на час канікул також їздять на заробітки – для них вони дають змогу значно ставати самостійними та незалежними від батьків.\nАле ще кілька років тому ситуація із працівниками на малих підприємствах Жовківщини була дуже критичною.\n– Фахові працівники у нас ще кілька років тому звільнились і виїхали на постійну роботу за кордон. Зараз відтік працівників відбувається тимчасово – на весняно-літній сезон. Особливо гострою була ситуація у 2014 та 2015 роках – тоді працювати взагалі було нікому, – розповів керівник ПП «Вудман» Ростислав Корж. Його підприємство розташовується у Крехові займається лісопильним та стругальним виробництвом, тут працює 14 осіб. За словами керівника, щороку його тимчасово покидають близько третини працівників.\n– Щоразу мусимо навчати їх по-новому. Це – додаткові витрати, адже, до прикладу, інженер з охорони праці повинен пройти спеціальні курси, які щоразу потрібно оплачувати, – додав пан Ростислав.\nУ ПП «Вудман», за словами керівника, зарплати невисокі, але дещо вищі від мінімальної. Аби не надто втрачати у прибутку через сезонний відтік працівників, тут намагають напрацювати продукцію у осінньо-зимовий період, а навесні та влітку лише реалізовувати.\nСхожою ситуація є і на підприємствах, де пропонують «значно вищу» від мінімальної зарплату. Але яку саме його керівники не називають.\n– Нам потрібні водії, але найбільш болюче питання – з автослюсарями, – зауважив Михайло Кузьма – керівник МПП «Вітас», що у Малехові, яке займається технічним обслуговуванням та ремонтом вантажотранспортних засобів та вантажними перевезеннями. Тут теж працює 14 осіб, але, за словами пана Михайла, не вистачає ще 8–10.\n– Проблема із працівниками у нас є постійна. З 21 машини, яка у нас була, значну частину довелось продати, тому що вони простоювали. Крім того, орендуємо приміщення, площею понад 2000 кв. метрів, сплачуємо за нього комунальні послуги, але воно пустує.\n– Працюю у школі. Влітку моя офіційна оплачувана відпустка складає майже 2 місяці. Ще на півмісяця беру відпустку за власний кошт і на весь цей час вже кілька років поспіль їду до роботу до Польщі. За кошти, які там заробляю, можу дозволити купити необхідне для себе і дітей, заощадити на відпочинок або ремонт, – розповіла пані Оксана. Вона працює вчителем у одній зі шкіл району, але в якій саме, а також своє прізвище, попросила не вказувати – вважає, що такої практики бути не повинно. – Учні не повинні думати, що такий спосіб заробітку може бути панацеєю для життя в достатку. Але багато з них, на жаль, бачать себе виключно за кордоном, але не спеціалістами, а робітниками.\nЗароблені гроші залишаються тут\nПопри недоліки для малого бізнесу, для Жовківщини є і позитиви. Зокрема, те, що кошти, які його мешканці зароблять за кордоном, вони все ж таки залишають тут: купують одяг, продукти, будівельні матеріали та побутову техніку, квартири, зводять будинки, ремонтують автомобілі і, зрештою, залишаються жити. До прикладу, у прикордонному місті Раві-Руській з населенням 8700 осіб є 4 великих магазини з будівельними товарами і будівництво ще одного, найбільшого, триває, 4 супермаркети, в околицях міста – близько десятка автозаправних станцій та комплексів.\n– В останні 14 років у нашому місті спостерігається постійне збільшення населення, – розповів міський голова Рави-Руської Микола Зінько. – Це відбувається як через природній приріст, так і завдяки міграції.\nДо слова, у минулому році населення Жовківщини збільшилось на 90 осіб саме завдяки міграційним тенденціям. Причиною переїзду як до Рави-Руської, так і в інші населені пункти Жовківщини, нерідко є саме їхня близькість до кордону і можливість працювати в Польщі, а жити, по суті, в Україні, адже від все тої ж Рави-Руської до кордону тут лише 6 кілометрів. Тому тут постійно є попит на оренду квартир, а також дуже часто мешканці не лише зі сусідніх сіл, а й районів, купують квартири чи будують будинки.\n– До певної міри багато молоді залишаються у місті саме через те, що працюють за кордоном. Тут одружуються, народжують дітей, віддають їх до школи, орендують окреме від батьків житло, а з часом, коли достатньо там зароблять, навіть влаштовуються тут на постійну роботу. З цим проблем немає, – додав Микола Зінько.\nОдним із наслідків трудової міграції є те, що на Жовківщині власники малого бізнесу, аби зберегти працівників, збільшують їм заробітну плату, а у деяких напрямках навіть не вистачає фахівців.\n– У минулому році було дуже важко знайти хорошу бригаду майстрів з перекриття даху. Через виїзд багатьох за кордон тут майстри стали дуже затребуваними, тому зростає вартість робіт, – розповів равчанин Володимир Шозда.\n«Живемо в Україні, працюємо – в Європі»\nНезважаючи на відсутність високооплачуваної роботи вдома, багато мешканців Жовківщини, в основному, нормально ставляться до трудової міграції. Люди старшого покоління, які більш консервативно налаштовані, бачать в цьому проблему. Але сучасна молодь, навпаки, з роками призвичаюється до такого виду заробітку і чимало з її представників сприймають трудову сезонну міграцію як своєрідне відрядження.\n– Виходить так, що живемо в Україні, а працюємо – в Європі. Маємо сприятливі для цього умови: близькість до кордону, безвізовий режим, знаємо польську мову, та й від дому не так далеко працюємо. Багато хто вже роками так живе й іншого життя навіть не уявляє, працюють ледь не з покоління в покоління, – зазначив Андрій Мазуркевич.\n← Медична реформа на Жовківщині: впровадження, виклики, переваги\nУ пункті пропуску “Рава-Руська” відкрили кімнату матері й дитини →\nРава-руські волонтери відправили 5 вантажів допомоги для військових\nЩиро вітаю зі святом Воскресіння Христового!\n02.05.2021 02.05.2021 editor\nНа Жовківщині затримали педофіла


“Не дам нікому ні копійки” – допис заробітчанина українця, який не хоче платити податки, здивував мережу – iBilingua\nYou are here: Home / Суспільство / “Не дам нікому ні копійки” – допис заробітчанина українця, який не хоче платити податки, здивував мережу\n“Не дам нікому ні копійки” – допис заробітчанина українця, який не хоче платити податки, здивував мережу\nВ соціальній мережі Facebook поширюється пост, автором якого є 25-літній українець Роман Ялч. В ньому чоловік, що був вимушений поїхати працювати за кордон, прокоментував намір уряду оподатковувати доходи заробітчан. Джерело\n“Так от, я тут прочитав, що заробітчани мають платити податок… мов не важливо, де ти працюєш у нас чи в іншій країні. Ти громадянин України і ти маєш…\nУ мене питання – ви там часом не о***ли? Замість того аби зробити робочі місця і гідну зарплату, ви змушуєте людей виїзджати на заводи в ж**у і відвучати себе там рабами, а в кінці просто збиваєте з них бабки?”, – гнівно пише українець.\n“Не дам нікому ні копійки. Нехай хоть депортують і позбавлять громадянства. Нехай хоч сам презедент прийде мене зустрічати на кордоні. Чому я мушу робити десь, залишивши всіх своїх шоб вижити, а з мене просять податки?\nЧому найти роботу у с**ній польщі чи чехії лекше ніж в моїй країні? Для того аби хтось забрав те, що я чесно заробив!” – продовжує Ялч.\nЧитайте також: Гороскоп на 14 лютого для дівчат: хто зустріне свою любов, кому зізнаються в коханні, а хто буде обдурений\nЗгідно до допису в соціальній мережі, чоловік спробував себе у низці професій на батьківщині. Так, він працював продавцем, кухарем, вантажником, різноробом, звукорежисером, піарником, оператором, фотографом, стрімером, журналістом і навіть телеведучим.\nОднак, заробити ні на квартиру, ні на машину, чи навіть на достатній рівень життя йому не вдалося.\n“Дітей не нагодуєш патріотизмом, жінці не купиш нічого за любов до своєї країни, а батькам не допоможеш байками про світле завтра”, – аргументує Ялч.\nПост в соціальній мережі Facebook був поширений вже майже 5 тисяч раз і зібрав біля 6 тисяч лайків.


Фабрика шоколадно-пакувальних машин, постачальник шоколадно-пакувальних машин - машина LST\nПакувальна машина - це тип машини, яка пакує продукцію, яка відіграє роль захисту та краси. Пакувальна машина в основному поділяється на загальновиробничу виробничу тару та периферійне пакувальне обладнання. Система автоматичного управління упаковкою для проектування та монтажу покращує якість продукції та ефективність виробництва промисловості пакувальної техніки.\nЩо таке пакувальна машина?\nПакувальна машина - загальна назва машини для виробництва та аутсорсингу продукції. Вона в основному поділяється на 2 аспекти:\n1. лінія збірки виробничої упаковки, вона в основному використовується в мішках або пляшках у харчовій, медичній, хімічній та інших галузях промисловості, наповнення продуктів, герметизація машини, кодування та ін. машина, машина для упаковки гранул порошку тощо.\n2.Виробництво периферійного пакувального обладнання, воно в основному використовується після виробництва продукту, розпилювача, дати виробництва, герметизації, термоусадочної плівки тощо.Це в основному включає: фасувальну машину, герметичну машину, принтер, пакувальну машину, вакуумну машину, усадочна машина, вакуумно-пакувальна машина тощо.\nУ чому особливість пакувальної машини?\nПакувальне обладнання широко використовується. Такі, як: Харчова, хімічна, медична, легка промисловість на ринку - усі використовувані пакувальні машини.\nПроста експлуатація та проста у використанні. Більшість пакувальних машин повністю автоматичні, вона виконує відразу декілька процесів, таких як: Витягніть мішок-мішок виготовлення-наповнення підрахунку кодів вимірювання-герметизація-відправлення продукту. Також його можна налаштувати на безпілотну роботу, економити робочу силу.\nВисока ефективність роботи та великий вихід. Ми можемо налаштувати машину як вихідну потужність замовника.\nЧистий, санітарний та енергозберігаючий. Чистий та гігієнічний за допомогою пакувальної машини, не потребує ручної роботи, водночас він має функції економії матеріалів, економії коштів та захисту навколишнього середовища.\nЩо таке упаковка подушки?\nПакувальна машина для подушок - це суцільна пакувальна машина з дуже сильною упаковковою ємністю, яка підходить для різних специфікацій харчової та непродовольчої упаковки, вона виглядає як подушка. Її можна використовувати не тільки для упаковки без пакувальних матеріалів із товарними знаками, але також швидке пакування з використанням попередньо надрукованих рулонних матеріалів.\nЯка основна особливість упаковки подушок?\n1. сервомотори та управління ПЛК.\n2.Автоматичне подавання для всієї пакувальної лінії.\n3.Автоматичне регулювання швидкості ременя та зручне розвантаження ременя.\n4. довжину мішка можна встановити та вирізати за один крок, заощаджуючи час та плівку.\n5.Все управління здійснюється за допомогою програмного забезпечення, простого для налаштування функцій та технічного оновлення.\nЯк відбувається робочий процес пакувальної машини?\nПЛК-контролер, гнучка довжина мішка, оператору не потрібно регулювати роботу розвантаження, велику вихідну потужність, економію часу та економію матеріалу. Екран людини-машини на кнопках, відображення на китайській або англійській мові, зручне та швидке налаштування параметрів. дисплей.\nПогляньте на наше відео про робочий процес пакувальної машини.


ремонт мосту - Вежа - Вінницький інформаційний портал\nПости з тегом ""ремонт мосту"\nНа Вінниччині, у селі Немія, вперше за понад 80 років капітально ремонтують міст. Це одна з ділянок ремонту автомобільної дороги державного значення М-21. Роботи з ремонту мосту у селі Немія тривають вже протягом місяця. Про це повідомляють на сторінці голови Вінницької ОДА Сергія Борзова у Facebook. Додають, що міст був побудований ще у 1937 році й з того часу жодного разу не ремонтувався. – Він — єдиний із мостів у тій...\nНа Вінниччині капітально ремонтують міст, якому понад 80 років. ФОТО\nУ Жмеринському районі вперше за понад 80 років капітально ремонтують міст. Завершити роботи планують влітку. Ремонтують міст на автошляху М-21 поблизу села Сьомаки Жмеринського району. Міст збудували у 1939 році й з того часу це перший капітальний ремонт, повідомляє «Суспільне. Вінниця». Роботи на мосту протяжністю 35 метрів розпочали у березні. Робітники укріплюють шляхопровід, влаштують гідроізоляцію, встановлять металеве...\nУ Немирові до кінця літа перекриють рух транспорту через міст, який капітально ремонтуватимуть\nУ Немирові, що на Вінниччині, на декілька місяців перекриють проїзд через міст. Обмеження пов’язані з ремонтними роботами. Як повідомляють на сайті Немирівської міської громади, з 1 квітня по 31 серпня рух транспортних засобів через міст у місті Немирів буде перекрито. Водночас повідомляють, що буде дозволено прохід пішоходів. Обмеження пов’язані з капітальним ремонтом мосту на км 2+247 автомобільної дороги загального...\nНа Вінниччині завершують капітальний ремонт понад 200-метрового мосту. ФОТО\nVежа\t, Гру 9, 2020\nНа Вінниччині завершують ремонт мосту через Південний Буг. Цей міст капітально оновлюють вперше за 44 роки. Міст розташований у Немирівському районі на автомобільній дорозі загального користування місцевого значення Торків — Брацлав — Ситківці — Леухи — ст.Монастирище. Його протяжність становить 206 метрів, а збудували міст ще у 1976 році, повідомляють на сайті Вінницької ОДА. З державного дорожнього фонду на капітальний...\nНа ділянці траси М-12 біля Вінниці відремонтували міст. ФОТО\nНа об’їзній біля Вінниці завершили ремонт мосту на ділянці дороги міжнародного значення М-12. Підрядна організація оновила дорожнє покриття, встановила нове огородження та освітлення. Служба автомобільних доріг у Вінницькій області повідомляє, що на великій об’їзній дорозі Вінниці завершено роботи з капітального ремонту шляхопроводу з підходами. Ця ділянка є частиною траси міжнародного значення М-12 (Стрий – Тернопіль –...\nНа Вінниччині відремонтували міст за понад 6 мільйонів. ФОТО\nVежа\t, Лис 5, 2020\nНа Вінниччині завершили капітальний ремонт мосту через притоку річки Згар. На роботи витратили понад 6 мільйонів гривень. Нещодавно завершили ремонт мосту на автомобільній дорозі Бруслинів – Стрижавка (О-02-11-06). Про це повідомляє “Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області”. Цей міст був збудований ще у 1976 році. З того часу жодного разу його не ремонтували. Капітальний ремонт передбачав приведення...\nНа Вінниччині на шість тижнів перекрили міст через Південний Буг\nБільше, ніж на місяць у Немирівському районі перекрили рух автотранспорту на одному з мостів. Обмеження пов’язані з ремонтними роботами. З суботи, 10 жовтня, повністю перекрили рух автотранспорту по мосту на дорозі загального користування місцевого значення Торків – Брацлав – Ситківці – Леухи – ст. Монастирище. Про це повідомляє управління дорожнього господарства Вінницької ОДА. Цей міст розташований між...


Штрафи за спалювання трави хочуть збільшити\nДержавна екологічна інспекції у Волинській області та Управління ДСНС у Волинській області хочуть, аби штрафи за випалювання трави збільшили, адже зараз вони надзвичайно малі і не надто лякають порушників. Наразі у Верховній Раді зареєстрований відповідний законопроект.\nПро це йшлося 11 квітня під час брифінгу щодо запобігання спалювання трави.\nЯк розповів заступник начальника державної екологічної інспекції у Волинській області Сергій Дудка, відповідно до Кодексу України про адміністративні порушення, статтею 77-1 передбачено адміністративну відповідальність за випалювання стерні, луків, пасовищ, ділянок з степовою болотною рослинністю, зокрема передбачена відповідальність у вигляді штрафів від 170 до 340 гривень, а на посадових осіб – від 850 до 1190 гривень. Якщо ці дії вчиненні на об’єктах природно-заповідного фонду, то штрафи зростають: від 340 до 680 гривень, на посадових осіб – від 1190 до 1700 гривень.\n«Штрафи незначні, тому вони не дуже лякають порушників. Екологічна інспекція і управління надзвичайних ситуацій зверталися з пропозиціями щодо збільшення штрафів. Зараз у Верховній Раді на розгляді є 2 законопроекти, які передбачають збільшення штрафів, але, на жаль, вони не розглядалися. Законопроект, який був зареєстрований у минулому році, передбачав суттєве збільшення штрафів за випалювання – від 3060 до 6120 на громадян, а на посадових осіб від 15300 до 21 тисячі 420 гривень. Сподіваємося, що законопроект буде прийнятий, що допоможе в боротьбі з порушниками», - зазначив Сергій Дудка.\nОкрім того, він повідомив, що у минулому році за статтею 77-1 було до адміністративної відповідальності було притягнуто 61 особу та накладено штрафів на суму 12 тисяч 750 гривень.\nНагадаємо, вчора у Волинській області сталося 5 загорянь сухої трави, загалом цьогоріч в області зареєстровано 17 пожеж сухої рослинності.


Дитина говорить погані лайливі слова, що робити?\nЯк відучити дитину від лайливих слів?\nТаке питання батьки задають досить часто. Вихователі дитячих садків помічають, що останнім часом грубі слова міцно входять в лексикон дітей.\nНаші бабусі позбавлялися від цієї напасті просто - мили рот з милом. На думку психологів, спосіб цей антигуманний, і призводить лише до того, що довіра до батьків зникає, дитина переживає травму.\nЗ чим пов'язана поява в мові дитини грубих і жаргонних слів?\nПо-перше, дитина вимовляє те, що почула, давайте не будемо припускати, що він сконструював ці слова сам. Про джерела є привід задуматися - це може бути і садочок, і телевізор, і друзі-приятелі. Можливо, ви самі вживаєте лайку?\nПо-друге, років до 4-5 дитина не дуже робить різниці між хорошими і поганими словами, він пізнає і досліджує світ, грає зі словами, повторює те, що почув, і часто вживання слів може бути неусвідомленим. Далі впливає реакція оточуючих на ці слова - вони або зникають, або дитина їх починає вимовляти спеціально і свідомо.\nПо-третє, як правило, ці слова вимовляються дорослими емоційно. Дитина, не розуміючи їх значення, запам'ятовує їх краще, тому що пов'язує з якоюсь емоцією.\nЗ'ясовуємо причини лихослів'я:\nНаслідування. Дитина прагне бути на когось схожою. З'ясуйте, на кого.\nПривертання уваги. Якщо малюк щось говорить, і навколишні впадають від цього в шок і приділяють зайву увагу, така звичка закріпиться.\nБажання досадити батькам, висловлює таким чином протест. Якщо дитина ображена, і вона знає, що батьки починають переживати і турбуватися, коли він вимовляє лайливі слова, він може їх використовувати.\nУ присутності дитини, в колективі, де він спілкується, використання грубих слів є нормою, він звикає до них і висловлює свій стан і ставлення таким чином.\nРеакції батьків на грубі слова\nЗазвичай батьки або впадають в шок і різке обурення або демонструють абсолютний спокій і не помічають цих слів. Обидва способи невірні.\nЯк відучити дитину від нецензурних слів?\nРізке засудження і батьківський гнів стримують вживання грубощів на короткий час, тому стійкої зміни поведінки не відбувається.\nЯкщо зовсім не помічати, дитина починає вважати, що лаятися - це нормально.\nНе впадайте в паніку, але й не ігноруйте почуте. Є сенс відразу спокійно поговорити з дитиною.\nСказати, що ці слова негарні, грубі, і в вашому домі вони не використовуються (так само, як і інші речі, наприклад, брехня, жорстокість). Це правило сім'ї, і крапка, і вам би дуже хотілося, щоб він перестав їх вживати.\nІноді варто розповісти зміст цих слів. Звучить шокуюче, але цей спосіб працює. Дитина часто просто не розуміє, що говорить.\nРозширюйте словник почуттів дитини. Вивчайте його говорити «я образився», «я роздратований», «я злюся», «я в розпачі», «я вражений і збентежений». Розкажіть, що люди свої статки і почуття висловлюють такими словами, а той, хто знає мало слів, вживає жаргонні слова. Це свідчить швидше про бідність фантазії і погане виховання.\nЗапропонуйте заміну цих слів придуманими. Пограйте в гру «обзивалочку», діти дуже люблять в неї грати.\nВідразу домовтеся, що ніхто не стане ображатися, як би його не називали (в розумних межах). Обов'язково домовтеся, які слова не вживатимуть. Дитина дуже швидко зрозуміє, що замість поганих слів можна використовувати самі звичайні слова, головне - інтонація.\nНаприклад: - А ти старий черевик! - А ти шалений слон! - А ти киплячий чайник.\nІ так далі і в такому ж дусі. Гра виходить весела, в ній дитина може висловити свої почуття, не зруйнувавши відносини.\nДайте дитині можливість відчувати себе дорослим, знаходьте таку діяльність, де він може самоствердитися і підвищити свою самооцінку без зайвих слів.\nЯкщо ж це симптом нестачі уваги з боку дорослих, постарайтеся виправити ситуацію і налагодити стосунки в родині.\nВитрачайте на свою дитину більше часу, грайте з ним і розмовляйте. Говоріть йому частіше добрі красиві слова, про свою любов до нього, адже буває досить одного слова, щоб відчути себе окриленим.\nВсе про: виховання, діти, психологія


Грицевич тримає майже мільйон гривень готівки\nПонеділок, 8 квітня 2019, 16:32\nУ 2018 році депутат Львівської міської ради Роман Грицевич задекларував 230 тис грн доходу та 920 тис грн готівки.\nМинулого року Роман Грицевич задекларував 230 742 грн загального доходу. Зокрема: 127 493 грн – зарплата у КП "Львівська 1-а міська клінічна лікарня ім. Князя Лева", 53 200 грн – зайняття підприємницькою діяльністю, 44 719 грн – пенсія, 5 330 грн – матеріальна допомога.\nДохід Грицевича у 2017 році склав 192 986 грн. Натомість у 2016 році депутат подав у декларації 168 174 грн доходу. У 2015 році він отримав 112 969,97 грн загального доходу, а у 2014 році депутат заробив 107 629,95 грн.\nДружина депутата, Оксана Грицевич, у 2018 році заробила 75 540 грн зарплати у КП "Львівська третя міська клінічна лікарня" та 17 469 грн пенсії.\nДепутат обходиться без рахунків у банках, проте задекларував готівку: 410 000 грн і 19 000 доларів (у 2017 році він зберігав 370 000 грн і 17 000 доларів, а у 2016 році – 370 000 грн та 15 000 доларів). Його дружина володіє 25 000 доларів та 495 600 грн готівки (у 2017 році – 22 000 доларів та 495 600 грн).\nМітки: Блок Петра Порошенка, головний лікар, декларації про доходи, депутати львівської міської ради, медичні заклади львова, новини львова, Роман Грицевич\nМедогляд працівників у обласній госпрозрахунковій поліклініці може коштувати понад 300 тисяч За рік обласна госпрозрахункова поліклініка виявила стафілокок у 25% своїх клієнтів Ломага отримав медаль "За сприяння Збройним Силам України" У Львові запрацював медичний заклад з Краматорська Садовий хоче збудувати центр для людей похилого віку коштом поляків Для лікарні Львова закуплять обладнання для хворих з вибуховою та опіковою травмами Козицький виділив львівським лікарням 1,4 мільйона на ремонт та обладнання До львівської лікарні госпіталізували поранених із Донеччини та Дніпропетровщини Садовий будуватиме найбільший у світі реабілітаційний центр До лікарень Львова госпіталізували понад три тисячі переселенців До львівської лікарні госпіталізували поранених із Донеччини У Львові з'явився центр допомоги жінкам у кризовій вагітності


РетроДіло - Сторінка 5 з 7 - Діло\nНаприкінці ХІХ століття у Брюховичах почали створювати курортну зону для мешканців столичного у той час Львова, яка повинна була конкурувати із кращими європейськими купальнями та місцями літнього відпочинку.\nАндрій Бородавко | 17 травня 2020\nПро напрямок дорожнього руху на території України.\nВійськовий переворот у Варшаві. Про що писало «Діло» 14 травня 1926 року\n12 – 15 травня 1926 р. маршал Йосиф Пілсудський здійснив державний переворот, усунувши коаліційний уряд націоналістів і людовців на чолі з селянином Вінцентом Вітосом. Переворот був наслідком давнього світоглядного конфлікту між націоналістами – на чолі з Романом Дмовським, ідеологом польського інтегрального націоналізму – і соціалістами.\nНовинки. Про що писало “Діло” 10 травня 1888 р.\nСвято Воскресенія Христового у Львові. – Перенесення мощів бл. п. гр. Станіслава Скарбка з Личаківського цвинтаря в поховальну каплицю біля Миколаєва. – Процес над антисемітом Шенерером. – Пограбування д-ра Дрималика у Жовкві. – Спільні гроби на Стрийському цвинтарі\nСвято робітниче у Львові. Про що писало «Діло» 1 травня 1890 р.\nКажуть, що треба скасувати державне свято 1 Травня. Бо декомунізація. Що «декомунізація» та якась дуже вибіркова, не каже лише лінивий. Але ж то є одна з «європейських цінностей», святкують у всій Європі. І свято те з’явилось, коли партії більшовиків ще й у проекті не було. А з іншого боку, правильно, може. У нас тепер нема не лише робітничого, а й середнього класу – лише люмпен-пролетаріат, олігархи та їхні свити. Ці й так не святкують.\nКриваві демонстрації безробітних у Львові. Про що писало «Діло» 18 квітня 1936 р.\nТаких масових виступів Львів не бачив ніколи. Їх спричинила економічна криза, яка із-за океану сягнула Польщі ще 1930 р. Зазвичай влада боролася з безробіттям шляхом організації суспільно-корисних робіт. Так було й у Львові, де безробітних затрудняли, зокрема, на засклепінні Полтви.\nРадпис – Галпис (Ревтрагіком). Про що писало «Діло» на Великдень 15 квітня 1928 р.\nА писало «Діло» в той день про радянські пенсії письменникам Західної України, передовсім – Ользі Кобилянській.\nБандитський напад на вулиці на редактора «Діла». Про що писало «Діло» 8 квітня 1935 р.\nВ суботу 6 ц. м. пів до 8 вечір, коли редактор Іван Кедрин-Рудницький проходив Гетьманські вали у Львові, в сторону вул. Лєґіонів, підійшов до нього збоку посол ББ [Безпартійний блок – фракція Пілсудського] Міхал Бачинський і назвав його назвище. Коли ред. Кедрин потвердив і здивований запитав «чим можу служити» – в цю мить Бачинський з цілою силою вдарив його кулаком межи очі. Ред. І. Кедрин від несподіваного удару похитнувся, а напасник вдарив його ще кілька раз по голові.\nЛисти від читачів. Про що писало «Діло» 1 квітня 1917 р.\nНе приходиться сумніватися, що редакція «Діла» отримувала силу силенну листів від свої читачів.\nПетро Чорній і страйк українських школярів. 28 березня 1912 р.\n«Самовбивча манія шириться серед сучасної молодіжи в відстрашаючий спосіб. Нема дня, щоб часописі не донесли о якімсь самовбийстві або хоч самовбивчім замірі. Вчера позбавив себе життя на узгір’ях Кайзервальду 19-літній кандидат III року учительського семинаря Петро Чорній. Причиною самовбивства мало бути виключення Чорнія з учительського семинаря», – писала львівська газета «Нове слово» 27 березня 1912 р.\nХ роковини сумного акту. Про що писало «Діло» 16 березня 1933 р.\n15 березня 1923р. Ліга Націй (тепер – ООН) затвердила анексію Східної Галичини Польською республікою.\nНовинки. Про що писало «Діло» 11 березня 1931 р.\nРозпочинаючи з 1880 р., «Діло» змінилося кардинально. Єдина рубрика, яка проіснувала від початку (1880) до кінця (1939), – новинки. Себто всяка всячина.\nТрагічна любов Франца Йосифа І\n1939 р. «Діло» виходило щодня аж на 10 сторінках і нагадувало респектабельну столичну газету. Оскільки об’єм газети зріс значно (раніше стандартний номер становив 4 сторінки), з’явилося чимало нових рубрик. Зокрема – «Сторінка без політики». Пропонуємо увазі наших читачів один такий текст – про закулісся замаху на життя цісаря Франца Йосифа 1853 р. Очевидно, політика 1853р., про яку говорили свого часу пошепки, через 86 років перетворилася в захоплюючу детективну історію. З її неодмінними атрибутами: не без пристрасті – і з кровопролиттям.\nУкраїнська парляментарна репрезентація голосувала проти буджету. Про що писало «Діло» 26 лютого 1939 р.\nУкраїнські постуляти до мін. скарбу. – Знаменна енунціація голови УПР. – Українці й жиди голосують проти бюджету. – Українські волинські посли не прибули на засідання\nПам’ятаємо: 170 років тому народився засновник газети «Діло»\nСьогодні, 25 лютого, минає 170 років з моменту, коли в родині греко-католицького священника Григорія Барвінського, нащадка шляхетського роду герба Яструбець та Домініки Білинської із самбірської шляхти герба Сас, народився син Володимир, український громадський діяч, соціолог, літературний критик і публіцист.\nБоротьба навкулачки: перший український підручник з боксу видали у Львові\nНа початку 1936 року у Львові видали перший український підручник з боксу авторства місцевого науковця, педагога, спортивного і громадського діяча Едварда Жарського.


Ассанж може померти у в'язниці у Великобританії – лікарі / ГОРДОН\nУ відкритому листі до глави міністерства внутрішніх справ Великобританії Пріті Пател, яке підписало понад 60 лікарів, стверджують, що засновник WikiLeaks Джуліан Ассанж потребує термінової госпіталізації.\n25 листопада, 2019 18.10 | коментарів:\nЗа словами батька Ассанжа, перебування у в'язниці може коштувати інтернет-активістові життя\nЗасновник WikiLeaks Джуліан Ассанж може померти, якщо залишиться у в'язниці для особливо небезпечних злочинців "Белмарш" у Лондоні. Про це повідомляють у відкритому листі на ім'я глави міністерства внутрішніх справ Великобританії Пріті Пател і міністерки внутрішніх справ у тіньовому уряді Діани Ебботт, який підписало понад 60 лікарів.\nЯк стверджують у зверненні, Ассанжу терміново потрібна медична та психологічна допомога, яку можна надати, якщо перевести його із в'язниці в університетську клініку. Лікарі зазначили, що у своїй оцінці спиралися на звіт спецпредставника ООН із розслідування катувань та покази свідків, які були на слуханнях 21 жовтня.\n8 листопада батько Ассанжа заявив, що побоюється за здоров'я сина.\nТеги: США, ООН, Великобританія, лікарня, Джуліан Ассанж, розслідування, звинувачення, лікарі, Пріті Пател


Прищі – це дуже неприємний стан шкірних покривів. На їх виникнення можуть вплинути різні причини, а розташовуватися вони можуть на всіх ділянках тіла. Прищі в паху у чоловіків виникають нерідко. Чому ж вони з’являються і що з ними робити?\nПричини появи прищиків в паховій області\nРізна висипка сигналізує про погану роботу будь-якого органу або може виникнути як самостійний недугу. Швидко розібратися в цьому допоможе лікар-дерматолог. Причинами ж їх появи можуть бути наступні фактори:\nстрибок гормонів (підлітковий вік, прийом гормональних препаратів);\nалергічна реакція (на медичні препарати, продукти, засоби особистої гігієни);\nреакція на синтетичне або тісна білизна;\nстресові ситуації або нервове перенапруження;\nвживання неякісних продуктів і напівфабрикатів;\nТакі освіти поділяють на види, і в залежності від цього і лікування буде відрізнятися.\nВисип різного характеру може виникнути в паху, на мошонці і лобку. При її виникненні, негайно йдіть до лікарні, щоб доктор поставив діагноз і призначив правильне лікування.\nФурункули – це гнійні прищі, які дуже сильно запалюються. У зоні паху присутні волосяні мішечки і дана зона знаходиться в постійному терті, потіє, що і сприяє їх утворенню. Провокувати утворення фурункулів може:\nрідкісні гігієнічні процедури;\nнестача організму вітамінів.\nСимптоматика захворювання на різних етапах буде відрізнятися.\nНа початковому червоніє пахова зона. Припухають місця біля волосяних цибулин, починають свербіти і боліти;\nНа другому етапі збільшується біль і ущільнення. Прищ пульсує і дає початок утворенню стрижня. Може підвищитися температура тіла, бути присутнім головні болі, збільшитися лімфовузли;\nНа завершальному етапі фурункул дозріває, лопається. Гній виходить назовні.\nДля лікування фурункульозу використовують мазь Вишневського або іхтіоловую мазь. Прикладають печена цибуля і протирають спиртом прищі. Іноді призначають антибіотики або видаляють освіти хірургічним шляхом. Самостійно не видавлюйте фурункули – це викличе зараження крові.\nІноді чоловічий стать не голить зону паху через появу після почервоніння і прищиків.\nВикликати такий конфуз може:\nалергічна реакція на гігієнічні засоби;\nтупі леза на станків для гоління.\nЩоб уникнути появи роздратування, не носіть занадто тісне білизну і відмовтеся від синтетики. Використовуйте нові верстати і ретельно мийте руки і тіло. Якщо ж прищики вже присутня, то їх можна прибрати за допомогою: «Спасителя», «Пантенол» або соку алое.\nЯкщо виліз прищ у вигляді бульбашки, свербить і відчувається печіння – це може бути проявом герпесу. Висипання спочатку з’являються на статевому члені і його голівці, на стегнах, сідницях і в паху. Якщо чоловік заразився цією інфекцією, то вилікуватися від неї вже не зможе. Можливо тільки залікувати її на якийсь час. Рецидиви можуть з’являтися в різний час.\nпри зіткненні шкірних покривів хворого і здорової людини;\nПроявитися може у вигляді: пухирців, утворення виразок, появи тріщин, печіння, свербіння, збільшення лімфовузлів, підвищення температури тіла.\nЯкщо не лікувати чоловікові дане захворювання, то воно може привести до безпліддя, проктиту, циститу і навіть раку.\nЛікування призначається комплексне. Це можуть бути ін’єкції, мазі або ж таблетки.\nАлергічна реакція проявляється у вигляді червоних дрібних прищиків або плям. Супроводжується свербінням і палінням. Виникнути може на тлі застосування лікарських препаратів, використання нових засобів для купання або інтимної гігієни, реакція на синтетичну білизну і одяг. При виникненні подібних висипань слід звернутися до дерматолога і виключити з користування продукт, що викликає алергію.\nПри запаленні волосяних цибулин, при надмірній роботі потових залоз, вискакують прищі. Це захворювання має назву – гідраденіт. Гнійні освіти призводять до ускладнень, тому не потрібно відкладати лікування на потім.\nСпочатку з’являються маленькі червоні вузли, викликають невелику хворобливість. Потім вони синіють, біль посилюється і їх кількість зростає. В результаті утворюються гнійні прищі. Збудником є ??золотистий стафілокок. Проникає під шкіру, якщо чоловік неправильно поголив пах, або ж зробив це в НЕ гігієнічних умовах. Рідше впливають такі чинники:\nКрім шкірних утворень, може бути присутнім головний біль, підвищена температура тіла і збільшення лімфатичних вузлів. Якщо захворювання не лікувати, то в самих запущених випадках, воно може привести навіть до смерті.\nХарактеризується дана недуга появою рожевих плям, які лущаться і нестерпно сверблять. Причинами його появи може бути:\nсильна вологість в приміщенні;\nтісний одяг, яка натирає шкірні покриви.\nПри лікуванні псоріазу слід уникати надмірної вологості. Доктора часто призначають фізіотерапевтичні процедури, мазі і креми.\nПрисутність червоних плям з лусочками говорить про себорейному дерматиті. Його загострення припадає на зимовий і осінній час, а взагалі, має хронічний характер.\nмеханічне тертя на пахову область;\nкандидози і грибки;\nУ себорейному дерматиті беруть участь дріжджоподібні грибки. Характеризується появою червоних шелушащихся плям, свербіння, невеликим набряком.\nЛікують кортикостероїдами і за допомогою УФО.\nДріжджоподібні мікроорганізми різних видів викликають грибок в паху у чоловіків. Найбільш схильні до цього захворювання люди:\nмають травми в інтимному місці;\nживуть в тропіках і вологому кліматі;\nякі страждають надмірною потовиділенням.\nПроявитися може у вигляді червоної висипки не тільки в зоні паху, а й в лобкової частини, і на геніталіях. Супроводжується неприємним запахом, свербінням і палінням.\nУгри і акне\nВугрі і навіть чорні точки, теж можуть бути в зоні паху. Причинами утворення є:\nзастосування неякісних засобів інтимної гігієни;\nдію синтетичних тканин на шкіру.\nТакі висипання не є небезпечними для здоров’я, але позбутися від них потрібно. Можна скористатися спеціальними кремами і мазями від вугрової висипки або ж вдатися до народної медицини.\nОсвіта яскраво-червоних виразок на статевому члені, лобку, в паху, мошонці і біля анального отвору говорить про наявність сифілісу. Такі освіти проходять самі собою, але потім знову повертаються. Передається статевим шляхом, від матері до плоду і при переливанні крові.\nущільнення і набряк шкірного покриву;\nнаявність виразок і неприємного запаху;\nЯкщо не почати своєчасне лікування, то сифіліс уражає всю шкіру у вигляді підшкірних горбів і виразок, внутрішні органи, нервову систему. Лікують це захворювання пеніциліном.\nІнфекція, яка передається при статевому контакті, але контактно-побутовий шлях теж існує. Місця локалізації – це лобок, пах, низ живота, статеві органи. На вигляд мають округлу форму і світлий колір, вузлики з заглибленнями. Такі асоціації можуть ніяк себе не проявляти, але при натисканні виходить біла рідина. При їх утворенні зверніться до дерматолога, і пройдіть курс лікування.\nВсі висипання в паховій зоні повинні обстежитися і лікуватися тільки під наглядом лікаря. Будь-яке лікування без контролю, загрожує важкими наслідками.\nВідео про генітальний герпес у чоловіків, як однієї з причин виникнення прищів в паху


Поняття етнічних та політичних націй. Реферат – Освіта.UA\nOsvita.ua Высшее образование Рефераты Политология Поняття етнічних та політичних націй. Реферат\nПоняття етнічних та політичних націй. Реферат\nНапрям етнонаціонального розвитку центрально-східноєвропейських країн ще довго буде одним з індикаторів розвитку їх суспільств у цілому. Для країн з абсолютним переважанням у складі населення титульних етносів (Польща, Чехія, Угорщина, Болгарія) цей індикатор виявлятиметься в еволюції вже сформованої національної ідентичності. Значно складніше вирішуватиметься питання етносоціального розвитку багатоетнічних і багатокультурних країн\nРозпад комуністичної системи у Центрально-Східній Європі та Євразії висунув як першочергове завдання для народів цих регіонів створення відкритих суспільств, заснованих на пріоритеті індивідуалізму. Успіх чи невдача цієї гігантської трансформації багато в чому залежатиме від того, якого спрямування набере етносоціальний розвиток у країнах новопосталих, а також тих, що звільнилися від комуністичного домінування.\nЕтнічні спільноти, нації виявилися незнищенним історичним феноменом. Однак, ставши одним з визначальних чинників руйнування комуністичної моделі з її колективістським принципом організації суспільства, вони не меншою, а в ряді випадків (особливо на Балканах) ще більшою мірою зробили колективістські принципи домінантою політичної поведінки цілих народів.\nЕтноси, нації є соціальними, тобто колективними утвореннями. Вони, як продукт соціального солідаризму на ґрунті чи то спільного походження і культурних ознак, чи то спільного політичного і економічного інтересу, суттєво впливають, а то й примусово спрямовують поведінку своїх членів. Жодне суспільство, у тому числі й громадянське, не може сформуватися поза національними традиціями, цінностями, нормами. Майбутньому обличчю посткомуністичних суспільств також неминуче буде притаманна національна своєрідність.\nБудь-яка спроба прогнозувати їх розвиток буде невдячною справою без з’ясування тенденцій, які виникають у етносоціальній сфері. Той чи інший вектор подальшого національного розвитку слугуватиме симптомом того, які економічні й політичні відносини утверджуватимуться в тій чи іншій країні, якого роду ідеологія стане преферентною в очах її народів. Відтак національні дослідження на посткомуністичному просторі стають важливою складовою комплексного вивчення суспільств, які виходять із соціалістичного стану.\nНапрям етнонаціонального розвитку центрально-східноєвропейських країн ще довго буде одним з індикаторів розвитку їх суспільств у цілому. Для країн з абсолютним переважанням у складі населення титульних етносів (Польща, Чехія, Угорщина, Болгарія) цей індикатор виявлятиметься в еволюції вже сформованої національної ідентичності. Значно складніше вирішуватиметься питання етносоціального розвитку багатоетнічних і багатокультурних країн. Їх "титульні нації", навіть визнаючи, що вони не єдиний етнічний компонент у складі населення, тим не менш не відмовляються від переконання, що саме їхня ідентичність стала легітимною підставою для національного самовизначення і створення незалежної держави. Навіть якщо цю ідею підтримали інші етнічні сегменти.\nЗ іншого боку, якщо питома вага "нетитульних" етнічних груп досить вагома, то ідентифікація нації з "титульним етносом" ставиться під сумнів. У такому випадку постає питання про сутність національного самовизначення – чи воно було самовизначенням вже існуючої "титульної нації" у формі створення незалежної держави, чи це було самовизначення поліетнічного і полікультурного населення як нової нації з новою ідентичністю. Інше актуальне питання: до якого типу має бути віднесена нація, що постала чи постає у тій чи іншій посткомуністичній країні?\nТипологізація націй – одне з найбільш дискусійних питань націології . Здебільш полеміка точиться навколо питання про природу націй – те, з чого вона виростає або навколо чого формується, і має, власне, визначати тип нації.\nВітчизняна наука оперує типологізацією, за якою визначення нації ґрунтується на психологічній ("нація – це душа, духовний принцип"), культурологічній ("союз осіб, які однаково розмовляють", "культурний союз"), етнологічній (спільність походження, самосвідомості та інших етнічних ознак), історико-економічній (спільність території, мови, економічного життя і традицій) та етатистській (спільні територія та уряд) теоріях .\nНа нашу думку, таку типологізацію можна значно спростити. По-перше, єдність психологічних і культурних рис можна вважати різновидом етнічної єдності, якщо згадати, що етноідентифікуючими ознаками є, крім всього іншого, спільність психічного та психологічного складу і культури певної соціальної спільноти. Навіть історико-економічна теорія, що визріла в утробі марксизму і в якій вкарбовано притаманний марксизмові пріоритет економіки над культурою, однаково використовує спільність економічного життя не більше, як доважок до суто етнічних ознак – спільності мови, території, психічного складу, культури. Тобто, крім етатистської концепції нації, всі інші, на нашу думку, є, по суті, концепціями етнологічними, такими, що пов’язують націю з певною етнічністю.\nВиходячи з цього, напрошується поділ націй на ті, що виникли на ґрунті етнічної єдності, і на ті, що утворилися поза нею. Позаетнічним чинником утворення нації традиційно вважається держава – політичне утворення, що спонукає до поділу націй на два типи – етнічні та політичні. Близьку до цього типологізацію пропонують, зокрема, Я. Крейчі та В. Велімські: вони поділяють нації на політичні (ті, що мають державу, але не мають спільності мови), етнічні (ті, що мають власну мову, але не мають держави чи федерального статусу) і повномасштабні (такі, що водночас є і мовною спільнотою, і мають власну державу) .\nПроте в цій типологізації викликає сумнів розмежування націй на "повномасштабні" та "етнічні": адже в обох випадках йдеться про моноетнічну їх основу. Крім того, наявність у "повномасштабної" нації своєї моноетнічної держави, тобто політичної основи, робить її не менш "політичною", ніж багатомовне населення у складі однієї держави. Непереконливим є і виокремлення "етнічної" нації на підставі того, що вона не має власної держави чи федерального статусу. Адже в цьому випадку йдеться про звичайний етнос і його ототожнення з нацією.\nОднак історія знає випадки, коли бездержавний етнос ставав нацією, пов’язаною з його політизацією, яка проявлялася у вигляді політичного руху за національно-державне самовизначення (поляки, українці у складі Російської імперії, греки у складі Оттоманської імперії). Будь-яка нація, на наше переконання, є феноменом іманентно політичним. Відповідно – типологізація націй, які усі є, по суті, політичними, мусить здійснюватися шляхом поділу їх за етнокультурним принципом. Відтак серед націй фактично можна виділити два типи – моноетнічні і поліетнічні. Такій типологізації не суперечать і ті випадки, коли етнічна та культурна ідентичність всередині нації не співпадають.\nНація як соціо-політичний феномен залишається єдиною в реалізації своїх цілей і в тих випадках, коли різні частини одного етносу, який становить її основу, орієнтується на різні мовні і культурні зразки, і в тих випадках, коли багатомовність і багатокультурність нації зумовлена множинністю етнічних суб’єктів, з яких вона утворюється (приміром, жителі північноамериканських штатів, які повстали проти британського панування). Крім того, найефективніший націоінтегруючий чинник – держава, як правило, прагне впровадити єдину мову серед різних сегментів поліетнічної нації (приміром, британської).\nНедостатня наукова операбельність вітчизняної типологізації націй проявляє себе, зокрема, у співставленні її з націологічними поглядами В. Липинського. Цей український політичний мислитель першої чверті ХХ століття вважається автором концепції "територіальної нації", категоріальну основу якої становлять "Територія" або, у ще ширшому сенсі, "Земля". Саме так серцевину націологічних поглядів В. Липинського розкриває Д. Чижевський – його інтерпретація викладена в окремій статті у "Малій енциклопедії етнодержавознавства" . Тип "територіальної" нації, введення якого приписане В. Липинському, стоїть осібно від уже загаданого типологічного ряду націй, поданого у тій же Енциклопедії.\nЧим пояснити, що "територіальна" концепція нації В. Липинського проігнорована укладачами згаданого типологічного ряду? Якщо звичайною неуважністю, то в такому випадку необхідно виправити цю несправедливість і визнати "територіальну" націю окремим типом нації і поставити його у загальний типологічний ряд, яким звикла послуговуватися вітчизняна націологія.\nОднак, перш ніж братися за виправлення цієї "несправедливості", варто ще раз переглянути націологічні погляди В. Липинського. Справді, категорія "Землі" має сакральне значення у його поглядах на сутність феномена нації: "Нація для нас, – писав він у "Вступному слові" до "Листів до братів-хліборобів", – це всі мешканці даної Землі і всі громадяни даної Держави, а не "пролетаріят" і не мова, віра, плем’я" .\nВодночас застосування категорій "Територія", "Земля" відразу порушує питання про принципи їх просторового окреслення в реальному житті. Територія нації може окреслюватися або географічними (природничий принцип), або етнографічними (етнологічний принцип), або державними (етатистський, тобто політичний принцип) межами. Сам В. Липинський виразно стояв на етатистському, політичному принципі. У тому ж "Вступному слові" він недвозначно проголошує своє національне кредо: "Дух цієї книги: державництво і патріотизм". У нього "поняття Нації ототожнюється з поняттям держави". Розділення понять "нація" і "держава" було для В. Липинського "протиприродним" .\nСлід нагадати, що "Вступне слово" В. Липинський адресував тим, до кого він стояв у непримиренній опозиції, – соціалістам, які ігнорували націю взагалі, і тим націоналістам, які зводили національний зміст до суто етнічного. Тому "територіальна" концепція нації, висунута В. Липинським, інколи оцінюється оптимальною формою консолідації різнорідних соціальних складників. У цьому сенсі хрестоматійними стали слова В. Липинського: "Щоб могла повстати Україна… всі місцеві сили, що хочуть своєї держави, мусять відділитися од сил, піддержуючих держави метропольні… Це значить, що в українськім державницькім таборі мусять об’єднатися кращі і активніші частини всіх місцевих класів і всіх місцевих "націй" …" .\nВтім, "Вступне слово" писалося явно після завершення всієї книги. Під час же роботи над нею В. Липинський еволюціонував у своїх поглядах на якісні ознаки населення, що має стати основою нації.\nУ другій частині праці В. Липинський поки що віддає перевагу етнологічному розумінню соціального субстрату, якому належить стати нацією: "Ми маємо надзвичайно здібну, сильну, здорову народню масу з окремою мовою, окремою своєрідною культурою, масу, що компактно живе на точно означеній території. Маємо отже основні етатичні елементи нації, які в теорії завжди можуть служити підставою для бажання перетворити їх в елементи динамічні: для сформування з нашої несвідомої етнографічної маси свідомої та зорганізованої державної нації" .\nКультурна спільність в очах В. Липинського є обов’язковою передумовою націотворення: "Без культури нема нації, без традиції нема культури. Без об’єднуючої спільної традиції і спільної культури не може істнувати група людей, біля якої має об’єднатися і зорганізуватися нація" . Саме із спільної традиції і культури сукупно з спільним інтересом, вважав він, має випливати "політична лінія суспільної групи, що зорганізовується в націю" .\nЕтнологічні уподобання переважали у націологічних поглядах В. Липинського і в третій частині "Листів", де він зазначає, що "…нація єсть формацією не тільки взагалі історії, а історичного наростання і розвитку серед певного етнічно-відмінного колективу іменно конструктивних, а не деструктивних політичних вартостей" . І далі: "Доки такий людський колектив фізично існує і доки він на підставі оцієї вродженої йому зовнішньої подібності, на яку складається звичайно розмовна мова, спільна територія, зближений фізичний тип, характер і т. д., розвиває в собі свої власні індивідуальні об’єднуючі і організуючі політичні вартості – доти існує, живе і розвивається нація" .\nОднак вже у цій, третій частині спостерігається зрушення у поглядах В. Липинського від етнологічного до громадянського розуміння нації. Пов’язуючи початок нації з початком власної окремої державної організації певної маси, яка живе на певній території, він зауважує, що приналежність до нації, яка народжується у цій спільній боротьбі, має визначатися критеріями спорідненості не по крові, а по території, по землі .\nУ наступному, четвертому розділі "Листів" В. Липинський остаточно пристає на громадянське розуміння нації, поєднуючи громадянство з такими національними ознаками, як територія, держава, закон . Тобто не саме спільне проживання на якійсь території робить людей нацією, а бажання мати на ній свою окрему державу: "З цієї свідомості і цього хотіння родиться патріотизм: любов до своєї землі, до своєї Батьківщини і до всіх, без виїмку, її мешканців. Патріотизм – свідомість своєї території, а не сама територія – лежить в основі буття і могутності держав" .\nОскільки громадянство є атрибутом існуючої держави, то напрошується висновок, що націотворенню обов’язково має передувати державотворення, тобто обидва процеси розділенні в часі. Націологічна концепція В. Липинського передбачає взаємозв’язок цих понять, що ґрунтується на синхронному їх розвиткові. З одного боку, нація в його уяві – це продукт складних взаємостосунків держави і громадянства. Водночас "нація – це реалізація хотіння до буття нацією".\nВиведена В. Липинським взаємозалежність між нацією і громадянством передбачає, що умовою появи нації не обов’язково може бути вже створена держава, а хоча б прагнення до неї, те, що сам він називав "національними аспіраціями": "Якщо національні аспірації репрезентовані на даній території тільки такими громадянськими силами, які не в стані завоювати собі на своїй території політичну владу і створити на ній власну державу, або не здатні оцими своїми аспіраціями до такого завоювання іншій, політично дужчій, місцевій силі допомогти, то така нація перебуває в стадії недорозвиненій, в стадії виключно ідеологічній, яку треба називати народністю, а не нацією" .\nДля нас цей вислів важливий наголосом на тому, що ознакою наявності нації обов’язково має бути політизований стан населення певної території. Причому політизація мусить мати своїм втіленням не просто ідеологізацію, а реальну політичну дію, яка в ідеалі має завершитися державотворенням.\nВ. Липинський, до речі, не позбувся повністю етнологічного підходу до визначення нації. Зокрема, він бідкався на "неусталеність раси" населення України і це вважав однією з причин її бездержавного стану: "Споконвічний брак расової єдності серед тієї людської громади, що живе на українській землі, сполучений з невиховуванням її в напрямі розвитку єдності політичної, спричинився до того, що основною прикметою українських людей є повний брак патріотизму і зненависть до своїх власних земляків" . Але й долати цю хибу (хай вона і була "вітряком", породженим реліктами етнологічних уявлень) В. Липинський пропонував не расовою нівеляцією населення, а визнанням національної приналежності за всіма громадянами незалежно від їхніх расових ознак.\n"Територіальна" концепція нації В. Липинського по суті своїй є концепцією "етатистською". Причому серед ознак нації він виділяв не тільки наявність держави, а й політичні дії для її здобуття. Збиральною ознакою нації, на наш погляд, можна визначити політизацію населення на ґрунті спільних суспільно значимих цілей, серед яких найважливішою є здобуття державного статусу.\nЕволюція націологічних поглядів В. Липинського видається одним із аргументів на користь типологізації націй, у якій виділяються лише два типи – моно- і поліетнічна нації. У визначенні державотворчого субстрату він йшов від етнографічної маси до поліетнічного населення. Тобто такі ознаки нації, запропоновані ним, як національні аспірації, політична боротьба за державність, територіально-державне громадянство вчений застосував і до того, й до іншого субстратів. Те, що може бути розцінене як взаємозаперечення у націологічних поглядах В. Липинського, насправді відбиває врахування ним історичних реалій, коли одні й ті самі націоформуючі ознаки можуть бути притаманні й етнічно гомогенному, й етнічно гетерогенному населенню.\nНацію полікультурного типу становлять сучасні етнічні українці, чия ідентичність не збігається з якоюсь однією мовно-культурною орієнтацією. Однак полікультурність української етнічної нації, як і поліетнічність населення України загалом, не заперечують того, що національне самовизначення українців 1991 року було самовизначенням насамперед титульної нації. Участь інших етнічних сегментів полягала тоді у виявленні солідарності з нею.\nЗ іншого боку, ця обставина не може бути аргументом для консервування суто етнічного розуміння української нації, особливо в очах неукраїнських етнічних груп, які у більшості підтримали прагнення українського етносу, тобто стали разом з ним на шлях спільної політизації та етатизації.\nСтановлення єдиної нації на основі багатьох етнічних компонентів не має якогось одного зразка. В різних випадках вирішальну роль відігравало багато чинників, але завжди поліетнічні і полікультурні нації відрізнялися, з одного боку, збереженням у їх компонентів окремої етногрупової ідентичності, а з іншого – виникненням ідентичності, спільної для їх усіх. Феномен подвійної ідентичності став постійним супутником усіх багатоетнічних націй, історична витривалість яких визначалася якістю формули такої подвійної ідентичності, її збалансованістю і компромісністю.\nПошук такої формули для українських громадян утруднений складними історичними обставинами, етнорегіональною різницею, протилежними ідеологічними, конфесійними уподобаннями різних груп населення, зовнішніми чинниками тощо, дія яких робить перспективу формування української поліетнічної нації поки що досить невизначеною. Певною мірою прояснити стан формування загальнонаціональної ідентичності в Україні можна, придивившись до ситуації у тих сферах суспільного життя, де зосереджено головні проблеми міжгрупових взаємин.\nНасамперед необхідно придивитися до стану ідентичності української етнічної нації. Очевидно, що ця ідентичність переживає кризу і тим самим мусить полегшувати виникнення ідентичності української полікультурної нації. Втім, будь-яка криза має своєю альтернативою одужання і зміцнення суб’єкта, який кризу переживає. Криза ідентичності української етнонації – вияв загальної суспільної кризи. Подолання її залежатиме від інтеграції різних етнокультурних компонентів у єдиний самоусвідомлений соціум. Великою мірою успіх цієї інтеграції залежатиме від запобігання етнічним та конфесійним конфліктам. А це, у свою чергу, потребує повного знання про причини і чинники, що можуть спровокувати конфлікт такого роду.\nСпоріднена проблема — забезпечення стабільного політичного розвитку в країні, створення і підтримання умов національної інтеграції, зокрема такої неодмінної умови, як державний суверенітет. Хоча міжетнічні конфлікти – справа внутрішньодержавна, але це не означає, що на її вирішення не можуть впливати зовнішні чинники.\nДосвід розв’язання кримськотатарської проблеми, яка суттєво перешкоджає інтеграції кримського соціуму, а відтак і всього українського соціуму, доводить позитивний вплив, що його здатні справляти міжнародні організації на узгодження спірних питань, які можуть виникати між етногрупами. Ідентичність полікультурної нації визначається спільною національною свідомістю, компонентами якої є спільна історична пам’ять, а також сукупність уявлень про своє історичне призначення, про свою стратегічну мету і перспективні завдання, тобто так звана національна ідея.\nЗрозуміло, що проблеми такого роду потребують тривалих комплексних досліджень силами великих наукових колективів. Всебічне вивчення аспектів процесу національної інтеграції в Україні з позицій різних наукових дисциплін ще тривалий час залишатиметься однією з найактуальніших проблем українського суспільствознавства.\nДив.: Касьянов Г. Теорії нації та націоналізму. – К., 1999. – С. 72 – 78.\nГоровський Ф., Картунов О., Римаренко Ю. Нація // Мала енциклопедія етнодержавознавства. – К., 1996. – С. 121 – 122.\nДив.: Касьянов Г. Назв. праця. – С. 76 – 77.\nЧижевський Д. Нація (концепція В. Липинського) // Мала енциклопедія етнодержавознавства. – К., 1996. – С. 123.\nЛипинський В. Листи до братів-хліборобів. – С. ХІІІ.


«Красива ера», або Як рівняни за Польщі розважалися та відпочивали. Історія - Новини Рівного та області — Рівне Вечірнє\nУ той період мирно співіснували і творили польські, єврейські, українські та російські культурні громади. Тому пересічний мешканець Рівного мав можливість, незважаючи на свою національну приналежність, обирати, як і де він відпочиватиме увечері чи на свято. Прогулянки містом завершувалися відпочинком у рівненських ресторанах, кав'ярнях, цукернях та дансингах, приміщення яких розміщувалися переважно на перших поверхах будинків центральних вулиць Рівного.\nАдресна книга Волинського воєводства за 1930 рік на своїх сторінках подає перелік закладів, в яких можна було почастуватися тістечками, тортами та іншими смаколиками. Наприклад, на вулиці 3 Мая було шість цукерень, кав'ярню тримали А. Альбінський, Ф. Дерляхтер, Ш. Краснополь, ресторани — А. Бертош, Х. Іванська та навіть Спілка гастрономічних працівників. За спогадами рівнянки Галини Ціолковської-Модли, яка проживала в Рівному у міжвоєнний період, потанцювати можна було в Ющука та в Кременецькому павільйоні в парку Любомирських. А поласувати смачними тістечками, тортами та десертами — у чеха Ражего, який називав себе на французький манер Раже, чи у балканця Вилетяла. Смачну каву та чай подавали у турецькій кав'ярні. Окремо існувала турецька кондитерська-пекарня, власником її був справжній турок, який жодного слова не говорив польською.\nКонцерти були звичним явищем у Рівному. Театральні та концертні трупи гастролювали Волинню з гала-концертами щовихідних. Взагалі в Рівному в той період діяло чотири театри та три кінотеатри. Найкраще для таких виступів був облаштований театр Зафрана. До прикладу, 19 березня 1927 року, до дня народження Юзефа Пілсудського, в приміщенні театру був влаштований концерт відомих оперних артистів, віртуозів балету і музикантів. Невідомий журналіст у газетній статті рівненського часопису «Волинське слово» за 1922 рік описує блискучий виступ, при переповненому театрі, майстрів оперної сцени А.?А. Росинської, О.?М. Урбан-Волковицької та Лева Княжича. В одному з чисел того ж часопису за 1923 рік повідомлялося, що 27 січня в кабаре «Новий світ» відбудеться бенефіс улюбленця публіки, досвідченого конферансьє Макса Бочковського, який розважатиме рівненську публіку своїм «веселим репертуаром».\nУ 1920-1930-х роках здивувати вибагливу рівненську публіку стає дедалі важче. Кінотеатри зі світовими прем'єрами на будь-який смак та гаманець, мистецькі (і не тільки) кабаре, ревю… Все це калейдоскопом уже робило розваги міською буденністю. Отже, існувала потреба постійного пошуку нових, небачених досі, модних у світі забав… Новий різновид відпочинку — дансинг запровадив львів'янин Францішек Мошковіч. Його суть полягала в тому, що гості закладу брали участь у танцювальному шоу, а не споглядали дійство під час вечері. Власне, в цей період активно гастролюють джаз-бенди зі Львова та й з усієї Польщі.\nДансинги були настільки модними, що їх, як розвагу, рекламували в місцевих газетах окремими оголошеннями, відкривалися школи з навчання сучасних танців. У статті часопису «Echo rowenskie» за листопад 1927 року невідомий дописувач-журналіст розповів про свої відвідини дансингу «Новий світ». Як виявилося, вчителька танців, пані Едіт, не володіла предметом, який викладала, танцювальні рухи нею імітувалися, виконувалися неграмотно. Автор порівнює навчання вчительки танців з нещодавніми уроками танцювальної пари з Техасу, яка, на думку дописувача, була прикладом правильного «морського танцю». Модне слово «дансинг» використовували власники ресторанів для заманювання до розважальних закладів молоді, яка цікавилася «забавами танєчними» до ночі. Число 191 часопису ««Echo rowenskie» від 18 листопада 1927 року рекламує «великий дансинг» в супроводі двох оркестрів, Варшавського джаз-бенду та саксофона. Для навчання танців відкривалися спеціальні школи, в яких місцеві вдосконалювали танцювальні рухи та навчалися нових.\nУ період між двома війнами у Рівному був навіть свій цирк. Це найбільш цікава тема для дослідження, адже довгий час, в тому числі в радянський період, про факт існування в місті такого розважального закладу й натяку не було. Приміщення цирку знаходилося на вулиці Замковій, 21 до 1930 року. Власником закладу був Вольф Гендельбарг. Цирк був дерев'яним, мав власне опалення. В документах Державного архіву Рівненської області зберігається документ, складений за результатами перевірки цирку спеціальною комісією. У висновках перевірки вказано: «його приміщення в дуже поганому стані, дах у декількох місцях прогнувся, шатро діряве, дерев'яна конструкція в багатьох місцях погнила. Опалювальні печі складені неправильно, підлога прогинається через тонкі дошки, сходи до галереї цирку слабкі, електрична реклама виконана не надійно, що може призвести до закорочення електромережі та пожежі. Такий стан речей не може забезпечити безпеку глядачів, яких розраховано на приміщення — 700 осіб, а заповненість залу часом буває — 3000 осіб. В будівлі тільки два вогнегасники. Немає окремого туалету, а лише брудна будка на два місця». Цього висновку комісії було достатньо для закриття розважального закладу. Відтоді та дотепер на цьому місці — лиш складські приміщення.\nПопередня стаття Архіви ЦРУ: хто і як шпигував за українцями\nНаступна стаття Не парк, а цвинтар


Запонки | Модний одяг\nНе дивлячись на те, що в історії запонок був час, коли вони були досить доступними широкому колу споживачів, зараз це швидше предмет розкоші, ніж повсякденного користування. Дешевих запонок практично немає, проте ціни все одно значно різняться. Одними з найдорожчих запонок була визнана робота лондонського дизайнера Джанні Віве Сульман. Ці запонки були виготовлені із золота 750-ої проби, інкрустовані діамантами і коштували 40 тисяч доларів. Зовсім недавно на одному з Лондонських аукціонів інші запонки були продані за 8 тисяч євро. На запонках «Добролет» зображений літак, попередник «Аерофлоту». Не менше цінуються «іменні» запонки з вензелями.\nЯк відомо, у 1935 році Уолліс Сімпсон подарувала принцові Уельському Едуардові платинові запонки, діамантовий багет яких прикрашав вензель з букв W і Е. А вже в 1987 роки на аукціоні їх готові були купити за 40 тисяч доларів. Зараз же вони коштують ще дорожче.\nЗрозуміло, є і набагато дешевші запонки. При цьому на різні заходи личать різні за ціною і оформленням аксесуари. Так, на урочистий вечір на честь дня народження королеви, краще підібрати запонки з дорогоцінного металу і відповідних каменів. Тоді як на неофіційну зустріч з партнерами можна одягнути і простіші запонки із стразами або емаллю.\nЗапонки не лише скріплюють манжети, але і багато що можуть розповісти про свого власника окрім того, що перед вами елегантний чоловік. Модними запонками можна підкреслити своє прагнення завжди бути в курсі подій - для цього варто підібрати що-небудь з колекції Elgin. Сучасний вінтаж, який в запонках Elgin виглядає як відкритий годинниковий механізм останні пару років утримує свої позиції в світі моди. При цьому дизайнери Elgin створили дійсно предмет розкоші - запонки з 18-каратного золота є годинниковим механізмом, зібраним з коліщаток і болтів, випущених в першій половині минулого століття.\nНе менш цікаві запонки представлені англійською компанією Alchemy Gothic. Недорогі за рахунок металу (зроблені з олова з чорною або червоною полірованою емаллю), ці аксесуари виглядають вельми незвично. Мало хто залишиться байдужим, коли рукави вашої сорочки прикрашають запонки у вигляді труни, черепа з кістками, павуків або стріл хаосу. Готичний антураж останнім часом також тримається на піку моди, а у поєднанні з чорним класичним костюмом виглядає не лише незвично, але і вельми елегантно.\nНе менш відомі запонки таких фірм як Boyer (з кріпленням на шарнірах на кшталт сучасних конструкций), які продаються переважно на аукціонах, та запонки від Patek-Philippe, Tiffany & Co, S.T.Dupont, Piaget, та інші. Нові і незвичайні запонки розробляють не лише певні фірми, але і відомі ювеліри. Наприклад, Аарон Баша пропонує чоловікам прикрашати манжет різноколірними жабами, автомобілями, конячками або сумками для гольфу. Інші дизайнери радять вибрати спортивні або нейтральні запонки. Серед дизайнерів, що займаються розробкою цих аксесуарів, можна відзначити такі імена як: Jan Leslie, Elizabeth Parker, Ian Flaherty, Hot Diamonds, Simon Carter, Square Mile, Mon Art, LBB, Veritas, ZAP, Thompson London, Tateossian .\nХотілося б ще додати декілька слів, про те, як потрібно носити запонки. Зазвичай запонка підбирається в тон затиску для галстука (інколи вони складають один комплект), але можливі і інші варіанти. При цьому важливо пам'ятати, що якщо ви носите запонки, то вони повинні поєднуватися з галстуком, годинником (особливо металом циферблату) і ременем. Якщо необхідно надіти смокінг на урочистий захід, слід пам'ятати, що запонки повинні підбиратися під колір сорочки, або під колір піджака, при цьому кольорові запонки підбираються під колір сорочки, галстука або нагрудної хустки. У всіх інших випадках необхідно стежити аби колір металу збігався з кольором інших аксесуарів. На весілля запонки підбираються за кольором обручки. Якщо ж ви вирішили комусь подарувати запонки і не можете визначитися з кольором, то вибирайте білий метал (олово, срібло, біле золото, платину): з одного боку це поширений варіант, а з іншої - цей колір запонок зараз в моді.