Наші Підгайці: УПА на Підгаєччині\nНаші Підгайці - новини міста Підгайці та району. Історичні факти та цікаві фото.\nУПА на Підгаєччині\nПро визвольний рух на Підгаєччині першу комплексну статтю написав Лев Шанковський. Визвольний рух ОУН та УПА на території Підгаєцького повіту також розглянемо у вступній статті Петра Твардовського до історико-мемуарного збірника «Підгайчани в боротьбі за волю України», яка переважно опиралася на праці Л. Шанковського, П. Мірчука та спогади вихідців з Підгаєччини.\nЦя стаття – спроба подати загальну характеристику діяльності підрозділів УПА в Підгаєцькому повіті на підставі широкої джерельної бази, насамперед документів ОУН і УПА, які зберігаються в українських архівах. Виписки частини документів надав дослідник Володимир Мороз.\nСтворення відділів УПА на території Підгаєччини мало за собою багатий військовий досвід Організації Українських Націоналістів. Упродовж 1938 – 1939 років члени та симпатики ОУН проходили теоретичний і практичний вишкіл у навчальних таборах, що були організовані у важкодоступних лісових місцевостях біля сіл Мужилів, Шумляни, Лиса, Вербів, Рудники, Носів та Затурин. Підпільники Підгаєччини виступили організованою силою у подіях німецько-польської та радянсько-польської війни 1939 року.\nТакож на початку війни між ІІІ Рейхом та Радянським Союзом активну участь у військових подіях червня – липня 1941 року взяли члени ОУН з Підгаєцького повіту, виконуючи накази Проводу ОУН щодо загального повстання у Краї та проголошення Акту Державної Незалежності.\nВід весни 1943 року, відповідно до рішень ІІІ Конференції ОУН, на території Галичини мережа організації активізувала військову роботу зі створення збройних сил – Української Народної Самооборони (УНС).\nУНС формували і в Тернопільській області ОУН, яку поділяли на три округи – Бережанську, Тернопільську та Чортківську. Межі округ переважно збігалися з межами округів за німецьким окупаційним адміністративно-територіальним поділом, а межі повітів – з межами повітового поділу польської держави до 1939 року, що мали свої відмінності. Кожен повіт поділявся на райони – на підрайони, а ті на найнижчі ланки адміністративно-територіального поділу ОУН – станиці.\nСучасна Підгаєччина належала до Бережанської округи ОУН, до якої входило ще 4 повіти: Бережанський, Рогатинський, Зборівський та Перемишлянський. Упродовж 1943 – 1945 років повітовим провідником Підгаєччини був «Хмара» - Василь Марущак, який займався розбудовою ОУН та керував підпіллям, що поділялося на три райони з умовними центрами: Підгайці, Голгоча та Золотники. Ці райони поділялися на 12 підрайонів.\nВ організаційному поділі ОУН на Підгаєччині діяла військова референт ура, яка відповідно до свого основного завдання деякий час також називалась «організаційно-мобілізаційна». Вона займалася військовим вишколом членів і симпатиків ОУН; забезпечувала зброєю, боєприпасами й спорядженням, їх належний догляд; організовувала активну і пасивну самооборону населення. Року 1943 військова референтура діяла як повітова військова команда (ПВК), яку очолював організаційно-мобілізаційний (військовий) референт повіту. Військовими референтами повіту в 1943 – 1945 рр. були командири «Змій» - Микола Комар (уродженець Затурина) та к-р «Нечай» (прізвище та ім’я невідомі). Розвідчий відділ при ПВК очолював уродженець Шумлян Богдан Хміль.\nНаприкінці лютого 1943 року військова референт ура повіту організувала двотижневий військовий вишкіл, який проходив у Мужилівському лісі. Найкращих курсантів дібрали для праці у військових референтурах. Наприклад, Микола Кліщ – «Яр» з Голгіч, пройшовши цей вишкіл, був призначений підрайоновим військовим референтом, в обов’язки якого входило проводити військовий теоретичний вишкіл по станицях (селах) та практичний вишкіл (проведення маневрів) у лісах та полях.\nВраховуючи, що значна частина території Тернопільської області ОУН була не особливо придатна до повстансько-вишкільних дій, ніж території Дрогобицької чи Станиславівської областей, і не підготовлена ні в господарському, ні в мобілізаційному плані, влітку 1943 року підрозділи, які тут створювали, за чисельністю дорівнювали роям та чотам (як правило, 15 – 40 осіб) і відправляли для проходження військово-пропагандистського вишколу в більш придатні регіони. Територія Бережанської округи тоді не була винятком, хоч тут і розташовувалися значні лісові масиви.\nПовстанці ВО “Лисоня” (четвертий зліва – Шеф штабу Третьої ВО “Лисоня” Володимир Якубовський – “Бондаренко”)\nУпродовж червня-серпня 1943 року повітовий провід Підгаєччини організував добровольців для куреня УНС «Гайдамаки». У складі першої групи добровольців відійшли майбутні сотенні командири «Ясьмін» - Володимир Верещинський (уродженець Бокова) та «Панас» - Артем Шпачинський, колишній комбатант УГА, походив з Лисої. З другої групи добровольців сформували чоту (37 осіб), яку 5 серпня з Багатківців скерували у Карпати. Згодом із цих добровольців було сформовано сотню УНС «Трембіта».\nУ жовтні 1943 року працівник КП ЗУЗ ОУН Павло Басараб – «Бом», «Шугай» з Новосілки організував добровольців біля Вербова та почав проводити з ними військовий вишкіл. Група тоді складалися з трьох роїв і творила самостійну чоту. Згодом провідники із Золотниківського р-ну Антон Кушнірина – «Воробко» та Петро Шкафаровський – «Чорнота» організували до цієї групи ще добровольців і 1 листопада 1943 року було створено із трьох чот військову сотню, яка на чолі з Дмитром Гоєм – «Шумом» відправилась для проходження військового вишколу в УПА на Волині-Поліссі.\nУ січні-лютому 1944 року на території Підгаєцького повіту дислокувався курінь командира «Саблюка» - Остапа Качана (УПА – Південь) у складі двох сотень, що проходив рейдом Бережанською округою. Цей курінь провів декілька успішних військових операцій проти німецького війська у терені: у Бокові (01. 02) у лісах біля фільварку Діброва (21. 02), у Слов’ятині (22. 02) та ін. Населення Підгаєцького повіту постійно допомагало куреневі поповнювати матеріальний та людський ресурс. У Сільці до куреня зголосилася чота добровольців з навколишніх сіл. Чоту організував та очолив командир «Зов» - Михайло Смик з Мужилова, а Іван Пронишин – «Ш.» з Бокова згодом став бунчужним сотні в цьому курені.\nОднак, попри всі другорядні чинники, на території Бережанської округи ОУН (так, як і в Тернопільській обл..), проходив процес формування власних відділів, а тому вихідці з Підгаєччини були чи не у всіх військових підрозділах новоствореного війська. У Бережанській окрузі ОУН протягом вересня-жовтня 1943 року проходив процес організації та формування сотні УНС «Орли», яку очолив командир «Клич» - Василь Галущак, колишній комбатант УГА, уродженець Лисої.\nБачачи слабкість офіцерського та лінійного складу підрозділів УНС, малу охопленість територій, командування УНС поставило за мету підвищити рівень військової підготовки підрозділів УНС. Приблизно у жовтні 1943 року видано наказ, за яким слід було розширити територіальну діяльність та збільшити кількісний склад стрілецтва і старшин. З цією метою до Тернопільської області з Долинщини скеровано сотню УНС «сіроманці» під командуванням Дмитра Карпенка – «Яструба». Обласному провідникові ОУН доручили з допомогою цієї сотні створити два курені, загальною чисельністю до тисячі осіб та призначити командиром УНС в Тернопільській області хорунжого «Шухай Остапа» - Омеляна Польового.\nУ наказі Крайового військового штабу УПА – Захід ч. 1/44 від 20 січня 1944 року зазначалося, що відповідно до рішення Головної Визвольної Ради (починаючи від липня 1944 р. Української Головної Визвольної Ради) з 5 грудня 1943 року терен військової діяльності УНС називається УПА – Захід. Тоді ж на основі УНС Тернопільської обл. була створена воєнна округа «Лисоня» з порядковим номером 3 (ВО ІІІ «Лисоня»), яку очолив хорунжий «Остап» - Омелян Польовий. Перетворення підрозділів УНС на УПА в низових ланках відбувалось упродовж січня-березня 1944 року. Територія УНС Тернопільської обл. та ВО 3 «Лисоня» збігалась з територією, яку яку охоплювала Тернопільська область ОУН.\nЗліва направо: Федик Богдан-«Крук» — командир сотні «Холодноярці», Якубовський Володимир-«Бондаренко» — шеф штабу ВО-3 «Лисоня», Хома Михайло-(«Обух», «Довбуш»)— окружний провідник Бережанської округи, «Гонта» — військовий референт Бережанської округи, М. Бартків-«Рух» — референт пропаганди Бережанської округи. Весна 1944 р.\nВід березня 1944 року розпочався інтенсивний процес творення відділів ВО «Лисоня». У Бережанській окрузі, куди входила Підгаєччина, у лісових масивах біля Тростянця заходами окружного військового референта «Бондаренка» - Володимира Якубовського була створена сотня «Холодноярці», яка нараховувала 70 осіб. Її очолив командир «Крук» - Богдан Федик. Упродовж березня-квітня 1944 року, стараннями окружного провідника Бережанщини «Юрка» - Михайла Хоми та «Бондаренка», була сформована сотня «Лісовики», що постала на основі лоївки «Кока» - Івана Юхновича зі Слов’ятина, який і очолив сотню. Сотня протягом березня-травня 1944 року проходила військовий вишкіл у лісах біля Слов’ятина. На початку травня 1944 року з сотень «Холодноярці», «Лісовики» та «Бурлаки» було утворено курінь командира «Бондаренка», який вивів сотні у Рогатинський повіт для проведення військового вишколу та переходу фронту. Сотня «Лісовики», перейшовши фронт, 29 – 30 липня повернулась на вишкіл до Слов’ятинського лісу.\nУ загоні командира «Остапа» - Омеляна Польового 1 вересня 1944 року з двох чот добровольців, які перебували при сотні «Лісовики», було створено нову сотню, що отримала криптонім «Риболовці». Командування над сотнею прийняв командир «Меч» - Олексій Шніцер.\nУ серпні-вересні 1944 року на терені Бережанської округи було зосереджено велику кількість відділів УПА, яким загрожувало оточення військами НКВС. Щоб зберегти відділи від знищення командир «Остап» - Омелян Польовий організував найбільшу військову одиницю УПА ВО «Лисоня» - загін (полк) та провів з ним рейд по терені північної Тернопільщини. До загону ввійшли сотні «Рубачі», «Риболовці», «Лісовики», «Чорноморці», «Буйні», «Холодноярці» та Підстаршинська школа ВО.\nУпродовж 1944 року на Підгаєччині проводили великі військові акції та бої, серед яких слід відзначити найбільші.\n1. Бій сотні «Сірі Вовки» під командуванням командира «Бистрого» - Петра Хамчука з німецькими частинами, що відбувся 25 червня біля Затурина. Наприкінці травня сотня проводила рейд з Бучаччини по Золотій Липі, щоб заготувати харчі. У сотні нараховували 300 стрільців, з яких 75 осіб були новобранцями, а тому сотню під час бою розділили на два відділи – один очолив чотовий командир «Сич» - Іван Кульчицький, інший – командир «Бистрий». Бій тривав 12 годин у формі кругової оборони та 5 годин у формі маневрових боїв. Втрати німців у бою становили майже 300 вбитих, втрати сотні – 4 вбитих та 12 ранених.\n2. За даними Тернопільського обкому КП(б)У, невідомий повстанський відділ 19 серпня на дорозі через невеликий ліс біля Божикова обстріляв з кулеметів та мінометів батальйон Червоної армії, який проходив до села. Батальйон не встиг прийняти бій, як був оточений та частково знищений. Врятувалось 11 осіб. Вояки УПА захопили 4 міномети і станкові кулемети.\n3. Чота командира «Бая» - Михайла Осовського з сотні «Лісовики» та дві чоти з сотні «Холодноярці» 23 серпня організували засідку під Слов’ятином на більшовицьку колону, що рухалась дорогою з Сільця Божиківського до Слов’ятина. Втрати більшовиків становили 80 убитих, близько 100 поранених. Відділи УПА мали трьох вбитих та одного пораненого.\n4. Загін командира «Остапа» - Омеляна Польового при виході з генеральної облави НКВС на Слов’ятинський ліс провів великий бій з військами НКВС 7 вересня під Слов’ятином, в якому більшовики вивезли 4 вантажні автомобілі трупів і 6 ваговозів поранених. Власні втрати під час оборонного бою становили 15 вбитих і 12 поранених.\n5. Чота командира «Бая» - Михайла Осовського з сотні «Лісовики» спільно з самооборонними кущовими відділами (СКВ), від 15 грудня проводила акції зі знищення місць базування винищувальних батальйонів та груп самооборони населення («стрибків») у селах південної та східної Підгаєччини та ін.\nСлід зауважити, що згідно з інструкціями обласного Проводу ОУН та військового штабу ВО у другій половині серпня 1944 року на території Бережанської округи почали створювати теренові самооборонні групи або самооборонні кущові відділи (СКВ), які проходили військовий вишкіл та чисельно дорівнювали регулярними відділам УПА – чотам та сотням. Штабу ВО «Лисоня» не завжди було відомо про такі теренові групи, адже їх творили з ініціативи місцевих провідників і військових референтів ОУН, щоб виконувати конкретні завдання, вони не існували більше одного місяця.\nДо таких відділів на Підгаєччині належала теренова сотня командира «Тура» (прізвище та ім’я невідоме), яка 22 вересня 1944 року провела один з найбільших боїв з військами НКВС. Про цей бій донедавна не було ніяких відомостей, а за спогадами неможливо було встановити, що це за відділ, яка його чисельність, яка кількість втрат тощо. Повстанський документ подає його опис: «…4 сотні більшовиків обложили табір «Тура», який містився поблизу Затурина. Зі сторони Монастириськ приїхало 2 авта і 13 фір та окружили табор від сторони Маркови. О 7-ій год. рано розпочали більшовики бій… Табор розділився на дві частині: одні прорвалися в напрямі Швейкова, де поблизу Гути звели бій, що тривав півтора години. Друга частина подалась в напрямі Лиси. Табор начисляв около 2-ох сотень осіб. Більшовики наступали на табор 6 разів. В кінці дійшли до табору на віддаль 300 м, наступаючи з горба на наших, що зайняли становище на долині. Вороги були озброєні в гранатомети і мали 3 гармати. Скільки впало більшовиків не відомо, але на другий день в Підгайцях хоронили 5-ох командирів. З нашої сторони впало 40 стрільців, крім того 19 мужчин з Середнього, 6 з Затурина і 1 жінка. Впав лікар «Славко» (прізвище та ім’я невідоме), правдоподібно один чотовий. В Затурині є дві учительки «польські українки», які дали більшовикам докладні інформації щодо табору…». Мешканці поховали місцевих повстанців по сільських цвинтарях, а для інших, котрих не могли забрати рідні, вночі було викопано братську могилу. Біля неї згодом більшовики впродовж декількох років робили засідки. 21 вересня 1995 року в «Романовій долині», яку часто називають «Туровою», біля села Маркова посвячено могилу-пам’ятник тридцяти воякам УПА, імена яких викарбувані на плиті.\nБійці сотні УПА "Сіроманці"\nУ липні 1944 року Українська Головна Визвольна Рада (УГВР) затвердила текст присяги вояка УПА. Більшість відділів ВО «Лисоня» присягали на вірність Батьківщині 2 жовтня 1944 року в Слов’ятинському лісі перед командиром УПА – Захід «Шелестом» - Василем Сидором та керівником політ виховного відділу КВШ УПА – Захід «Волянським» - Петром Федуном. Перед цим відбулася нарада старшин, на якій командир «Шелест» пояснював, як підготувати сотні до присяги. Цієї події повстанці чекали як великого свята. Всі чистили взуття, одяг та зброю. Присяга відбулася пополудні, її складали куренями. Перед початком присяги командир «Волянський» виголосив промову, в якій закцентував на важливості історичної хвилини, де після двох десятиріч український народ знову держить зброю в своїх руках, а його сини присягають не випустити її до останнього подиху. На лісовій галявині курінь шикувався в каре (чотирикутник, відкритий з одного боку). Сотенні звітували курінному командирові, який звітував командиру «Шелестові». «Шелест», провівши огляд куріня, говорив слова присяги, які за ним повторювали стрільці. Посередині каре був зроблений зі смерекового віття Тризуб – герб України, на який клали руки двоє підпоручників з кожної сотні, присягаючи від імені свого військового підрозділу. Цілий курінь урочисто повторював слова присяги і обіцяв не випускати зброї з рук до останнього подиху. День присяги був святом і вільним від військових вправ та інших занять. Присягу склали сотні УПА «Сіроманці», «Полтавці», «Бурлаки», «Орли», «Рубачі», «Риболовці», «Гайдамаки», частина сотні «Сірі Вовки» та ін.\nУ жовтні-листопаді 1944 року штаб ВО «Лисоня» віддав наказ відділам УПА готуватися до зими, а тому кожній сотні було надано район для базування. У Бережанській окрузі зиму перебували 6 сотень УПА, зокрема у Підгаєцькому повіті – сотня «Лісовики» командира «Кока» - Івана Юхновича, яка була поділена на чоти та рої.\n31 грудня при спробі відбити заарештованих селян на дорозі Шумляни – Лози частина сотні «Лісовики» потрапила в облаву. В бою загинув командир «Кок», бунчужний «Месник» та троє стрільців. У березні 1945 року новий командир цієї сотні «Крук» - Ярослав Почигайло зібрав її наново на хуторах Кобилячий Кут біля Волиці.\n1945 рік підрозділи УПА зустріли у важких облавах та великих реорганізаціях. Тоді на базі Тернопільської області було створено Подільський край (ПК), а повіти реорганізовано у надрайони.\nПриблизно у травні-червні 1945 року у Подільському краї було проведено ще одну реорганізацію, коли було об’єднано Бережанську та Чортківську округи в одну – Бережансько-Чортківську – у складі чотирьох надрайонів: Бережанського, Бучацького, Копичинецького і Чортківського. Основна частина Підгаєччини (тодішні Підгаєцький і Золотниківський райони) згідно з новим розподілом відійшла до Бережанського надрайону.\nУ 1945 році на терені Бережансько-Чортківської округи було організовано тактичний відтинок (ТВ) «Південь» (згодом «Стрипа»). Його впродовж 1945 – 1946 років очолювали командири «Левко» - Іван Матвіїв (до грудня 1945), відтак «Бистрий» - Петро Хамчук. Наказом штабу воєнної округи «Лисоня» від 12 липня 1945 року всі сотні УПА підпорядковано окружним провідникам. Командири тактичних відтинків УПА виконували при окружних провідниках ОУН функції старшин для доручень.\nВідділи УПА протягом 1945 року провели низку успішних акцій на Підгаєччині, серед них: сотня «Гайдамаки» під командуванням командира «Ясьміна» - Володимира Верещинського у Бокові (17 березня), у лісі біля Бокова (30 травня), сотня «Лісовики» під командуванням командира «Крука» у Заставцях (20 лютого), у Новосілці (20 червня) та ін.\nОкремо слід згадати бій сотні «Лісовики», що відбувся з більшовиками 5 квітня 1945 року між Сільцем Божиківським та Дібровою Слов’ятинською. Тут повстанці були змушені прийняти бій проти майже 700 солдатів НКВС, які взяли сотню в кільце. На початку бою стрільці запанікували, але сотенний «Крук» зумів навести лад і закликав повстанців до боротьби. Коли вороже кільце звузилося, сотенний віддав наказ іти на прорив. Закидавши ворога гранатами, повстанці в кількох місцях прорвали вороже кільце. Загалом в бою і прориві загинуло 80 більшовиків та 18 повстанців, зокрема чотові «Гор» - Михайло Горан та «Бай» - Михайло Осовський, ще 7 стрільців були поранені. За іншими даними – більшовиків впало біля 170 осіб вбитими та раненими.\nПісля цього бою сотню було реорганізовано. Тепер вона складалася з двох чот під командуванням Івана Лужецького – «Когута» і «Чайки» (ймовірно, Михайла Корпана). Влітку 1945 року перша чота базувалася в лісах на околицях Слов’ятина і Мужилова; друга, при якій перебував і сотенний командир – біля Голгіч.\n15 серпня 1945 року була проведена військова конференція воєнної округи «Лисоня» в Слов’ятинському лісі, у якій брали участь старшини штабу та відділів ВО: Володимир Якубовський – «Бондаренко» - нач. штабу ВО «Лисоня», Іван Яцишин – «Гордієнко», Іван Кедюлич – «Довбня», Іван Матвіїв – «Левко» - командир ТВ, Петро Хамчук – «Бистрий», Григорій Ковальчук – «Ворон», курінні, сотенні, зокрема Володимир Верещинський – «Ясьмін» та ін. На цій конференції вирішили розділити всі більші підрозділи, що ще існували на терені ВО на сотні та чоти. Сотні підпорядковувались керівництву надрайонів, а чоти – радоновим керівникам. Фактично, це означало перехід від масової повстанської боротьби до партизанської боротьби дрібними відділами на території Подільського крайового проводу та групи «Лисоня».\nЗ січня по квітень 1946 року у зв’язку з виборами до Верховної Ради СРСР та масштабної проти повстанської акції, яка отримала назву «зимова блокада», прискорився перехід УПА і ОУН від партизансько-повстанської до підпільної діяльності в мережі ОУН. Проте на території Підгаєччини впродовж 1946 року зафіксовано діяльність підвідділів та роїв з сотень «Лісовики» командира «Крука» - Ярослава Почигайла та «Гайдамаки» командира «Ясьміна» - Володимира Верещинського, які були розформовані згодом того ж року. Діяльність відділів звелась до пропаганди та дрібних засідок на війська НКВС чи «стрибків». Так підвідділ з сотні «Гайдамаки» на чолі з сотенним обстріляли у квітні 1946 року гарнізон військ НКВС у Бокові. Радянські органи тоді намагалися знищити підвідділ бунчужного сотні «Лісовики» командира «Степа» - Володимира Фурди, що діяв на території Підгаєцького р-ну.\nВід 1947 року діяльність ВО «Лисоня» як самостійної військової одиниці фактично припинилася. До початку 1950-х формально існувала і ВО «Лисоня», обов’язки командира якої виконував крайовий провідник ОУН Подільського краю «Гулий» - Василь Бей, уродженець Литвинова.\nВояки розформованих 1946 року відділів УПА влилися до лав збройного підпілля ОУН, яке стало основною формою національно-визвольного руху в Україні. УГВР своїми рішеннями надала підпіллю певних ознак війська (введено ступені, поширено військові нагороди для членів підпілля тощо).\nОрганізовану боротьбу підпілля ОУН на Тернопільщині припинило на початку 1950-х років, але окремі осередки спротиву радянській владі на території існували довше, аж до 1960-х років (зокрема, відома на Підгаєччині група «Чорного» - Петра Пасічного, ліквідована 14 квітня 1960 року).\nОпубліковано Unknown о 06:06\nЗнаймо своїх героїв\nПідгайці. Історико-містобудівний нарис


“Не знаю, що робити”: помічниця Сєдокової збанкротила співачку, спускаючи її гроші в казино\nАвтор admin На читання 2 хв Переглядів 10 Опубліковано 16.09.2020\nЗа словами артистки, виною всьому стала її помічниця Настя, яку вона вважала членом своєї сім’ї, тоді як та обкрадала не тільки її, але і близьких знайомих співачки заради того, щоб робити ставки в онлайн-казино.\n“Моя помічниця Настя – людина, яка спала в моєму ліжку й обіймала протягом трьох років моїх дітей, – стала злодійкою”, – заявила Сєдокова.\n“Вона позичала, і люди віддавали їй останнє, обмежуючи своїх дітей, тому що добрі. Тому що вірили”, – підкреслила артистка.\n“Як кнопка в телефоні може зруйнувати твоє успішне життя? Навіщо обманювати всіх і говорити, що людям потрібна операція? Я не знаю, що мені робити. Але якщо хтось, хто думає, що може виграти, зараз читає це – не знищуйте своє життя так, як зробила це моя близька людина”, – закликала Сєдокова.\nАнна Сєдокова новини шоу-біз


• Біля Мукачева цвіте соняшникове поле. ФОТО • ЗакарпатПост •\n18.07.2020 18.07.2020 Закарпатпост 774 Views\nГазета «ЯСНО» зробила фото соняшникового поля біля Мукачева, яке простягається на декілька кілометрів.\nУ далині видніється Мукачівський замок «Паланок».\nМільйони соняшникових голівок щоденно повертаються за сонцем.\nДивитись на цю красу можна безкінечно. Багато хто їде сюди навмисне, аби зробити фото цієї прекрасної місцини. А чи відомо тобі, що соняшнитк – унікальна медоносна рослина. Один гектар соняшнику «дає» 50 кг меду. А ще соняшник здатний поглинати важкі метали і токсини з землі і часто садиться в сильно забруднених районах. Він був використаний для зниження радіоактивного забруднення після чорнобильської ядерної катастрофи. І завжди пам’ятай, що більше цікавих новин ти можеш прочитати тільки у газеті ЯСНО. Купи газету у кіоску, або передплати на своїй пошті. Індекс 76076. ЗакарпатПост\n← Сина закарпатця два роки дружина ховала від нього у стіні і випускала лише вночі\nВ Ужгород масово з’їхалися байкери. ФОТО. ВІДЕО →\nДоба перебування в реанімації закарпатської райлікарні оцінюється в 50 євро. Інакше переведуть у звичайну палату\n21.02.2019 post Коментарі Вимкнено до Доба перебування в реанімації закарпатської райлікарні оцінюється в 50 євро. Інакше переведуть у звичайну палату\n27.07.2021 Закарпатпост Коментарі Вимкнено до Біля Ізи на Хустщині втопився 33-річний чоловік\n05.11.2017 post Коментарі Вимкнено до Олександр ДВОРАК: «Навіть у Біблії пишеться, що Бог виліпив людину з глини, тож гончарі мені завжди здавалися чудотворцями»


Походження назви села Хотянівка - Київська - Походження назв міст і сіл України - Каталог статей - Легенди Укаїни\nНеділя, 28.11.2021, 07:55 Вітаю Вас Гість\nХотянівка — село у Вишгородському районі Київської області з населенням 982 чоловік.\nРозташоване село біля річки Десна. Навколо села розташовується багато дачних масивів. На південному заході від села село Осещина, а на північному сході село Новосілки. На півдні від села знаходиться Київ.\nСело відоме народними промислами, пов'язаними з лозоплетінням - і досі більшість виробів з лози (кошики, меблі, крісла-качалки, тини) виготовляюсься хотянівськими майстрами.\nВесело святкують день села 19 серпня.\nІсторики стверджують, що там, де тепер стоїть с. Хотянівка, було давньоруське м. Хотин. Це підтверджується залишками городища, виявленого над струмком Липівкою, а також в урочищі Кут, де археологами було знайдено залишки поселення епохи неоліту (приблизно 4-3 тис. до н.е.), тобто періоду трипільської культури.\nОсновним ремеслом перших поселенців цієї місцевості було гончарство, тому вони намагались оселятися поблизу води. Таке місце було знайдено в лузі біля озера Підхатнього. Неподалік р. Десна, в Межигір'ї були поклади глини. Та повінь кожну весну наповнювала озеро Підхатнє і затоплювала поселення. Тоді громада вирішила переселитись на пагорби, тобто в місцевість, на якій согодні розташоване с. Хотянівка.\nЗгодом поселенці втратили своє ремесло через нестачу глини. Зате набули нового ремесла - лозоплетіння, яке тут процвітає й донині.\nА походження назви села тут пояснюється тим, що переселенців звали "люди з Підхатнього", а пізніше вже просто "хотянівці". Про походження назви у народі існує декілька легенд.\nЧовном по р. Десна пливли чоловік та жінка і шукали пристанища. Та марно, адже навкруги були лише вода та ліси. Ось раптом вони помітили невеликий "шматочок" підходящої суші. Вони вийшли, оглянули пагорб і сказали: "Хоть нивка невеличка, але жити можна". Так і виникла назва Хотянівка від слів "Хоть" та "Нивка".\nУ іншій легенді говориться, що в сімї перших поселенців народилося дві доньки. Батьки вигадали їм імена - Хотя та Нівка. Від імен дівчаток виникла і назва - Хотянівка.\nЗа іншою легендою назва походить від риболова Хотина, який оселився на березі річки Десна.\nПоряд з Хотянівкою понад берегом Десни був шлях, яким люди везли у Київ продавати дрова, різні вироби. Часто проїжджі ночували в "підхатніх" (так називали жителів села).\nПерша згадка про Хотянівку датується 1704 р.\nВідомою людиною є уродженець села Кузьма Грищенко (Олесь Журба) - поет, протестант, справжній сподвижник і герой української справи:\n... Де ж правда та? Я раб, а не людина,\nЖиття тримають спогади та сни,\nКолиб не ти, далека Україна,\nДівочий плач і пісня соловїна,\nРозбив би голову об сірий мур стіни...\nВ селі є два храми.\nХрам Преображення Господнього села Хотянівка. Протягом 15 років до 2009 року богослужіння проводилися в будівлі колишньої сільської контори.\nЗ 2009 по 2010 р. було споруджено будинок недільної школи, де в даний час проводяться богослужіння.\nІньший Храм ліквідаторам аварії на ЧАЕС.\nБіля храму знаходиться школа міліції та памятний знак загибшим під час Великої Відчизняної Війни.\nКатегорія: Київська | Додав: MrDibr (14.01.2012) | Автор: Володимир Діброва\nПереглядів: 5789 | Теги: Хотянівка, Вишгородський район, Київська область | Рейтинг: 2.2/4


Іванова Юлія Анатоліївна | Інноваційна клініка для всієї сім'ї «Верде»\nВ 2005 році закінчила Українську медичну стоматологічну академію за спеціальністю «Лікувальна справа», м. Полтава\nВ 2005 - 2007 рр. проходила інтернатуру за спеціальністю «Радіологія» при Харківській медичній академії післядипломної освіти\nВ 2018 році підтверджена кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Ультразвукова діагностика»\n2019 р. – Навчальні курси «Вибрані питання УЗД новонароджених та дітей раннього віку. УЗД в неонатології, педіатрії, дитячій хірургії, ортопедії та травматології»\n2019 р. – Навчальний курс «Школа вихідного дня - УЗД колінних суглобів»\n2019 р. – Науково-практична конференція з міжнародною участю «Ультазвукова сонологія в гематології»\n2019 р. – Науково-практична конференція «Новітні технології ультразвукової та доплеровської діагностики»\n2019 р. – Професійна платформа «УЗД стенозу ниркових артерій.Тактика щодо кіст нирок»\n2019 р. – Тематично-практичний курс «Школа вихідного дня- ехокардіографія»\n2020 р. – Тематичний тренінг «Cardio Shool USD Basic»\n2020 р. – Ту «Основи ехокардіографії у дітей»\nЗ 2020 Лікар рентгенолог, лікар УЗД Чернігівської обласної дитячої лікарні м. Чернінгів\nНевідкладна ультразвукова діагностика: ургентна сонографія при травмі, ургентна сонографія легень


Рівненська обласна бібліотека для молоді — Реалізація права повнолітньої дитини на аліменти\nРеалізація права повнолітньої дитини на аліменти\nВідповідно до ст. 198 СК Українибатьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.\nПовноліття настає з досягненням особою вісімнадцятирічного віку. Непрацездатними вважаються інваліди І, II, III груп. При цьому не має значення, коли настала непрацездатність - до досягнення повноліття або в будь-який інший час. Отже, для утримання батьками повнолітніх дочки, сина необхідні такі підстави:\n- повнолітні син, дочка повинні мати статус непрацездатного;\n- повнолітні непрацездатні син, дочка потребують матеріальної допомоги.\nСтаття 199 СК Українивстановлює обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.\nРозмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначає суд у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Підлягають врахуванню також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи. Суд обов'язково бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з правилом ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки мова йде про аліменти на утримання повнолітніх дітей, то розмір аліментів на одну таку дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи.Прожитковий мінімум на 2014 рік в Україні було визначено Законом "Про Державний бюджет на 2014 рік" від 16.01.2014. Згідно із ст.7 цього закону маємо наступний мінімальний розмір аліментів на одну повнолітню дитину у 2014 році:\nз січня по червень 365,40 грн., з липня по вересень 375,00 грн., з жовтня по грудень 390,30 грн.\nОтже, для отримання права на аліменти на повнолітню дитину треба, щоб особа відповідала ознакам встановленим законодавством, а саме:\n2)неповнолітні син дочка непрацездатні, тобто інваліди I,II,III групи;\n3) дитина повинна продовжувати вчитися;\n4) дитина повинна потребувати матеріальної допомоги саме у зв'язку з його навчанням на стаціонарі (навчання дитини повинне бути його основним заняттям). У разі якщо дитина навчається заочно, вважається, що він може працювати і в зв'язку з цим права на аліменти у нього немає;\n5) наявність у батьків матеріальних можливостей надати таку допомогу (тобто батьки повинні бути працездатними і мати дохід, який би дозволив утримувати себе і свою повнолітню дитину).\nЯкщо всі вищезазначені факти у вашій ситуації мають місце бути, тоді подача позовної заяви про стягнення аліментів має сенс.\nПозов про стягнення аліментів можуть подати: 1) один з батьків (в тому числі бабуся, дідусь), з яким проживає дитина, що потребує матеріальної допомоги; 2) безпосередньо сама дитина, що потребує матеріальної допомоги (п. 3 ст. 199 СК України).


В українській дорожній сфері спостерігається китайська експансія\nПідприємство “Укрдорінвест” було створено в системі Укравтодору в 2008 році для управління проектами, що фінансуються за рахунок коштів міжнародних фінансових організацій (МФО) на вимогу цих же організацій. Підприємство виступає безпосереднім замовником на території України та супроводжує кредитну угоду покроково – від розробки технічного завдання до здачі об'єкта в експлуатацію та наступного експлуатаційного обслуговування. Іноземці усіляко дбають та контролюють використання власних грошей, тому вимоги до підрядників надзвичайно високі. Але, як то кажуть, хто платить – той замовляє музику. Директор “Укрдорінвест” Олена Криворучко, яка вже два роки очолює компанію, стверджує: варто було лише чітко поставити ціль та запровадити принципово нові правила гри, як іноземні будівельники буквально стали в чергу на українські тендери. І саме ця конкуренція, як бачимо, найкращий “лікар” від неякісного дорожнього будівництва в країні.\n- Де і що сьогодні будують в Україні за гроші МФО?\nЧерез недостатні темпи реалізації проектів з боку України сума останнього кредиту була зменшена\n- Проекти дорожнього будівництва фінансуються в Україні групою Світового банку (Міжнародного банку реконструкції та розвитку), а також Європейським банком реконструкції і розвитку (ЄБРР) та Європейським інвестиційним банком (ЄІБ). На сьогодні Світовий банк надав Україні три великих кредити. Два з них досі впроваджуються – це кредитна угода, підписана в 2012 році на $450 млн та кредитна угода на загальну суму $560 млн, що була підписана в 2015 році. Але через недостатні темпи реалізації проектів з боку України сума останнього кредиту була зменшена до $338 млн. Розповім, чому так сталося.\nВідповідно до кредитної угоди, підписаної у 2012 році, кошти виділялися в основному на капітальний ремонт та реконструкцію автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський. Проект, що розрахований на п'ять років, передбачав капітальний ремонт близько 85 км дороги та 20 км нового будівництва в обхід декількох населених пунктів в Полтавській області.\nУ 2016 році ми розірвали контракт з італійською фірмою Todini, що недобудувала автодорогу М-03. Спротив її лоббістами чинився шалений\nКонтракт на виконання робіт з капітального ремонту виграла італійська фірма Todini Costruzioni Generali S.p.A, що надала найбільшу знижку — майже 28%. На жаль, фірма потім проект провалила. У 2016 році (на той час я вже очолювала Укрдорінвест) з'ясувалося, що підрядник практично рік не виконував роботи, постійно виставляючи претензії замовнику. Контракт п'ять разів продовжувався, і Україна несла суттєві фінансові витрати, тому що кожне продовження, згідно умов контракту, передбачало штрафні санкції пропорційно вартості контракту. На паперах проект був "виконаний" на 95%, а інспекція показала – не більше, ніж на 70%. На все це було витрачено близько $200 млн. У серпні 2016 після довгих консультацій з кредиторами ми ухвалили політичне рішення розірвати контракт з італійцями. Повинна зауважити, тиск чинився шалений.\n- І з боку підрядника, і з боку дипломатичного корпусу. Постійні дзвінки, прохання про зустрічі, запрошення на вечері... Можливо, вони очікували від мене лобізму та лояльності, оскільки якраз напередодні подій я прийняла посаду, повернувшись з навчання в Італії.\n- Чому так сталося, що європейські підрядники, пройшовши всі регламенти МФО, виявилися настільки неблагонадійними?\n- Зіграли роль як об'єктивні, так і суб'єктивні чинники. У материнської компанії в Італії виникли фінансові труднощі через кризу в будівельній сфері в Європі. А тут в Україні в дорожньому будівництві на той час теж діяли свої правила ведення бізнесу.\nМФО посилили моніторинг проектів, що реалізуються в Україні. Технічна місія Світового банку виїжджає на об'єкти щоквартально\nПовинна сказати, що після ситуації з італійською компанією, МФО посилили моніторинг проектів, що реалізуються в Україні. Практично щоквартально місія Світового банку, яка складається в основному з інженерів, виїжджає на об'єкти, дивиться, аналізує. Причому ми, як замовники, не маємо права втручатися в їх інспекцію. Лише потім за результатами відбувається тристоронній "розбір польотів".\n- Скільки коштують кредитні ресурси для України?\n- Вартість кредитів становить для України LIBOR/EURIBOR + 1-2% – це близько 3-4% річних. Умови дуже лояльні, тому що тіло кредиту погашається вже після завершення будівництва. Але при цьому існують жорсткі вимоги до фінансової дисципліни – за невикористану частину кредитних коштів Україна зобов'язана платити 0,25% від суми залишку. Тобто, чим більше ми затримуємось, тим більше платимо. Таким чином нас стимулюють не затягувати реалізацію проекту.\n- В Україні не стільки проблема побудувати дорогу, як її потім зберегти...\nУ державних структур абсолютно немає мотивації попереджувати дорожні дефекти, боротися з ними швидко та якісно\n- Співпраця з МФО не обмежується тільки фінансуванням будівництва, ремонту або реконструкції доріг. Важливою частиною є також фінансування проектів з експлуатації доріг. В розвинених країнах, на відміну від нас, поняття "експлуатація" - це цілий комплекс заходів, спрямованих на збереження та підтримання життєдіяльності активу. Вважається, якщо на будівництво дороги витратили, припустимо, $100 млн, то для її збереження протягом 10 наступних років необхідно витрачати більше, аніж мільйон на рік. В Україні ж на це завжди не вистачає грошей, та й використовуються вони вкрай неефективно. А все тому, що у державних структур абсолютно немає мотивації попереджувати дефекти, боротися з ними швидко та якісно, знижуючи бюджетні витрати.\nСистема працює наступним чином: впроваджується спеціальна інформаційна система, яка автоматично інформує як замовника, так і підрядника про появу дефектів. Підрядник зобов'язаний моментально відреагувати. На ліквідацію свіжої тріщини, наприклад, йому дається визначена контрактом кількість годин. Не встигне – отримає оплату за вирахуванням штрафних санкцій. Замовник має технічну можливість стежити за процесом в режимі онлайн. Так само і з зимовим обслуговуванням. Якщо протягом 8 годин після закінчення снігопаду асфальт не чорний - знову штрафні санкції. Така схема повністю змінює філософію підрядника. Він зацікавлений в тому, щоб виконати роботи максимально швидко і якісно. Дорожнє полотно при цьому зберігається довше і краще, тому що дефекти усуваються відразу. А ризик втрати контракту, для отримання якого підрядник зобов'язаний надати значні банківські гарантії, не дозволяє йому халтурити.\nСьогодні в Україні діє перший такий контракт на експлуатаційне обслуговування 180 км ділянки дороги М-06 Київ-Чоп - від Бродів до Стрия. Його виграла турецька компанія. За роботою турків стежить французька компанія, яка здійснює безперервний технічний нагляд. Результати їхньої спільної діяльності ви могли бачити в репортажах в ЗМІ про "200 км щастя".\n- А вітчизняні компанії взагалі зможуть подолати ваші кваліфікаційні вимоги?\nПісля виграшу китайців у тендері для траси М-03 ми спостерігаємо справжню китайську експансію в нашій дорожній сфері\n- Так, вимоги серйозні, але інакше і бути не може. Реалізація проектів МФО на території України для вітчизняних підрядників завжди була ласим, але майже недоступним шматком. Наприклад, однією з вимог для підрядника є фінансова стійкість протягом п'яти останніх років, підтверджена аудиторським висновком та звітністю, де чітко простежується прибутковість. Плюс необхідно надати банківські гарантії пропорційно вартості контракту (на десяту частину суми, приблизно). Все це "відсікає" несерйозних підрядників і підвищує поріг корпоративної відповідальності за репутацію.\nРіч у тім, що у них інша філософія роботи. Китайські бізнесмени звикли, що держава забезпечує їх всім необхідним, а вони лише виходять "в поле" і будують. У нас підрядник повністю відповідає за свою мобілізацію, облаштування виробничої бази, договори оренди, підключення до енергомереж, комунікацій і т. д. Іноземні інженери кажуть, що специфіка китайського бізнесу в тому, що їм треба допомогти "дійти" до початку виконання робіт. А далі, як то кажуть, справа техніки. Судячи з усього, китайці дуже рішуче налаштовані на наш ринок.\n- Китайські компанії будуть залучати українську робочу силу чи привезуть свою?\n- Вони хочуть максимально залучати своїх робітників, але поки наше міграційне законодавство цього не дозволяє. Якщо в Україні відкривається представництво, то в ньому може бути зареєстровано не більше трьох іноземців. Усі інші співробітники фірми можуть приїжджати в Україну за трудовими візами на термін не більше 90 днів. Наскільки я знаю, китайці звернулися в Міністерство економіки з проханням збільшити ліміт постійного перебування в Україні хоча б для кількох сотень людей, аргументуючи виробничу необхідність підписаними контрактами. Проте на одному з проектів вони вже рапортують про працевлаштування 200 українців. Хоча, за моїми спостереженнями, не можна сказати, що наші будівельники з розпростертими обіймами спішать до китайців на роботу. Ось до турків йдуть охочіше.\n- Які антикорупційні механізми передбачені у вашій роботі?\nКомпанія, яка допустила корупційне діяння, моментально потрапляє в глобальний чорний список і шлях до ресурсів МФО для неї закривається\n- Антикорупційна політика – це топ-пріоритет всієї політики Світового банку, ЄБРР та інших МФО. У нашому випадку, до початку торгів кожен з претендентів підписує декларацію про дотримання антикорупційної політики банку. І жодна тендерна пропозиція не вважається легітимною без цієї декларації. Політика чітко визначає категорії порушень, класифікацію діянь та штрафні санкції. Компанія, яка допустила корупційне діяння, моментально потрапляє в глобальний чорний список позичальників і шлях до кредитних ресурсів МФО у всьому світі для них закривається. У 2010 році одна іспанська компанія, що брала участь в тендері, надала фальсифіковану банківську гарантію. Як тільки це з'ясувалося, компанія на п'ять років, образно кажучи, вирушила в "бан".\nДо речі, несумлінного замовника ці вимоги теж стосуються. Будь-яке виявлення корупційного ризику в його діяльності автоматично "заморожує" проект. І, в залежності від тяжкості гріха, країні може бути виставлена категорична вимога повернути вже профінансовані кошти. Тому ніхто в подібні ігри не грається – немає сенсу.\n- Як вплинула на вартість 1 км українських доріг висока конкуренція на тендерах, про яку ви говорите?\n- Якщо проаналізувати всі проекти, реалізовані за рахунок коштів МФО до сьогоднішнього дня, то капітальний ремонт одного кілометра (а це дійсно ремонт капітальний) коштував $2-2,5 млн. Зараз, незважаючи на подорожчання матеріалів, за рахунок конкуренції на тендерах вартість 1 км поступово зменшується. Якщо раніше на участь в тендерах МФО подавалося 5-7 заявок, то сьогодні вже мінімум 15. Іноземці активно борються за наш ринок – тут для них дуже багато роботи і можливості гарно заробити.\n- Як почуваєтеся на посаді директора "Укрдорінвест" за два роки роботи тут? Чи є нюанси в управлінні компанією, з якими ви ще не розібралися, не справилися?\nЯ готова жертвувати в роботі особистими взаємовідносинами заради професійних\n- Уже призвичаїлась, але бувають складні моменти. На мене, як на керівника, була покладено завдання реформувати роботу підприємства. І завдання це було досить специфічне. По-перше, тому що довелося очолити чоловічий колектив, а по-друге, тому що я не інженер, а економіст. Мені здається, що за ці два роки вдалося зробити багато. Зокрема, підняти рівень відповідальності та сформувати колектив, з яким зараз можна, як кажуть, і в вогонь, і в воду. Радує також відчуття особистого професійного зростання. Якщо раніше на деякі завдання могла реагувати із розгубленістю, то зараз, з огляду на ту кількість проблем, що виникає, у мене просто немає можливості розслабитися. У нас тут багато іноземців, кожен зі свої менталітетом. Наприклад, гордого англійця треба помирити з гордим турком при тому, що обидва приходять і скаржаться мені один на одного...\nІноді, щоб реалізувати потрібну ініціативу, доводиться йти напролом і "стрибати" через голови. І це засмучує\n- І тут у справу вступає горда українка ...\n- (Сміється). Авжеж! Я людина цілеспрямована, і колектив про це знає. Близькі кажуть, що за ці два роки я стала жорсткішою. Мабуть так. Я дійсно готова жертвувати в роботі особистим взаємовідносинами заради професійних. Засмучує одне – іноді для того, щоб вирішити питання або реалізувати потрібну ініціативу, доводиться йти напролом і "стрибати" через такі голови!.. Багато людей ображаються. Але, по-іншому тут не можна.\n- Ваш Фейсбук-аккаунт практично позбавлений особистого. Складається враження, що ви готуєтеся до чогось більшого після "Укрдорінвесту". Це так?\n- Можливо, це прозвучить самовпевнено, але я завжди готуюся до чогось більшого. Не планую залишатися в "Укрдорінвесті" на довгі роки. І коли досягну всіх цілей, що я собі тут поставила, буду шукати себе в чомусь іншому.\n- У політиці, наприклад?\n- Ні, швидше за все. А що стосується особистого, то я не та людина, яка легко розкривається, тим більше на широку публіку. Не повірите, але акаунт у Фейсбук я завела зовсім недавно, коли вчилася за кордоном. І то, заради “виробничої” необхідності – для координації в місцевому студентському середовищі. У мене є друзі, з якими мені цікаво проводити час, а більшого мені не потрібно. А мої професійні записи в Фейсбук – це здебільшого про те, до чого ми повинні прагнути в дорожньому будівництві – про цінний досвід та цікаві світові досягнення. Багато хто говорить, що у мене чоловічий склад розуму. Напевно, це так, з боку видніше ... (сміється). І взагалі, становище зобов'язує.\n- Ваша декларація за 2017 рік викликає легку недовіру. У ній, окрім зарплати та подарунка від батька в грошовій формі на суму близько 200 тисяч гривень, більше нічого немає. Дозвольте спитати, як ви розпорядилися подарунком?\n- Це пов'язано з захистом диплому в Італії в 2017 році. Моя студентська італійська віза на той час закінчилася, довелося відкривати нову річну. І для посольства Італії потрібно було декларувати наявність великої суми на банківському рахунку. В цьому мені допомогли батьки.\n- Ваша зарплата становить сьогодні 22 тис. грн на місяць. Для людини, яка причетна до мільйонних контрактів, це не замало?\n- Будете сміятися, але 22 тисячі – це вже після того, як я домоглася підвищення! Спочатку в контракті стояла сума 10 тис. грн. Поки у мене немає сім'ї і дітей, мені на все вистачає. Але якби вони у мене були, то я б навряд чи погодилася на цю роботу.\n- Хіба після закінчення навчання в Римі вас не запрошували на роботу з більш конкурентною зарплатнею?\n- Такі запрошення були. Але я вибрала вакансію в "Укрдорінвесті", тому що знала "фронт робіт", маючи досвід роботи головним спеціалістом в цьому підприємстві.\n- Поділіться, будь ласка, про що мрієте?\n- Скажу чесно, про здорову повноцінну сім'ю. Професійний розвиток, звичайно, добре, я поки що концентрую зусилля на ньому. Але сподіваюся в недалекому майбутньому зможу сказати: «Тут я собі вже все довела, тепер можна робити пріоритет на сім'ї».\n- Не так давно ви заявляли, ваш чоловік – це ваша робота. Що змінилося? Ви знайшли супутника?\n- Я й досі незаміжня, але погляди на життя змінюються.


Що потрібно для риболовлі. - Ppsls\nСніг, мороз, адже так хочеться свіжої рибки, яку сам зловив. Але от виникає питання: А що взяти з собою на промисел. Погодні умови це фактор, який відіграє одну з найважливіших ролей у зимовій риболовлі. Хоч риба живе у водному середовищі, але на її клювання впливають саме природні фактори. Вибираючи час походу на зимову ловлю по погоді, варто враховувати і місце розташування водойми, а так само особливості і звички мешкає в ньому риби. Також Ви можете знайти все необхідне на ресурсі шнур рыболовный.\nПам’ятайте, що кожне озеро, ставок, річка індивідуальні і мають свої відмінні риси. Тут вже, як було згадано вище, все залежить від місця розташування. Знову — таки, все залежить від місцезнаходження водойми. В деяких озерах, риба йде через річки в більш велике місце збору води, а в деяких навпаки. Однак, є такі види риби, які зустрічаються практично скрізь. Тут вже варто збиратися в залежності від часу, який ви збираєтеся витратити на зимову риболовлю.\nІншими словами, головне тепло одягнутися, взяти вудку і всі приналежності, а так само не забути вдома гарний настрій. Якщо ви почнете запитувати рибалок про їх улюбленої пори року для лову риби, то дізнаєтеся, що шанувальників зимової риболовлі дуже багато. Я теж належу до любителям рубати лунки. Щоб визначитися зі спорядженням для зимової ловлі, потрібно знати, яка риба клює в морози. Також потрібно враховувати, що рибні звички відрізняються взимку від інших пір року. Також іноді можна зустріти сома, щуку або карася.


В Україні вперше з’явиться загальнонаціональний реєстр пацієнтів | «Медіа-центр»: телестудія «Тясмин», радіо FM «Тясмин»\n8 Квітня 2021, 16:00 Сміла\nМіністерство охорони здоров’я розробляє механізм для створення всеукраїнського реєстру пацієнтів. Про це під час брифінгу в МОЗ заявила заступниця міністра Світлана Шаталова, передає пресслужба Черкаської ОДА.\nВже найближчим часом планується ухвалення «Концепції розвитку системи надання допомоги громадянам, що страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, на 2020–2025 роки». Паралельно триває активна робота з затвердження плану дій для побудови системи допомоги пацієнтам із рідкісними захворюваннями.\nНагадаємо, до України днями надійшла чергова партія життєвонеобхідних та дороговартісних ліків для людей з рідкісними захворюваннями. Сума цієї поставки — понад 34 мільйони гривень.


Конкурс “Юний фізик – 2018” | Одеський державний екологічний університет\nОдеський державний екологічний університет » Конкурс “Юний фізик – 2018”\nКонкурс “Юний фізик – 2018”\nСектор по роботі з учнівською молоддю ОДЕКУ та кафедра загальної та теоретичної фізики ОДЕКУ в рамках серії конкурсів «Юний науковець» (інформація про проведений конкурс «Юний гідролог –2017» за посиланням проводять конкурс «Юний фізик – 2018» для учнів 8-11х класів з предметів природничого напрямку. Конкурс проводиться вперше і приурочений до Міжнародного дня науки.\nМета конкурсу – розширення та поглиблення знань учнів із навчальних предметів природничого циклу, які виносяться на зовнішнє незалежне тестування та виявлення талановитої учнівської молоді старшої школи.\n– 28 грудня 2017 року – дедлайн подання заявки на участь у конкурсі;\n– 21 січня 2018 року – останній день подання матеріалів;\n– 8 лютого 2018 року – оголошення результатів.\n– 16 лютого 2018 року – фінал конкурсу.\nНагородження переможців конкурсу «Юний фізик –2018» буде проходити у лютому на базі студентського коворкінгового креативного простору ОДЕКУ – Ecoprostir. Студентський простір ОДЕКУ. Найкращі роботи будуть запрошені до участі у конференції молодих вчених кафедри загальної та теоретичної фізики ОДЕКУ у квітні та надруковані у збірнику тез конференції.\nУчаснику необхідно подати заявку (заповнити АНКЕТУ) та надіслати виконану роботу на пошту profsektor.odeku@gmail.com.\n1. Горизонти сучасної фізики (фізика і майбутнє);\n2. Найвідоміші вітчизняні фізики та їх роль у формуванні інтелектуального потенціалу суспільства;\n3. Досягнення та перспективи розвитку сучасної фотоніки;\n4. Квантовий комп’ютер. Квантова криптографія;\n5. Новітні матеріали майбутнього – гранульовані матеріали.\nЗверніть увагу! При підготовці до конкурсу ви маєте можливість виконувати досліди на базі лабораторій кафедри загальної та теоретичної фізики ОДЕКУ та отримати консультацію від провідних викладачів кафедри.\n– науковість і повнота досліджуваного питання;\n– грамотність і логіка побудови роботи;\n– обґрунтованість та доказовість роботи;\n– акуратність виконання;\n– наявність власної позиції учасника конкурсу (висловлювання власних думок, пропозицій і рекомендацій з приводу вирішення певних проблем та ін.).\nУ разі виникнення організаційних питань з участі у конкурсі, звертайтеся:\nАнгеліна Олександрівна Докус (Angelina Dokus)\nЧекаємо на ваші роботи! Можливо, твоє дослідження переверне світ!


Як видалити відео з ютуба в новому інтерфейсі\nТреба зазначити, що ютуб ніколи не відрізнявся особливим дружньою до користувача, і дуже часто проблеми виникають з виконанням, здавалося б, самих елементарних речей. Наприклад, буває складно зрозуміти, як видалити відео з ютуба, знайти свій старий коментар і т. д.\nДля тих, хто вже раніше освоїв ці моменти і запам'ятав алгоритми дій, ситуація змінилася, оскільки ютуб істотно перероблений інтерфейс користувача. Розбиратися в тонкощах його функціонування доводиться заново. Це пов'язано з тим, що зміни носять досить кардинальний характер. Слід зазначити, що основна частина нововведень, в яких заново належить розібратися, як раз і спрямована на спрощення функціонування. У теорії це повинно було б порадувати користувача, але на практиці забирає час, примушуючи заново проходити основні етапи роботи з сервісом.\nПричини, по яким іноді доводиться видаляти на ютубі відео ролики, можуть бути абсолютно різними, але в основному це відбувається в двох випадках. Перший з них пов'язаний з безперервним зміною особистості. Як наслідок, людина іноді більше не хоче, щоб його асоціювали з певними тематиками, які йому подобалися у минулому, а на даний момент не відповідають його життєвої позиції або зміненим смакам.\nДругий момент досить поширений серед навчальних або інших активних каналів. Тут причиною того, що власник облікового запису почне шукати, де і як видалити відео з ютуба, стає бажання замінити застарілий ролик на більш новий. Це може бути пов'язано з появою нової інформації, зміною курсу або доповненням новими цікавими фактами.\nОтже, які б ні були причини, що підштовхнули до того, що доводиться видалити відео з ютуба, слід ознайомитися з новим алгоритмом, що лежить в основі цієї дії і реалізованим у рамках запровадження нового інтерфейсу.\nПеред тим як видалити відео з ютуба, слід зайти на свій акаунт і натиснути на розташоване вгорі праворуч свій нікнейм. Потім необхідно знайти розділ «менеджер відео» і два рази натиснути на нього. Далі все ще простіше і точно не викличе ніяких труднощів.\nПісля виконання попередніх дій користувач буде перенаправлено в розділ «мої відео». Там необхідно відзначити галочкою всі ті відео, які захотілося видалити. Потім потрібно натиснути кнопку «дії», і користувачеві стане доступна функція «видалити».\nЗ одного боку, така процедура набагато простіше, ніж була раніше. Але з іншого, розібратися в тому, як видалити відео з ютуба самостійно, досить нелегко. І такий інтерфейс вже точно не назвеш інтуїтивно зрозумілим, що досить дивно, враховуючи неймовірну популярність даного сервісу.\nСитуацію посилює регулярне зникнення відеороликів з розділів «вибране» і «вподобані відео», що відбувається з вини інших користувачів, видаляють свої акаунти, або "завдяки" втручанню контролюючих авторські права органів.\nСтворюється враження, що розробники навмисно ускладнюють життя користувачам, перетворюючи прості процеси управління в покрокову стратегію. Це, звичайно, жарт, але все ж такий підхід до реалізації виконання найпростіших дій змушує задуматися.


У Києві розкрито вбивство таксиста, йому перерізали горло - новини України\nВстромив ніж у горло: у Києві розкрито вбивство таксиста\nПоліція розкрила вбивство таксиста у Києві, якого знайшли з перерізаним горлом 28 серпня на Окружній дорозі.\nПро це на брифінгу 30 серпня заявив начальник поліції Києва Андрій Крищенко (щоб подивитися відео, проскрольте сторінку до кінця).\n"Менш ніж за півтори доби зловмисник вже був затриманий у Київській області у Києво-Святошинському районі. Він – громадянин Молдови 1985 року народження разом зі своєю цивільною дружиною і 4-місячною дитиною незаконно проживали в області", – розповів він.\nЗа словами Крищенка, злочинець сів у авто, попросив підвезти. "Коли авто зупинилося у безлюдному місці, він завдав удар у шию потерпілому... Удар був один – смертельний", – зазначив начальник поліції Києва.\nПотім зловмисник викрав таксі і заволодів грошима і речами таксиста.\n"Швидше за все, його дружина з 4-річною дитиною перебувала в автомобілі. Її теж затримали. Дитину забрали і помістили у лікувальному закладі. На її одязі є плями крові, тому ми робимо попередній висновок, що вони перебували в автомобілі", – підсумував Крищенко.\nЯк повідомляв OBOZREVATEL, тіло таксиста було знайдене на Окружній дорозі. За словами очевидців, вони побачили, як його виштовхали з машини. Він тримався за горло, з якого лилася кров, намагався зупинити попутну машину, але помер.


НБУ відкликав валютну ліцензію у найбільшої мережі обмінників - ZAXID.NET\nЕкономіка — Роман Ганкевич, 18:44, 24 листопада 2017 0 0\nНацбанк посилив вимоги до прийому готівки для грошових переказів ZAXID.NET\n«Абсолют Фінанс» управляє найбільшою мережею пунктів готівкового обміну валют\nНаціональний банк України відкликав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій у фінансової компанії «Абсолют Фінанс», що об'єднує найбільшу мережу небанківських пунктів обміну валют. Про це йдеться у повідомленні прес-служби регулятора.\nЯк зазначається, відповідне рішення прийнято через виявлені численні факти порушень зазначеною фінустановою порядку організації та здійснення валютно-обмінних операцій, у тому числі з організації захисту приміщень в яких здійснюється обмін валют».\nФінансова компанія «Абсолют Фінанс» працює на ринку України з 2008 року і управляє найбільшою мережею пунктів готівкового обміну валют у складі понад 1,2 тис. відділень. Власниками компанії є громадяни України Оксана та Ілона Бродовські і Григорій Пронько.\nЯк відомо, з 12 жовтня НБУ підвищив вимоги щодо організації захисту приміщень небанківських фінустанов, які мають генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій з переказу коштів та/або обміну валют.


Свічний ключ INTERTOOL HT-1721. Низькі ціни на сайті ►Avtozvuk.ua\nСвічний ключ INTERTOOL HT-1721\nКод товару: 105008\nФіксатор свічки: резинка\nСвічковий ключ INTERTOOL HT-1721 (21мм) є спеціалізованим інструментом, який застосовується для зняття і установки свічок запалювання двигунів внутрішнього згоряння з двома клапанами на циліндр. Дана бюджетна модель підійде для нечастого гаражного застосування.\nКонструкція ключа складається з довгого стрижня, на одному кінці якого розташована рукоять, а на іншому - головка з шарніром. Рухоме шарнірне з'єднання робить інструмент більш маневреним, а роботу в обмеженому підкапотному просторі більш зручною, крім того, шарнір допомагає підібрати оптимальний кут, щоб акуратно демонтувати або встановити свічку. Головка ключа оснащена шестигранним профілем, який ефективно передає зусилля на профіль свічки.\nУсередині головки встановлена гумова вставка, при надяганні головки ключа, під тиском гумка захоплює і утримує свічку для її зручного витягання або установки. Гумова вставка одночасно служить таким собі амортизатором, пом'якшуючи різкі рухи майстра, запобігаючи зламу свічки.\nКлюч виготовлений з міцної сталі, що володіє високими експлуатаційними характеристиками.\nТ-подібна рукоять з гумовим покриттям запобігає прослизанню і дає можливість міцно утримувати ключ в руці.\nДовжина інструмента - 210 мм\nДовжина головки - 62 мм\nЗовнішній діаметр головки - 22 мм


Австралійці підтримують на 59% прискорений перехід на відновлювані джерела енергії | Энергосвет\n59% австралійців віддають перевагу інвестиціям у поновлювані джерела енергії для виведення економіки з рецесії, викликаної коронавірусом.\nТільки 12% респондентів в опитуванні, проведеному на замовлення Австралійського інституту, підтримали перехід з вугілля на газ.\nБлизько 80% опитаних заявили, що Австралія вже відчуває на собі наслідки зміни клімату, в той час як 82% були стурбовані тим, що глобальне потепління посилить лісові пожежі у найближчі роки.\n«Є одне чітке повідомлення: більшість австралійців хочуть більше відновлюваних джерел енергії та менше викопного палива, — говорить Річі Мерціан, директор з питань клімату та енергетики AI. — Це означає поетапну відмову від вугільних електростанцій, обхід газового переходу і підключення до поновлюваних джерел енергії для забезпечення їх майбутнього».\nОпитування, проведене у липні YouGov від імені AI, опитало близько 2000 осіб, рівномірно розподілених по штатах і територіях Австралії.\nУряд прем’єр-міністра Скотта Моррісона підтримав викопне паливо і відмовився від досягнення нульових викидів. Минулого місяця уряд розгорнув набір ініціатив енергетичної політики, спрямованих на те, щоб допомогти економіці вийти з першої за останні 30 років рецесії. Вони включали в себе стимули для розвитку нових газових ресурсів і трубопровідної інфраструктури, а також обіцянку побудувати нову газову електростанцію, якщо приватні оператори не візьмуть на себе зобов’язання замінити вихідну вугільну електростанцію.\nРаніше повідомлялося, що Міжнародне енергетичне агентство (International Energy Agency) закликає енергокомпанії, уряди країн та всіх жителів планети сприяти виробницву 75% світової електроенергії з відновлюваних джерел вже до 2030 року.\nФіліппіни оголосили мораторій на будівництво вугільних електростанцій


• Двоє розбійників зв’язали 63-річну закарпатку та її 68-річного чоловіка, катували їх та вимагали гроші • ЗакарпатПост •\nДвоє розбійників зв’язали 63-річну закарпатку та її 68-річного чоловіка, катували їх та вимагали гроші\n23.07.2021 23.07.2021 Закарпатпост 125 Views\nНа початку місяця в селі Вільхівка, що неподалік Іршави, трапився зухвалий злочин: посеред ночі двоє зловмисників в чорних масках увірвалися до будинку пенсіонерів. Невідомі зв’язали 63-річну жінку та 68-річного чоловіка пластиковими стяжками, наносили їм численні удари та, погрожуючи розправою, вимагали грошові кошти.Налякана жінка зізналася нападникам де сховані всі їхні збереження. Забравши 4 тисячі доларів, 2 тисячі гривень та золоті прикраси, зловмисники зачинили чоловіка в багажному відділенні автомобіля, який був припаркований в гаражі, а жінку – в салоні транспортного засобу. Після цього розбійники зникли у невідомому напрямку.Як тільки пенсіонерам вдалося звільнитися, вони одразу ж зателефонували до поліції. Слідчо-оперативна група ретельно опрацювала місце події. В цей час співробітники карного розшуку Головного управління поліції Закарпаття вже розпочали оперативну роботу для встановлення та затримання нападників. До розкриття злочину також залучили співробітників відділу кримінального аналізу, які, за допомогою системи відеоспостереження «Безпечне Закарпаття», відслідкували детальний маршрут руху зловмисників. В результаті, вчора, 21 липня, за силової підтримки бійців КОРДу, закарпатські поліцейські затримали одного з розбійників в іншому кінці України, на території Донецької області. Встановлено, що злочин 53-річний затриманий вчинив разом з 26-річним чоловіком. Зараз правоохоронці продовжують його пошуки. Відомо, що підозрювані мають багате кримінальне минуле: обоє раніше судимі за майнові злочини. Наразі за фактом розбійного нападу у поліції відкрито кримінальне провадження за частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України. Фігурантам слідчі повідомили про підозру, а за місцем їхнього проживання поліцейські провели санкціонований судом обшук. У ході слідчої дії правоохоронці вилучили докази, що підтверджують причетність чоловіків до вчинення злочину. Сьогодні суд розглянув клопотання слідчого, щодо обрання 53-річному затриманому запобіжного заходу. Суддя повністю задовільнила клопотання поліції – фігуранта взято під варту без можливості внесення грошової застави. За скоєне нападникам загрожує до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, повідомляє поліція Закарпатської області.\n← 22-річний мешканець Хустщини збив на смерть трирічну дитину\nУ Перечині увічнили шлях листоноші Федора Фекети →\n11.12.2017 post Коментарі Вимкнено до Закарпатські жінки-дільничні розкривають десятки злочинів


ДО ТРЕТЬОГО ЕФІРУ – ПРОЙШЛИ! - Чернівці, Чернівецька область - новини в газеті Версії\nНа другому ефірі «МАЙDАН’S» були і любов, і радість, і сльози. Глядачі «Інтера» змогли побачити яскраві та зворушливі номери команд Харкова, Севастополя, Чернівців і Житомира. Після запеклої боротьби між чотирма містами повинні були залишитися лише три. Команда з найменшою кількістю балів мала зійти з дистанції.\nПредставники дивізіонів готували два номери : танець усієї команди і танець хореографів.\nУсі конкурсанти з різних міст намагалися достукатися до сердець глядачів і не приховували сліз радості або відчаю після оцінок журі та оголошення результатів голосування.\nЧернівецькі майдансери , яких, до речі, було помітно більше, ніж на першому ефірі, цього разу мали підтримку – так звану «фан-зону».\nТанець хореографів мав назву «Єсенін», головних героїв – Айседору Дункан і Сергія Єсеніна – танцювали Тоня та Денис Христюки. Враження – неймовірне. Отримавши найвищий бал і лише схвальні коментарі, чернівчани не знаходили собі місця від радості. Проте часу радіти особливо не було, бо на нас очікував другий виступ. Номер «Батьки» залишив зовсім інше враження. Він вийшов жвавим і веселим, хоча сюжет танцю був про те, що розлучення батьків – це проблема для дітей, які не хочуть, щоби сім`я розпадалася. Ми намагалися донести це до глядачів та членів журі, але, на жаль, не все вийшло. Отримавши малу кількість балів від суддів, і маленькі , і дорослі танцюристи були в розпачі.\nПотішило, що наша наставниця, Руслана, підтримувала своє кохане місто Чернівці до кінця. Її палка підтримка, безперечно, додала нам сил. І от – фінал туру. На сцені – понад 900 людей на чолі з хореографами, об`єднані в чотири команди в напруженні чекають оголошення результатів.\nХарків і Севастополь з однаковою кількістю балів вийшли до наступного етапу. На межі «вильоту» опинилися Чернівці та Житомир. Незважаючи на суперництво, обидва міста підтримували один одного. Але, на жаль , хтось мав припинити боротьбу – правила шоу жорсткі. Першими покинули проект «новачки» з Житомира – вони отримали найменшу кількість балів від жюрі та телеглядачів.\nЧернівці раділи успіху і дякували всім, хто вболівав та підтримував їх. Водночас ми зрозуміли, що далекі від ідеалу, вдосконалюватися слід щодня.\nЯкі ще дива й сюрпризи явить телеглядачам «Інтера» проект «МАЙDАН’S», дізнаємося в наступних ефірах. Уже найближчої суботи, 1 вересня, ми побачимо танцювальне змагання команд Івано-Франківська, Дніпродзержинська , Чернігова та Миколаєва. А відтак, невдовзі слово знову буде за Чернівцями.\nНаталія КУХТА, «майдансер», Чернівці -Київ – Чернівці