Модель із Чернівців, що стала обличчям іспанського Vogue, брендів Victoria Beckham та Givenchy. Шлях до світового визнання - Інформаційне агенство «Політикан»\nП`ятниця 25, 10:23\nМені зараз 20 років, уже 4 років працюю моделлю. Розпочала із агентства «One mother agency», де директром був Володимир Юдашкін. Зараз я співпрацюю з іншим агентством, яке відкрили дві дівчини. Раніше вони працювали менеджерами, зараз створили власне агентство. Їх перевага в тому, що вони мають величезний список клієнтів, напрацьовані контакти.\nУ якому віці почали модельний бізнес? Перший контракт та перша країна?\nУсе почалося з конкурсу краси, де мене помітив Юдашкін та приїхав до Чернівців, щоб познайомитись зі мною. Після цього я поїхала до Києва, через два тижні підписала з ними контракт, а ще через два місяці полетіла в Шанхай. Були дві пропозиції: Париж та Шанхай, але спершу все ж вирішила полетіти в Китай.\nЗнаю, брали участь у конкурсах краси, які це були конкурси? Чи отримали призове місце, чому далі не продовжили?\nТак, почалося все з конкурсів краси. Брала участь тричі, та щоразу входила у п‘ятірку переможниць. Уже на останньому мене помітив Валентин Юдашкін та запропонував роботу моделі. Я цим загорілась, тому далі конкурси краси для мене стали не цікаві.\nЗ якими відомими брендами співпрацювали? З якими відомими моделями вдвлось побувати на одному подіумі? Найбільш вражаючий показ?\nПоки що в показах не брала участі, але скоро планую поїздку до Лондона, де візьму участь у Fashion Week. Із відомих журналів - іспанський Vogue, в Лондоні фотографувалась для бренду Victoria Beckham, також для Stradivarius та Givenchy. Було багато цікавих робіт у Тель-Авіві, Барселоні, Лондоні.\nДе наразі більше часу проводите: вдома чи закордоном?\nЗараз більше часу проводжу закордоном, адже буває закінчується один контракт і зразу ж починається інший. В Україні я переважно не працюю. З‘являюсь на навчання, або щоб змінити гардероб.\nМоделінг - це як хобі чи спосіб заробітку грошей?\nНасправді, моделінг - це нелегка справа, складно досягнути тих висот, яких хочеш, але все одно ти отримуєш масу задоволення, знайомишся з цікавими людьми. Маєш можливість подорожувати та заробляти. Досягнути чогось, звісно, реально, але потрібно пам‘ятати, що дуже велике конкуренція плюс потрібні люди, які йтимуть за тобою, комусь показуватимуть. Тобто для того, щоб стати відомою і потрібною відомим клієнтам, брати участь, до прикладу, у показі Dolce&Gabbana потрібні хороші букери, які цим займатимуться. Такі люди візьмуться за тебе тільки тоді, коли ти сам дуже крутий, і вони впевнені, що ти сам зможеш це все потягнути і кльово працювати.\nЯк до модельної справи ставляться батьки та друзі? Чи підтримують?\nБути моделлю - була ідея моєї мами. Я не була в захваті від всього цього, але згодом зрозуміла, що це прикольно. Зараз вони мене повністю підтримують, бо розуміють, що це хороший спосіб заробітку, достатньо легкий і цікавий. Це для мене і хоббі, і спосіб заробітку. З висоти пропрацьованих років, скажу, що досягнути мега висот складно, не тому, що не підходжу, а тому що агентство спочатку було не тим.\nЯк виходить тримати себе у гарній фізичній формі?\nСкладно відповісти, адже у мене просто хороша генетика і зараз виглядаю майже так само, як і в 13 років. Навпаки радію, що набрала 2 кг, і тепер важу 48 кг, а не 46 кг.\nЯкщо терміново потрібно схуднути, то , звісно, потрібно зайнятись харчуванням та спортом, але це для кожного індивідуально.\nЯкі мови потрібно знати, щоб комфортно почувати себе, працюючи моделлю закордоном?\nЯк на мене, достатньо знати англійську мову, щоб спілкуватись і розуміти інших людей. Побільше практики - і все буде круто. Звісно, якщо модель знає ще кілька мов - це круто, але переважно достатньо знання англійської.\nВаше хоббі? Наскільки відомо, малюєте картини.\nНасправді, раніше у мене було більше бажання займатись малюванням. Мене не вчили професійно малювати, у мене тато був художником, тому, мабуть, передався талант. Це скоріше йде від душі: якщо мені хочеться малювати - я малюю, якщо ні - то ні. Іноді такого бажання немає роками. Закінчувала художню школу у Вижниці, звідки я родом.\nЧи плануєте пов‘язати із модельною справою майбутнє життя?\nПоки що так. Чи хочу я відкрити модельне агентство? Ні. Наразі я кайфую від того, чим займаюсь. Що буде далі - я не знаю, але років 5 ще точно займатимусь.\nЩо побажаєте юним чернівчанкам, які мріють стати моделями? З чого починати?\nНіколи не здаватись! Навіть якщо низька самооцінка, тобі багато разів казали «ні», навіть якщо попадались погані люди, які тебе неправильно сприймали, направляли. Завжди потрібно йти вперед, якщо воно твоє - то буде твоїм.


Криза в енергетиці - "Центренерго" змушене купувати вугілля в Ахметова — новини сьогодні — УНІАН\nЦентренерго буде купувати вугілля у шахт Ахметова за формулою "Роттердам+" на кредити держбанків.\nЧитайте також"Центренерго" купить в Ахметова 1,2 мільйона тонн вугілля для підтримки його шахт\nЯк повідомляв УНІАН, минулого тижня тимчасовий міністр енергетики Ольга Буславець здійснювала тиск на компанію "Центренерго", змушуючи її купувати вугілля на шахтах, що входять у холдинг ДТЕК Ріната Ахметова.\nДовідка УНІАН. Буславець було призначено на посаду заступника міністра Минэкоэнерго з покладанням обов'язків глави відомства в середині квітня. Кандидатуру схвалив прем'єр-міністр Денис Шмигаль, який раніше працював топ-менеджером у компанії "ДТЕК-Західенерго".\nТеги: #ринок електроенергії#тарифи на електроенергію#тариф на електроенергію#ціна електроенергії#виробництво електроенергії


ВОЛОДАРІ НЕБЕС - СТЮАРДЕСА.Професія – небесний янголОбществоСтатья - Контент-издательство WebTexts\nПрофесія – небесний янгол\nОдин мій приятель, розповідаючи про чергові мандрівки світами, у першу чергу згадує про стюардес, які супроводжували його у польоті: «А знаєте, що японські стюардеси схожі на гарненьких порцелянових ляльок? А на індійських авіалініях «господині літака» ходять у сарі… А нова форма від Готьє, у якій дефілюють француженки, не така вже й шикарна… А наші дівчата все одно кращі, хоча б тому, що розмовляють рідною мовою, та й англійську, скажу вам, знають не гірше за інших…» Розповіді його закінчуються майже завжди однаково: «І якби отой небесний янголик не посміхнувся мені так щиро, не бачити б мені удачі».\nА й справді, від чарівної посмішки так багато залежить! Ми давно звикли до завжди усміхнених, милих хазяйок авіалайнерів, які дарують нам почуття безпеки і комфорту, ба, ми навіть не уявляємо вже польоту без них. Хоча професія бортпровідників з’явилася не нам, пасажирам, на втіху, а через вимушену необхідність.\nСнідаєш у Парижі, а захід сонця спостерігаєш десь на Ямайці – хіба можна придумати щось краще для молодої, не обтяженої сім’єю жінки? І хоча дехто застерігає, що від постійних змін швидко втомлюєшся, ти певна, що Париж, Лондон чи Афіни набриднути не можуть. Окрім того, ти завжди гарно виглядаєш і знаходишся у центрі уваги, а це, погодьтеся, прекрасний шанс завести нові знайомства, а може, і зустріти свою долю. Як, наприклад, стюардеса Ірина Баландіна, котра стала дружиною Романа Абрамовича. Людмила Путіна теж, до речі, до заміжжя працювала стюардесою на внутрішніх лініях Калінінграда. Стюардеса французької авіакомпанії Ніколь Кост познайомилася у позахмар’ї з принцом Монако. А колишня стюардеса Сара Нойбергер стала дружиною екс-прем’єр-міністра Ізраїля…\nЗвичайно, професія з такими райдужними перспективами приваблює багатьох юних дівчат, багато з них прирівнюють її до професії моделі, особливо після того, як вийшов кінофільм, у якому прекрасну стюардесу грає стильна Рената Литвинова. Але ті мрійниці глибоко помиляються. Стюардеси – не просто красиві порцелянові ляльки з чарівною усмішкою. Майбутні профі повинні мати не лише приємну зовнішність, що, зрештою, у 21 – 30 років не складно, та зріст не менше 165 сантиметрів (інакше «господиня літака» не зможе дотягтися до багажних полиць, щоб допомогти пасажирові розмістити речі). Навіть вікові обмеження – не найголовніша вимога: з досвідом льотної роботи авіакомпанія «Аеросвіт» приймає дівчат до 35-ти. Перш за все, бортпровідниці належить добре володіти іноземними мовами, уміти у будь-якій ситуації лишатися інтелігентною та доброзичливою, залагоджувати конфлікти та знаходити вихід зі складних становищ. Під час прийому на роботу на дівчат чекає тестування з англійської мови та обов’язкове проходження медкомісії – ось, власне, і всі умови. Ласкаво просимо до центру підготовки!\nВ Україні господинь-розпорядниць небесних лайнерів здебільшого готують самі авіакомпанії. Приміром, авіакомпанія «Аеросвіт» регулярно проводить конкурсний набір майбутніх представників однієї з найромантичніших професій у світі. До речі, професія бортпровідниці не потребує спеціальної підготовки – щоб приступити до навчання, достатньо надіслати анкету та резюме. Детальнішу інформацію ви знайдете на сайті авіакомпанії «Аеросвіт» aerosvit.ua.\n…Он де у небі лишає білий «хвіст» літак, а ваша донька чи подруга, чи знайома замріяно проводжає його поглядом… А ви про всяк випадок запам’ятайте назви учбових центрів, може, згодяться. І одного разу, коли ви підніматиметеся трапом у літак, вам посміхнеться дуже, дуже знайома дівчина…


Євроклуби в Україні: Рада Євроклубів Кіровоградщини запрошує до співпраці\nПід час засідання відбулося нагородження переможців обласного конкурсу до Дня міжкультурного діалогу. Вітаємо: Сапожнікову Яну, вихованку євроклубу «Єдність» гімназії № 9 Кіровоградської міської ради; Проценко Варвару, ученицю Вільшанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Вільшанської райдержадміністрації; Козяр Яну, ученицю загальноосвітньої школи І-ІІІ ст.№2 Новомиргородської райдержадміністрації за перемогу в номінації «Літературні твори», Карацук Юлію, вихованку Євроклубу «Співдружність» Бобринецького районного центру дитячої та юнацької творчості; Мітякову Юлію, ученицю Балахівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Петрівського району; Горбенко Владу, ученицю НВО «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 18 - дошкільний навчальний заклад - центр дитячої та юнацької творчості "Надія" Кіровоградської міської ради; Маслову Марію, вихованку євроклубу «Всесвіт» НВО «Природничо-економіко-правовий ліцей-спеціалізована школа І-ІІІ ст. №8 - позашкільний центр» Кіровоградської міської ради; Протас Тетяну, вихованку євроклубу «Всесвіт» НВО «Природничо-економіко-правовий ліцей-спеціалізована школа І-ІІІ ст. №8 - позашкільний центр» Кіровоградської міської ради; Луб’яну Анастасію та Дерев’янко Руслану – вихованці євроклубу «Соняшник» Глинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Світловодського району; Новохатського Євгена – учня спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №32 Кіровоградської міської ради за перемогу в номінації «Конкурс малюнків та плакатів», Євроклуб «Світоч» Олександрійської гімназії-інтернату, керівник Шапран В.С.; Євроклуб «Надія» Кіровоградського обласного центру дитячої та юнацької творчості, керівник Арутюнян О.С.; Євроклуб «Діалог» Долинського районного будинку дитячої та юнацької творчості, керівник Удовіченко І.П.; Євроклуб «В єднанні – сила» НВО «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів №26 - дошкільний навчальний заклад - дитячий юнацький центр "Зорецвіт" Кіровоградської міської ради, керівник Дейкун М.О.; Євроклуб «Ми – українці, ми – європейці» Балахівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Петрівського району; Євроклуб «Євродіти» Грузьківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кіровоградського району, керівник Бринза Я.С. в номінації «Кращий тематичний захід «Привіт, Європо!»\nЗапрошуємо до співпраці євроклуби України!


Через російські обстріли в області 1 людина загинула, 5 - поранені, в тому числі 3 дітей. Олег Синєгубов\n14 червня 2022 | 09:20\nГолова Харківської ОВА розповів про ситуацію в регіоні станом на ранок 14 червня.\nРосійські окупанти продовжили обстріли Харкова та Харківського, Ізюмського, Богодухівського та Чугуївського районів області.\nВ області пошкоджені приватні будинки, господарчі споруди, склади, сталися лісові пожежі. У с. Малинівка через обстріли окупантів поранення отримали 2 дітей – хлопчик 11 та дівчина 17 років. У смт Печеніги поранена дитина 3 місяців, її 35-річна мати загинула. У с. Завгороднє 1 поранений.\n“На території області тривають бойові дії. На Харківському напрямку ворог, як і раніше, сконцентрований на обороні. На Ізюмщині ворог намагається встановити контроль над Богородичне та готує наступ на Слов'янськ. Наші захисники протидіють ворогу, завдаючи йому відчутних втрат. У районі Ізюма нашими військовими знищено черговий російський вертоліт Ка-52. Віримо у Збройні Сили України!”, - сказав Олег Синєгубов.


Трипільська культура: нові відкриття проти старих ілюзій | Everyday in Ukraine | Everyday in Ukraine - everyday\nHome > Все рубрики > Трипільська культура: нові відкриття проти старих ілюзій | Everyday in Ukraine | Everyday in Ukraine\nadmin, 5 лет ago 12 min read 98\nТрипільська культура — тема дуже популярна в Україні, навіть подекуди політизована. В останні десятиліття стало хорошим тоном говорити про трипільців як про прямих предків українців. Та зазвичай мало хто згадує, що ця культура має ще одну назву — Кукутень.\nОсобливо це стосується трипільської культури. Її поціновувачі (від колекціонерів, композиторів і поетів, до колишніх президентів) вважають себе справжніми експертами, ведуть телепрограми, влаштовують конференції і пишуть “наукові” статті й книжки. Час від часу з’являються кумедні дослідження про трипільський геном, виборче право у трипільців, трипільську філософію, езотеричні версії існування і зникнення “трипільського на̀роду”. На думку цих “знавців”, фахові археологи своїми сухими теоріями лише заважають “творенню національної трипільської ідеї”.\nА тим часом в інших європейських країнах набувають чимдалі більшої популярності “реконструкції” прадавніх поселень, в яких відбуваються костюмовані ігри, квести, майстер-класи, дитячі атракціони. Археологія нині в “тренді” — мільйони туристів згодні вкладати гроші в такі інтелектуальні розваги! Можливо, замість підтримувати доморощених “свідків Трипілля”, державі слід повернутися обличчям до фахівців, які вміють як розкопувати й інтерпретувати пам’ятки, так і популяризувати свої відкриття?\nНаш співрозмовник — трипіллєзнавець з величезним стажем, знаний у всьому світі дослідник Трипільської культури, завідувач науково-дослідної лабораторії археології Київського університету ім. Бориса Грінченка Михайло Відейко.\n— Власне, назва нового підрозділу, створеного з ініціативи ректора Віктора Огнев’юка на початку 2016 року в Київському університеті імені Бориса Грінченка, — Науково-дослідна лабораторія археології. Вивчення Трипільської культури — її основне завдання, закріплене плановою темою на наступні п’ять років. Так що маємо певну програму досліджень. Складовою програми є розкопки, зокрема з участю партнерів з Німеччини, з університету міста Кіль. Крім публікації результатів розкопок, передбачено ще й підведення підсумків досліджень — це будуть книжки, наукові конференції. Є ідея використати здобуте для розширення музейних експозицій і навіть створення музею під відкритим небом.\n— Сучасні народи Європи так чи інакше є спадкоємцями давніх цивілізацій, які в давні часи мали інші обриси й кордони. Власне, ці дві згадані вище назви стосуються одного культурного феномену. Вчені так і називають його — “культурна спільність Кукутень-Трипілля”. Вона проіснувала понад дві тисячі років на території від Карпат до Дніпра, яка нині поділена між трьома сучасними країнами — Румунією, Молдовою і Україною. Зазвичай широку, не надто обізнану публіку хвилюють питання: “хто давніший?”, “де був центр?”. Натомість сучасні вчені перейшли до вивчення цього феномену як певної цілісності, визначної за мірками тієї епохи для Центральної та Південно-Східної Європи. Культура Трипілля-Кукутень була східною частиною цивілізованої Європи 5—4 тисячоліть до н.е.\nЗ іншого боку, на величезній території неминуче є певні відмінності між населенням окремих регіонів, які можна співвіднести з племенами чи групами племен. Одночасно могло існувати десять—двадцять таких об’єднань племен. Кожне мало свої особливості оформлення посуду, розпису, моделювання статуеток — це те, про що нам відомо. Могли бути відмінності в типах будівель, одязі тощо. Зв’язки між частинами Кукутенсько-Трипільського світу археологи якраз і відстежують: скажімо, на Наддніпрянщину могли потрапити горщики, зроблені десь у районі сучасної Умані, а на Вінниччину — як з Уманщини, так і сусідньої Молдови. Подекуди до трипільців потрапляв посуд від інших сусідів — приміром, войовничих племен “лійчастого посуду”, будівників мегалітів та виробників бойових сокир, які в ті часи жили на Волині. Нині вчені дедалі більше наближаються до відтворення історії окремих невеличких регіонів, іноді — басейну невеликої річки.\n— Згадані локальні групи трипільців уже багато десятиліть вивчаються у межиріччі Південного Бугу й Дніпра. Найвідоміша їхня особливість —величезні поселення (протоміста), площею в десятки й сотні гектарів. Останні дослідження показали, що в них одночасно могли жити до 10—15 тисяч людей — це підтверджено розкопками і великими серіями радіовуглецевих дат. Епоха протоміст тривала майже тисячоліття, приблизно від 4200 до 3400—3300 рр. до н.е. Завдяки магнітній зйомці нині маємо дуже точні плани поселень, на яких зафіксовано не лише залишки жител і господарських ям, а й гончарні горни, укріплення і навіть храми, а іноді можна побачити навіть стежки, протоптані між спорудами! При цьому планування було стандартним, і цей стандарт зберігався протягом усього тисячолітнього існування протоміст, а отже, можна вести мову про певну традицію.\nДослідження трипільських протоміст розпочалися ще на початку 70-х років минулого століття — з розкопок М.Шмаглія біля с. Майданецького. За десять років до цих студій долучилися інші дослідники Трипілля — В.Круц, Т.Мовша, О.Цвек. Розкопки проводилися у Тальянках, Доброводах, Веселому Куті й інших місцях. Відбулося кілька конференцій із цього приводу, в тому числі міжнародних. Однак до останнього десятиліття ці дослідження мали суто локальне значення, про них мало знали у світі. А коли дізнавалися, то не надто вірили в існування таких великих поселень. Лише тепер стало зрозуміло, що українські археологи у ХХ ст. помітно випередили своїх європейських колег у комплексному дослідженні давніх поселень, насамперед завдяки застосуванню масштабної магнітної зйомки. Цими роботами керував ентузіаст використання магнітної зйомки в археології В.Дудкін.\nЗа кількістю відзнятих поселень і масштабами робіт Європа тільки тепер починає наздоганяти Україну. Наприкінці минулого столітття і на початку нинішнього були проведені фантастичні за обсягами новобудовні розкопки у Польщі, Угорщині, Чехії, Словаччині, Болгарії та Румунії, в яких брали участь археологи з Німеччини, Великої Британії, США. При цьому у значних масштабах почали застосовувати магнітну зйомку. Нині використовуються дуже чутливі прилади, не кажучи вже про комп’ютерну обробку даних, якої в 70—80-х роках ХХ ст. ще не існувало. В результаті такого наукового “прориву” виявилося, що на захід від Кукутень-Трипілля також були свої протоміста. Це в свою чергу стимулювало величезне зростання інтересу до попередніх відкриттів українських археологів. Світовій науковій спільноті нарешті стало зрозуміло, що відкривається нова, зовсім невідома сторінка давньої історії Європи.\nСпільна експедиція університету імені Гринченка (Київ) та університету Хрістіана-Альбрехта (Кіль, Німеччина).\nЗ 2008 року українські археологи розпочали спільні проекти з британськими, а з 2011-го й з німецькими дослідниками. На початку цих проектів ми вважали, що знаємо про протоміста трипільців усе чи майже все. Але останні 7 років довели, що насправді все набагато цікавіше. Ми дізналися, що в поселенні Майданецьке було насправді не 1575 споруд, а близько 2900, серед яких були й храми. Справжньою сенсацією стало відкриття монументального храму розмірами 20х60 м у Небелівці. А крім нього, було ще майже півтора десятка менших за розмірами храмів. Великі поселення трипільці огороджували палісадами, вирубуючи для цього десятки тисяч дерев.\nЩе одне важливе відкриття — невідомі раніше багатоканальні гончарні горни для випалу мальованого посуду, найдавніші в Європі. Це вражає: близько 6000 років тому трипільці використовували такі ж досконалі горни, як і майстри зі стародавнього Криту 3100 років тому або гончарі Еллади 2500 років тому! Словом, ми підійшли до вивчення конкретної історії певних протоміст, яка виявилася довшою, ніж ми уявляли це раніше. Дискусії про нові відкриття в Україні точилися на конференціях у Будапешті, Кілі, Стамбулі, Даремі. Вже вийшло кілька книжок — за межами України, у Британії, Німеччині. І це тільки початок. Подібна співпраця, між іншим, це не лише можливість точно вписати епоху Трипілля у праісторію Європи, а й інтернаціоналізувати знання, що є хорошим запобіжником для відтворення чергової “прабатьківщини слонів”. Останнє, на превеликий жаль, для Трипілля стало ледь не правилом, хоча дійсність набагато цікавіша і більш сенсаційна, ніж чергові віщування про якусь винятковість трипільців.\n— Цілком природно, що деякі аспекти культури ще не відкриті. В археології немає абсолютного знання, з кожним роком уявлення про археологічні об’єкти змінюються. З’являються нові пам’ятки і нові гіпотези. Спеціально поховань трипільців ніхто не шукав. Усі відомі поховальні комплекси були знайдені випадково. У 1943-му околиці Києва були перекопані траншеями та бліндажами — завдяки цьому після війни було виявлено два некрополі з кремаціями: Червонохутірський і Софіївський. У Молдові по війні почали розбудовувати село Вихватинці і докопалися до трипільських поховань. У 60-х роках ХХ ст. десятками й сотнями розкопували кургани на півдні України, вирівнюючи поля під штучне зрошення — і маємо сотні поховань з трипільськими горщиками.\nРіч у тому, що давні поховання лежать глибше за рештки сучасних їм будівель. Трипільські житла ми знаходимо на глибині приблизно до півметра. Тому щороку під час оранки на поверхню вигортаються сотні уламків. А на глибину в метр-півтора ніхто не оратиме. От і спочивають десь трипільці в околицях поселень з усіма своїми горщиками, мідними сокирами, прикрасами й іншими речами. Сучасні прилади уможливлюють пошук невідомих поховань. Мабуть, відкриття трипільського “світу померлих” відбудеться найближчим часом, коли в археологів знайдеться час і можливість пройтися з магнітометрами околицями вже відомих поселень. А поки що процвітають фантастичні “теорії” про існування в трипільців “особливого поховального обряду, що не лишає слідів”. У Європі розкопано тисячі поховань, а от трипільці у нас такі особливі… Хочеться бути в чомусь унікальними! Та сама ситуація, що була з трипільськими протомістами. Пишалися тим, що це наш “праукраїнський феномен”, а виявилося, що просто сусіди до таких “феноменів” у себе ще не докопалися. Висновок — треба шукати, і поховання знайдуться!\n— Не бачу особливої інтриги. Наприкінці ХІХ ст. Вікентій Хвойка написав, що вся ця керамічна краса є… поховальними дарами, частиною ритуалів. Потім його нещадно критикували як “буржуазного вченого”, бо в радянські часи вивчати вірування, навіть давні, вважалося справою доволі сумнівною. А нині дослідники зійшлися на тому, що трипільський посуд мав сакральне значення, його використовували в різноманітних ритуалах. Зображення на ньому — невербальні сакральні тексти, засіб спілкування з Вищими Силами. Річ у тому, що в давні часи не було поділу сущого на сакральне і профанне (світське), світ був єдиним. А отже, жити в ньому можна було лише за певними освяченими ритуалом правилами, які поширювалися на побут, роботу, на все . І так життя тривало день за днем, рік за роком. Стабільність підтримували не реформами, а магічними обрядами — що більше їх проводили, то краще жили. А що може бути кращим за посудину, вкриту священними знаками? Правильна відповідь: десять таких посудин, а ліпше — сто. От і виробляли різноманітний посуд не те що тисячами — мільйонами! Саме на такий обсяг вийшли майстри з Тальянок і Майданецького, як показують нескладні підрахунки. Лише для обряду спалення пересічного житла слід було приготувати 30—50 посудин різного розміру й форми — від мисок і глечиків до великих зерновиків. Помножте це на дві-три тисячі жител протоміста. Кожний виріб був дбайливо зліплений, розмальований, у нього було вкладено душу. І все заради стабільності у Всесвіті. Ось що значить правильно визначити мету. Таке ставлення до життя надихає надзвичайно.\n— Відкриття храму — результат спільної британсько-української експедиції, до фінансування якої долучився відомий часопис National Geographic. Усіх цікавило, що то за виявлена магнітною зйомкою споруда розмірами 20х60 метрів. Нічого подібного перед тим на трипільських поселеннях не знаходили. Здається, це наразі найбільша з розкопаних споруд, зведених у 4000 році до н.е. в Європі, а може, й у світі. Це — залишки храму, в якому збиралися мешканці цілого селища площею близько 238 гектарів, у якому було майже півтори тисячі жител. У храмі знайдено рештки семи вівтарів, на яких колись розпалювали священний вогонь. Це була велична громадська споруда — уявіть, ширина дверей, визначена за виявленим глиняним порогом, досягала 1,7 метра! Тобто дві людини могли в ті двері зайти-вийти одночасно. Далі йшов десятиметровий коридор, і наступні двері — взагалі два метри завширшки! Тобто масштабами ця споруда не поступалася сучасним їй храмам Месопотамії, з яких, як кажуть, “починалася історія”. Ба більше: небелівський храм мав два поверхи, його стелю підтримували десятки дерев’яних колон. Було знайдено навіть відбитки мотузок, якими давні будівельники монтували каркас споруди. Фарбовані в червоне стіни й підлога створювали в учасників ритуалів піднесений настрій. Навколо була відкрита площа, де могли розміститися кілька тисяч мешканців селища. У тому ж поселенні виявлено понад десяток менших храмів, розташованих по периметру центральної його частини — “вулиці” 60–70 метрів завширшки. Можна уявити собі врочисту процесію, яка обходила навколо поселення, простуючи від храму до храму, аби прийти до величної споруди, яка стояла на найвищому місці. Звідси й зараз відкривається захопливий краєвид на околицю — на кілька кілометрів, причому “брама” храму звернена в той бік, де сходить сонце. У відчинені двері потрапляли вранішні сонячні промені.\n— Найважливіше те, що це одне з найдавніших трипільських поселень на Київщині. Тепер маємо можливість дізнатися, коли й за яких обставин носії трипільської культури сюди потрапили. Між іншим, у цьому селищі також був храм, хоча й менший, ніж у Небелівці. Тож найцікавіші знахідки й розкопки ще попереду. На цій території археологи копали й раніше. Здобутих матеріалів вистачило і на експозицію в Обласному археологічному музеї, що в с. Трипілля, і на відкриття місцевого музею у Копачові. Мріємо зробити на місці розкопок археологічний парк — захистити павільйоном розкопану споруду, а неподалік звести її реконструкцію. Згодом вийти на реконструкцію усього селища. Це звична практика для розвитку туризму в усьому світі. Тим більше що неподалік уже будується подібний об’єкт — парк “Київська Русь”, де відтворюють стольний Київ-град часів Володимира Ясне Сонечко. Між іншим, цей комплекс, а також Київський обласний археологічний музей є нашими партнерами у цих дослідженнях. Отже, як і завжди в археології, — найцікавіше на нас іще чекає.\nУ полоні в бойовиків все ще знаходиться 490 наших полонених (поiменний список) | Everyday in Ukraine | Everyday in Ukraine\nДело было в Межигорье | Everyday in Ukraine\nКларксон | Everyday in Ukraine\n18+ | Everyday in Ukraine\nТеми в Головна сторінка форума (1/1) – ФОРУМ – Жінка-Онлайн


Місячна долина купить книгу в Киеве и Украине.\nФормат: 133х205 мм\nПереводчик: Вероника Черняховская\nРоман «Місячна долина» — оптимістична історія подолання труднощів, яку автор показав на прикладі однієї сім’ї. Події розгортаються в Америці на початку ХХ століття: Велика депресія ще не почалася, але вже відчувається напруга, відбуваються сутички між страйкарями й штрейкбрехерами. Проте Лондон наголошує, що змінити можна все, якщо бути розумним і не боятися ризикувати. Головні герої роману — Білл Робертс і Саксон Браун — познайомилися на танцях в Окленді. Білл відразу зрозумів, що це саме та дівчина, з якою він готовий пройти через все своє життя. У важку хвилину, коли Білл опиняється на самому дні життя, саме Саксон заражає чоловіка нездійсненною, як здавалося їхньому оточенню, мрією: знайти на землях Каліфорнії чудове місце, де вони почнуть нове життя, працюючи на землі. Друзі, сміючись, кажуть, що таке місце є хіба що на Місяці. А Білл і Саксон пішки мандрують до Каліфорнії в пошуках власного раю, бо дорогу подолає той, хто йде…\nrendered in 0.2627sec


300 столичних підприємств взяли участь у виставці-презентації «Зроблено в Києві» » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Бізнес і фінанси » 300 столичних підприємств взяли участь у виставці-презентації «Зроблено в Києві»\nТрадиційно столичні промислові підприємства збираються на єдиному експозиційному майданчику, щоб продемонструвати свої досягнення та презентувати власний потенціал.\nВиробничий комплекс Києва – це 865 підприємств різної галузі та форми власності. 300 з них взяли участь у виставці-презентації «Зроблено в Києві», організатором якої була Київська торгово-промислова палата.\nУ порівнянні з минулим роком їх кількість, а також площа, на якій експонуються учасники, збільшились у три з половиною рази. Експонати вперше були розміщені за видами діяльності та галузевими напрямами: машинобудування, високотехнологічне устаткування та обладнання, інформаційні технології, оборонна промисловість, енергетика, фармацевтика, хімія, будівельні матеріали, транспорт, продукти харчування, легка промисловість та сувенірна продукція, поліграфія, вироби з деревини, екологія, інноваційна інфраструктура.\nПідприємство «Київполіграфмаш» цього року презентувало нову флексодрукарську п’ятикольорову машину. Генеральний директор Володимир Максименко зазначив, що ця малогабаритна машина забезпечує п’ятикольоровий друк на різних матеріалах, в першу чергу на пакувальних. «Замовлень на друк достатньо, проте ми вже 3 роки принципово не постачаємо обладнання в Росію. В Україні стало більше замовлень, однак стримує фінансово-кредитна система. Зараз ми намагаємося знайти нові ринки в Європі», - прокоментував Володимир Максименко.\nВарто зазначити, що промисловість Києва – це унікальний виробничий комплекс, до складу якого входять 865 бюджетоутворюючих промислових підприємств різних форм власності та 305 академічних, галузевих та спеціалізованих наукових організацій. Виробники Києва експортують свою продукцію до 191 країни світу, зокрема, до Індії, Нідерландів, Єгипту, Іспанії, Італії, Туреччини, Китаю, Іраку, Болгарії, Польщі, Ірану. На них припадає 22% загальнодержавного експорту, і ця частка постійно зростає.\nУ рамках ділової програми виставки відбулися заходи, спрямовані на розширення можливостей столичних промислових підприємств щодо доступу до фінансово-кредитної підтримки. Зокрема, підвели результати конкурсу «Столичний стандарт якості» та нагородили дипломантів конкурсу «Кращий експортер року».\n» Регіональні закордонні торгово-промислові палати вирішили створити у Києві «Клуб партнерських палат»


У Хмельницькому національному університеті відкрили сонячну електростанцію : 28:09:2018 - vsim.ua\nУ Хмельницькому національному університеті відкрили сонячну електростанцію\nНа дахах корпусів Хмельницького національного університету вже стоять сонячні панелі.\nЗараз вони на третину покривають потреби в електроенергії.\nУ навчальному закладі сподіваються, що витрати на панелі окупляться за п’ять років.\nСьогодні, 28 вересня, у Хмельницькому національному університеті офіційно відкрили сонячну електростанцію. Її спорудження розпочали у грудні 2017 року. Витратили на це 4 мільйони гривень, які виділило на проект Міністерство освіти. Сонячні панелі розміщені на трьох корпусах університету. Також Міносвіти виділило ще 9 мільйонів гривень на встановлення сонячних панелей на інших корпусах навчального закладу. В університеті сподіваються, що за п’ять років станція окупиться.\nТак сонячні панелі виглядають зблизька. Надлишки енергії планують продавати іншим споживачам.\nОкрім панелей на даху корпусів встановили інвертори. Вони перетворюють постійний струм від панелей напругою 300–400 вольт на змінний струм напругою 380 вольт. На даху четвертого корпусу стоїть два таких інвертори.\nКерівник лабораторії сонячної енергетики Валерій Мартинюк показує суперконденсаторну батарею. Їх заряджають електричним струмом, що виробляє станція. За спиною керівника екран, на який транслюється зображення з камер спостереження. Вони встановлені поряд з електричними панелями.\n— Потужність станції зараз становить 150 кіловат, а планується до 500 розширити, — розповідає Валерій Мартинюк. — Зараз побудовано енергетичні установки на трьох корпусах, а має бути ще на п’яти. Зараз станція забезпечує потреби університету у межах 30%, а якщо ми розширимо до 500 кіловат, то це буде дві третини. Максимальне споживання електроенергії взимку — 750 кіловат. Коли о четвертій годині вже темніє, а заняття ще проводяться, відповідно доводиться вмикати освітлення. А влітку університет, звісно ж, споживає менше.\nХНУ Південно-Західний сонце електроенергія фоторепортаж\nЛюди майте совість! Нічого не роблять погано - бо не роблять, зробили - для чого зробили, напевне гроші вкрасти, нерентабельно, невигідно. Виберіть вже щось одне. В ХНУ проводиться підготовка енергетиків та електриків, їм на чому вчитись? на книжках 30 річної давнини? чи йти на підприємства без підготовки типу забудьте все чому Вас вчили в ВНЗ? Ви знаєте як у нас фінансується освіта, треба радіти, що гроші виділили і витратили на необхідне обладнання, можливо ВНЗ почне економити в оплаті за електроенергію та заробляти гроші на самозабезпечення.\nанонім reply Павло\nТа воно не окупиться за 5 років. Не окупиться схоже і за 15. Екологічний піар, щоб ніхто не чіпав передовий вуз і давав йому гроші, так як і в санаторії в Сатанові в Гуменюка куча такого обладнання.\nВ Африці, в Сахарі треба ставити, там сонце завжди і дощів нема. Кілометрів тисячу на тисячу. Хай Мартинюк поїде і забезпечить світ електроенергією.\nВ Хмельницькому національному університеті під керівництвом професора Мартинюка В.В. розроблено систему підвищення ККД сонячних панелей на основі модифікації поєднання оптимізатора і інвертору яка дає підвищення ефективності відбору енергії від панелей до 30 відсотків. Система запатентована, представлялася на міжнародних симпозіумах, виставках і конференціях, її актуальність висвітлена у серії публікацій які індексуюються у наукометричних базах Scopus та Web of Science з високим імпакт-фактором. Крім того, на поточний момент розроблена і буде представлена на Міжнародній виставці нова концепція адаптивного керування трекером пересування сонячної панелі. Тому прошу з повагою віднестися до руху найбільшого на Поділлі університету до технологій які успішно себе зарекомендували в передових країнах світу.\nЮрій Петрович reply JM\nЗ огляду на коментар, нічого проти хну, сонячних панелей, а також стосовно Мартинюка і запропонованих нововведень та розробок у мене не було. Але як ви відреагували на зворотну сторону - говорить що це вас глибоко тронуло. Бажаю вам наснаги на науковій ниві!!!\nМолодці, робите потрібну справу.


Microsoft завалить ринок наддешевими мобільними телефонами | Galka.if.ua\n11 Aug, 2014 21:38\nЧитайте також: Microsoft представила складаний планшет з двома екранами\nКорпорація Microsoft орієнтуватиме цей пристрій для населення країн з низькими доходами. Компанія впевнена, що ця модель буде успішною в силу масовості попиту.\nЦей та інші схожі апарати будуть використовувати операційну систему Series 30 +, яку корпорація Microsoft придбала разом з усією компанією Nokia у квітні.\nКомпанії Samsung, індійська Micromax і китайська TCL також пропонують споживачам наддешеві стандартні телефони. Нові дешеві телефони, незважаючи на відсутність інтернету, мають досить великі екрани з діагоналлю 4,6 см і зможуть програвати відеофайли з карти пам’яті SD.\nЦі апарати продаватимуться в Китаї, Єгипті, Індії, Індонезії, Кенії, Нігерії, Пакистані, В’єтнамі та на Філіппінах, але не в європейських країнах і США. Офіційні поставки в Україну також не передбачаються.