Фестиваль «Гора» на Подолі в жовтні не відбудеться — The Village Україна\nАлександр Дмитрук, 27 жовтня 2020 в 11:48\nФестиваль «Гора» на Подолі в жовтні не відбудеться\nМіський фестиваль «Гора» у форматі вуличної вечірки, який мали провести на Андріївському узвозі, Воздвиженці та Житньому ринку 31 жовтня, не відбудеться.\n«На жаль, у заявлену дату, 31 жовтня, фестиваль «Гора» не відбудеться. КМДА відповідно до вимог Кабміну заборонила міські масові заходи за участі понад 20 відвідувачів», – повідомили The Village Україна організатори події.\nРозповідають, що спробували перенести частину фестивалю у формат онлайн. «...Але зрозуміли, що це не матиме жодного сенсу. А проте, зараз існує домовленість про проведення фестивалю «Гора» наступного року за підтримки Департаменту культури КМДА».\nСказати, коли точно відбудеться подія – навесні або восени – організатори поки не можуть. Та запевняють, що «програма фестивалю не зазначає серйозних змін».\nНа початку жовтня анонсували, що 31 жовтня на Подолі влаштують перший міський фестиваль «Гора»: подія мала відбуватись на частині Андріївського узвозу, Воздвиженці та Житньому ринку у форматі вуличної вечірки (block party).\nПланувалось, що на одній з локацій пройде кураторський маркет від місцевих колекціонерів і брендів, на якому зіграють сети діджеї Closer. Також хотіли провести денну вечірку зі стрімом, під час якої райтери створювали б серію графіті. Планувався ще показ фільму на Житньому ринку.\nПоділЖитній ринокАндріївський узвіз\nВулична вечіркаBlock Party


Кран-маніпулятор SG-7500 на шасі Mersedes, ціна 240 000 грн, купити на UB.UA • UB.UA\nub.ua Каталог товарів Промислове та виробниче обладнання, верстати Підйомно-транспортне обладнання Кранове обладнання Кран-маніпулятор SG-7500 на шасі Mersedes\nКод товару: 21911675\nПродавець premium Кран-маніпулятор, гідроманіпулятор - Турбівський машинобудівний завод (Світ Маніпуляторів)\nКран манипулятор серии HC 38\nКран манипулятор серии HC 33\nКран-манипулятор SG-7500 на шасси ЗИЛ\nОпис товару Кран-маніпулятор SG-7500 на шасі Mersedes\nКран-маніпулятор SG-7500 дуже зручний у використанні і значно розширить можливості вашого вантажного авто! Невелике переобладнання перетворить звичайну вантажівку в багатоцільовий вид спецтехніки з широким спектром застосування.\nЗавдяки своєї маневреності кран-маніпулятор може використовуватися в таких сферах, як: 1. Лісозаготівельному господарстві; 2. Будівництві; 3. Пелетних заводах; 4. Металургійних заводах; 5. Сільському господарстві - розвантаження, завантаження бігбенів, тюків і т.д; 6. Комунальних підприємствах (може встановлюватися на сміттєзбиральні автомобілі, самоскиди).\nКран-маніпулятор на автомобільному шасі фактично замінює два автомобілі - кран і вантажний автомобіль!\nДлина стрелы 6700 м\nХарактеристики Кран-маніпулятор SG-7500 на шасі Mersedes\nВідгуки Кран-маніпулятор SG-7500 на шасі Mersedes\nФотографії Кран-маніпулятор SG-7500 на шасі Mersedes


Де у Хмельницькому відсвяткувати Новорічну ніч та корпоративи: огляд цін | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n21 Грудня, 2019 Андрій ЯЩИШЕН Суспільство 2813\nДалеко не всі заклади працюють у Новорічну ніч. Фото: ілюстративне blog.metro.ua\nУ багатьох закладах ціни коливаються у залежності від обраного залу, меню чи святкової програми.\nДо Нового року залишилося зовсім небагато часу. Тому кореспонденти сайту «Є» дізналися ціни на святкування корпоративів і Новорічної ночі у низці хмельницьких ресторанів, кафе, барів.\nДалеко не всі заклади працюють у Новорічну ніч. Звісно, її святкування коштуватиме дорожче, аніж корпоративу. Ціни в деяких закладах стартують від 500 гривень. Часто вартість залежить від рівня святкової програми, меню, зали та іміджу закладу.\nУ цьому огляді кореспонденти питали вартість проведення корпоративів і святкування Новорічної ночі з розрахунку на одну людину. Отож, розпочнемо зі закладів, де можна провести не лише корпоратив, а й зустріти 2020-й:\nРесторанно-готельний комплекс «Sobkoff»: ціна на новорічні корпоративи коливається від обраного залу з власною святковою програмою, тому є такі ціни: 1 тисяча гривень, 1 тисяча 100 гривень та 1 тисяча 200 гривень. Новорічна ніч коштуватиме 2 тисячі 500 гривень (зі святковою програмою з київськими артистами та індивідуальними подарунками для гостей).\nАдреса: вулиця Прибузька, 15/1.\nГотельно-ресторанний комплекс «Шотландія»: мінімальне замовлення на новорічні корпоративи коштує 800 гривень (з врахуванням ста гривень за святкову програму). А ось мінімальне замовлення на святкування Новорічної ночі складає 1 тисячу гривень (зі святковою програмою).\nАдреса: вулиця Західна Окружна, 50.\nАрт-кафе «Диканька»: новорічний корпоратив коштує 750-800 гривень (зі святковою програмою). Також заклад працює й у Новорічну ніч. Відсвяткувати її у «Диканьці» коштуватиме 1 тисячу 650 гривень (зі святковою програмою).\nАдреса: вулиця Подільська, 93.\nРесторан «Арарат»: ціни на новорічні корпоративи коливаються від 900 до 1 тисячі 100 гривень (ціна залежить від обраної святкової програми). Заклад працює й у Новорічну ніч.\nАдреса: вулиця Тернопільська, 7.\nРесторан «Franko Concert Hall»: новорічні корпоративи коштують 900 гривень. А ось святкування Новорічної ночі у цьому закладі коштуватиме 2 тисячі гривень (зі святковою програмою).\nАдреса: вулиця Івана Франка, 6.\nРесторан «Поділля»: ціни на новорічні корпоративи стартують від 500 гривень (зі святковою програмою). Наразі у цьому закладі остаточно не вирішили, чи будуть працювати у Новорічну ніч, — все залежить від достатньої кількості клієнтів.\nАдреса: вулиця Шевченка, 34.\nЛише новорічні корпоративи:\nРесторан «Стейк Хаус» (Оздоровчо-розважальний комплекс «СВ Клуб»: фіксованих цін і програм на новорічні корпоративи немає, вони залежать виключно від обраного меню. У Новорічну ніч заклад не працює.\nАдреса: вулиця Свободи, 1а.\nБайк-рок клуб «Hot Club»: новорічний корпоратив коштує 500 гривень (зі святковою програмою). У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nГотельно-ресторанний комплекс «Берестьє»: передноворічний корпоратив коштує 800 гривень (зі святковою програмою). Втім, у цьому закладі говорять, що майже всі місця вже зайняті.\nАдреса: вулиця Гарнізонна, 4а (мікрорайон Ракове).\nРесторація Шпігеля: на новорічні корпоративи пропонується святкова програма з Дідом Морозом, проте мінімальної фіксованої ціни у закладі на меню немає, стартують ціни з 600 гривень (без алкоголю.). У Новорічну ніч заклад не працює.\nАдреса: вулиця Володимирська, 63.\nРесторація «Куркуль»: фіксованої ціни на новорічні корпоративи немає — все залежить від побажання замовника. У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: вулиця Героїв Майдану, 8.\nРесторан «Містер Чарлі»: ціни на новорічні корпоративи стартують від 600-700 гривень. У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: вулиця Заводська, 30.\nРесторан «Сонечко»: новорічний корпоратив коштує 750 гривень (зі святковою програмою). У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: вулиця Паркова, 2.\nРесторан «Villa Roza»: на новорічні корпоративи у закладі є три ціни — 800 гривень, 900 гривень і 1 тисячу гривень (плюс 80 гривень за святкову програму). У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: вулиця Проскурівська, 66/1 (фактично у сквері імені Івана Франка).\nРесторан «Сад на Європейській»: новорічні корпоративи коштують від 850 гривень (зі святковою програмою). У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: вулиця Європейська, 16.\nГостинний двір «Спокуса»: новорічний корпоратив коштуватиме 600 гривень (кухня), а музичний супровід ще додатково 30 гривень (стандартної програми немає). У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: вулиця Білогородська, 13.\nРесторан «Amour family» (Готельно-ресторанний комплекс «Вік-Жан»): новорічні корпоративи коштують від 800 до 1 тисячі гривень. У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: вулиця Березнева, 5/1.\nГотельно-ресторанний комплекс «Південна Брама»: чіткої ціни на новорічні корпоративи немає, адже все залежить від складеного меню. Втім, в середньому ціна може коливатися на рівні 500-550 гривень. У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: вулиця Житецького, 1/1.\nРесторан «Парк Готель»: новорічний корпоратив коштуватиме одну тисячу гривень. У Закладі говорять, що у них залишилося обмаль місць. У Новорічну ніч цей заклад не працює.\nАдреса: проспект Миру, 103/3.\nЧитайте також: Куди піти з дітьми у Хмельницькому на зимові свята\nХмельницький Новий рік корпоратив ресторани бари кафе святкова програма ціна\nСуспільство 12005 1\nСуспільство 3682 1\nОбрали керівників Хмельницького міськрайонного суду: хто вони та що задекларували 15\nПлюс дві підозри в області – медик і дитина 286\nНа Летичівщині сталася ДТП: постраждали люди 183\nУ Полонному суд призначив покарання мисливцю, який поранив знайомого під час полювання 106\nПроблема з персоналом: хто звільняється і кого потребують у Хмельницькій інфекційній лікарні 413\nЗаради лайків: у Кам’янці-Подільському двоє подруг познущалися над безхатьком 1243\nВ Україні виявили більше двохсот нових випадків інфікування коронавірусом 648\nЗ другої спроби: шепетівчанин з експедицією майже дістався Антарктиди 337\nЛіси, трава і будівлі: за минулу добу на Хмельниччині сталося 23 пожежі 162\nКоронавірус на Хмельниччині: є нові підозри 1720


І в кого ти такий? Якщо дитина не виправдовує батьківських очікувань | ОТОЖ\nЯкі батьки не мріють, щоб їх нащадок був найрозумнішим, найкрасивішим, найуспішнішим, най-най?\nХочеться, щоб він вчився на «відмінно», як мама, або став лікарем, як тато. Ну, або хоча б був таким же спокійним і слухняним, як старший брат. І для цього батьки не шкодують ні своїх сил, ні грошей, ні часу. Деякі з них навіть присвячують себе повністю «служінню дітям» на шкоду своєму особистому життю і самореалізації. «Ось він виросте – і нам буде віддячено за наші труди» – думають вони ».\nАле в якийсь момент щось починає йти «не так». Школяр із сім’ї вчених стає не «вундеркіндом», а середнячком, і відмовляється ходити на гурток з фізики; слухняний відмінник раптом перетворюється в некерованого підлітка, а дочка-студентка, в навчання якої на престижному факультеті вклали купу грошей, заявляє, що кидає науку і хоче стати перукарем … «І в кого ти такий удався?» – вигукують батьки. «У нашому роду таких нехлюїв не було!» – заявляє бабуся. Кожен норовить «прописати» дитині свій рецепт щастя …\nЗвідки беруться очікування?\nУ нашому суспільстві до дітей заведено ставитися як до нерозумних, недосконалих і неправильно влаштованих істот, яких потрібно постійно й активно виправляти та спрямовувати. Багато батьків і педагогів помилково вважають, що без їхнього втручання діти зіб’ються зі шляху до успіху і ніколи самостійно до нього не прийдуть. Але звідки дорослі знають, що і як краще для дитини? Може, вони самі живуть повноцінним життям і відчувають себе щасливими, реалізованими й хочуть зробити такими своїх дітей? Навряд чи. Більш вірогідні наступні мотиви: «Він втілить в життя те, що мені не вдалося», «Я не пожила нормально, так хоч дитина моя стане людиною», «Я точно знаю, що потрібно моїй дитині» і т.п. Все це говорить про нереалізовані бажання, потреби та амбіції батьків, але не має ніякого відношення до дитини. Найчастіше дорослі й самі погано уявляють, яким хочуть бачити своє чадо. Є тільки якесь міфічне «треба» або «так заведено».\nЖиття на догоду чужим бажанням\nЩо ж відбувається, коли очікування дорослих, сформовані щодо дітей, що стосуються їх зовнішнього вигляду, характеру, розвитку, захоплень, успіхів у школі, майбутньої професії, не виправдовуються? Дорослі відчувають масу негативних емоцій: розчарування («Я мріяла, що буду пишатися тобою»), роздратування («Стільки сил витрачено даремно!»), сором «Що скажуть люди?»), вину («Напевно, я погана мати») . Дітям при цьому зазвичай заявляють наступне: «Ми в тебе стільки вклали, ти повинен те-то і те-то, а замість цього …». На що у відповідь можуть почути: «А хіба я просив вас про це?» Але не завжди дитина ризикує протиставляти свої бажання батьківським запитам, заявляє про свої права. Найчастіше нащадок, боячись засмутити маму і тата, «наступає на горло власній пісні» і звикає жити, не чуючи своїх бажань і потреб.\nА як вам такий текст розчарованих батьків маленької дитини: «Мені така дочка / син не потрібен»? Уявіть себе на місці цієї дитини, для якого батьки – це весь світ. Маленька дитина, не вміючи оцінити адекватність чужих вимог, буде намагатися бути відповідною їм усім через страх, що її розлюблять і кинуть. Прагнучи щосили відповідати своїм життям сподіванням батьків, дитина ніби відмовляється від якоїсь своєї частини життя, інтересів на догоду дорослим. У дорослому житті ці люди в спілкуванні з іншими людьми будуть також прагнути завоювати їх любов і прихильність, часто діючи на шкоду самим собі. Завищені очікування, що їх тягар людина відчула в дитинстві, формують в комусь такому почуття провини й сорому, якщо він їм не дорівнявся поведінкою і життям. Спроби дістати до батьківської планки поступово будуть сходити нанівець, він перестане намагатися, стане тривожним і невпевненим. Така втеча від сорому, страху не здійснити батьківські очікування може виражатися в агресивній поведінці в школі, спалахах гніву, апатії, депресії, залежностях або навіть спробах завдати шкоди самому собі.\nВиходить, що від очікувань страждають і дорослі, і діти. І чим вищі очікування, тим більше розчарування у дорослих і стрес у дітей.\nЯк впоратися з розчаруванням?\n1. Прийміть той факт, що ваша дитина – це не ваш клон, а абсолютно інша людина. Нащадок не повинен повторювати ваші особливості, звички та життєвий шлях, бути «копією вас». І вже тим більше, діти не зобов’язані виконувати й втілювати батьківські ідеї та мрії. Перестаньте намагатися реалізувати їх за рахунок нащадка, дозвольте йому будувати свої. Навчіться поважати сина або дочку як особистість і дозвольте йти своїм шляхом. «Дитина – гість у твоєму домі. Нагодуй, вивчи й відпусти »- говорить мудре індійське прислів’я.\n2. Приймайте дитину такою, якою є, з усіма її перевагами, недоліками та «тарганами». Глибоко зітхайте і приймайте вуха нащадка, що стирчать, рвані джинси й волонтерство в притулку для тварин. Безумовна батьківська любов значно важливіша від цілеспрямованого виховання. Впевненість, що її приймуть, навіть якщо вона буде «неправильною» і не таким, як хотілося батькам – це те, чого дитина потребує найбільше на світі.\n3. Пам’ятайте, що в будь-якій дитині закладена програма конструктивного розвитку, під охороною інстинкту самозбереження (якщо вона не «задавлена» в ранньому дитинстві батьківським контролем і гіперопікою), що дозволяє їй вирости в самостійну і самодостатню особистість, не завдаючи собі шкоди. З неї обов’язково щось вийде, якщо їй довіряти, цікавитися, любити та підтримувати.\n4. Так що ж, зовсім нічого не робити й не направляти? – запитаєте ви. Просто будьте поруч з вашим нащадком, але не перед ним і не замість нього. Уважно спостерігайте, до чого лежить душа, до чого в нього є здібності, акуратно і ненав’язливо пропонуйте свою допомогу, частіше відходьте вбік і дозволяйте робити його власні помилки. Навчіться говорити про свої очікування, при цьому слухаючи відповідь дитини і її думку. Тоді порожні очікування можуть перетворитися в плідну взаємодію, де у кожного є своя частка участі. Поцікавтеся також, чого дитина чекає від вас.\n5. Знайте, що на певному віковому етапі (в підлітковому віці) дитина повинна розчарувати батьків, щоб відокремитися від них, з’ясувати, ким вона є, вибрати свій шлях. Саме на цей вік припадає пік батьківських розчарувань під девізом «І в кого ти такий?». Саме тоді діти, що несуть важкий тягар батьківських очікувань, починають фарбувати волосся в синій колір, носити «безглуздий» одяг, пробувати заборонене. Запасіться валеріаною і повторюйте про себе мантру «І це пройде».\n6. Пам’ятайте, що в основі якостей, які не подобаються вам (повільність, нездатність до концентрації уваги, неуспішність в школі) можуть бути об’єктивні причини, що вимагають додаткової корекції, інших умов навчання, більш дбайливого ставлення до дитини або це особливості нервової системи, які є вродженими та з якими ви вже нічого не можете вдіяти.\n7. Спробуйте «приміряти» на себе ті якості й особливості своїх дітей, які вас особливо дратують і розчаровують. Найчастіше нам складно прийняти в інших те, що нам в самих собі не подобається або те, що нам самим в дитинстві не вдалося отримати / реалізувати. Наприклад, батько, якому в підлітковому віці категорично заборонялося будь-яке свавілля і непокора, буде з особливим роздратуванням ставитися до цих якостей у свого нащадка-підлітка. Така собі підсвідома образа «Чому мені не можна було, а йому можна?». Або мати, яка не відрізняється особливою зібраністю і любов’ю до порядку, але не визнає в собі цю якість, буде лаяти свою дочку за постійний безлад в кімнаті. Пам’ятайте, що «яблуко від яблуні недалеко падає» і спробуйте почати зміни з себе.\n8. І, мабуть, найголовніша порада. Спробуйте зайнятися СВОЇМ життям, якщо досі ви це не робили. Займіться своєю кар’єрою, своїми мріями, планами та звільніть дитину від тягаря відповідальності. Тоді не буде цього гіркого почуття, що дитина не виправдала покладених на неї надій.\nЗ чим ви згодні, а з чим не погоджуєтесь у даній статті?


Українські жартівники замість 'сибірки' надсилають маріхуану - Korrespondent.net\nУкраїнські жартівники замість 'сибірки' надсилають маріхуану\nКорреспондент.net, 24 жовтня 2001, 13:15\nЗ 18 жовтня в Україні "Укрпоштою" виявлено 38 листів із порошковидними речовинами. З них 8 листів надійшло з-за кордону, 30 листів - місцеві. Зміст конвертів - кухонна сіль, пральний порошок, біла глина. В одному листі, який надійшов із західного регіону країни, поштарі знайшли маріхуану. Втім, "Укрпошта" все одно просить громадян України бути пильними та обережними з незвичною кореспонденцією. Зміст конвертів досліджують у лабораторіях МНС й санітарно-епідеміологічних служб, з’ясуванням особи "жартівників" займається СБУ – до речі, досі безрезультатно. Зворотня адреса: "Усама бін Ладен, гора Говерла, печера № 5" Перший заступник директора "Укрпошти", голова комісії з надзвичайних ситуацій Володимир Мороз назвав такі послання невдалим жартом. Він зазначив, що на конвертах, зрозуміло, не вказано адресу відправника. Частину листів підписано дитячим почерком, як, наприклад, лист, що надійшов з Донеччини зі зворотньою адресою: "Усама бін Ладен, гора Говерла, печера № 5". Частину отриманих листів з "сюрпризом" адресовано посольствам США та Великобританії, центральних ЗМІ, органів внутрішніх справ, дитячих й установ з охорони здоров‘я. Працівникам "Укрпошти" завдано, скоріше, моральних, ніж матеріальних збитків За словами Мороза, працівникам "Укрпошти" завдано, скоріше, моральних, ніж матеріальних збитків, тому що кожний, хто працює з кореспонденцією, щодня готується зустрітися з небезпекою. Якщо потік листів з "жартами" не прикинеться, то втрати, за словами Мороза, стануть більш відчутними, передає ForUm.\n"Укрпошта" радить звертати увагу на листи без зворотньої адреси чи від невідомих осіб, з написами "Особисто", незвичної ваги або з нерівними краями Втім, "Укрпошта" звернулася з проханням до громадян, які отримали незвичайні поштові відправлення, виявляти обережність, щоб уникнути поширення поштою небезпечних вірусів. Зокрема , "Укрпошта" радить звертати увагу на листи без зворотньої адреси чи від невідомих осіб, з написами "Особисто", незвичної ваги або з нерівними краями. Радять також не розкривати такі листи й відразу звертатися до правоохоронних органів, передають Українські Новини. Нагадаємо, компанія "Укрпошта" посилила перевірку поштової кореспонденції, щоб уникнути поширення терористами поштою вірусу сибірки, який розсилають по пошті у США.


Храм Таршин недалеко від міста Валлетта — Подорож до Європи\nМальта Валетта Храм Таршин недалеко від міста Валлетта\nХрам Таршин недалеко від міста Валлетта\nХрам Таршин являє собою археологічний комплекс, розташований в невеликому селі південній частині Мальти недалеко від міста Валлетта. Рештки руїн стародавніх будівель, виявлені тут під час археологічних розкопок, датуються приблизно 3150 роком до нашої ери.\nХрам Таршин у Валлетті з 1980 року включений в список всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Він є підтвердженням існування процвітаючою стародавньої культури на острові.\nІсторія відкриття храмового комплексу\nВ давнину це місце використовувалося для проведення ритуальних обрядів і, можливо, жертвоприношень тварин. Були знайдені також свідчення того, що в храмі проводилися обряди кремації.\nРуїни стародавнього комплексу Таршин були виявлені в 1914 році місцевим фермером під час оранки полів. Власник земель висунув припущення про те, що камені, на які постійно натикалися плуги робітників, що мають, можливо, певну археологічну цінність. Він звернувся зі своєю ідеєю до директора Національного музею серу Заммиту Фемистоклу (Sir Themistocles Zammit) і, з його допомогою, організував попередні розкопки. В результаті були виявлені деякі храмові будови.\nПізніше протягом трьох років з допомогою городян і місцевих фермерів храмовий комплекс поступово було частково очищено від землі, а з 1920 року тут розпочалися реставраційні роботи. Це був перший випадок в історії острова, коли спостерігався такий інтерес громадськості до історичних скарбів Мальти.\nПід час Першої та Другої світової війни розкопки були припинені, а вони поновилися лише після 1945 року під керівництвом доктора і мальтійського археолога Джозефа Бальдачино (Joseph G. Baldacchino).\nАрхітектурний комплекс Таршин складається з трьох основних частин-храмів. Вік двох з них датується 3100 роком до нашої ери. Вони вважаються самими пишними на Мальті.\nВік ще одного храму датується 3000-м роком до нашої ери. Його унікальність полягає в тому, що на відміну від двох інших основних храмів комплексу, тут є три пари аспід замість традиційних двох.\nКрім трьох основних храмів тут є ще два невеликих, датованих 3250 роком до нашої ери.\nУ будівництві храму застосовувалася багата і складна кам'яна кладка, при якій брили особливо ретельно підганялися один до одного. Тут, крім основного матеріалу використовувалися плити з висіченими на них зображеннями свійських тварин. Таку ж техніку використовували для спорудження та прикраси вівтарях храмів.\nВ ході проведених тут розкопок була знайдена чудова колекція експонатів, серед яких була статуя Богині родючості і безліч древніх посудин.\nДістатися до Храму Таршин від Міжнародного аеропорту Мальти можна автобусом номер N81, а на території населеного пункту Таршин можна скористатися автобусом№84, №81, №82, №204 і деякими іншими, вийшовши на «Неолитиси» (Neolitici) .щоб дійти до храму від автобусної зупинки потрібно слідувати спеціальним вказівником.\nВідвідати цю мальтійську пам'ятка можна з понеділка по неділю з 09:00 до 17:00. Вихідними тут вважаються 24, 25 і 31 грудня, а також 1 січня і Страсна П'ятниця.\nДіти до п'яти років можуть пройти сюди безкоштовно, а для дітей 6 - 11 років діє 50% скидка.Стоимость вхідного квитка для дорослого становить €6.\nКафедральний Собор Св. Павла - 23/05/2014\nДержавний музей образотворчих мистецтв - 23/05/2014\nМорський парк в Валеті - 23/05/2014\nПалац Інквізитора- одна з головних визначних пам'яток Валети - 23/05/2014\nЦерква корабельної аварії у Валетті - 23/05/2014\nНаціональний археологічний музей - 22/05/2014\nПалац Великого магістра є однією з головних визначних пам'яток Валлетт - 22/05/2014\nФорт Святого Ельма це найголовніше зміцнення міста-фортеці Валлетти - 22/05/2014\nКатакомби Св. Павла і Грот Св. Агати - 22/05/2014\nГавань Марсамшетт - 22/05/2014\nЦерква Святого Августина в Валетті - 22/05/2014\nЕкзаменаційний Центр Святого Ельма - 23/05/2014


Освітній портал Дніпропетровщини - Вступна кампанія-2014: Топ-5 вишів з найбільшим державним замовленням - Новини\nГоловна » Новини » Вступна кампанія-2014: То\nВступна кампанія-2014: Топ-5 вишів з найбільшим державним замовленням\nПершим у Топ-5 став Дніпропетровський національний університет імені Олеся Гончара. У цьому році держзамовлення для цього вишу сягнуло понад 1,5 тис бюджетних місць.\nЗагалом, держзамовлення для вищих навчальних закладів області, у порівнянні з минулорічним, зменшилось в середньому до 3%. Зазначимо, що обсяги держзамовлення щороку можуть збільшуватись або зменшуватись відповідно до кількості випускників шкіл. Про це повідомив директор департаменту освіти і науки облдержадміністрації Олександр Демчик під час прес-конференції.\nДо Топ-5 увійшли чотири дніпропетровських та один криворізький виш. Після Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, у списку значаться Криворізький національний університет, Національний гірничий університет, Дніпропетровський національний університет залізничного транспорту та Національна металургійна академія України. Ці вищі навчальні заклади готові навчати на бюджетній основі від 1688 до 667студентів.\nОлександр Демчик також зазначив, що перші показники перебігу вступної кампанії-2014 на Дніпропетровщині з’являться вже наступного вівторка.\nНагадаємо, що під час вступної кампанії абітурієнти можуть подавати заяви до вишів дистанційно – за системою «Електронний вступ». Слідкувати за формуванням вступного рейтингу можна на сайті інформаційної системи «Конкурс».


Вакансия Контролер якості та пакування деталей до автомоболів в Гливице от Малиновская К.С., EF, Flagma.pl #238947\nКонтролер якості та пакування деталей до автомоболів в Гливице\nТермінова вакансія для чоловіків та жінок 18-48 років\nBugatti, Rolls Royce, Bentley, Porsche, Jaguar та ін.\nСтавка: 11,50зл нетто/год для жінок, 12 зл нетто/год для чоловіків, можливі премії за старанність. Можливий аванс до 200 зл після 2х тижнів роботи.\nГрафік работи: 6 днів/тиждень, по 8-12годин, 1-3 зміни.\nОбов'язки: збірка та монтаж автозапчастин, контроль якості деталей, сортування, упаковка, перевірка деталей на наявність дефектів, кольору, рапортуваня дефектів, маркеруваня печаткою фірми, праця зі сканером та електронним або звичайним штангенциркулем, дотримання посадових інструкцій та умов техніки безпеки.\nЖитло: 150-250 зл/міс з особи з з/п, гарні умови, є все необхідне, в кімнатах 3- 4 особи. Працівникам зі своїм житлом доплачуємо 300 зл до з/п.\nВимоги: чоловіки і жінки 18-48 років, віза або безвіз від 3 місяців, фізично здорові, з добрим зором та моторикою рук. Додатковим плюсом буде знання польської мови та досвід роботи на подібних посадах, але не вимагається.\nФірма надає рабочий одяг (взуття з металевими накінечниками, штани, футболку, кофту), житло, медкомісію, українсько-російськомовного координатора, доїзд до роботи (проїзний, якщо до роботи більше 2,5 км), є можливість оформлення зезволеня (воєвудське) та карти побиту.\nОфіційне працевлаштування: Umowa zlecenie\nНомер вакансии: 238947


Китай потерпає від потужних снігопадів і морозів — 5 канал\nКитай потерпає від потужних снігопадів і морозів\nВід морозів і потужних снігопадів - потерпає Китай. На півночі країни сотні машин простояли всю ніч при мінус тридцяти градусах на заблокованій заметами дорозі. Уранці - усіх водіїв і пасажирів - удалося врятувати.\nВісім тисяч людей - чекають на свої рейси в аеропорту міста Генджо, це на сході країни. До прибирання снігу зі злітних смуг - долучили навіть військових. Традиційно, у цей час у Піднебесній тепло, але зараз - температура там впала до нуля. За прогнозами, ця зима у Китаї буде такою ж суворою, як і два роки тому. Тоді від холодів - загинули 129 людей. Мільйони пасажирів були заблоковані на засніжених дорогах по усій країні - якраз перед Новим роком.


Щаслива пара: знаки Зодіаку, що створені один для одного. Politeka\nЩаслива пара: знаки Зодіаку, що створені один для одного\n17 листопада, 04:45\nДеякі подружні пари мають настільки гармонійні відносини, наче вони були народжені один для одного\nАстрологи впевнені, що деякі зодіакальні союзи зірки підтримують з якимось особливим завзяттям.\nОтже, уявімо пари, в яких партнери розуміють один одного з півпогляду. Найчастіше представники цих знаків Зодіаку стають ідеальними парами.\nВони обидва склонник пошуку пригод, причому це не тільки пристрасть до подорожей, а й щоденні маленькі відкриття. Вони працюють як злагоджена команда, і поки інші втомлюються від спілкування один з одним, цим хлопцям комфортно 24/7, вони насолоджуються спілкуванням. Ця особливість робить їх ідеальними парнерами не тільки у відносинах, а й бізнесі. Це той рідкісний випадок, коли пара може вести сімейну справу без шкоди для відносин. Артиста “95 кварталу” жорстко поставили на місце: На російській будете спілкуватися вдома\nТелець і Рак\nЦі знаки пов’язують неймовірно сильні фізичні та емоційні узи. Вони спокійно сприймають і зовнішні, і внутрішні аспекти своєї половини, що дозволяє швидко і безболісно вирішувати конфлікти і зберігати пристрасть у відносинах протягом багатьох років.\nУ цієї пари є одне зворушливе якість: вони не бояться дякувати один одного за союз, який у них вийшов. Вони завжди підтримують один одного в будь-якому починанні, а це одна з обов’язкових умов, щоб шлюб був міцним і щасливим.\nЦей союз характеризує справжня космічна зв’язок. Обидва представники належать до водної стихії, яка наділяє їх емоційністю і мрійливістю.\nЧасто вже після першої зустрічі ці знаки відчувають, ніби занют один одного 100 років: у них немає необхідності підлаштовуватися під примхи і звички партнера, тому що вони дуже схожі. Ці водні знаки прекрасно уживаються разом, оскільки вміють щиро цінувати, поважати і пишатися своїм партнером. І Раки, і Риби, володіють неабиякою інтуїцією, тому вони запросто вгадують бажання один одного, що неймовірно зближує.\nНагадаємо гороскоп на 2019 рік усім знакам зодіаку: свиня готує багато хорошого, але є винятки\nЯк повідомляла Politeka, з цими знаками Зодіаку ви не будете щасливі: вони не вміють кохати\nТеги: гороскоп знаки зодіаку отношения стосунки


Суд у справі "Торнадо" знову проходить в закритому режимі - Будівля суду оточена співробітниками Нацгвардії і поліції | Сьогодні\nСуд у справі "Торнадо" знову проходить в закритому режимі\n9 серпня 2016, 12:08\nБудівля суду оточена співробітниками Нацгвардії і поліції\nСудове засідання у справі екс-бійців батальйону "Торнадо" почалося о 11:30 і проходить у закритому режимі. Сама будівля суду вже з ранку було оточене кількома сотнями правоохоронців.\nЗа даними порталу "Судова влада в Україні", сьогоднішній день в Оболонському районному суді оголошено неробочим. "У зв'язку з повідомленнями про можливе блокування роботи суду, для гарантування безпеки відвідувачів і учасників процесів 9 серпня 2016 року в суді – неробочий день, крім розгляду кримінального провадження стосовно співробітників роти патрульної служби міліції особливого призначення "Торнадо" ГУ МВС України в Луганській області ", – йдеться в повідомленні.\nКрім правоохоронців, під будівлею суду перебуває кілька десятків мітингувальників з символікою добровольчих батальйонів. Поруч із ними знаходяться поліцейські. У тих, хто прийшов підтримати затриманих екс-"торнадівців", вже перевірили документи. Двох осіб затримали. Поки інших конфліктів не спостерігається.\nЗаступник командира Микола Цукур заявив, що затримання пов'язані з блокуванням батальйоном поїзда з контрабандним металом з Алчевського меткомбінату. Слідчі наполягали, що затримані згвалтували і вбили чоловіка, знімаючи при цьому процес на відео. Адвокат "Торнадовцев" заявляв, що в матеріалах справи цього відео немає. 18 липня 2015 року міністр внутрішніх справ Арсен Аваков підписав наказ про розформування роти "Торнадо".\nМВС активісти блокування судове засідання tornado торнадівці


Тарас Прохасько і Василь Карп’юк провели Перший “Їздець тур” за маршрутом Івано-Франківськ-Коломия | Galka.if.ua Новини Івано-Франківська\nBy Турій Роман 1 Лип, 2015 10:01\nНещодавно відбувся перший “Їздець-тур” Україною за маршрутом Івано-Франківськ – Коломия. Авторські екскурсії “Їздець-туру” у Івано-Франківську проводять одразу двоє письменників:Тарас Прохасько і Василь Карп’юк. Говорять не лише про літературу – тут і музика, і політика, і історія початку 20 століття.\nПроект, заснований Галиною Танай та Ольгою Гончар – екскурсії місцями, де у різні часи жили і працювали українські письменники. Про новітніх літераторів теж розповідають – показують, приміром, як виглядає балкон помешкання Юрія Андруховича, у якій кав’ярні зароджувався Станіславський феномен, та водять вулицею, де відбуваються події у романі Софії Андрухович “Фелікс Австрія”.\n“В Івано-Франкіську ми зустрічалися з тамтешньою Спілкою письменників, яка насправді дуже багато робить для регіону. Ми були вражені, наскільки державна організація може бути адекватною і ефективною. Так от, вони розповідають, що якщо виїхати в гори, у кожному селі можна знайти по письменнику. Або що десь є музей того чи іншого автора. Тому програма ще буде змінюватися і доповнюватися”, – каже вона.\nНайскладнішим у “Їздець-турі” виявилося сполучення – бракує зручних рейсів між містами.\n“У Коломиї купили квитки на автобус, прийшли, а усі наші місця зайняті. На тебе дивляться і кажуть: який дурень взагалі купує квитки в Коломиї у касі? Українці мало їздять. Можуть усе життя не виїздити з свого села чи міста. Ми беремо усі логістичні турботи на себе, але хочемо, щоб у цих подорожах люди краще зрозуміли свою країну”, – розповідає Ольга Гончар.\nЗгодом “Їздець” планує також зробити освітні екскурсії для школярів та розширити географію. Наприклад, зараз у розробці – маршрут Харковом.\n“На Черкащині і Полтавщині, з якими якраз-таки нормальне сполучення, багато чого цікавого. Що ми знаємо? Котляревського і Канів, прощу до Тараса, – каже Галина Танай. – Українці часто думають, що дивитись є на що лише у Києві і на Заході. Але це не так”.


Судебный адвокат > Судебные статьи > Договір довічного утримання: тонкощі, ризики, наслідки\nЩо ж за договір довічного догляду?\nПрактика суду за договорами довічного утримання\nУ зв'язку з сьогоднішньою фінансовою сутужністю в Україні, вижити одинокій літній людині з мізерною пенсією досить непросто. Як прожити, якщо у людини немає власних дітей, які змогли б на старості подати склянку води? Хоча, українське законодавство намагається врегулювати це питання. Зокрема, мова йде про договір довічного утримання (догляду), який розглядається в Цивільному кодексі України (гл.57).\nВаріант ризиковий і зовсім не виключає небезпеки як для пенсіонерів, так і для осіб, які взяли на себе обов'язки по догляду за ними. Тому формальні тонкощі, з якими під силу розібратися тільки кваліфікованому юристу і, які пов'язані з правильним оформленням документів про довічне утримання, мають величезне значення.\nЗгідно ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше цінне майно, взамін чого набувач зобов'язується довічно забезпечувати відчужувача постійним доглядом. Майном, яке переходить у власність набувача, розпоряджатися (продавати, здавати, закладати) за життя відчужувача не має права.\nДоговір довічного утримання, що передає набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. Він носить тривалий характер і вимагає від набувача скурпулезного виконання своїх обов'язків. Інакше відчужувач через суд вправі вимагати виконання умов договору, або взагалі його розірвати.\nНе зовсім порядні пенсіонери, їхні родичі могли легко розірвати в суді договір і повернути назад квартиру. Вигідно, чому б ні?! За хворою матір'ю або батьком наглядала людина багато років, але довести в суді, документально підтвердити, що пенсіонер отримував-таки від неї за договором перераховані нематеріальні послуги не в змозі. "Жалісливі" родичі просто використовували працю чужої людини.\nНа сьогоднішній день з цим питанням набагато легше. Щомісячні платіжні документи з печаткою банку про виплати пенсіонеру можуть стати відмінним доказом в суді, як і розписка пенсіонера про отримання ним великого первинного платежу за договором, яка обов'язково повинна бути оформлена за участю свідків, яких, в разі чого, можна буде запросити до суду. Варіантів таких доказів предостатньо, адже кожна ситуація суто індивідуальна, тому вимагає спеціального підходу. Як би там не було, краще перестрахуватися, заручившись підтримкою досвідченого юриста нашої компанії по сімейних справах.\nОптимальним варіантом для обох сторін буде обмеження взаємин фіксованою щомісячною платою (рентою), яка, природно, повинна збільшуватися на розмір інфляції з періодичністю, обумовленою сторонами. Квитанції про відправлення раз на місяць грошей поштою або на рахунок підопічного стануть тим вагомим доказом сумлінності піклувальника.\nЦивільний кодекс наголошує, що відчужувачем може бути будь-який громадянин, незалежно від віку, працездатності, стану здоров'я (осудним).\nЧому ми уточнили осудність відчужувача? Саме цей момент часто має важливе значення. Прикладом тому служить багаторічна юридична практика наших фахівців. Голосіївським судом Києва розглядалася справа про відчуження житлоплощі за вищезгаданим договором. Через деякий час після смерті відчужувача до суду звернувся його родич з проханням визнати недійсність договору довічного утримання. У позовній заяві він вимагав передати йому право власності на квартиру померлої.\nВ якості обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що покійна страждала важким психічним захворюванням, перебувала на обліку в психоневрологічному диспансері і багаторазово проходила лікування в психіатричних лікарнях Києва. Природно, що її психічний стан не дозволяв розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок чого вищезгаданий договір є неправомочним. Про укладення вищезазначеного договору позивач дізнався тільки після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.\nСуд визнав ці доводи досить переконливими і повністю задовольнив вимоги позивача, підкресливши при цьому, що угода, укладена недієздатною особою, яка перебувала в момент її здійснення в стані, коли ця особа не була здатна розуміти значення своїх дій або керувати ними є недійсною.\nУ будь-якому випадку, перед тим, як укладати такий договір, зверніться за допомогою юриста, який зможе передбачити негативні наслідки, запобігти помилкам, не допустити шахрайства.\nНерідкі випадки, коли піклувальник доглядає відразу за декількома відчужувачами. Проблеми настають після смерті одного з них. Наприклад, якщо покійний заповів свою частину житла набувачеві, а інший відчужувач розриває договір довічного утримання. Якщо в подібній ситуації з'являються ще й родичі, ділити квартиру і відшкодовувати витрати по догляду за другою стороною стає досить-таки проблематично.\nУ судовій практиці нерідко трапляється, коли люди укладали угоди з одним з літніх бездітних сусідів, які проживають з хворою дружиною. Природно, доглядати доводилося за обома. Після смерті чоловіка, дружина заявляє, що навіть не просила, щоб за нею доглядали. Як наслідок цього, виділення частини покійного чоловіка із спільної власності не проводилося. Несправедливістю тут буде і те, що насправді доглядала то людина за обома пенсіонерами, а претендувати може на майно тільки одного з них.\nПодібна проблема регламентується в ст. 747 Цивільного кодексу України. Згідно з законом, майно, яке належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема, майно подружжя, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання.\nЯкщо відчужувачем є один із співвласників майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, договір довічного утримання може бути укладений після визначення частки цього співвласника у спільному майні або визначення між співвласниками порядку користування цим майном.\nТому, перш, ніж приступати до складання договору, необхідно точно вказати частку відчужувача в самому договорі, щоб в кінцевому підсумку, у відчужувача або його родичів не виникло бажання розірвати договір тільки з-за того, що комусь з них це видалося не вигідним.\nЗ судової практики співробітників нашої компанії можна почерпнути й чимало прикладів, коли сторони, які уклали договір довічного утримання, за якимись причинами звертаються до суду, але до завершального рішення суду просто не доживають .\nНаприклад, надзвичайний випадок, коли пенсіонерка уклала договір довічного утримання з своєю квартиронаймачкою. У свою чергу, дівчина, доглядаючи за старенькою 4 роки, вигнала її з власної квартири. Забрали пенсіонерку до себе родичі, подали в суд позов про розірвання укладеного договору. Але на судових засіданнях відповідачка не була, крім того, в ході самого судового розгляду пенсіонерка (позивачка) помирає. Родичі за власний рахунок ховали її.\nВже тільки подібний факт суперечить ст. 749 Цивільного кодексу, де зазначено, що набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть, якщо це не було передбачено договором довічного утримання.\nПодальшими діями родичів було те, що вони звернулися до суду з проханням опечатати квартиру, аргументувавши прохання доказовими документами, які підтверджували медичне лікування покійної на новому місці проживання (у родичів), відповідні свідоцтва сусідів, свідоцтво про смерть, витратні документи про похорон.\nВиробництво за позовом про розірвання договору довічного утримання, поданого покійною, суд закрив, в зв'язку зі смертю позивача і спираючись на п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК. У свою чергу, родичі, як спадкоємці, подали свій позов, де вимагали визнати договір довічного утримання розірваним і визнати права на спадкування за законом.\nПри цьому вони посилалися на те, що боржник за договором довічного утримання в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх обов'язків з наслідками такої відмови, передбаченими ст. 610, ч. 1 п. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 614, ч. 3 ст. 615 ЦКУ. Крім того, посилаючись на ч.1 ст.754 Цивільного кодексу, відповідач не мав права на розпорядження квартирою за договором, а фактичним виконавцем обов'язків за договором довічного утримання була третя особа. При винесенні рішення на користь родичів відчужувача, суд також прийняв до уваги подачу позовної заяви про розірвання договору спадкодавцем за життя.\nУ нашій судовій практиці нерідкі випадки, коли смерть набувача настає раніше смерті відчужувача, і його родичі з усіх сил намагаються визнати недійсним договір про довічне утримання, намагаючись стати єдиними спадкоємцями відчужувача, нічого для того не роблячи.\nНаприклад, позивачка просила визнати угоду недійсною, тому як набувач укладав її з єдиною метою - отримати квартиру після смерті іншого боку, не здійснюючи, фактично, ніякої допомоги або нагляду.\nЗгідно з позовною заявою, відчужувач, побоюючись фізичної розправи, під тиском був змушений підписати договір, проте згодом оформив заповіт, за яким все майно, в т. ч. і спірна квартира, переходить до позивачки Рішення суду було негативним і залишено без змін, так як з матеріалів справи і свідчень свідків з'ясувалося, що набувач протягом усього життя сумлінно виконував узяті на себе зобов'язання за договором, а після його смерті догляд за відчужувачем здійснювала його донька, що вступила в права спадщини. Крім того, після зміни набувача жодна сторона не виявила бажання розірвати договір. Суд встановив, що зобов'язання за договором довічного утримання піклувальником були виконані належним чином.\nАле життя непередбачуване, і зустрічаються ситуації, коли з причини смерті набувача відчужувач залишається зовсім безпорадним. Наприклад, самотній пенсіонер оформив договір довічного утримання, а через кілька років після цього набувач раптово помер, а його діти після похорону виїхали в інше місто, відмовившись доглядати за хворим. В результаті, пенсіонер залишився при своїх інтересах: без належного догляду, без житлоплощі, яка відійшла набувачеві після підписання договору, і без будь-якої допомоги.\nСтаття 757 Цивільного кодексу України передбачила подібні ситуації, підкреслюючи, що обов'язки набувача за договором довічного утримання переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, передане відчужувачем. У випадку, якщо у набувача немає ніяких спадкоємців, або ті відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, останній набуває право власності на це майно. У такому разі договір довічного утримання повністю припиняється.\nОтже, якщо спадкоємці набувача відмовляються утримувати відчужувача, договір довічного утримання розривається в зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором. А відчужувач набуває право власності на майно, яке було їм передано, і має повне право вимагати повернення всього, що подарував. В цьому випадку, навіть, і витрати, понесені набувачем на утримання відчужувача, не підлягають ніякому поверненню.\nДоговір довічного утримання: тонкощі, ризики, наслідки © 2022 • Судебный адвокат


Виробник, постачальник, експортер деталей для кранів з Китаю - кран XHE\nЧудовий виробник крана повинен не тільки вміти виготовляти цілий кран, але також може забезпечити всі види необхідних деталей крана, щоб підтримувати та ремонтувати кран, щоб продовжити термін експлуатації крана.\nМи пишаємося тим, що завдяки невеликим вкладенням ми маємо можливість перетворити старий напівзруйнований кран на нову та ефективну машину та повернути її до заводських специфікацій, щоб продовжувати роботу, яка вам потрібна. Це економічно вигідніше, ніж придбання нового. Звичайно, для того, щоб це зрозуміти, відповідні деталі крана мають велике значення. Запчастини для крана, які ми виробляємо, можуть не тільки відповідати нашому власному крану, але й служити для крана, який ви купуєте у інших виробників. Наші дизайнери можуть навіть розробити запчастини для крана, спеціально підібрані для вашого крана.\nТоргові точки нашої компанії розподіляються через слово !! Ми можемо надати не тільки високоякісну продукцію, але й чудовий сервіс.\nДротяний барабан зазвичай виготовляється зі сталі Q345 / Q235. Ми можемо запропонувати дротяний барабан з надзвичайно якісним обслуговуванням не тільки для кранів, виготовлених нами, а також придбаних у іншої компанії.\nКранові колеса, в основному литі або ковані, матеріал зазвичай становить 42 Cr mo / 65 Mn. Твердість поверхні може досягати HB 320-380 після термічної обробки. Для індивідуальних продуктів, будь ласка, зв'яжіться з нами.\nЕлектричний ковш використовує електричні та гідравлічні механічні методи для великих зусиль захоплення та високої автоматизації. І виріб є ідеальним інструментом для завантаження та розвантаження великих матеріалів.\nПідйомні гаки є найпопулярнішим підйомним заявником для підйомної машини. Під підвішеним на крані дротовим канатом через блок, підйомний гак має символи простої конструкції та міцної зручності.


Мовна війна в державному просторі: етапи й рівні – Слово Просвіти\nУ мовних війнах, як і в будь-яких інших, є переможці й переможені. Прикладів безліч і в історії, і в сучасності. Мовні війни виникають і тривають не лише паралельно з реальними. Цілком реально говорити про різні виміри таких війн. Перший, або мілітарно-військовий, у якому мову використовують як один із чинників впливу на певне населення, і другий, інформаційно-мовно-військовий, де мова постає визначальним чинником підпорядкування іншого народу. Заявлені два виміри характерні для внутрішньоукраїнських реалій. В активі постійно був останній, що мав декілька етапів, про які написано досить багато з ґрунтовними спробами філософського осмислення, історичного висвітлення, лінгвістичного дослідження, соціолінгвістичного простеження та багато іншого.\nДля належного розуміння особливостей перебігу інформаційно-військового виміру мовної війни досить поглянути, як працювала й працює значна частина політтехнологів над накопиченням мовної агресії, мовного протиставлення. Його розвиток і постійну динаміку можна спостерігати уже в незалежній Україні із середини 90-х, коли мовне питання стало одним із визначальних компонентів окремих політичних партій. Мілітарно-військовий вимір “мовної війни” низка політиків вирішила прямо застосувати від початку листопада 2013 року, або від самого початку Революції гідності. Для його окреслення необхідно, очевидно, хоча б декількома штрихами доповнити інформацію про перебіг мовної агресії у другій половині ХХ —початку ХХІ століття.\nУ межах короткої статті немає можливості ґрунтовно схарактеризувати увесь обшир різного ґатунку розпорядчих актів, що вилучали українську мову з її природного середовища. Основним призначенням більшості нормативних законодавчих актів і постанов колишньої комуністичної партії було перетворення української мови на суто формальний компонент, який не виконує ніякої суспільної функції. У більшості своїй вони виконали своє призначення, хоча попри все це українська мова відігравала роль об’єднавчого духовного чинника послідовників національно-культурних пріоритетів. Для адекватного висвітлення мовно-інформаційних загроз сучасного суспільства варто схарактеризувати декілька визначальних чинників, успадкованих незалежною Україною з ідеологічно важкого минулого. До них слід додати також і ті, що стали реальністю Української Держави.\n1. У сімдесяті роки ХХ ст. у Донецькій та Луганській областях швидко формувалися цілісні анклави повного зречення українського, особливий вияв чого можна бачити в так званому “добровільному” звільненні від вивчення української мови в школах Макіївки, Краматорська, Донецька. Цю низку міст можна продовжити… Це набувало небаченого поширення й призводило до формування стереотипу вторинності, хуторянськості, меншовартості всього національно-українського. Витіснення української мови на маргінеси.\n2. Коли в другій половині вісімдесятих років минулого століття я запропонував на Донецькому обласному українському державному радіо щотижневі випуски спеціальної програми з української мови, лише один із редакторів поставився до цього з належною прихильністю. Так саме завдяки сприянню І. М. Черниченко і з’явилася радіопередача “Мово рідна, слово рідне…”. Щоправда, виходила вона раз на місяць, але й цього вистачило для “штурмування” редакції десятками й сотнями листів радіослухачів. З-поміж них більшість була агресивною — від повної її заборони до знищення всього українського на території Донеччини, оскільки воно кваліфікувалося авторами багатьох дописів як повністю чуже. Попри все, радіопередача проіснувала майже двадцять років, більшість її випусків збережено, знову ж таки, завдяки її редакторові І. М. Черниченко. На ґрунті радіопередачі було розпочато курси з вивчення української мови, що користувалися популярністю з-поміж працівників обласних радіо й телевізії. До цього слід додати й утворення клубу шанувальників українського слова разом із міським товариством книголюбів.\n3. У 70-ті роки ХХ століття Донеччина в більшості своїй сповідувала “загальносоюзні” цінності. Окремі острівці національно-українського не мали якоїсь цілеспрямованої підтримки. Можу про це говорити відверто, бо в 17 років потрапив у цей край. Не варто стверджувати, що була велика любов до тих, хто спілкувався українською, бо таким або “по-дружньому” давали прізвиська “бандерівець” чи “бендера”, інколи ж намагалися припинити використання української, тоді звучала агресивна репліка на кшталт “Замовкни, говори по-нашому”. Щоправда, аж такі вияви не були масові. Переважно терпимо ставилися до самореалізації, але залишатися не поміченим у подібній ситуації не вдавалося нікому, бо основна маса мешканців сприймала таку поведінку як своєрідний виклик. На характеристичне українсько-російське або російсько-українське змішане мовлення, що поширене в багатьох районах Донецької області, ніяк не реагували, ідентифікуючи таких осіб як “своїх”. І лише зрідка можна було відчути підтримку.\n4. Зміна ставлення до українського слова відбулася в період постання Української Держави. Це був якийсь просто фантастичний порив до пізнання всього національно значущого. Такий порив проіснував недовго. Інколи в його згасанні звинувачують центральну владу, що не зовсім коректно. Річ зовсім в іншому. Якраз у цей час було сформовано основи “ідеології окремого національного духу” Донеччини, одним із визначальних компонентів якої постало відстоювання “мовних ідеалів”. Звичайно, таку єзуїтську ідеологію творили цілеспрямовано, її основним завданням було протиставлення сходу й заходу Української Держави. Формували підґрунтя такої ідеології не в Донеччині, бо відчутним був її експорт, підтвердженням чого стали нечисленні квазімітинги прихильників “Донецької республіки”. Для цього було теоретично обґрунтовано концептуальні засади “мовної регіоналізації”, тобто створення теоретичних постулатів для мовної війни у всеукраїнському просторі. У розвиток визначеного почали інтенсивно опрацьовувати тезу про другу державну мову, яку й було згодом зреалізовано в законі “Про засади державної мовної політики”. Тому початком мілітаристсько-військової мовної війни слід вважати ухвалення цього закону у Верховній Раді, “парад” мітингів на його підтримку в низці областей України, що й проклало лінію “мовного фронту”. У цей час швидко почали утворюватися обласні відділення Конгресу українських письменників для витіснення в ручному режимі Національної спілки письменників України на другорядні позиції. До речі, формування осередків так званого Конгресу підтримували окремі київські діячі культури.\n5. Власне, початок військової агресії лише перевів в іншу фазу тенденції витіснення усіма доступними засобами всього українсько-державного на марґінеси. Із червня 2014 року й до сьогодні все українське стало символом ворожості для зайд, заброд, які назвали себе “визволителями Донеччини”.\nНе хочу, аби мені хтось дорікнув, що забуваю багатьох російськомовних патріотів Донеччини з їхньою послідовною державницькою політикою, які не боялися сказати агресорам: “А ми вас кликали нас визволяти? А ми вас кликали нас захищати?” Багато з них не побоялися бути волонтерами, лікарями, з-поміж них особливого пошанування заслуговує професор О. В. Борзих — лікар не лише за фахом, а за покликанням і душею. Десятки врятованих життів воїнів з АТО на його рахунку, адже заслужений лікар України О. В. Борзих щоденно працює в Головному військовому клінічному шпиталі. Та, на жаль, таких не абсолютна більшість.\nЦей неповний перелік чинників, що коротко окреслив почасти історію, почасти сучасний стан мовної агресії, необхідний для того, щоб чіткіше сформулювати сучасне бачення питання інформаційно-символічної сфери в умовах війни, її навантаження. Без усвідомлення особливого статусу такої сфери, пронизування нею усіх сфер суспільного життя держави годі й думати про духовно-психологічну цілісність.\nДля зручності та системності слід подати тезово те, що є очевидним і що необхідно враховувати в розбудові національно-мовної політики в сучасній Україні: 1) мовна агресія на окупованих територіях перейшла у той стан, коли все українсько-державне відкинуто, заборонено, знівельовано, потоптано. Його ж залишки, на кшталт кафедри української філології та прикладної лінгвістики Донецького національного університету в Донецьку (хоча який він Донецький національний університет, якщо існує повноцінний такий університет у м. Вінниця) підпорядковані ідеї “окремішності” Донеччини, агресивного протиставлення усій Україні; 2) вивчення української мови і літератури, почасти народознавства, історії в школах повністю знеособлено, застосовано принцип руйнування національної пам’яті, для чого вилучено з програм навіть згадки про національні символи українського народу, його історії, культури;\n3) нав’язувано морально-психологічну модель “вини” Української Держави, її народу перед окупованими територіями. Прикладів багато. З-поміж них можна навести декілька показових (у них не те що немає правди — в них брехня помножена на неправду): в інтерв’ю в. о. декана філологічного факультету ДонНУ в так званій ДНР І. М. Артамонової (http://tk-union.tv/ispolnyayushhaya-obyazannosti-dekana-filologicheskogo-fakulteta-doneczkogo-universiteta-inessa-artamonova-v-programme), що транслювалося кілька разів по телебаченню, звучить думка, що до окупації Донецька та окремих його прилеглих територій заборонялося говорити російською, а викладача, що насмілився це зробити, заледве не звільняли з роботи. Усе це зумовило “розрив” російськомовної пам’яті, тому сучасні абітурієнти виявили надзвичайно низький рівень знань із російської мови. Або ж в іншому виступі в. о завідувача кафедри загального мовознавства і історії мови Т. О. Ярошенко читаємо, що відповідальність за розстріли мирного населення треба покласти на тих\nвикладачів ДонНУ, хто евакуйований у м. Вінницю, бо вони своїми податками допомагають ЗСУ, посилюють агресивність Національної гвардії України; 4) повне знищення національно-мовної пам’яті у школярів і студентів вищих навчальних закладів, для яких нещодавно оголошено конкурс на кращий твір про “подвиги” бойовиків-сепаратистів. Особливо цінними, наголошено в методичних рекомендаціях, постає поетизація “подвигів” таких горе-бійців фейкових недоутворень.\nСьогодні не може не хвилювати кожного з нас проблема існування університетів-“двійників”, де перший повноцінно функціонує в Україні, що відбулося внаслідок переміщення чи евакуації основного професорсько-викладацького й студентського складу з окупованих територій, а його “двійник” намагається імітувати повноцінне життя в недоутвореннях — так званих ДНР та ЛНР. Унаслідок цього відбуваються постійні “дивні” колізії, що можна легко побачити і в Інтернеті, бо всі електронні ресурси залишилися в Донецьку й університети-“двійники” їх постійно використовують, пор., наприклад: Донецький національний університет (м. Вінниця) і Донецький національний університет в ДНР (http://donnu.ru/), приклади можна продовжувати і з іншими вищими навчальними закладами. Питання в іншому: чи може пересічний користувач Інтернету легко розпізнати той університет, про який він хотів би прочитати? А далі ще більше… Організовує, наприклад, той чи той факультет університету-“двійника” чи збірник наукових праць, чи продовжує видавати уже зареєстрований журнал. Редколегія видання звертається до авторитетних науковців зарубіжжя з проханням надсилати свої статті. Такий факт мав місце зовсім недавно, коли мої колеги з Білорусі й Болгарії звернулися з проханням надіслати один із примірників наукового видання, якому вони запропонували свої праці. Я їх розчарував, бо їхні статті опубліковано у виданнях справді Донецького національного університету, але університету-“двійника”. Для них це була неприємна новина. Ще один нюанс… Залишилася значна частина викладачів і студентів в університетах на окупованих територіях. Є окремі з викладачів, які успішно беруть участь у різних конференціях у вищих навчальних закладах України. І знову подають себе як викладачі основних університетів. Думаю, що сьогодні у Міністерства освіти і науки України достатній потенціал, аби ідентифікувати професорсько-викладацький склад за місцем його роботи. Звичайно, є частина навіть таких викладачів, що мають основним місцем роботи вищий навчальний заклад в Україні, а за сумісництвом — працюють у квазіуніверситетах. Але такий вибір, напевно, є виявом чистоти їхнього сумління.\nІнформаційно-символічна сфера — вельми тонка річ. І має загальнодержавний та особистісно людський виміри. Про перший уже говорилося, а другий значною мірою замкнутий на психологічно-моральні речі. Кілька штрихів…\n“Свій серед чужих”… але не свій. Значна частина мешканців Донеччини в різні періоди прибула на постійне місце проживання з інших країв України — Поділля, Волині, Буковини, Закарпаття… Здобута освіта в тамтешніх навчальних закладах, створення сімей, постійна праця мотивували активне входження таких осіб у донецький соціально-етнічний простір, з яким вони уже тепер пов’язували не лише своє теперішнє, а й майбутнє життя. Будувалися певні плани, формувалися передумови для їхнього здійснення. Та агресія, війна усе зруйнували. Багатьом довелося покинути рідні домівки й усе нажите. Податися або до знайомих, або до родичів, або просто в інші місця, щоб перечекати страшне лихо. Але в родини чи в друзів можна побути недовго, бо ж у кожного свої проблеми. То ж усі раптом усвідомили, що треба якось зорганізовувати життя в іншому місці: шукати роботу, винаймати житло. Зовсім не просто було усвідомити, що повернення в Донеччину відкладається на невідомий час. Дзвінки до тих, хто залишився на окупованій території, раптом перестали приносити радість, а навпаки — завдавали болю. Ні сіло, ні впало — залунали звинувачення у зраді, запроданстві київській хунті. Це з арсеналу найм’якшого, а про інше — не варто й говорити.\n“Чужий серед своїх”, але ж свої… Уже в ситуації працевлаштування, відвідування рідних із дитинства й дорогих серцю країв намагався відразу не помічати, що інколи тих, хто приїхав з Донеччини, ідентифікують саме як донецьких… Причин на те багато. Одна з них — самі донецькі… Їхня поведінка, ставлення до інших. Відчуваєш: щось не так у сприйнятті переселенців. А дивуватися не треба… Бо для рідних, до яких інколи заїжджав, Донеччина уже була місцем болю, горя й лиха. Пригадую, як у Провідну неділю завітав на цвинтар рідного села й побачив, що за кілька рядів могил є свіжа, всуціль вкрита квітами — то похований десантник А. А. Буйлук, якого жорстоко й підло вбили поблизу Донецького летовища. Підійшла родина й почала заспокоювати: ніхто не має зла до тебе. Та мимоволі сам розумієш, що на тобі відбиток усього того горя, що заполонило Україну. Щось не доробили, щось не помітили вчасно, аби цього не сталося.\nНе один і не два рази чути, що необхідно більше робити для переселенців. Так, справді так… Та чи для всіх? Легко помітити, що багато з тих, хто приїхав з Донеччини чи Луганщини, в душі й серці несуть високу віру в Україну, її цілісність і недоторканність. Намагаються усе зробити, щоб не лише знайти себе в нових умовах, а й допомогти тим, хто бореться із сепаратизмом. Та чи всі? Погляньте на багатьох водіїв із донецькими чи луганськими номерами, легко помітите, що вони поводяться не як невпевнені гості, а як люди, що прагнуть визначати правила поведінки для інших.\nДо цього треба додати ще й те, що не один і не два переселенці, приймаючи допомогу від держави та інших організацій як належне, залишаються прихильниками тих квазіутворень, з яких їх пригнало злиденне життя сюди. Їх не так уже й багато, але своїм ставленням до українського вони руйнують усталені традиції пошанування господарів.\nДонецьких треба сприймати такими, якими вони є… Ще з торішньої осені то в одному, то в іншому виступі по радіо, на телевізії та й у пресі почала звучати теза, що тих, хто мешкає в Донецькому краї, треба сприймати такими, якими вони є. Відразу з’явився якийсь внутрішній спротив цій думці, адже не мовлено: кого сприймати… Усіх без винятку… Тих, хто із задоволенням бив наших військовополонених… Чи тих, хто розпочав цю страшну веремію, що переросла в кровопролиття? Адже ні для кого не секрет, що й сьогодні сепаратистські настрої є в певної частини населення. Але тут розмова про інше… Останнім часом заявлена теза почала набувати значної популярності. Для її прочитання необхідно усвідомлювати, що сучасні недоутворення — це суміш різних ідеологій, успадкованих і сучасних. Так, Сергій Єхельчик в інтерв’ю “Зрозуміти Донбас — не означає приймати його таким, яким він є. Це означає позначити шляхи його повернення в Україну, що й сама мусить стати новою” цілком коректно говорить: “Сучасна війна є для всіх нас величезним викликом. Її треба осмислити як агресію” і далі “ідеологія ДНР-ЛНР не є комуністичною. Вона містить потужний неправославний елемент із расистськими компонентами й патріархальним уявленням ролі жінки. Це — гібрид, прив’язаний до комуністичного минулого” (Країна. — 2015. — № 36). Тому правильним є справді розуміння Донбасу, нищівного валу його сучасної ідеології, значний внесок у яку роблять обласкані нещодавно “майстри мистецтва”. В останньому інтерв’ю генеральний директор Донецького академічного музично-драматичного театру (не так давно він здобув статус ще й національного) Наталія Волкова — донька Марка Бровуна, яка стала заслуженим артистом України, безапеляційно констатує: “У всіх наших діях і сподіваннях підтримку ми знайшли саме в рамках Республіки”. До речі, з усіх співробітників Донецького управління культури в Україну ніхто не переїхав. Напевне, їм цінними й вартісними постають сучасні цінності Донеччини.\nБезперечно, на просторах так званих ДНР і ЛНР залишилося багато не лише симпатиків Української Держави, а й палких її прихильників. З-поміж них є молоді батьки, які намагаються будь-якими силами зберегти в дитячих і школярських душах національно-український дух, немало й людей старшого покоління, що не сприймають усього того, що твориться в інформаційно-символічній сфері цих територій. З ними треба віднайти можливість активного контакту, де особливої ваги набувають різноманітні електронні ресурси (Інтернет-сфера), особисті контакти й багато іншого. Перспективним є створення цілісного інформаційно-силового блоку на принципово новітніх комп’ютерних технологічних засадах, що убезпечив би захист патріотично налаштованих від фізичних і морально-етичних нападів на них.\nЩе один вимір інформаційно-символічної безпеки — збереження силового поля національно-мовної політики в усьому державному просторі. Коли в сучасних умовах відмовляють у демократичному праві навчати дітей українською мовою (випадок із закриття української школи в м. Костянтинівка), це не можна вважати виявом мовної безпеки. Такі й подібні випадки спрямовані не лише проти сучасного в національно-мовних взаєминах, а й проти їхнього майбутнього. Захист, відстоювання інформаційно-символічного простору має бути не завданням лише громадських організацій, а пріоритетом в ідеології усіх державницьких структур. Для перемоги в інформаційно-мовно-військовій сфері вкрай необхідна консолідація всього суспільства навколо національної ідеї, прорив у мовно-інформаційній, мовно-комп’ютерній сферах, належний кіберзахист мовно-інформаційного національного простору, формування передумов для державно-мовної розбудови у всіх вимірах сучасної Української Держави.


Прийнято новий Закон про вибори. Перемогла влада.\nВи знаходитесь на\tГоловна Новини обласної партійної організації Прийнято новий Закон про вибори. Перемогла влада.\nОглядачі кажуть, що підтримка закону опозицією була надзвичайно важливою для влади. Адже на Заході наполегливо рекомендували ухвалити суперечливі норми консенсусом, а не лише голосами парламентської більшості. Мовляв, це одна з умов визнання призначених на наступний рік виборів демократичними. Українські ЗМІ повідомляли, що опозиція також обумовлювала свою підтримку закону про вибори поступками у справі Юлії Тимошенко


Візуальні дослідження, біопсія - Керівництво по клінічній ендоскопії\nukrProMedic.ru » Різне » Матеріали для лікарів » Візуальні дослідження, біопсія - посібник з клінічної ендоскопії\nТехнічні можливості сучасних ендоскопів (роздільна здатність оптики, необхідні гнучкість і пружність, наявність різних пристосувань) настільки високі, що з їх допомогою можна детально оглянути поверхню більшості органів з боку слизової оболонки або серозного покриву, незважаючи на їх норою складну будову і топографію, і виявити різні зміни їх форми, забарвлення і стану, а також виявити крововиливи, виразки, новоутворення і т.д.\nВізуальна діагностика різних доброякісних і злоякісних, хронічних і гострих захворювань грунтується на виявленні їх прямих і непрямих ендоскопічних ознак. Прямі ознаки відображають патологоанатомічний субстрат хвороби, їх виявляють при безпосередньому огляді осередку ураження, а непрямі - в тих випадках, коли вогнище, розташований в обстежуваному або поруч розташованому органі, з різних причин не може бути оглянутий.\nПерші результати застосування фіброскопов привели клініцистів до думки, що проблеми диференціальної діагностики доброякісних і злоякісних поразок (виразок, новоутворень) більше не існує. Однак клінічний досвід показав, що доброякісні та злоякісні ураження не завжди вдається відрізнити один від одного, так як вони мають аналогічні ендоскопічні ознаки. Наприклад, за даними В. П. Стрекаловского і А. І. Кузьміна (1978), ні в одному випадку при ранніх поліпоїдних формах раку ободової кишки на підставі даних огляду діагноз правильно поставлений не був. З 210 виразок шлунка, що мали вигляд злоякісних, 12,8% виявилися доброякісними, а з 496 по виду доброякісних 5% були малігнізуватися.\nРозширити діагностичні можливості візуальних досліджень можна, застосовуючи ендоскопи з збільшує оптикою в поєднанні з вітальними барвниками. Застосування таких апаратів в гастроентерології дозволило виділити чотири типи дрібних ушкоджень стравоходу [Коігі Т., 1975] і п`ять типів ушкоджень шлунка [8ококд і співавт., 1978].\nВ даний час ендоскопія немислима без біопсії і морфологічного дослідження біопсірованной тканини, оскільки незаперечним законом є гістологічна та цитологічна верифікація ендоскопічних даних за певних поліпоїдних, виразкових і інфільтративних процесах.\nРізноманітність топографічних і анатомічних особливостей органів (шлунок, бронхи, печінку) зумовило застосування спеціальних інструментів для їх біопсії. Створені різноманітні голки, катетери, щітки, кюретки і щипці для проведення пункційної аспіраційної, щипцевій та інших видів біопсії.\nПункційну біопсію частіше роблять при захворюваннях печінки, легенів і середостіння, при глибоко розташованих ураженнях.\nЇї можна виконувати «наосліп», під візуальним і рентгенологічним контролем. При проведенні цього виду біопсії існує відносно високий ступінь ризику, але її інформативність висока: в 70-90% спостережень можна отримати матеріал, придатний для цитологічного, а нерідко і гістологічного дослідження.\nАспіраційну біопсію використовують головним чином при дослідженні бронхів. Її проводять за допомогою катетерів і аспіратор, в які засмоктуються патологічно змінені тканини або рідина.\nКюретажна і брас-біопсія мають особливе значення в бронхопульмонологіі і гінекології. Їх виробляють «наосліп» і під контролем зору спеціальними інструментами - щітками-скарифікатор і кюретками і застосовують при запально-інфільтративних і обструктивних процесах поряд з іншими методами біопсії.\nЩипцевій біопсія - найбільш поширений вид біопсії в ендоскопії. Її виконують при поверхнево розташованих вогнищах поразки під візуальним контролем. З прицільною біопсією, яка відкрила широкі перспективи використання прижиттєвих морфологічних досліджень, були пов`язані надії клініцистів на вирішення проблеми ранньої діагностики раку. Однак перші захоплені відгуки змінилися стриманим ставленням до прицільної щипцевій біопсії як до методу диференціальної діагностики доброякісних і злоякісних поразок. Наприклад, за зведеною статистикою Р. Негтапек (1973), при малігнізованих поліпах і ранніх формах раку шлунка помилки при щипцевій біопсії досягають 8-60%.\nПричинами, які зумовлюють помилкові результати морфологічних досліджень матеріалу, отриманого при прицільних біопсіях, є: неможливість взяти тканину пухлини в достатньому обсязі в зв`язку з особливостями її зростання, порушення правил виконання біопсії, неправильне зберігання і приготування препаратів і ін. Перші дві причини заслуговують на особливу увагу. Невдачі обумовлені тим, що неправильно вибирають місце біопсії (рис. 1.12, а), бранши біопсійної щипців не проникають в глиб слизової оболонки і НС забирають уражену тканину (рис. 1.12, б), захоплюють мало фрагментів або вони виявляються занадто маленькими. Уникнутидіагностичних помилок можна лише в одному випадку: для гістологічного дослідження необхідно видалити всі поліповідное новоутворення, виразка, вибухне чи значну його частину.\nТака можливість з`явилася I зв`язку з впровадженням в клінічну практику петельной біопсії [Балаликін А. С. та ін., 1976- Мапело І. В. 1973]. Її виробляють діатермічної петлею по типу ендоскопічної поліпектомія (рис.1.13). При петельной біопсії захоплюють значно більше тканини, ніж при щипцевій. Важливу роль у вирішенні проблеми диференціальної діагностики доброякісних і злоякісних поразок повинна зіграти і «гаряча» біопсія, яку виконують діатермічні щипцями, мають ізоляційне покриття і великі чашечки.\nСтворення спеціального інструментарію і вдосконалення оперативної техніки призвело до розробки методики біопсії підслизових пухлин [Балаликін А. С, Корнілов Ю.М., 1978], яка полягає в розтині і висічення слизової оболонки над пухлиною, оголенні, електрорезекції і електроексцизії пухлини (див. 2.3 .1.3).\n1.13. Біопсія за допомогою діатермічним петлі, а - занурення розкритою петлі в слизову оболонку органу-б - електроексцизія ділянки слизової оболочки- в - дефект слизової оболонки після біопсії.\n1.12. Щипцевій біопсія при ранніх формах раку. Пояснення в тексті.\nСлід зазначити дуже важливу деталь, яка характеризує результати біопсій при раку: позитивні результати біопсій при запущених формах, як правило, відзначаються рідше, ніж при ранніх. Наприклад, з 362 хворих на рак шлунка діагноз при біопсії встановлено у 88,6%, а з 66 хворих з ранніми формами раку - у 97%.\nМатеріал для цитологічного дослідження можна зібрати методом отримання на склі мазків- відбитків фрагментів тканин після біопсії, а також шляхом прицільного промивання досліджуваної ділянки органу і аспірації промивних вод. В гастроентерології 58% дослідників використовують метод мазків- відбитків, 26% - метод змиву, а 16% комбінують обидва методи. Ефективність цитологічних досліджень при ранніх формах раку шлунка, по зведеної європейською статистикою, досягає 72%. Великим досягненням останніх років з`явилася можливість отримувати матеріал для цитологічних досліджень з раніше недоступних органів (підшлункової залози, жовчних проток) шляхом катетеризаційна аспірації.\nЦе простий пристрій може зіграти важливу роль в розширенні клінічного використання цитологічних методів.\nВідео: «Енцефаліти у собак і кішок», Н. В. Уланова\nВідео: Мікроскопічне дослідження