Форма № 10 Груба під дерево\nяк обєднати бджіл\nФізіологічна й оздоровча дія в комплексі складових речовин. Греки видавали мед у сухому пайку воїнів.\nЦукор меду кращий у диететике, зменшується кількість холестерину крові, розширює коронарні судини, знижує запалення шлунково-кишкового тракту.\nЗміцнює мязову й нервову системи. Збільшується глікоген у печінці, підсилює дезинтоксикационную функцію, поліпшує сечовиділення, виводить шлаки через бруньки й шкіру.\nПоліпшення ферментативної діяльності шлунково-кишкового тракту.\nЗберігає довгостроково властивості продуктів у диететике. Засвоєння білків з медом більше на 14% (Сирник із сотр. 1 978).\nПозитивний вплив на залози внутрішньої секреції — поліпшується обмін речовин за рахунок мікроелементів.\nМінеральні речовини меду ощелачивают організм при ацидозі.\nЕфіри й смолисті речовини збуджують кровоносну й нервову системи.\nСт. Младенов установив, вплив меду на імунні системи організму. Збільшується фагоцитоз, еритроцити й гемоглобін. При\nпостійному вживанні меду підвищується стійкість до інфекційних хвороб.\nУ малих дозах мед має антиалергічні властивості. Це встановлене як в експерименті, так і в клініці (С.Младенов, 1962, 1978).\nАнтимікробні властивості меду відомі давно. Вследствии дії глюкозооксидази на глюкозу виділяється перекис водню, що вбиває мікробів.\nАнтимікробна активність залежить від місця одержання меду й цвіту (краще діють темні меди). Мікроби в меді довго не живуть.\nТ.Ватанабе (Нагойя, 1985) виявив фактор «бифидус», що діє на дизентерійну й кишкову палички.\nМед добре лікує рани, знижуючи набряк, знищуючи бактерії, підсилюючи регенерацію тканин.\nМед є активатором ксенобиотических биотрансформационних процесів (А.Стейко із сотр., 1985,1987). Автори встановили, що свинець виводиться сумішшю меду із прополісом і молоком. Ці ж автори (1987) допомагали медом здоровю сталеливарників.\nЖивильне значення обуславливливается наявністю добре засвоюваних речовин, особливо вуглеводів. 100 гр. меду дає 300-350 калорій (1270 джоулів). Ст. Младенов (1978) особливе значення приділяв наявності в меді мінеральним речовин, ферментів, амінокислот. Добова доза меду 100-120 гр.\nОсновне багатство меду — глюкоза, фруктоза й інші вуглеводи, тому вчені рекомендують мед для харчування дітям, людям похилого віку розумовою працею, що й займається інтенсивним фізичним і. Мед входить у молочні суміші, розроблені фахівцями Апимондии. Якщо є алергія до меду в натуральному виді, то його можна без шкоди для людини, що страждає цим захворюванням, включати мед у кашу, оладки, кефір, які переносяться значно легше, що має особливе значення в дитячому харчуванні. Мед все-таки не може бути основою для енергетики харчування, тому що людині в день потрібно до 3500 кал, а 100 гр. меду дають тільки 350 кал., навіть якщо додати літр молока, то буде всього 950 кал.\nБактерицидні властивості меду були виявлені Ван Кетелем в 1892 році. Кнайпи (1949), Уайт (1962), М.Гоннз (1982) установили хімічну структуру антибіотичного ефекту меду (трансформація принципу Долиде.\nГлюкоза-південь — глюкозалактон+Нгог.\nингибин глюконовая кислота (гамма-глобулін)).\nЙ.Х.Дустманн (1979) уважав, що антибактеріальна дія меду обумовлена секретом гипофарингеальних залоз бджоли. Мед пригнічує ріст найпростіших зокрема трихомонад, інфузорій. Протигрибкові функції меду полягають у придушенні росту кандидових, молочного грибка і т.д.. Д.Попескович із сотр. (1983) установили, що мед має антимікробні властивості.\nГ.Симоненкова (1990) показала, що на відміну від антибіотиків інгібітори меду підсилюють своя дія при нагріванні.\nдія, що консервує, меду відомо із часів прадавнього Єгипту, де мед використовувався в мумифицированиии останків людей і тварин.\nМед частіше використовувався для консервування харчових продуктів. Так, на бенкети Лукулла в прадавньому Римі рідкі риби й продукти доставлялися за 3-5 тис. км. у меді, що зберігало їхні натуральні якості.\nСт. Младенов указав, що 3 г. меду/кг. ваги меду не давала сенсибілізації, у більшій дозі розбудовувалася алергія.\nУ той же час мед може мати антиалергічні властивості, що пояснюються впливом мікроелементів і амінокислот.\nПідвищення імунобіологічних властивостей — мед за допомогою мікроелементів ванадію, золота, алюмінію, цинку зміцнює ретикуло- ендотолиальную систему, що є основою імунних реакцій.\nВідхаркувальне. Мед очищає легені від мокротиння.\nБолезаспокійливі — мед зменшує збудливість рецепторного апарата периферичної нервової системи й шкіри, а також заспокоює центральну нервову систему, що зменшує сприйняття болючих імпульсів.\nМед є гарною протиотрутою при отруєнні грибами, алкоголем, тільки усередині кишечнику мед знімає інтоксикацію дизентерійної палички.\nМед поліпшує секреторну й моторну функції желудочно- кишкового тракту (12,5% розчин стимулює, а більш високий відсоток розведення, навпаки, пригнічує — за даними Т.В.Вахониной).\nМед у гострому періоді Чорнобильської аварії в 75 раз був менш заражений радіонуклідами, чому перга (обніжжя) і прополіс. Робочі бджоли очищалися від радіонуклідів (Т.В.Вахонина, 1992).\nВ.Вукмирович із сотр. (1979) проводили вивчення плавання після приймання меду, мед поліпшував активність мязів.\nВ.Сиркис із сотр. (1979) установили, що мед краще переварює їжу чому цукру, в основному 14% краще.\nБільш корисна дія розведеного меду виявили С.Младенов (1971), Д.Покорн із сотр. (1979).\nДтот із сотр. (1987) показали, що летучі фракції 0,24% діють на граммотрицательние мікроби й грибки.\nПро застосування зкспресного меду В.Г.Люч (1982) запропонував в експресний мед додати плазму крові. М. Ель-Банби із сотр. (1987).\nзнайшли, що експресний мед позитивно діє на раневой процес.\nМ.Гомес Пахуело (1974) описав дію рододендрового отрутного меду. Він указав, що 20 мг. корнамиртина вбиває собаку.\nТ.Ватанабе «Мед називають «золотим дивом», яке сприяє красі й здоровю людину».\nКнига Глаголемая «Прохолодний вертоград» «Мед є сік роси небесної, який бджоли збирають із квітів запашних, і від того мають у собі силу многу й бажаний буває до ліків від багатьох хвороб».\nМед уводиться в організм різними методами.\n1.1.Протягом 1-2 місяців по столовій ложці 3 рази в день. Чистий нектарний або експресний мед. Мед необхідно затримати в роті. Деякі автори пропонують розлучати шлунковим соком або заливати 1/2 чайною ложкою соди. Можна мед розчиняти в теплому молоці. Середньодобова доза 100 гр., краще 1 гр/кг. ваги. Курс лікування 1-2 місяця, переривши 1 місяць.\n1.2.Мед у теплій воді або в холодній залежно від кислотності шлункового соку: за 20 хвилин до їжі в теплій воді при підвищеній кислотності, за годину до їжі в холодній воді при зниженій кислотності, через 2-3 години після їжі при колітах.\nМед у складі харчових продуктів (кефір, млинці, каші).\n1.4.Мед у диетических сумішах (наприклад, Какао, алое й спиртом при виразковій хворобі шлунка).\nЕкспресний мед з певними ліками.\nРозчин меду в теплій воді в якості снотворного.\nМедяні напої газовані й без вуглекислоти.\nСуміш меду із прополісом і пилком (перга).\nМедово-яблучний оцет по Л.Сджарвису.\nСтільниковий мед (мед з воском).\n1.11.Мед з настойкою елеутерококу й лимоннику (Г.І.Молчанов із сотр., 1991).\nМедяні ванни — 3 столових ложки меду на ванну.\n2.2.Медово-пінисті ванни (2 їдалень ложки меду й 2 чайних ложки шампуню або пенообразующего речовини типу «Селен», «Кедр». Температура води 37-37,5, експозиція 20 хвилин. Після ванни 15-20 хвилин відпочити в халаті або прикрившись простирадл, щоб всмоктався мед, потім ухвалюється теплий душ і одягається білизна.\nМедово-пенисто-Фітококтейльні ванни. До попереднього розчину додати 200 гр. настою лікувальної трави з 6 гр. сухої трави на 200 гр. окропі.\nСидячі ванни (1 стіл, ложка меду + 1 стіл, ложка відвару лікарської трави: звіробою, ромашки, мяти й ін.) у тазі води при захворюваннях органів малого таза.\nЕлектрофорез із 20% медом з обох полюсів по звичайних методиках.\nфонофорез із медом на болючі крапки.\nВакуум — електрофорез.\nМісцева нашкірна дія.\nКомпреси з медом при пневмоніях, ангінах.\nМед з лікарською речовиною (анальгін, нітрогліцерин).\nМедяний «гульфик» (нанесення пензликом меду товщиною до 3-4 мм. на шкіру полового члена при спинальной імпотенції з порушенням ерекції. Поверх медяного шару одягається холщевой чехольчик з діаметром в 1, 5 рази ширше чому підлоговий член у фазі зрекции. На курс лікування 8-12 процедур. До ранку мед всмоктується.\nПластинка «густого» (кристалізованого) меду під лейкопластиром зменшувала болючий синдром.\nМед у складі сумішей для лікування раневих і опікових поверхонь.\nМед у кремах у масках.\nУведення меду в пряму кишку (ідентично внутрішньовенному введенню).\nКлізма з розчином меду.\nКлізма з розчином меду й фітококтейлем.\nМед у свічах.\nУводиться скляною паличкою в ніздрю й внутрішній слуховой прохід через 1-2 години при тонзилітах, р, отитах.\nЖування стільникового меду при пародонтитах.\nІнєкції лиофилизированного меду.\nІнгаляції 2-10% розчину меду.\nНа дестиллированной воді.\nУ суміші з фітококтейлем.\nМед у суміші із прополісом.\nАерозоль меду при опіках.\nРозберемо детально методи приймання меду.\nНайбільше часто використовуваним методом приймання меду є вживання його усередину. У день можна зїсти 3 столових ложки меду ( до.\n100 гр.). Мед запивается теплою водою ( для поліпшення сну, зниження кислотності шлункового соку), холодною водою ( з метою посилення секреції й моторики шлунка), гарячою водою ( для одержання поту при простудних захворюваннях). Слід ураховувати стан шлунково-кишкового тракту для визначення часу приймання меду. Якщо кислотність шлункового соку підвищена, то мед зїдають за 20 хвилин до їжі в теплій воді; якщо знижена, то за годину до їжі, запиваючи холодною прісною або мінеральною водою. При поразці кишечнику (коліти) мед слід зїсти через 2-3 години після їжі. Мед добре всмоктується в роті, тому рекомендується кілька хвилин мед не ковтати.\nКрім уживання натурального чистого меду, через рот можна використовувати різні суміші меду з харчовими продуктами й лікарськими травами й речовинами. П.Починкова пропонує різні види медов для конкретних цілей: трихомонадний кольпит — морквяний, лавандовий і т.д..\nП.Йориш, К. М.Кузьміна, Ст.Младенов, С.Я.Комарова, БА.Полювань- ский і ін. автори рекомендують наступні суміші меду, запозичені ними з досвіду народної медицини.\n1 столову ложку болотного сухоцвіту залити склянкою кипяченої води, наполягати 3 0 хвилин, додати 1 столову ложку меду й пити по столовій ложці 3 рази в день до їжі при виразковій хворобі шлунка.\n50 грамів листів евкаліпта в 0,5 літра води кипятити 3-4 хвилини, потім процідити й додати 2 столові ложки меду. Ця суміш застосовується для лікування ран.\nАплікації носа, крапля меду вводиться із сильно закинутою головою, можна додати анастезии.\nМісцеві піхвові аплікації (тампони). Мед загортають у марлю й вкладають у піхву. Краю марлі залишають зовні й через 3-4 години видаляють. Краще застосовувати 30% водяний розчин меду.\nКомпреси з медом або медяною маззю (20-40%).\nМожна прикривати листом тютюну, лопуха, капусти. Процедура проводиться ввечері.\nКадли ( Корневальский університет, США) показав, що мед осветляет соки.\n1 столова ложка висушених квітів ромашки заварити в 1 склянку киплячої води на 1-2 години, профільтрувати, додати 1 чайну ложку меду. Використовувати усередину по столовій ложці 3 рази в день після їжі або у вигляді клізми при колітах.\n100 грамів меду, 100 грамів вершкового масла, 15 грамів листів алое, 100 грамів порошку какао змішати, розігріти у водяній лазні й застосовувати по столовій ложці на склянку гарячого молока 2 рази в день протягом місяця при виразковій хворобі шлунка.\nЛисти алое промити, измельчить і віджати сік. 150 грамів алоз змішати з 2 5 Про грамів меду й 3 5 Про грамів кагору, наполягати в темряві протягом 4-5 днів і вживати по столовій ложці 3 рази в день за 30 хвилин до їжі.\nЛисти алое 5-літнього віку витримати в темряві при температурі 4-8 градусів Цельсия протягом 12-14 днів, потім листи промити у воді, измельчить і залити кипяченою водою в співвідношенні 1:3. Цю суміш залишити стояти на 11,5 години. Отриманий сік віджати. 100 грамів соку алоз змішати з 500 громмов здрібнених волоських горіхів і додати 300 грамів меду. Ухвалювати по 1 столовій ложці 3 рази в день за 30 хвилин до їжі.\nЗмішати разом 100 грамів меду, 100 грамів гусячого сала ( при відсутності його можна використовувати свиняче сало), 100 грамів порошку какао, 15 грамів соку алое. Ухвалювати при виразковій хворобі (1 їдальня ложка в склянці гарячого молока).\nПри гіпертонічній хворобі: змішати склянка соку буряка, склянка соку хріну, сік одного лимона, склянка меду. Ухвалювати 1 столову ложку суміші 2-3 рази в день до їжі протягом 2 місяців. Можна готувати цю суміш інакше (Капинис). Видовбувати середину чорної редьки й наповнювати медом, через 3 години сік готовий.\nПри захворюваннях серця типу ішемічної хвороби доцільно застосовувати суміш соку шипшини 1 склянка з 1 склянкою меду, по 1 чайній ложці 3 рази в день за півгодини до їжі.\nПри ішемії серцевого мяза випливає свіжий хрін натирати в чайну ложку навпіл з медом і зїдати повільно за годину до їжі протягом 30 днів.\n1 1. Лимонний напій з медом готується в такий спосіб: 10 літрів води, 2 кілограма меду, 0,5 літра яблучно-медяного оцту (методику дивися далі), 10 квіток бузини, 4 лимона, нарізаних на часточки. Щодня збовтувати, через 10 днів процідити через марлю й додати 100 грамів меду, розчиненого в 200 мол. води. Застосовується при захворюваннях печінки, серця, бруньок, виснаженні організму, полової слабості, хронічної інфекції.\nПри грипозних захворюваннях ( грип, бронхіт, пневмонія) пропонується використовувати відвари мати-і-мачухи, чорної бузини, липи, сухих ягід малини в комбінації з медом (1 їдальня ложка меду на 200 мол. відвару) по 1 столовій ложці 3-4 рази в день.\nСироп меду і ялинових бруньок при грипі готується в такий спосіб. Ялинові бруньки, зібрані у квітні-травні, коли вони отросли на 3-4 див., дрібно нарізають і кипятять (1 кг. бруньок на 4 літра води) в емальованому посуді 10-15 хвилин. Потім проціджують через сито, дають відстоятися й знову проціджують через марлю. 1 кг. отриманого декокту змішують із 1 кг. липового або разнотравного меду й додають 10 гр. 3 0% прополісу. Цю суміш добре перемішують і сироп нагрівають до 40-45 градусів Цельсия. Отриманий сироп призначають по чайній ложці до їжі.\nЛиповий чай з медом очищають легені від мокротиння.\nШвикуле рекомендував для лікування недокрівя чай із квітів липи з медом і червоним виноградним вином.\nС.Кнейпи вважав корисним варення із чорної бузини (квіти й стебло) з медом для людей, ведучих сидячий спосіб життя.\nДля лікування гепатиту, гіпертонічної хвороби виразкової хвороби в народній медицині використовується сік овочів з медом, у якому береться по одній склянці соку червоної моркви, столового буряка, хріну, 30 грамів горілки, склянка меду, сік двох лимонів. Суміш перемішується деревяною лопаткою в емальованому тазі протягом 30 хвилин, потім застосовується по столовій ложці за 20-30 хвилин до їжі 1 місяць, через 2 місяця курс можна повторити.\nЧай з мяти й ромашки з медом при виснаженні нервової системи. Береться по столовій ложці мяти й ромашки, заливається поллитра окропу, закривається кришкою на годину, потім процідити через сито й додати меду по смакові.\nП.Починкова (1986) пропонує пасти з медом, узяті з народної медицини.\nЛікування важке ран, що гояться: 80 гр. меду, 20 гр. рибъего жиру, 3 гр. ксероформу.\nВологі компреси (50 гр. евкаліптового листу заливають 500 гр. води й варять 3-4 хвилини, проціджують і додають 2 столові ложки меду).\n2 1. Медово-часникова кашка в лікуванні грипу. Очищену дрібно нарізану голівку часнику змішують із медом 1:1. Увечері приймання 1 чайної ложки в теплій воді.\nОдну столову ложку липового цвіту заливають киплячою водою. Через 10-15 хвилин додають столову ложку меду й сік половини лимона. Пити по 1/2 чашки як потогінний засіб при застуді.\nДля потіння й сгонки ваги розмазати столову ложку меду по верхній частині спини й грудної клітини.\nУ свій час Н.П.Йориш запропонував лікувати розладу нервової системи медяними ваннами з більшим змістом меду до 100-150 грамів на ванну. Коли наші хворі стали користуватися цим методом, те стали скаржитися на відчуття липкості шкіри, яке трималося до 2-3 годин після процедури. Відомо, що на морському узбережжі під час прибою завжди можна спостерігати великий кількість людей, що занурюють у хвилі прибою. Кисень повітря розчиняється в морській воді, і людей із задоволенням одержує своєрідний душ-мас- саж. Подібну процедуру ми розвязали застосувати й хворим неврозами, виснаженням нервової системи. 2 столові ложки меду (60 гр.) розводилося в поллитровой банці гарячої води, потім медяна вода виливалася у ванну й рідину ретельно перемішувалася. Потім наливалося 23 ковпачка пінистої рідини «Селен», «Кедр», «Хвойна», так, щоб струмінь, що бє, гарячої води спрямовувалася на неї. Це дозволяло швидко заповнити ванну піною. Хворий поринав у воду у ванну, щоб рідина не закривала область серця, а піна може покривати туловеще й шию. Тривалість ванни 20-30 хвилин. Після цього, рекомендувалося укритися простирадлом або халатом протягом 30-40 хвилин. Потім можна витерти шкіру й одягти нижню білизну. Сутність цієї процедури полягає в тому, що піна поліпшує входження меду через шкіру у внутрішні органі людини, поліпшуючи їх обмінні функції. Нами було отримано, а потім розіслані анкети 120 чоловікам і жінкам, перед якими було поставлено кілька питань. В одному з них запитували: « Як Ви оцінюєте вплив медово-пінистих ванн на здоровя члена Вашої родини»? Чоловіка в 86% випадків відповіли, що їм дуже сподобалося, що дружина виходить із ванни відпочила, радісна, заспокоєна й ... «солодка». Жінки повідомили, що їм колись вивчати сприйняття чоловіком медово-пінистих ванн, тому що вони зайняті на кухні.\nМожна хворим призначати медово-кисневі, медово-хвойні й медово-шавлієві, а також зі звіробоєм ванни, які виявляють заспокійлива дія на центральну нервову систему, поліпшують стан серцево-судинної системи.\nСлід зазначити, що медово-пінисті ванни виявилися дуже корисними для дітей з нічним нетриманням сечі, судорожними посмикуваннями й нестійкістю характеру. На курс лікування застосовувалося 12-15 ванн із температурою води 37-37,5 градусів Цельсия протягом 15-30 хвилин. Курс лікування можна повторювати через 2 місяця.\nКомпреси з медом накладалися при наявності болючого синдрому або для стимулюванні втрачених можливостей органа. Методика компресу була двоякою.\nНепосредственнно на шкіру, розмазуючи ножем або ложкою.\nУ вигляді справжнього компресу, намочивши марлю розчином меду, наклавши вату й компресний папір.\nМед, крім того, може, за нашими спостереженнями, всмоктуватися в шкіру при цьому захоплюючи із собою лікарські речовини, наприклад, анальгін, валокордин, аспірин і так далі. Нами спостерігалися хворі з болями в області серця, у яких після змазування шкіри медом разом з валідолом, валокордином через 10-15 хвилин зникали серцеві болі. Це явище можна пояснити тим, що ліки, розчинене в меді легко всмоктується.\nВ іспанській медицині XIII-XVI століть часто використовувався мед як основа для введення лікарської речовини.\nНами розроблена методика лікування медом радикулітів. Для цього з появою гострого болючого синдрому шкіра змазувалася підігрітим медом, потім поперекова область туго затягалася лляним рушником в 4-5 оборотів так, щоб верхній край стосувався ребер, а нижній верхнього краю тазової кістки. Після цього давалася рекомендація лягти на спину, підклавши під область шкіри, змазаної медом електрогрілку. Тепло від неї буде нагрівати мед, прискорювати усмоктування його, розширювати кровоносні судини, зменшувати інтенсивність болів. Подібна комбінація корсертирования з медяним компресом дозволило нам швидко ( протягом 3-4 годин) знімати болючий синдром у значної кількості хворих з остеохондрозом і гострим болючим синдромом.\nІнша методика медяного компресу застосовувалася нами у хворих із запальними захворюваннями придаткових пазух носа (гайморит, фронтит). Хворому на ніч проводилося накладання невеликої дози меду (1/2 чайної ложки), яка потім пркриваласьь лейкопластиром, що заходять за межі медяного коржа. До ранку звичайно мед всмоктується. У хворих був отриманий задовільний ефект, зменшувалося виділення гною, нежитю, болі. Особливо позитивний результат, якщо до меду додавалася пластинка прополісу.\nКомпреси з медом нами застосовувалися при полової слабості в чоловіків, умовна назва «медяний гульфик». Методика повідомлена на 1 Всеукраїнському зїзді сексопатологів і полягала в наступному. Теплий квітковий мед, зігрітий до 40 градусів Цельсия, наносився пензликом на шкіру полового члена, щоб товщина меду склала 3-4 міліметра. Якщо наносити мед обережно неширокими мазками, то звичайно мед не стікає. Після нанесення тонкого шару меду на шкіру надівався на підлоговий член чехольчик (гульфик) з льна або бумазеї, діаметром ширше полового члена із закріпленням на поясі. Зовнішній отвір не був закритий, для того, якщо підлоговий орган під впливом меду почне збільшуватися в розмірах, щоб він не зірвав усю систему гульфика.\nПід нашим спостереженням перебувало більш 35 чоловіків у різному віці, в 33 з них отриманий чіткий позитивний резулльтат, який пояснювався впливом меду на стінки судин, поліпшенням їх тонусу, розширенням під впливом імпульсів, шедших зі спинного мозку. Мед відновлював втрачені взаємини між окремими центрами спинного мозку, що відають кровонаповненням полового члена й сімявиверганням, тобто механізм його дії нагадував подібний криз сексуальної дистонії, про що говорилося раніше. Вплив меду на ерекцію полового члена робило великий стимулюючий вплив на весь організм.\nКрім того, нам представляється корисної методика медяних компресів при різних захворюваннях легенів. Мед міститься на шкіру спини між лопаток. Компрес зміцнюється на шкірі смужками лейкопластиру. При цьому доцільніше користуватися липовим, разнотравним, але особливо медом з кульбаби й мати-і-мачухи, у тому числі полученнного експресним методом.\nМетодикою компресів користуються при лікуванні ран, коли застосовують різні мазі.\n1.Мазь А.С.Бурдея складається з 80 грамів меду, 30 грамів рабьего жиру й 3 грам ксероформу.\nМазь М.Райвичера приготовляется з 500 т.ед. пеницилина, 2 гр. новокаїну, 5 гр. рибячого жиру, 10 гр. меду. Повязка міняється через 2-3 дня, курс лікування 2-3 тижня.\nМазь Конькова. Мед — 65 гр., етакридин 0,3, вода дистилиро- ванна — 1,5, рибячий жир вітамінізований — 35,0.\nАплікації по Ст.Младенову (1985). Закристализованний мед вкладається в порожнину носа скляною паличкою. Після відчуття стекания й досягнення горла можна встати з кушетки, але залишитися в кімнаті. Процедура робиться 2 рази в день 10-15 сеансів.\nЗакристализованний мед міститься в рот до повного рассасивания.\nЕфективним є введення меду як чистого, так і у вигляді сумішей через пряму кишку способом клізми й свіч, а також сидячих ванн.\nДля клізми частіше застосовується 50-100 мол. 20-30% розчин меду в теплій воді (38-40 градусів Цельсия), приготовлений безпосередньо перед уведенням. Спочатку робиться очисна клізма, якщо ж хворому ця процедура неприємна, то розчин меду вводиться за допомогою дитячої клйзми в положенні лежачи, а потім прямує на 5 хвилин затиснути задні-прохідний отвір. Частіше це й не потрібно, тому що мед швидко всмоктується. Доцільність уведення меду в пряму кишку обумовлена впливом його на судинні захворювання (геморой); зменшення запальних процесів органів малого таза (простатит, аднексит), поліпшення слизової прямої кишки при колітах, антигрибкова дія при дисбактеріозі. Мед можна вводити й у суміші з різними лікарськими речовинами й травами (танмин, анестезин, беладона, звіробій, ромашка, деревій і так далі).\nУведення меду у вигляді свіч перспективно при виснаженні, недокрівї, запальних захворюваннях органів малого таза, зазначених при призначенні клізм, а також для відновлення втрачених сексуальних можливостей у чоловіків.\nСидячі ванни застосовуються в основному при зазначених хворобах, а також запальних захворюваннях жіночих полових органів. Проводяться вони в такий спосіб: у таз наливається 50 мол. відвару ромашки, мяти, мати-і-мачухи або звіробою, можна користуватися румунським препаратом Ромавазулан. Додається 30-50 грамів меду й 4-5 літрів теплої води. Хворий всідається в таз, при цьому медово- лікарська суміш піднімається нагору й виявляє лікувальна дія. Процедури проводяться щодня, на курс 12-15 сеансів. Сидячі ванни досить ефективні у хворих циститами, з тазовими растройствами типу затримки сечі, коли доводиться часто вводити катетер. При цьому нами в меридіан сечового міхура вводиться мікроголки за методикою В.С.Гойденко. Сидячі ванни можна проводити не тільки в тазі, але й у діжці, у бочку й звичайній ванні.\n20% розчин меду можна вводити за допомогою електрофореза, використовуючи обоє полюса. У нашої практиці найчастіше застосовувався електрофо еез із медом на коміркову зону при неврастенії, церебральної судинної недостатності різного генеза, порушеннях сну, вегетативної дистонії за методикою Вермеля (широкий електрод у межлопаточной області й два електроди на руки або ноги) при поліневритах, захворюваннях легенів, шлунково-кишкового тракту, на поперекову область при болючому синдромі, повязаному з остеохондрозом хребта, спастических порізах ніг у комбінації з тазовими порушеннями при неуважному склерозі, по типу гальванічних боягузів при імпотенції спинального характеру з порушенням ерекції, поперречно на шию при вертебрально-судинної недостатності і так далі. Методика відпустки процедур звичайна, на курс відпускалося 12-15 сеансів.\n20-30% розчин меду в краплях використовувався нами й призначався хворим із захворюванням придаткових пазух носа, око, вух. Зрошення порожнини рота дуже корисно при стоматитах грибкового характеру 20% медом. Для цього розчин меду набирався у двадцатиграммовий шприц і впорскувався в порожнину рота. ефект, що спостерігався, був досить задовільним. Ця ж концентарция меду виявляла гарну лікувальну дію при трихомонадних кольпитах у жінок.\nОсобливо слід зупинитися на застосуванні стільникового меду. У свій час НВ.Гоголь в «Вечорах на хуторі біля Диканьки» так описував стільниковий мед: « Уявіть собі, що як внесеш стільника — дух піде по всій кімнаті, уявити не можна, який: чистий, як сльоза або кришталь, дорогою, що буває в сергах». Характерною відмінністю цього меду є стерильність, тобто відсутність у ньому мікробів. Тому стільниковий мед доцільно використовувати для лікування настільки стійких захворювань, як отити й гайморити в дітей. Для того рекомендується прокипяченою скляною паличкою зламати кришку запечатаного сота й краплю меду, що містить у ньому, увести в зовнішній слуховой прохід або порожнина носа дитину. Ця процедура повторюється через 1-2 години на плин декількох доби. Спостереження показали, що введення стільникового меду, що володіє антимикробнимдействием, прискорює видужання дітей, що страждають гайморитами й отитами.\nСтільниковий мед також ефективний при лікуванні парадонтоза, настільки розповсюдженого захворювання в наш час. Для цього потрібно жувати стільник з медом, віск, з якого полягають стільник, очищає зуби від зубного каменю, а мед знищує мікроби, що перебувають у десневих кишенях. Тому стільниковий мед значно краще, чим жувальна гумка, поліпшує стан зубів і ясен.\nІнгаляції з 20-30% медом дуже полезни при захворюваннях порожнини, верхніх дихальних шляхів і легенів.\nАерозоль уводиться за допомогою пульверизатора 10% розчин меду в дестилированной воді, 20-30 днів.\nГ.Г.Качний (1987) запропонував мед розлучати молоком у співвідношенні 1:5 при інгаляціях у хворих із захворюваннями глотки. Мед для інгаляції застосовується у вигляді 2-20% розчину в дестилированной мінеральній воді. Мед можна розчинити у фітококтейлі, попередньо підготовленому. Травяні настої готувалися із суміші трав у співвідношенні 6 гр. на 200 гр. окропу. Після 2 годин настоювання рідина проціджувалася й була готова як основа для розчинення меду. Інгаляцію медяного розчину можна поєднувати з 10 краплями 20% спиртового екстракту прополісу.\nІнгаляція проводиться в стаціонарних апаратах, кишенькових інгаляторах або можна розчин меду налити в каструлю або кухоль і вдихати пари цілющого продукту в домашніх умовах.


Євген Карась: Пам'яті Ореста - ПОКРОВ: націоналізм, консерватизм, християнство\nЛипень 28, 2017 Petrovich Погляд 0\nДосі згадую як Орест їхав у метро. Забив комуняку. Черевики в крові. А навпроти у вагоні менти. 23:30, “Осокорки”. Чудом пронесло.\nВроджена майстерність рукопашника і перемоги на змаганнях. Дуже хоробрий боєць. На межі адреналінщика. Неодноразово сам один забивав переважаючі сили супротивника. Чи атакував з великим ризиком попастися ментам.\nВипускник училища Богуна. Не потрапив в “Альфу” через “політичність”. Янукович саме йшов на другий термін. Епоха кликала націоналіста на революційні вулиці. Не в бруд казенного цинізму.\nВибухова енергетика. Постійний гумор. І весела лайка!… Як казав Віктор Андрусів на тренувальному таборі з фріфайту: “Бачу Ореста і зразу знаю… будуть вуха в’янути!” Квач звичайно огризався веселим жартом.\nОрест завжди тримав поруч себе ідею. Поруч мене пройшли сотні бійців. І так як я втягнув Ореста в “соціалку”, то згадую як багато затятих воїнів забувають про смисли. Про сенс того заради чого б’ємося. Орест – ні.\nПублікую вперше це фото. Орест на студентському мітингу за реформу вищої освіти під Кабміном. Я позаду з мегафоном. Привів їх туди. “За реформу освіти”, розумієте, так? У далекому 2012-му для вуличних бійців займатися проблемами освіти було повним божевіллям. Зрештою й зараз ніхто крім нас цим не займається всерйоз.\nРоками були божевільними, коли рятували київські парки та озера. “Дикий Андрій Медведько”, “лютий Орест”, “Пепко”, “Бемко”… Решта всі несамовиті.\nВже пізніше прийшла мода. Та й мода на що? Сьогодні дев’яносто дев’ять відсотків з жалюгідних копіювальників зробили з цього бізнес.\nМи поклали років п’ять свого життя. Ми билися сотні разів. Це не могло бути проданим! Це було нове суспільство. І Оресту цього не треба було пояснювати. Не ставив питань навіщо треба їхати захищати сиріт. Чи допомагати простим людям, яких обкрав чиновник. Навіщо збирати сміття на Лисій горі. Чи яким бісом витрачати життя на порушені права незнайомих робітників. Все відчував.\nДалі певно була моя помилка. Мало говорили. Чи не встигли перейти на інший рівень розвитку нашої організації. Орест трохи відійшов… А вже за рік ми мали все, що він хотів. І все було би чудово, але прийшла війна.\nА це була особистість приречена потрапити в саме пекло війни.\nЛутугіно під Луганськом. В розвідці загинув Орест Квач та одинадцять бійців “Айдару”.\n– Балатувався кандидатом у Небесну сотню, але не обрали мене! – жартував Орест про те, що уцілів на Інститутській разом з Денисом Поліщуком.\nВсе ж обрали.\nІнколи задумуюсь навіщо тримався в образі “благородного гопника”. З тим гострим розумом та добрим серцем. Видно зайва інтелігентність була би ні до чого в штурмових операціях “Айдару”. Вела доля в бій.\nПонад кров’ю розлитою в київських підворітнях. Навздогін лементу ненависників України. В синцях рускіх актівістов. Крізь маски-балаклави. Попри запах поту з потертих матів зі спортзалів. Посеред обгорілого луганського степу, яким мчить “буханка” з пораненими “айдарівцями”. З сердитого мітингу молоді… на нас дивиться колючий веселий погляд Ореста Квача.\nЩоб не забували заради чого це все. Орест боровся за проект кращої України. Поклав голову за її волю в бою.\nЖиви в наших справах. Ми доведемо справу до кінця.\nЛідер С14 Євген Карась: Якщо у Києві будемо ми, «тітушки» просто боятимуться висунути ніс Євген Карась: HUNTER HUNTED. 9 травня Євген Карась: Пам’яті Романа Шухевича Євген Карась: “День добровольця”: коротко про те як міняти полонених сепарів


ГДЗ Основи здоров'я 5 клас. Зошит Тагліна О.В. 2018 » Сторінка 18 » Rule.School - просто ГДЗ для учнів\nВідпрацювання навичок планування часу з урахуванням усіх правил здорового способу життя\n1. Запропонуйте план свого робочого дня, наприклад вівторка. Доведіть, що план складено з урахуванням усіх правил здорового способу життя.\n2. Оформте цей план на окремому аркуші під назвою «Розпорядок мого робоче\n3. Запропонуйте план свого вихідного дня (неділі). Доведіть, що план створен з урахуванням усіх правил здорового способу життя.\n4. Оформте цей план на окремому аркуші під назвою “Розпорядок мого вихідного”.


Олія ладану (Frankincense), Now Foods, 30 мл, ціна 360,90 грн., купити на UB.UA - Товари - UB.UA\nКод товару NOW-07548\nНатуральний продукт Boswellia Carterii Перевірена чистота і підтверджене качествоАромат : м'яка камфора і цитрус.Свойства:расслабляет, підвищує концентрацію уваги, дозволяє зосередитися. Добре змішується з: Бальзам з сумішшю олій ялинової хвої, мирта, апельсина і сандала.Метод екстракції : парова дистиляція з деревної смоли, отриманої шляхом збору виділень з кори.\nЦя суміш заздалегідь розбавлена і готова до використання. Будь ласка, шануйте книги про базові олії або інші професійні джерела для передбачуваного використання.\nЧиста олія з виноградних кісточок і чиста олія з ладану.\nОбережно! зберігати в недоступному для дітей місці. Уникати попадання в очі. При вагітності або лактації перед використанням олій слід проконсультуватися з лікарем. Не рекомендується немовлятам, дітям і домашнім тваринам. Може викликати роздратування шкіри. Не вживайте внутрішньо. Ефірні олії, змішані з основою, можуть викликати засмічення дифузорів, ретельно очищайте дифузори після кожного використання.


26 червня - Всесвітній день охолодження! - Новини - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України\n26 Червня 2020, 19:03\n26 червня - Всесвітній день охолодження!\nСьогодні відзначаємо першу річницю Всесвітнього дня охолодження!\nЦей день покликаний нагадати про значення холодного ланцюга для сфери охорони здоров'я та продовольчоі безпеки.\nНаша країна не виробляє озоноруйнівні речовини, але ми активно їх імпортуємо з-за кордону.\nЩо саме у нашому побуті і в промисловості найбільше спричиняє викиди озоноруйнівних речовин?\nМова йде про холодильне, кондиціонувальне та нагрівальне насосне обладнання. Тому, коли ми викидаємо старий холодильник чи кондеціонер без безпечного видалення охолоджувальної речовини, завжди слід пам’ятати про те, що такі дії вбивають нашу планету. Парникова активність низки фреонів, які містяться у холодильниках, у 1300–8500 вища, ніж у вуглекислого газу.\nОсновний фактор розумного використання подібного обладнання — це правильна його утилізація, яка регламентована законами й регулюється екологічними службами. Процес утилізації складається з кількох етапів, найголовніші з яких:\nпереміщення небезпечних речовин у спеціальну тару, яка дозволяє їх безпечне зберігання та транспортування,\nпроведення процедури нейтралізації шкідливого впливу газу і захоронення на спеціальному полігоні.\nТільки у такому випадку негативний вплив озоноруйнівних речовин може бути мінімізований.\nУ грудні минулого року в Україні набув чинності законопроєкт «Про озоноруйнівні речовини та фторовані парникові гази». Закон регулює правовідносини щодо виробництва, імпорту, експорту, зберігання, використання, розміщення на ринку та поводження з озоноруйнівними речовинами, фторованими парниковими газами, товарами та обладнанням, які їх містять або використовують, що впливає на озоновий шар та на рівень глобального потепління.\nІдея вшановувати цей день належить консультанту з охолодження Стівену Гілла (Stephen Gill), колишньому президенту Інституту холодильних технологій у Великобританії. Цю ідею підтримали професійні асоціації багатьох країн світу. У лютому 2019 року Програма охорони довкілля ООН (UNEP) через підрозділ OzonAction, під час зустрічі національних офіцерів ООН з озону в Парижі, також погодилась на підтримку Всесвітнього дня охолодження.


Хід будівництва ЖК "Оберіг-2" | Нерухомість від забудовників\nЖК Оберіг-2 →\nХід будівництва ЖК Оберіг-2\nАдреса: Київ, вул. Бориспільська, 30А 40\nФотозвіт, квітень 2019\nФотозвіт, березень 2019\nФотозвіт, лютий 2019\nФотозвіт, грудень 2018\nФотозвіт, жовтень 2018\nФотозвіт, серпень 2018 р.\nФотозвіт, травень 2018\nЖК Оберіг-2 - Хід будівництва\nРозділ відображає динаміку будівництва житлового комплексу Оберіг-2. Виконання робіт представлене у вигляді новин, розміщених на часовій лінії в хронологічному порядку. Кожна новина висвітлює певний етап і за нагоди містить фотографії будівництва жк Оберіг-2. Для перегляду повного вмісту новини, необхідно натиснути кнопку "докладно".\nНовини про хід будівництва додаються самими забудовниками або модератором порталу. Як правило, інтервал публікації новин становить 2-3 місяці залежно від регіону та комплексу. Ми намагаємося висвітлити весь процес, починаючи від спорудження фундаменту і закінчуючи оздоблювальними роботами та благоустроєм території. Сподіваємося, що перегляд фото дозволить оцінити якість будівельних робіт жк Оберіг-2 та прийняти рішення стосовно купівлі квартири.


Автономія України у другій половині XVII ст. (реферат) - Право - Архів якісних рефератів\nАвтономія України у другій половині XVII ст. (реферат)\nПротиприродність поділу України на Лівобережну і Правобережну була очевидною. Українці не бажали миритися з ним і активно виявляли свій протест: у 1668 p. — при гетьмані П.Дорошенко, у 1676 p. — при ІСамойловичу, наприкінці XVII ст. — при І. Мазепі. У повсякденному житті населення цих земель підтримувало постійні зв'язки (родинні, економічні, політичні). У 1674 р. на Лівобережжя передислокувалися Брацлавський та Уманський полки, а у 1675 p. — Корсуньський полк. Через рік правобережний гетьман П.Дорошенко здав Москві Чигирин з усіма його жителями присягнув на вічне підданство Росії. Запорізька Січ після 1687 p. підлягала безпосередньо царській адміністрації. Слобожанщина, де жили здебільшого переселенці з України, які створили тут полко-во-сотенну організацію, стала вважатися українською землею.\nЛівобережжя поділялося на 10 територіальних одиниць — полків На Слобожанщині було створено п'ять полків. Але в адміністративних і військових справах вона була підпорядкована безпосередньо Білгородському воєводі, а через нього — Розрядному приказу.\nРозчленування України на Лівобережну та Правобережну дуже полегшило царату здійснити свій план переведення України зі стану незалежної держави у автономну, самоврядну організацію в складі Росії. У 1663 p. гетьман Брюховецький "ударив чолом цареві малоросійськими городами", та оголосив, що керувати підданими має не гетьман, а цар, який почав іменувати себе "Великия и Малыя России самодержець".\nГетьманські статті. Зміни у правовому становищі України та її класів закріплювалися у нормативних актах, перш за все, у так званих, гетьманських статтях, які були своєрідною згодою двох сторін — Росії в особі царського уряду та України в особі гетьмана. Це були основні нормативні акти, які визначали правовий статус України та її відносини з Росією. Кожен з цих документів називався або ім'ям гетьмана, який підписав його, або місцем, де документ було прийнято. Ось ці статті: другі Переяславські чи Ю.Хмельницького (1659 p.); Московські, вони ж Батуринські чи І.Брюховець-кого (1665 p.); Глуховські чи Д. Многогрішного (1669 p.); Конотопські чи І.Самійловича (1674 p.); Коломацькі чи t.Мазепи (1687 p.).\nУсі ці статті тією чи іншою мірою конкретизували, змінювали або скасовували окремі пункти договору 1654 p., a 1659 p. юридичне закріпили автономію. Слід відмітити, що вже в договорі 1654 р. та історії його появи була закладена можливість для наступних обмежень вільностей України. По-перше, він санкціонував відступи від положень прохальних пунктів Б.Хмельницького; по-друге, закріплював зверхність влади царя й, тим самим, ставив правовий статус України, її суспільних верств у залежність від уряду Росії.\nСуспільний устрій. Царат намагався використати господарство України для обслуговування потреб Росії. У той же час, оскільки економіка України стала частиною всеросійського ринку, царський уряд не міг не турбуватися про її розвиток. Через це розвиток господарства України відбувався нерівне, переборюючи численні перешкоди, але у цілому — успішно. При цьому Росія старанно оберігала свої інтереси. У 1669 р. з метою підтримки її державної монополії було заборонено вивозити з України горілку та тютюн.\nКонтраст між господарським становищем Лівобережних українських земель, що були під Росією, і Правобережжям, що було в складі Речі Посполитої, був разючим. Сучасники називали останнє руїною. Тут спостерігається загальний економічний занепад, явне запустіння. Донедавна родючі землі перетворилися у спустошену пустелю. На таке Правобережжя вже ніхто не зазіхав. Не дивно, що польський уряд на початку 70-х pp. був згодний відмовитися від Правобережної України.\nСуспільні структури та правовий статус класів України. Феодали продовжували вимагати нових гарантій як від царського уряду, так і гетьмана. У другій половині XVII ст. їх права розширюються рядом владних розпоряджень. Земельні володіння українських феодалів збільшуються. Головним джерелом наділення землею було пожалу-вання її гетьманом. Старшина отримувала рангові маєтності (володіння). Це були землі, які урядовці одержували за службу згідно з їх посадами. З умовних володінь рангові маєтності поступово перетворюються на спадкові. До рангових маєтностей відносився Батурин — гетьманська резиденція. Гадяч з рангової маєтності перетворився у спадкову землю родини Брюховецьких. Згодом уся територія Стародубського полку перейшла у спадкову власність. За своїми земельними володіннями козацька старшина не тільки зрівнялася з шляхтою, а у багатьох випадках перевершила її.\nОдночасно з розширенням земельних володінь козацька верхівка прагнула зміцнити владу над селянами, закріпачити їх. Крупними кріпосниками були гетьмани. І.Самойлович мав 20 тис. селянських дворів. У І.Мазепи було 100 тис. селян в Україні і 10 тис. у Росії. У 1659 р. українські феодали домовилися з царським урядом про повернення селян, які втекли з України в Росію та навпаки.\nОсобистими привілеями феодалів були заборона піддавати їх арешту без санкції суду і суворі покарання за посягання на їх життя та гідність.\nФактичне становище феодалів України не відрізнялось від становища російських феодалів, проте, вони прагнули і юридичне зрівнятися з останніми. Вже гетьман Брюховецький домігся чина боярина, а члени його посольства в Москві (500 старшин) були пожалувані у дворяни (Московські статті). За Глухівськими статтями цар пообіцяв надавати дворянське звання за поданням гетьмана. Крім того ці статті підтвердили колишні вільності феодалів, а також пожалування, які вони одержали від Б.Хмельницького.\nПісля відновлення землеволодіння польської шляхти на Правобережжі за Гадяцьким трактатом їй дозволили повернутися в Україну, де вона була зрівняна у правах з українськими феодалами.\nРеєстрове козацтво. В другій половині XVII ст. їх число то зменшується, то збільшується. Якщо за Березневими статтями реєстр був обмежений в 60 тис. козаків, то за Глухівськими статтями він нараховував лише ЗО тис.\nРеєстровці звільнялися від податків, військових постоїв. У 1674 p. гетьман І.Самойлович домовився з царським урядом, що останній не відбере козацьких вільностей, не називатиме реєстровців "мужиками", що російські війська не будуть розміщуватись у дворах козаків і брати їх у провідники. Реєстровці мали право "...держати вино, пиво і мед, а продавати вино бочкою на аренди і куда хто хоче, а пиво і мед вільно продавати гарцом...". Належність до реєстрового стану не передавалася у спадщину. Тому у Глухівських статтях містився пункт, щоб ніхто не відбирав козацького майна в удов і дітей козацьких.\nСеляни-посполиті. Наприкінці XVII ст. становище селян стало помітно погіршуватися. Феодально залежний селянин був зобов'язаний "звиклим послушанием". Основні його обов'язки полягали у сплаті ренти феодалові та податку у військову казну — "общевойсковую скарбницу". Податки йшли на утримання адміністрації та війська. Частина їх передавалася до царської казни, розмір якої постійно зростав.\nУкраїнське селянство, як у попередні роки, повставало проти своїх гнобителів. У 1687—1689 pp. ряд селянських виступів охопив усе Лівобережжя. Нерідко селяни України та Росії виступали разом. Запорожці, очолювані отаманом Сірком, брали участь у повстанні С.Разіна.\nМ.Грушевський вважав, що саме через посилення феодального гноблення селяни України не підтримали старшинсько-шляхетські кола у їх прагненні зберегти незалежну Україну.\nПо-перше слід відмітити, що була відкинута спадковість гетьманської посади та влади. Після смерті Б.Хмельницького його сина Юрія було усунуто від гетьманства. Гетьманом став генеральний писар І.Виговський. Ю.Хмельницький був обраний гетьманом вже в загальному порядку, після втечі Виговського до Польщі.\nГетьмана обирала загальновійськова (чи козацька) рада. У ній мав брати участь весь козацький стан. Зрозуміло, що це було можливим лише у виняткових випадках, наприклад, в умовах воєнного часу. Саме у такій обстановці в 1687 р. у військовому таборі під Коломаком було скликано раду, в якій брало участь 2 тис. козаків. Рада обрала гетьманом t. Мазепу. Найчастіше гетьмана обирала старшинська рада (збори генеральної старшини, полковників і сотників). Так були обрані Дем'ян Многогрішний та Іван Самойлович.\nДля обрання в гетьмани певне значення мала підтримка кандидата Запорізькою Січчю, хоча ні вона в цілому, ні її представники у виборах гетьмана, як правило, участі не брали. Саме Січ вплинула на обрання гетьманом Брюховецького, який раніше був кошовим у Січі. Але після його безславного кінця Запорізька Січ вже не втручалася у вибори гетьмана.\nЗ договору 1654 p. випливало, що про учинене обрання достатньо довести до відома царя. Старшина сама запропонувала цей порядок: "чтобъ то его ц. В-ву не въ кручину было понеже тотъ давний обычай войсковой".\nПісля смерті Б.Хмельницького царський уряд зажадав, щоб його повідомляли про наступне обрання гетьмана. Цю вимогу не було виконано при обранні гетьманом Виговського. Тому в Москві його обрання не визнали. Довелося проводити вибори вдруге у присутності посла Росії. За деякими відомостями Москва й із цим обранням не погодилася і Виговського довелося обирати втретє — на початку лютого 1658 р. у Переяславі, де, нарешті, московський посол вручив йому булаву.\nІнформування царя про наступне обрання гетьмана перетворилося на обов'язкове одержання від нього згоди на обрання кандидата, що було записано у других Переяславських статтях. Московські статті 1665 p. підтверджували, що гетьман обирається за волевиявленням государя та ним затверджується. Отже, обрання першої державної особи України стало формальністю.\nПри призначенні і затвердженні обраного гетьмана царський уряд виходив з характеристики, яку одержував від своїх агентів, насамперед від воєвод, які перебували в Україні. Обрані у такий спосіб гетьмани присягали на вірність царю. З 1660 p. встановлюється порядок, за яким гетьман одержував клейноди — вищі знаки його влади і гідності, які привозили російські посли, або гетьман одержував їх від царя в Москві. Одночасно гетьман одержував від нього грамоту на гетьманування.\nОбрання нового гетьмана, починаючи з обрання у 1656 p. Ю.Хмельницького, звичайно супроводжувалося складанням стат-тей, якими визначалися взаємовідносини України з Росією, гетьмана та царя. Присягаючи на вірність царю, гетьман присягав також на вірність цим статтям.\nСтрок правління гетьмана не був визначений. Спочатку військова або старшинська рада мала право не тільки обирати гетьмана, а й і усувати його. Для цього мали бути серйозні підстави. Виговсь-кого було усунуто через те, що він перейшов на бік Польщі. У Конотопських статтях (ст. 6) спеціально застерігалося, що гетьмана можна позбавити влади за зраду. При усуненні Самойловича йому були поставлені у провину невдачі російського та українського військ у кримському поході, а також змова з кримським ханом. Коломацькі статті 1787 p. зафіксували, що відставка від гетьманства може статися за вказівкою царського уряду.\nПісля смерті Б.Хмельницького влада гетьмана поширювалася на Лівобережжя і Правобережжя. Але, коли в 1663 p. Польща знов утвердилася на Правобережжі, там було засновано самостійне гетьманство. Протягом певного періоду одночасно правили гетьман правобережний й гетьман лівобережний. 1 кожен з них претендував на владу в обох частинах України. В ряді випадків у титулуванні гетьмана відображалося, на які території поширюються його повноваження.\nПершим правобережним гетьманом було обрано колишнього однодумця і зятя Б.Хмельницького Павла Тетерю (1663—1665 pp.). В 1665 p. правобережним гетьманом став Петро Дорошенко (1665— 1676 pp.). Будучи великим патріотом, він очолив боротьбу за незалежну Україну і об'єднання всіх її земель. На початку 1668 p. він проголосив себе гетьманом усієї України, але Лівобережжя та Запорізька Січ його не підтримали. З 1671 р. на Правобережжі гетьманів більше не обирали.\nПершим лівобережним гетьманом був І.Брюховецький (1663— 1668 pp.). Він був першим гетьманом України, який поїхав до Москви, щоб особисто засвідчить царю свою покору.\nІвана Мазепу відразу ж після обрання (1687 p.) було пожалу-вано гетьманом обох сторін Дніпра (це, так зване, двогетьманство), хоча з 1686 p. з укладенням миру влада гетьмана визволеної України обмежувалася Лівобережжям. Проте, й після втрати реальної влади над Правобережжям гетьмани Лівобережної України по-давньому називали себе гетьманами обох берегів Дніпра, щоб нагадати, що вони не відмовляються від законних прав на Правобережну Україну.\nВлада гетьмана не поширювалася на Запорізьку Січ і Слобідську Україну, бо вони безпосередньо підлягали органам Російської держави. Царський уряд робив усе, щоб перешкодити створенню цілісної території України. Проте між Лівобережжям — Гетьманщиною, Слобідською Україною та Запорізькою Січчю існували економічні, політичні та культурні зв'язки, які зміцнювали свідомість українців в тому, що вони є представниками єдиної народності та єдиної території.\nОбсяг повноважень гетьмана був досить значним. У внутрішніх справах йому спочатку належала законодавча, виконавча та судова влада. Відповідно до цього гетьман називався "верхній володар і господар отчизни нашої", "зверхніший властитель", "гетьман Войська Запорозького", "Гетьман військ его царського пресветлого Величества Запорожского обоих берегов Днепра".\nЯк законодавець, глава та офіційний представник України ітьман підписував важливі нормативні акти, в першу чергу геть-інські статті. Будучи головним адміністратором, він особисто "вряджався землею, що належала усьому козацькому війську. Також були фінансові кошти держави. Він керував розпоряджався державними військовими ска-юго особисті та державні кошти не роз'єдну-їлисн, що іфи-іііс.ю ло зловживань. У таких зловживаннях Мазепа 'бвинуватив свого попередника Самойловича (що стало однією з іідстав усунення останнього з посади). Згодом була заснована і осада генерального підскарбія, котрий відав військовою казною.\nЗа Глухівськими статтями гетьман подавав царю кандидатури для пожалування дворянського звання, був головнокомандуючим — "зверхником над військом".\nІ згодом повноваження гетьманів — наступників Б.Хмельницького поступово звужуються. Офіційні документи набували значення як таких лише після того, як вони затверджувалися царем або вищими урядовцями Росії. Згодом цей порядок поширився й на інші нормативні акти, що надходили від гетьмана. Глухівські статті, наприклад, передбачали, що універсали гетьмана про пожалування земель за службу мають бути підтверджені царськими грамотами.\nЗвужувалися права гетьмана і в міжнародних відносинах. Нові Переяславські статті (1659 p.), хоча в цілому підтверджували прохальні пункти Б.Хмельницького, проте, певною мірою обмежували права гетьмана щодо зовнішніх зносин. Вони вже не дозволяли йому "сноситься с любой державой", приймати послів, починати війну без дозволу царя, посилати військо на допомогу сусіднім державам.\nУ 1669 p. Глухівські статті заборонили гетьману безпосередньо зноситися з іноземними державами, хоча він і старшина обіцяли надсилати цареві грамоти, одержані від інших держав. Відтепер усі переговори можна було здійснювати лише через царя. Щоправда, Москва дозволяла представникам від України бути присутніми на переговорах Росії з іншими посольствами (ст. 17). У 1674 p. і це право було скасовано. Залишилася лише обіцянка Москви повідомляти "войско запорожское о разных переговорах" (ст. 20 Конотопських статтей). Коломацькі статті підтверджували заборону для України приймати послів і грамоти — "от себе никому ничего не писать". Усі документи, одержані від інших держав, мали передаватися до Москви у Малоросійський приказ.\nДля виконання окремих владних повноважень при відсутності законно обраного гетьмана, як виняток, призначали тимчасового гетьмана (він іменувався "наказним гетьманом"). Цей порядок встановився ще за Б.Хмельницького. Навесні 1662 p. наказним гетьманом став дядько Ю.Хмельницького Я.Самко. У 1668 p., коли П.Дорошснко проголосив себе гетьманом обох сторін Дніпра, він залишив наказним гетьманом на Лівобережжі Д. Многогрішного.\nГетьман і полково-сотенні система. За часів Б.Хмельницького, і пізніше, між гетьманами і козацькою старшиною траплялися конфлікти. У ряді випадків ці колізії завершувалися заміною гетьмана, невигідного козацькій старшині. У такій ситуації старшинська рада у 1663 p. скинула з гетьманства Ю.Хмельницького, а під час військового повстання був вбитий гетьман Брюховецький.\nУ суперечках з гетьманом козацька старшина апелювала до царя. Після усунення Многогрішного представники старшини просили царя заборонити гетьману зноситися з іноземними державами та карати козаків і селян без вироку військового суду. За вимогою старшини у статтях Мазепи записано: "Великому государю его царскому величеству старшина и все войско запорожское били челом, чтобы они от гетьмана никакой неволи и жесточи не терпели и чтобы без совета со всей старшиной безвинье не чинил".\nАле найчастіше і гетьман, і старшина, і усе військо запорізьке йшли назустріч один одному, усвідомлюючи залежність своєї долі від міцності військово-адміністративної організації, від елементів демократії в ній. Щоб надати собі більшої значущості, вони удавали із себе захисників українського народу. Офіційні акти змальовували обстановку в Україні, як взірець єдності співдружність гетьмана, війська запорізького з народом малоросійським, чи інакше — гетьмана, полковників, старшин та черні. Тому царський уряд свої звернення адресував здебільшого гетьману та війську.\nГенеральний уряд. Після смерті Б.Хмельницького загальновійськову раду скликають рідше, а згодом вона й зовсім зникає. Однією з причин цього процесу була складність її скликання. Головне ж, певно, полягало в тому, що загострення внутрішніх суперечностей, протистояння верхів і низів, загрожувало пануванню українських феодалів.\nГетьман правив країною з участю ради генеральної старшини (або старшинської ради), яка збиралася декілька разів на рік для вирішення найважливіших питань (обрання гетьмана, генеральних старшин, охорони кордонів та ін.), та за вимогою генерального уряду. Останній за відсутністю гетьмана здійснював вишу владу в Україні.\nРеєстрове військо. Прагнення царату обмежити вільності України не обминуло її збройних сил. У 1659 p. другі Переяславські статті підтвердили обов'язок гетьмана залучати козацьке військо до участі його у воєнних походах росіян. Реєстрове військо використовувалося також для охорони кордонів Росії, особливо на півдні.\nМосква вдавалася до певних заходів щодо зменшення козацького війська. Гетьман Брюховецький за вимогою боярського уряду погодився скоротити реєстр до ЗО тис. чоловік, що було зафіксовано у Московських статтях. Одночасно гетьман одержав дозвіл створювати наймане, так зване "затяжное" військо в 1000 чоловік (статті Брюховецького), тобто один полк. Реально ж існувало декілька найманих полків: сердюцький (піхотний) та компанійський (кінний). Вони створювалися у міру необхідності, утримувалися за рахунок додаткового оподаткування населення, одержували грошову платню, харчі та одяг.\nА втім найманці вперше з'явилися в Україні ще за часів Б.Хмельницького з іноземців — кроатів, німців, італійців, а також поляків.\nЦерква. Другі Переяславські статті знов підтвердили, що митрополит та інше духовенство Малої Росії, тобто України, віддавалися під благословення московського патріарха, мали право зноситися з ним, але останній не втручався в справи православного духовенства України. Ієрархи української православної церкви дали відсіч Брюховецькому, котрий просив Москву надіслати митрополита для України. Але у 1675 p. після смерті київського митрополита Тукальського Москва перешкодила виборам нового митрополита і заснувала тимчасову посаду місцеблюстителя.\nВідчутного удару по автономії української православної церкви завдав Самойлович. За його зговором з Москвою у 1685 p. митрополитом Київським було обрано свояка гетьмана єпископа Луцького Гедеона. Московський патріарх Іоаким затвердив це обрання, погодився з цим фактом і царьградський патріарх. Проте у грамоті, яку Гедеон у 1685 p. одержав від московського патріарха, зазначалося, що Київська митрополія не підлягає московському патріарху, хоча й перебуває під його благословенням і формально йому підвідомча.\nВище духовенство (митрополит і єпископи) обиралися на козацьких радах, священники — на сільських сходах, fx обрання затверджував гетьман. Отже, церква, можна вважати, входила до системи військово-адміністративної організації, а влада гетьмана у певних межах поширювалася і на церкву та її духовенство. Проте це не знижувало ролі церкви в суспільно-політичному житті України. Найважливіші акти гетьмана та інших посадових осіб освячувалися церквою, підтверджувалися церковними записами.\nУ цей час спостерігається дальше посилення прав феодалів. Вони зберегли право на доменіальний і вотчинний суди. Доменіальний суд, якому підлягали селяни магістратських і ратушних сіл, здійснювали магістрати та ратуші. Цим же правом почали користуватися й козацькі старшини, землевласники, українська шляхта, "царські люди" в Україні.\nУ 1663 p. був заснований Малоросійський приказ, який очолив Артамон Матвеев — найближча до царя людина. Приказ відав адміністративними, військовими і судовими справами. Саме актами приказу санкціонувалися вибори нового гетьмана та старшини. Він же контролював українську церкву та духовенство. З утворенням приказу козацьке самоврядування було помітно обмежено. Після скасування приказної системи повноваження Малоросійського приказу було передано до колегії іноземних справ.\nЗбройні сили Росії в Україні. Статті Ю.Хмельницького санкціонували перебування російських воєвод у Переяславі, Ніжині, Чернігові, Брацлаві та Умані. Поступово воєводи почали втручатися у справи місцевого управління і збирання податків. Гетьман Брюховецький сам запрошував російських воєвод робити це. У відповідь на чолобитну Брюховецького Московські статті передбачили збільшення російських гарнізонів у тих містах, де вони вже перебували, та розміщення воєвод у інших місцях, а також у Кодаку (на Запоріжжі) та Кременчуку з розширенням їх поліцейських та фіскальних функцій. Щоправда козаки не підпорядковувалися воєводам. Пізніше полк московських стрільців охороняв резиденцію Мазепи у Батурині.\nНарод України не мирився з розташуванням російських військ на його рідній землі, між населенням та росіянами траплялися гострі зіткнення, "многия ссоры и досад ительства бывали". У 1668 р. проти сваволі російських воевод спалахнуло повстання, придушене Брюховецьким. За Глухівськими статтями перебування російських військ в Україні було обмежене п'ятьма містами — Києвом, Переяславом, Черніговом, Ніжином та Уманню, їм наказувалося не втручатися у місцеві справи.\nПід час народно-визвольної війни середини XVII ст. під керівництвом Б.Хмельницького, яка мала національно-визвольний, революційний характер, вперше в історії українського народу була створена Українська національна держава.\nПісля смерті Б.Хмельницького для українського народу та української держави прийшли тяжкі часи. У період анархії чи руїни, протиборствуючі старшинсько-шляхетські угруповання, з допомогою їх зарубіжних союзників (насамперед, Росії та Польщі, а також Туреччини), розв'язали громадянську війну (1658—1663 p.), під час якої єдину українську державу було поділено на дві частини — Правобережну й Лівобережну Україну. Цей поділ стався у 1663 p. Юридичне його було оформлено у 1667 p. Андрусівським перемир'ям, остаточно — у 1687 p. договором про довічний мир. Правобережна Україна опинилась під Польщею, Лівобережна — спочатку під протекторатом Росії.\nРосія повною мірою скористалася безладдям в Україні. Вона наполегливо, і часом непослідовно, посилювала тиск на Україну, зводячи нанівець її суверенні права, і приблизно з 1653 p. бере курс на включення України до свого складу, як самоврядного автономного утворення.\nРозчленування єдиної української держави роз'єднало сили українського народу. Внаслідок цього боротьба за возз'єднання українських земель у єдину державу, за незалежність України майже припинилась. Деякий час вона тривала під проводом гетьмана П.Дорошенка. Його поразка стала фатальним завершенням визвольної війни.\nРоз'єднання території України породило поліцентризм, бага-товладдя, різноманітні його форми, однак, на Правобережжі і на Лівобережжі протягом 1663—1676 pp. існувала однакова форма держави — гетьманат, а на Лівобережжі він зберігався і після 1676 p., що є переконливим доказом стійкості, життєздатності української держави. Росія, Польща (і Туреччина також) вимушені були рахуватися з цим у своїх відносинах з Україною.\nРеферат на тему: Автономія України у другій половині XVII ст. (реферат)


Медикаментозне лікування синдром дефіциту уваги з гіперактивністю (СДУГ)\nГоловна » Здорове життя » Здоров'я дитини » Синдром дефіциту уваги з гіперактивністю » Медикаментозне лікування синдром дефіциту уваги з гіперактивністю (СДУГ)\nВикористання медичних препаратів - це важливий компонент при лікуванніСДУГ. Існує багато типів препаратів, які можуть використовуватися для того, щоб допомогти контролювати симптоми СДВГ.\nІснують різні форми медикаментів від синдрому дефіциту уваги з гіперактивністю - швидкодіючі, із середнім періодомдії і тривалої дії. Швидше за все, лікарю знадобиться деякий час, щоб підібрати найбільш підходящу форму препарату, дозування і періодичність прийому для кожного пацієнта з СДУГ.\nПротягомбагатьох років для ефективного лікування синдрому дефіциту уваги з гіперактивністю використовується клас препаратів, званих психостимуляторами або просто стимуляторами. Ці медикаменти допомагають людині концентрувати увагу і більш успішно ігнорувати відволікаючі фактори. Їх ефективність висока у 70-80% хворих.\nВони використовуються для лікування складних форм синдрому дефіциту уваги з гіперактивністю і захворювань середнього ступеня тяжкості. Ці медикаменти схвалені для лікування дорослих і дітей старше 6 років, у яких як вдома, так і в школі або на роботі проявляються симптоми СДВГ.\nДо стимулюючих препаратів для лікування синдрому дефіциту уваги з гіперактивністю належать такі:\nАддерал або Аддерал XR.\nМета дат CD і Мета дат ER.\nіталін і італін LA.\nЧи не стимулюють медикаменти та інші препарати, які використовуються для лікування СДВГ\nСтраттера - це єдиний не стимулюючий препарат, схвалений Управлінням із санітарного нагляду за якістю харчових продуктів і медикаментів для лікування симптомів СДУГ. Його використовують для дорослих, дітей і підлітків.\nЯкі ще препарати використовуються для лікування синдрому дефіциту уваги з гіперактивністю?\nУ випадках, коли стимулятори і не стимулюють медикаменти не дають результатів або погано переносяться пацієнтом, можливе використання деяких інших препаратів, таких як:\nПамелор або інші трицикличні препарати.\nКатапрес або Тенекс.\nІноді медикаменти від СДУГ дають побічні ефекти, але, як правило, це трапляється на ранніх стадіях лікування і в слабкій або помірній формі. Нижче наведено перелік найбільш поширених побічних ефектів:\nпогіршення апетиту /втрата ваги;\nУ більшості випадків ці побічні ефекти можна послабити за допомогою наведених нижче способів:\nзміна дозування препарату;\nзміна графіка прийому препарату;\nпризначення іншого медикаменту.\nЗавжди консультуйтеся з Вашим лікуючим лікарем, перш ніж вносити зміни в схему лікування від СДУГ.


«Найскладніше – почати діяти, все інше залежить тільки від наполегливості»,- кандидат у депутати розповів, чому вирішив йти у політику – Терен\n«За майбутнє», кандидат у депутати, компанія, кулінар, наполегливість, розвиток, Сергій Головайчук, Терен, Тернопіль\nВер 22, 2020, 09:21\nТернопільський підприємець та телеведучий Сергій Головайчук балотується на посаду депутата у міську раду від партії «За майбутнє». Найбільше пишається тим, разом з товаришем створили першу консалтингову компанію у сфері громадського харчування в Тернополі, яка займає одну з головних позицій в Україні.\nВін 5 років працював журналістом, писав статті на теми про здорову їжу. У 2020 році на телеканалі «Тернопіль 1» створив авторську кулінарну програму, телеведучим якої є і досі. Завдяки проведеним ним майстер-класів, сотні українців отримали робочі місця. Він є бізнес-консультантом українських підприємців та допомагає їм розвивати власну справу.\nВирішив йти у політику, оскільки не може стояти осторонь проблем, які є у рідному місті. Каже, що з командою «За майбутнє» зможуть вплинути на розвиток Тернополя та покращення життя у ньому.\nНещодавно Сергій Головайчук спромігся організувати понад сотню сусідів, аби домогтись проведення ремонту на прибудинковій території. Хоч цей процес був тривалим, та все ж вдалось отримати бажаний результат. Тому Сергій Головайчук впевнений, що найскладніше – це почати діяти, а далі все залежить від наполегливості людини.\nУ дитинстві займався спортом, який привив йому бойових дух та витримку. Саме такі якості намагається виховувати і у своїх синів: Максима та Марка. Молодший хоче наслідувати батька та також бути відомим кулінаром, а старший професійно займається футболом.


ХОЛОКСАН® 500 МГ інструкція UA/2026/01/01 (10331)\nПереглянути аналоги ХОЛОКСАН® 500 МГ\nКод АТС L01A A06.\nІфосфамід - цитотоксична речовина з групи оксазафосфоринів. Хімічно він споріднений з азотистим іпритом і є синтетичним аналогом циклофосфаміду.\nІфосфамід неактивнийin vitroі активуєтьсяin vivoпереважно у печінці завдяки мікросомальним ензимам, трансформуючись у 4-гідрокси-іфосфамід, що перебуває у рівновазі зі своїм таутомером альдоіфосфамідом. Альдоіфосфамід спонтанно деградує до акролеїну і алкілуючого метаболіту ізоіфосфаміду-лост. Акролеїн спричиняє уротоксичний ефект іфосфаміду. Альтернативним шляхом метаболізму є окиснення і деалкілування бічних ланцюгів хлоретилу.\nЦитотоксичний ефект іфосфаміду є наслідком взаємодії між його алкілуючими метаболітами і ДНК. Переважна точка атаки - це фосфодіефірні містки ДНК. Результатом алкілування є розрив і зчеплення поперечних зв’язків ниток ДНК.\nІфосфамід і його метаболіти виводяться головним чином нирками. При введенні фракційної дози 1,6-2,4 г/м2 поверхні тіла/добу протягом трьох днів поспіль - 57 %, а при введенні високої одноразової дози 3,8-5 г/м2 поверхні тіла - 80 % введеної дози виводиться у формі метаболітів чи незміненого іфосфаміду протягом 72 годин. Кількість неметаболізованого іфосфаміду, що виводиться, досягає 15 % і 53 % відповідно.\n• відомою гіперчутливістю до іфосфаміду або до будь-якого з його метаболітів та інших компонентів препарату;\n• тяжкими порушеннями функції кісткового мозку (особливо пацієнтам, які попередньо проходили лікування цитотоксичними препаратами чи радіаційну терапію);\n• запаленням сечового міхура (циститом);\n• порушеннями функції нирок та/або обструкцією сечовивідних шляхів;\n• гострими інфекціями.\n• Слід брати до уваги посилення мієлотоксичності внаслідок взаємодії з іншими цитостатичними препаратами чи радіаційної терапії, наприклад, з алопуринолом чи гідрохлоротіазидом.\n• Внаслідок імуносупресивного ефекту іфосфаміду слід очікувати зниження відповіді на вакцини. У разі введення живих вакцин можуть розвинутися вакциноіндуковані інфекції.\n• Похідні кумарину: про збільшення INR (збільшення рівнів міжнародного нормалізованого відношення) повідомлялося у пацієнтів, які отримують іфосфамід і варфарин.Одночасне введення іфосфаміду з варфарином може посилити антикоагулянтний ефект останнього і, таким чином, підвищити ризик крововиливу.\n• Одночасне застосування нефротоксичних препаратів, таких як цисплатин, аміноглікозиди, ацикловір, карбоплатин чи амфотерицин B, може посилити нефротоксичний ефект іфосфаміду.\n• Кумулятивний вплив на ЦНС може спостерігатися, якщо іфосфамід застосовують одночасно, наприклад, зпротиблювотними засобами, нейролептиками, транквілізаторами, наркотиками, селективними інгібіторами зворотного захоплення серотоніну, трициклічними антидепресантами чи антигістамінними засобами). Зазначені вище препарати слід застосовувати з особливою обережністю у разі іфосфамідіндукованої енцефалопатії, а по можливості взагалі їх відмінити.\n• Лікування іфосфамідом може посилити гіпоглікемічний ефект сульфонілсечовини.\n• Апрепітант: звіти свідчать про підвищену нейротоксичність у результаті застосування іфосфаміду в пацієнтів, які отримують профілактичне лікування протиблювотним препаратом апрепітант, який є одночасно індуктором і помірним інгібітором CYP 3A4. У разі проведення попереднього або супутнього лікування необхідно взяти до уваги можливість підвищеного утворення метаболітів, відповідальних за розвиток цитотоксичності та інших видів токсичності (залежно від індукованих ферментів).\n• Інгібітори CYP 3A4: зниження активації і метаболізму іфосфаміду може впливати на ефективність лікування іфосфамідом. Інгібування CYP 3A4 може також призвести до підвищеного утворення метаболіту іфосфаміду, пов’язаного з розвитком ЦНС- і нефротоксичності. Інгібітори CYP 3A4 включають флуконазол, ітраконазол, кетоконазол, сорафеніб.\n• Індуктори печінкових і позапечінкових мікросомальних ферментів людини (наприклад ферментів цитохрому P450). Необхідно взяти до уваги можливість підвищеного утворення метаболітів, відповідальних за розвиток цитотоксичності та інших видів токсичності (залежно від індукованих ферментів), у разі проведення попереднього або супутнього лікування такими препаратами, як карбамазепін, кортикостероїди, препарати звіробою, фенобарбітал, фенітоїн, рифампін.\n• Потенціювання гематотоксичності та/або імуносупресії може бути результатом одночасного застосування з інгібіторами АПФ, оскільки вони можуть спричинити розвиток лейкопенії і агранулоцитозу; карбоплатином, що може призвести до збільшення нефротоксичності; цисплатином - цисплатиніндукована втрата слуху може погіршитися під час супутньої терапії іфосфамідом; наталізумабом.\n• Підвищення кардіотоксичності може бути результатом спільної дії іфосфаміду і, наприклад, антрациклінів, опромінення ділянки серця.\n• Підвищення легеневої токсичності може бути результатом спільної дії іфосфаміду і, наприклад, аміодарону, G-CSF, GM-CSF (колонієстимулюючого фактора гранулоцитів, колонієстимулюючого фактора гранулоцитів і макрофагів).\n• Підвищений ризик розвитку геморагічного циститу може бути результатом спільної дії іфосфаміду і, наприклад, бусульфану, опромінення сечового міхура.\n• Підвищений терапевтичний ефект і токсичність у разі супутнього застосування хлорпромазину трийодтироніну або інгібіторів альдегіддегідрогенази, таких як дисульфірам (Антабус).\n• Потенціювання м’язово-розслаблюючого впливу суксаметонію.\n• Алкоголь: у деяких пацієнтів алкоголь може збільшити тяжкість іфосфамідіндукованої нудоти і блювання.\n• Доцетаксел: про збільшення частоти випадків шлунково-кишкової токсичності повідомлялося, коли іфосфамід застосовувався до інфузії доцетакселу.\n• Тамоксифен: одночасне застосування тамоксифену і хіміотерапії може збільшити ризик тромбоемболічних ускладнень.\n• Іринотекан: зниження рівня активного метаболіту іринотекану.\nРозвитку тяжкої мієлосупресії особливо слід очікувати у пацієнтів, які попередньо отримали лікування та/або отримують супутню хіміотерапію/гематотоксичні препарати та/або променеву терапію. Одночасне застосування інших імунодепресантів може збільшити тяжкість імуносупресії, спричиненої іфосфамідом (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»)\nПеред початком лікування необхідно виключити або усунути всі види обструкцій сечових шляхів (див. розділ«Протипоказання»).\nПро виникнення злоякісних новоутворень також повідомлялося після впливуin utero циклофосфаміду, ще одного цитотоксичного препарату з групи оксазафосфоринів.\nТам, де це показано, застосування гемопоезстимулюючих препаратів (колонієстимулюючих факторів і еритропоезстимулюючих препаратів) можливе для зменшення ризику розвитку мієлосупресивних ускладнень. Для отримання інформації про потенційну взаємодію препарату з колонієстимулюючим фактором гранулоцитів (G-CSF) і колонієстимулюючим фактором гранулоцитів і макрофагів (GM-CSF) див. розділ«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»\nЗ метою прискорення діурезу для зниження ризику розвитку уротеліальної токсичності в організм під час або відразу після введення препарату повинна надходити (внутрішньо або у вигляді інфузії) адекватна кількість рідини (див розділ«Особливості застосування»).\nФракційне введення:1,2-2,4 г/м2 поверхні тіла (до 60 мг/кг маси тіла) на добу протягом п’яти днів поспіль у вигляді внутрішньовенної інфузії.\nПролонгована інфузія:5 г/м2 поверхні тіла (=125 мг/кг маси тіла), у вигляді високої одноразової дози зазвичай вводять шляхом 24-годинної пролонгованої інфузії.\nЗагальна доза на цикл не повинна перевищувати 8 г/м2 поверхні тіла (0 мг/кг маси тіла). Порівняно з фракційним введенням, введення іфосфаміду у вигляді високої одноразової дози може призвести до більш тяжкої гематологічної, урологічної, нефрологічної і ЦНС-токсичності.\n100г/л - 50г/л\nПримітка.Враховуючи уротоксичний ефект іфосфаміду, препарат завжди слід поєднувати з препаратом месна. Месна не впливає на інші види токсичності та терапевтичні ефекти іфосфаміду. Якщо цистит, який супроводжується мікрогематурією або макрогематурією, спостерігається під час лікування іфосфамідом, лікування необхідно призупинити, поки не буде досягнуто нормалізації стану пацієнта.\nДля приготування 4 % готового розчину препарату сухий порошок розчиняють у воді для ін’єкцій таким чином: Холоксан® 500 мг - у 13 мл; Холоксан® 1 г - у 25 мл, а Холоксан® 2 г - у 50 мл води для ін’єкцій.\nСерйозні наслідки передозування включають прояви дозозалежної токсичності, такі як токсичний вплив на ЦНС, нефротоксичність, мієлосупресія і запалення слизової оболонки (див. розділ«Особливості застосування»). Тяжкість і тривалість мієлосупресії залежать від ступеня передозування.\nПацієнти, які отримали надлишкову дозу препарату, повинні знаходитися під ретельним наглядом щодо розвитку ознак токсичності.У разі тяжкої нейтропенії слід провести профілактику інфекцій за допомогою антибіотиків. У разі тромбоцитопенії слід забезпечити заміну тромбоцитів відповідно до потреби. Для запобігання або обмеження уротоксичних станів необхідна уропротекція за допомогою месни. У разі іфосфамідіндукованої енцефалопатії можна розглянути застосування метиленового синього.\nПримітка.Жодного ризику пошкодження тканин у результаті випадкового паравенозного введення препарату немає, оскільки цитотоксичний ефект іфосфаміду відбувається тільки після його активації в печінці.\nІнфекції та інвазії:часто-інфекції*; нечасто - пневмонія; частота невідома - сепсис (септичний шок)**.\nНовоутворення, доброякісні та злоякісні (включаючи кісти і поліпи ):нечасто-вторинні пухлини, рак сечовивідних шляхів, мієлодиспластичний синдром, гостра лейкемія***, гострий лімфоцитарний лейкоз**; частота невідома - лімфома (неходжкінська лімфома), саркома**, нирковоклітинна карцинома, рак щитовидної залози, прогресування існуючого злоякісного захворювання*.\nРозлади крові і лімфатичної системи:дуже часто -мієлосупресія****, лейкопенія1, нейтропенія, тромбоцитопенія2, анемія3; частота невідома - гематотоксичність**, агранулоцитоз, фебрильна нейтропенія, гемолітичний уремічний синдром, дисеміноване внутрішньосудинне згортання крові, гемолітична анемія, анемія новонароджених, метгемоглобінемія.\nРозлади імунної системи:рідко -реакції гіперчутливості; дуже рідко - анафілактичний шок; частота невідома - ангіоневротичний набряк**, анафілактична реакція, імуносупресія, кропив’янка.\nЕндокринні розлади:рідко -синдром недостатньої секреції антидіуретичного гормону\nРозлади метаболізму та харчування:часто -метаболічний ацидоз, анорексія; рідко - гіпонатріємія, затримка води; дуже рідко - гіпокаліємія; частота невідома - синдром лізису пухлини, гіпокальціємія, гіпофосфатемія, гіперглікемія, полідипсія.\nПсихічні розлади:нечасто - галюцинації, депресивний психоз, дезорієнтація, збудження, сплутаність свідомості; частота невідома - панічна атака, кататонія, манія, параноя, делірій, брадифренія, мутизм, зміни психічного стану, ехолалія, логорея, персеверація, амнезія\nРозлади з боку нервової системи:дуже часто -токсичні прояви з боку ЦНС, енцефалопатія, в’ялість; нечасто - сонливість, розлади пам’яті, запаморочення, периферична нейропатія; рідко - мозочковий синдром, судоми**; дуже рідко - кома, полінейропатія; частота невідома - нейротоксичність3,4 (дизартрія, епілептоїдний статус, сидном зворотної задньої лекоенцефалопатії, лейкоенцефалопатія, екстрапірамідальні порушення моторної системи, астериксис, апраксія, дизестезія, гіпоестезія, парестезія, невралгія, порушення ходи, нетримання анального сфінктера).\nРозлади з боку органів зору:рідко -порушення зору; частота невідома - неясність зору, кон’юнктивіт, подразнення ока.\nРозлади з боку органів слуху та лабіринту: частота невідома - глухота, зниження слуху, вертіго, шум у вухах.\nСерцеві розлади:нечасто-кардіотоксичність6 (шлуночкова аритмія, шлуночкова екстрасистолія, надшлуночкова аритмія, надшлуночкова екстрасистолія, серцева недостатність**); частота невідома - аритмія (шлуночкова фібриляція**, шлуночкова тахікардія**, надшлуночкова фібриляція, тріпотіння передсердь, передчасне скорочення передсердь), брадикардія, зупинка серця**, інфаркт міокарда, кардіогенний шок**, блокада лівої ніжки пучка Гіса, блокада правої ніжки пучка Гіса, перикардіальний випіт, крововилив у міокард, стенокардія, лівошлуночкова недостатність, кардіоміопатія**, застійна кардіоміопатія, міокардит**, перикардит, міокардіальна депресія, серцебиття, зниження фракції викиду**, зміни на електрокардіограмі (сегмент ST, сегмент Т, QRS-комплекс).\nСудинні розлади:нечасто - гіпотензія7, ризик кровотечі; дуже рідко -флебіт10; частота невідома - емболія легеневої артерії, тромбоз глибоких вен, синдром протікання капілярів, васкуліт, артеріальна гіпертензія, гіпотензія, припливи.\nПорушення з боку дихальної системи, органів грудної клітки та середостіння :дуже рідко - інтерстиціальний пневмоніт, інтерстиціальний пульмонарний фіброз** (як маніфестний пульмонарний фіброз), набряк легень**; частота невідома - зупинка дихання**, гострий респіраторний синдром**, легенева гіпертензія**, алергічний альвеоліт, пневмоніт**, плевральний випіт, бронхоспазм, диспное, гіпоксія, кашель, дихальна недостатність.\nШлунково-кишкові розлади:дуже часто-нудота, блювання; нечасто - діарея, стоматит, запор; дуже рідко - панкреатит; частота невідома - тифліт, коліт, ентероколіт, кишкова непрохідність, крововилив у шлунково-кишковий тракт, виразкування слизових оболонок, біль у животі, гіперсекреція слини.\nГепатобіліарні розлади:нечасто - розлади функції печінки, гепатотоксичність8; частота невідома - гепатотоксичність**, блискавичний гепатит**, вазооклюзивне захворювання печінки, тромбоз портальної вени, цитолітичний гепатит, холестаз.\nЗміни з боку шкіри і підшкірних тканин:дуже часто - алопеція; рідко - папульозні висипи, дерматит; частота невідома - токсичний епідермальний некроліз, синдром Стівенса-Джонсона, синдром долонно-підошовної еритродизестезії, дерматит у ділянці опромінення, некроз шкіри, набряк обличчя, петехії, висипання, макулярні висипання, свербіж, еритема, гіперпігментація шкіри, гіпергідроз, розлади з боку нігтів.\nПорушення з боку опорно-рухової системи та сполучної тканини :дуже рідко - рахіт, остеомаляція; частота невідома - рабдоміоліз, затримка росту, міалгія, артралгія, біль у кінцівках, спазми м’язів.\nРозлади з боку нирок і сечовидільної системи :дуже часто - гематурія, мікрогематурія, макрогематурія, геморагічний цистит, ниркова дисфункція10, порушення структури нирок; часто - нефропатія, канальцева дисфункція; нечасто - нетримання сечі; рідко - гломерулярна дисфункція, канальцевий ацидоз, протеїнурія; дуже рідко - синдром Фанконі; частота невідома - гостра ниркова недостатність**, хронічна ниркова недостатність**, тубулоінтерстиціальний нефрит, нейрогенний нецукровий діабет, фосфатурія, аміноацидурія, поліурія, енурез, відчуття неповного випорожнення сечового міхура.\nВагітність, післяпологовий період і перинатальний стан: часто - порушення сперматогенезу; нечасто - недостатність функції яєчників, аменорея, зниження рівня естрогену у крові; рідко - азооспермія, олігоспермія; частота невідома - безпліддя, передчасна менопауза, порушення функції яєчників, збільшення рівня гонадотропіну у крові.\nРозлади з боку репродуктивної системи та молочних залоз: рідко - гіпераміноацидурія; частота невідома - затримка росту плода.\nВрождені, сімейні та генетичні розлади: дуже рідко - підвищена реакція на опромінення.\nЗагальні розлади і місцеві реакції:дуже часто -гарячка; часто - нейтропенічна лихоманка12, слабкість; нечасто - втомлюваність; частота невідома - нездужання, мультиорганна недостатність**, погіршення загального стану, реакції у місці введення*****, біль у грудях, набряк, запалення слизових оболонок, біль, підвищення температури тіла, озноб.\n* Включаючи також реактивацію латентних інфекцій, у тому числі вірусного гепатиту,Pneumocystis jiroveci, оперізуючого герпесу,Strongyloides, прогресуючу мультифокальну лейкоенцефалопатію та інші вірусні та грибкові інфекції.\nУ закритих флаконах - 5 років.\nГотовий розчин може зберігатися при температурі 2-8 °C (у холодильнику) протягом 24 годин.


Біографія Всеросійської свахи\nРоза Сябітова з’явилася на світ 10 лютого в 1962 році в Києві. Багатодітна сім’я жила скромно, адже крім Трояндочки, в ній виховувалося ще 12 голодних ротів. Батько працював звичайним слюсарем, а мати колола на ткацькій фабриці. Було не до щеплення високі моральні цінностей, ж діти хотіли їсти. Малюки часто ділили між собою улюблені іграшки-ведмедя без однієї лапи і зламану ляльку. Але “Розочка» вирішила плисти проти течії. Вона займалася фігурним катанням, отримала звання майстра спорту, вчилася на інженера-програміста. Але біографія телеведучої несподівано зробила великий зигзаг.\nКар’єра Троянди Сябитовой\nАктивна волонтерська діяльність в юні роки і робота аніматором на Новорічних корпоративах виховала в дівчині якості організатора, лідера і пронози. За допомогою першого чоловіка вона відкрила ювелірний магазин, але його довелося продати, адже терміново потрібні були гроші на викуп сина, якого викрали бандити. Після смерті чоловіка розважлива жінка вирішила підшукати гідну заміну йому.\nЗ розчаруванням зрозуміла, що сфера шлюбних послуг більш ніж порожня. Вирішивши взяти бика за роги, вона на свій страх і ризик відкриває шлюбне агентство, наполегливо дзвонять на різні телеканали, терміново вчиться на психолога. З його подавання на світло з’явилися проекти «Шукаю любов» і «Давай одружимося». Відчувши себе справжньою свахою, Розочка сідає за написання книг, які (на її думку) допоможуть у виборі принца кожній жінці. Свого часу до неї на TV приходили шукати пару Віка Боня, Сергій Звєрєв і навіть Олена Піскун.\nПохідні пані Сябитовой\nРозміри свахи росли, як на дріжджах. Гладкого Розочка перестала контролювати свою вагу. Особливості татарської фігури виявилися повною мірою після тридцяти років. Тумбочка на коротких ніжках самозабутньо вкідивала в напомаджену топочку чак-чаки і м’ясні пироги.\nЗайва вага з роками тільки нашаровуються, тоді панянка вирішила взяти участь у проекті StarHit «Худеем все». Результат просто приголомшливий, адже завдяки суворих дієт, тренувань і візитам до косметолога зірці вдалося розпрощатися з 20 кілограмами зайвої ваги. Тепер жінка-щаслива володарка 44 розміру одягу. Похідні ніяк не відбилося на її поведінці, адже вона все також заздрить красивим жінкам, до рівня яких не дотягує ні особою, ні тілом.\nПластики Свашки Троянди\nРум’яні щоки, лискуча шкіра, обтягнуті сукнею телеса- ці атрибути зіграли не на руку в побудові образу сільської свахи. Роза всіляко підтримувала цей образ різкими висловлюваннями і відверто цинічними переживаннями про статок своїх клієнтів. Але з часом жінка зрозуміла, що це-шлях в нікуди, тому терміново стала бити тривогу і побігла за допомогою до фахівців.\nПідтяжка обличчя. Своє 50-річчя дамочка вирішила відзначити по-особливому. Подарунком для себе коханої вона вирішила зробити підтяжку поплив особи. На фото Рози Сябитовой до процедури складно було вгадати відому особистість, адже зморшки і шкірні складки видавали вік і відсутність догляду за собою.\nРоза Сябітова до операції нагадувала шарпея через валиків шкіри на підборідді і щоках. Підтяжка пройшла успішно, частина шкіри була видалена, а залишок тканин був туго натягнутий. П’ять років з лиця, як рукою зняло.\nАбдомінопластика. Троянда Сябитова до пластики мріяла про плоскому животику, адже після народження другої дитини її пузцо так і залишилося висіти мішечком. Саме тому ви не зустрінете відвертих фотографій Трояндочки в передопераційне час, а недавно Роза Сябітова після пластики з’явилася на пляжі в купальнику, що відкриває грубий шрам від абдомінопластики. Жінка залишилася незадоволена результатами втручання, адже очікувала, що хірурги повернуть плоский і підтягнутий животик. Але дива не сталося, хоча злощасні обсяги спали. Креативна телеведуча завдала тату в вигляді гілки сакури на місці потворного шраму.\nМамопластіка. Разом з животом пішли зайві кілограми, заповнити які сваха вирішила, збільшивши груди. Зауважимо, що «сваха Всієї Русі» вже дуже заздрісно поглядає на молоденьких дівчаток в проекті, намагаючись закльовувати і опустити найбільш симпатичних і фігуристих клієнток. Фото, на яких зображена Роза Сябітова до і після пластики грудей наочно демонструють той факт, що у немолодої панянки є ще порох в порохівницях.\nВ ході операції груди свахи збільшилася втричі. Крім збільшення розміру була проведена підтяжка розтягнулися тканин. Зараз глибокі декольте- головний козир в рукаві старіючої провідною. На все шпильки на свою адресу жінка намагається відбуватися жартами, але комплекси в наявності. До рішення збільшити груди Сябитова жорстко опускала на програмі пишногруду Олеся Малібу, а після пластики вже не так знущалася над такою ж Веронікою Рігал.\nБлефаропластика. Знімки, на яких зображена Роза Сябітова до і після операції істотно різняться. Іноді дуже смішно дивитися на потуги не особливо красивою тітки. До підтяжки куточків очі, як втомлені плями, розпливалися до вилиць. Зміна форми очей пішло на користь навіженої дамочки. За допомогою свати побігла до Тіграну Алексаняна.\nІноді Розалію називають старіючої мавпою, адже жінка буквально носиться зі своїми операціями і отриманої зовнішністю. Мабуть Сябитова боїться старіти, адже по її ж словами, 30-річна жінка справжня стара і «неліквідний товар».\nУколи краси. Численні пластичні операції Троянди Сябитовой привели до того, що на неї обрушилося увагу громадськості. Пластика, що залежність затягла Розалію в свої мережі. За новою ін’єкцією краси дамочка вирушила в клініку до фахівця Андрію Іскорнева.\nЙого пацієнткою свого часу була і Лоліта Мілявська. Свахи провели процедуру Liquid Facelift. Після уколів кілька днів особа залишалося роздуте, але через тиждень омолодження проявилося в повній мірі. Зморшки розглядалися, але бабський характер Сябитовой залишився на місці.\nГлютеопластіка. На численних нових фото пані Розалії чітко видно відсутність задньої частини філе у жінки. Пріплюснутая попа виглядає жахливо в комплексі з ростом карлиці. Зауважимо, що зростання жінки становить 153 см.\nПри такому зростанні голова залишається нормальних розмірів, а тіло сплющується, тим самим красиву фігуру придбати неможливо. У планах у свахи провести збільшення дупи, і вона вже встигла збігати за консультацією лікаря. Жінку відправили в спортзал, де вона повинна попітніти над апетитними формами. Чи буде Роза Сябітова після пластики виглядати краще, покаже часом.\nСімейне життя Рози Сябитовой\nОдна з со-ведучих женітельного проекту Першого каналу Роза Раіфовна Сябитова заробила собі репутацію корисливою крикливою карлиці з видатними амбіціями і космічної самооцінкою. Особисте життя першої свахи України не так проста і безхмарна. У всіх шлюбах жінка чіплялася за чоловіків, цілувала їм руки і заглядала в рот.\n1983-1993- від першого чоловіка Михайла на світ з’явилися двоє дітей: дочка Ксенія із сином Денис. Як і будь-яка мати, Роза дуже любить дітей, але її тиранська гіперопіка іноді зашкалює. Часто розповіді про доньку починалися одами, а закінчувалися торгами за її невинність. Ксенія Сябитова дівчина «дуже на любителя». При зростанні 140 см вона виглядає більш ніж дивно, однак маман і такого «товару» знайшла купця.\nВесілля Ксенії наводять на думку, що бідна від народження Роза, вибившись в люди, хизується багатством. Після весілля поповзли чутки, що Ксюша вагітна, але мати, бризкаючи слиною, доводила, що дочка невинна. Син Денис знайшов собі жінку постарше. Молодящаяся свекруха відкритим текстом називає її «жінкою для сексу» і підшукує коротконогих колобочкі-синові «товар» молодші.\n2008-2011- другий чоловік Михайло зустрівся на життєвому шляху свахи в передачі «Давай одружимося». Чи не минуло й п’яти років спільного життя, як Роза підірвала громадськість, у всіх ракурсах фотографуючи свою «закривавлену» фізіономію. І не біда, що жодної рани або синяка на обличчі немає, головне створити фурор. З сімейного життя свати теж зробила бізнес. Але пристрасті вляглися, і Роза розлучилася з чоловіком. У програмі «секрет на мільйон» жінка знехотя розповідала про ці складні стосунки, але і про афери особистого шлюбного агентства.\n2016- загадковий Ігор, чоловік атлетичної статури, знайомити громадськість з яким Сябитова уникає. Раз у раз вона викладає фото в своєму інстаграм, на яких накачаний коротиш томно обіймає розімлілих сваху.\nРоза Сябітова- особливий екземпляр. Критикуючи жінок за вік, сама є особливою «кому за», народившись у бідній родині, опускає небагатих наречених. Цікаво, до чого ж приведуть амбітну татарку жалюгідні спроби зберегти конкурентоспроможність свого «товару» на ринку шлюбних послуг.\nТроянда Сябитова до і після пластичних операцій, фото і відео Ссылка на основную публикацию


У Знам’янському регіоні пенсіонерів Одеської залізниці привітали з Днем людей похилого віку та Днем ветерана\nУ всіх регіонах Одеської магістралі пройшли заходи, приурочені до Міжнародного дня людей похилого віку та Дня ветерана, що відзначаються 1 жовтня.\nОчільники ветеранських організацій, волонтери, голови профспілок Знам’янського регіону розвезли та вручили 547 продуктових наборів одиноким, хворим, малозабезпеченим ветеранам.\nЗокрема, в актовому залі Знам’янської колійної машинної станції пройшла зустріч голів ветеранських організацій, волонтерів ради ветеранів регіону та членів клубу «Керівник».\nДуже цікавою була й зустріч, організована ветеранами станції Помічна. Помічнянська міська ветеранська організація запросила голів ветеранських організацій, зокрема і залізничних, у поїздку селами області для ознайомлення із «зеленим туризмом».\nТеги: день ветерана, день людей похилого віку


Сучасний стиль інтер'єру: витончена простота – прикраса будинку\nКожен прагне створити в своєму будинку куточок стилю і затишку, несучи в оформлення будинку частина себе самого. Одним з дизайнерських стилів, що дозволяють легко впоратися з подібним завданням при серйозному підході, є сучасний стиль інтер’єру. Чим він незвичайний і чи варто такої уваги? Про це далі.\nСучасний стиль: поняття, особливості\nУ широкому сенсі слова сучасний стиль має на увазі протилежність традиційності. Сучасне оформлення інтер’єру вітає мінімальна кількість декоративних елементів і оздоблювальних матеріалів, але при цьому всі вони повинні бути ідеально підібрані і виконані виключно якісно.\nХоча сучасний інтер’єр не може похвалитися теплотою і затишком, як класичний, він не менш комфортний і зручний.\nЗверніть увагу! Досить часто сучасний стиль плутають з модерном, що в корені невірно, оскільки останній є нічим іншим, ніж напрямком в декоративно-прикладному мистецтві початку 20-го століття, що має певні рамки.\nСучасний стиль, в цілому позбавлений будь-яких рамок, але має деякі риси, які, все ж, дозволяють сформувати загальне поняття про цей напрямок в оформленні інтер’єру. Якщо ви хочете створити дійсно унікальний і, головне, комфортний інтер’єр, обов’язково потрібно познайомитися з ним детальніше. Для початку про те, які риси є основними для сучасного стилю, його головні відмінні риси:\nПрагнення до простоти в оформленні – мінімум складних поєднань кольорів і форм.\nПравильна геометрія – це відноситься до меблів і елементів декору.\nМаксимум відкритого простору. Одна з головних цілей стилю – максимально розширити і звільнити простір шляхом використання ергономічних меблів і грамотної її розстановки.\nПриродне освітлення (чим більше, тим краще). Вікна в кімнаті, оздобленій в сучасному стилі, повинні бути не тільки великими, але і в достатній мірі відкритими (важкі щільні штори абсолютно не вітаються). Якщо великих вікон немає, кількість світла в приміщенні можна збільшити за допомогою точкового освітлення.\nПриродні матеріали в обробці. Дерево, камінь, скло та метал – ці матеріали повинні бути представлені в обробці у великій кількості.\nОсновні секрети стилю\nСтильний і простий – сучасний інтер’єр вимагає правильного підходу до втілення на практиці. Достатньо лише врахувати і застосувати кілька простих правил, описаних нижче, і ви зможете створити унікальний, стильний і комфортний інтер’єр в своєму будинку.\nЛінії і ще раз лінії\nЛінії, кути, дотримання площин – все повинно бути обов’язково втілено в інтер’єрі. Архітектурні елементи, меблі, декор, навіть оздоблювальні матеріали повинні бути підпорядковані суворої геометрії. Пам’ятайте про координатні осі і чітко їм випливайте.\nАле при цьому ніхто не говорить про те, що інтер’єр повинен бути ідеально вирівняним по прямій лінії і з використанням основних фігур. Можна використовувати і криві лінії. Головне, застосовувати в інтер’єрі виключно прості форми: складна асиметрія, завитки, ліпнина та ін. Краще залишити для інших стилів.\nБільше відкритого простору\nСуть відкритого простору в сучасному стилі зовсім не означає, що приміщення має бути прикрашене мінімальною кількістю декору і порожнеча буде головною. Ні в якому разі. Головне завдання дизайнера в процесі створення сучасного стилю домогтися ефекту просторого приміщення, гармонійно поєднує в собі строгість форми і тонкий смак мистецтва.\nЗверніть увагу! Сучасний стиль інтер’єру більш вдало можна втілити в просторих, дійсно великих приміщеннях, оскільки відкритий простір має на увазі можливість використання великої (часом навіть гігантської) меблів і масивних масштабних полотен.\nВажливо грамотно розставити меблі в кімнаті, оскільки невдала розстановка елементів інтер’єру може створити непотрібну асоціацію з площею або цілим футбольним полем. Скорегувати простір можна, розставивши меблі групами, і також правильно використавши освітлювальні прилади, за допомогою яких можна зонувати простір і візуально зменшити висоту стель (в цьому допоможуть висячі світильники).\nЗмішання простих квітів\nПалітра сучасного стилю досить обмежена: білий, беж, різні відтінки сірого, чорний – ось і все кольору, які будуть найбільш доречні в інтер’єрі. Стриманість відтінків і збереження монохромности висувають на перший план лінії і форми.\nДізнавшись про настільки незначній кількості використовуваних в сучасному стилі квітів, багато хто відразу ж відмовляються від ідеї використання його в своєму будинку, а даремно. Адже ніхто не думає про те, яким великим кількість різних відтінків, що вміщаються кожним з перерахованих квітів. Використання складних відтінків або розкішних півтонів допоможе створити унікальний і «живий» інтер’єр. Якщо ви хочете створити сильний акцент, досить використовувати в якості яскравої точки, фокуса одну зі стін кімнати або виділяється оригінальним кольором меблі.\nПол для босих ніг\nСучасний стиль відданий гладкою підлоги поверхні, тому для обробки підлоги підійдуть виключно приємні на дотик матеріали. Крім того, виключаються будь-які знімні покриття (зокрема, це можна віднести до килимів). Найбільш актуальні оздоблювальні матеріали для підлоги – кахель, дерево (як світле, так і темне), камінь або бетон.\nТой факт, що килимове покриття не доречно в сучасному стилі, не означає, що килими «протипоказані» для цього типу інтер’єру. Головне, знати, як поводитися з матеріалом. Так, можна піти на «хитрість», використавши для декорування підлоги килим незвичайного відтінку, типу обробки (наприклад, велике плетіння, жорсткий матеріал).\nХай живе блиск\nСправжній сучасний інтер’єр повинен блищати, тому без глянцевих поверхонь в обробці кімнат не обійтися. Подібного ефекту можна домогтися, використовуючи скло, хромовані метали, сталь, пластик, плитку з глянцевим верхнім шаром і ін. Матеріали можна використовувати як окремо, так і ефектно комбінуючи їх один з одним.\nЩоб інтер’єр не став кричущо блискучим, обов’язково розбавте велика кількість гладких поверхонь невеликою кількістю матових елементів або фактурних деталей.\nМеблі – тільки ідеальні форми\nУ меблів, використовуваної при створенні інтер’єру в сучасному стилі, мають бути відсутні які б то не було складки, візерунки або драпірування. Всі меблеві ніжки повинні бути виставлені напоказ, а самі меблі повинна бути виключно досконалої форми (зауважимо ще раз – вітаються правильні форми і рівні лінії, але ніякої асиметрії або складних ліній).\nВеликі відкриті світу ззовні вікна – один з ключових моментів стилю, тому ні про які важких шторах в підлогу не може бути й мови. Бажано взагалі не вішати ніяких штор або гардин: вікна повинні бути повністю відкриті для денного світла і пейзажу за вікном.\nЯкщо ви, все ж, хочете домогтися деякої приватності, все, що можна використовувати для декору вікон – це сітчастий екран, вузькі жалюзі, непроникні панелі з текстилю, колір якого збігається з кольором стін в кімнаті.\nАксесуари на другий план\nГоловний принцип сучасного стилю – при виборі відповідних декоративних елементів вибирати тільки найкращі та в меншій кількості, ніж хотілося б. Будь-які дрібнички, які не відповідають стилю, слід виключити. Всі аксесуари, декор повинні бути ретельно підібрані: припустимі лише ідеальні поєднання за кольором, формою і в мінімальній кількості.\nЯкі б елементи декору ви не вибрали, запам’ятайте одне: вони повинні чітко вписуватися в загальну обстановку кімнати. Якщо цього не відбувається – сміливо позбавляйтеся від них.\nСучасний стиль відкидає переважну частину існуючих елементів мистецтва, тому здійснити вибір відповідних прикрас для стін буде нескладно: припустимі лише спокійні однотонні полотна, які є собою зразок сучасного мистецтва. Сміливо можна вибирати картини без рами дуже великого розміру (чим масштабніше полотно, тим краще для інтер’єру).\nЯк ви могли помітити, сучасний інтер’єр при уявній скучности і стриманості вимагає дуже грамотного підходу, оскільки складається з безлічі деталей, що дозволяють створити унікальну, стильну «картинку» в будь-якому приміщенні. Створюйте інтер’єр з розумом і слухайте своє почуття смаку. Творчого натхнення!\nСучасний стиль інтер’єру: витончена простота – прикраса будинку Ссылка на основную публикацию